Главная База знаний "Allbest" Литература Володимир Винниченко у пошуках суспільної гармонії\nРозділ 1. Володимир Винниченко у пошуках суспільної гармонії\n1.1 Біографічні відомості письменника в загальному історичному процесі\n1.2. Політичні питання у драмах і публіцистиці В. Винниченка\nРозділ 2. Видавнича діяльність В. Винниченка\n2.1 В. Винниченко і товариство «Знание»\n2.2 Співпраця В. Винниченка з видавництвом «Рух»\nРозділ 3. Значення публіцистики В. Винниченка для подальшого розвитку журналістики\nПісля яскравого прозового дебюту в 1902 році В. Винниченко досить швидко став однією з центральних постатей в українському літературному житті. Його оповідання, п'єси, романи привертали до себе увагу як читачів, так і критики, стаючи не раз предметом гострих дискусій. Взагалі рубіж ХІХ і ХХ століть - це злам, перехід від одного «стилю епохи» до іншого в усій європейській культурі. Д. Чижевський, який вважав, що історичний процес є «не випадковістю дрібних процесів, рухів, течій, а великим одностайним рухом у різних сферах у тому самому напрямку», а «український культурний розвиток проходив ті самі стадії, що й європейський взагалі, то не тому, що на Україну приходили ззовні «впливи», на Україні чинять «чинники», «фактори» чужого походження, а тому, що Україна як частина європейської культурної цілості переживає ті самі внутрішні процеси, що й цілість, до якої вона належить». Творчість Винниченка є аргументом на користь цього принципового закону, який, на жаль, тривалий час прийнято було ігнорувати в українському радянському літературознавстві. Продиктована політичними й ідеологічними чинниками «зачарованість на Схід» призводила до того, що реальна картина українського літературного розвитку перших десятиліть ХХ ст. виявилася неповною. Якщо мати на увазі ті її сегменти, які пов'язані з Винниченком, то з початку 1930-х років в до кінця 1980-х рр. спадщина цього письменника загалом була вилучена з культурного обігу: твори його не друкувалися й не вивчалися. Винниченкознавство як літературознавча ділянка існувало й розвивалося лише за кордоном - завдяки дослідженням Г. Костюка, М. Мольнара, С. Погорілого, Л. Онишкевич, В. Ревуцького…\nПріоритет у науковому вивченні творчості В. Винниченка, безперечно, належить професору Г. Костюку, який вивізши з Франції до США архів письменника, створив у 1952 році Комісію УВАН для вивчення і публікації спадщини В. Винниченка, багато зробив для систематизації й публікації архіву, а також для дослідження різноманітних аспектів творчості В. Винниченка.\nТема курсової роботи актуальна, адже малодосліджена науковцями ХХ-ХХІ століття. Саме через цей факт наше дослідження може вважатися новим в літературознавчій науці. За активної уваги до публіцистичного доробку письменника маємо мало ґрунтовних праць. Адже перший етап у вивченні феномена Винниченка після реабілітації письменника в 1987 році мав ту особливість, що з'ясувалися передусім обставини його політичної біографії, визначалися загальні «контури» й масштаби творчої спадщини, його місце в історії українського письменства і публіцистики. Сім романів, сімнадцять п'єс і півсотні оповідань, листи і щоденники - такий був доробок Винниченка за неповних двадцять літ його літературної діяльності після дебюту. Наукова новизна одержаних результатів зумовлена тим, що на основі аналізу нових архівних матеріалів і здобутків вітчизняного та зарубіжного літературознавства багатоаспектно розглянуто питання епістолярної творчості В. Винниченка. Вперше в українському літературознавстві здійснюється аналіз епістолярної спадщини В. Винниченка, висвітлюється проблема творчої індивідуальності митця у взаєморецепції з адресатами.\nНовим є також ракурс аналізу епістолярних творів крізь призму парадоксального мислення письменників, мовно-стильового діапазону, взаємопроникнення логічного і образного аспектів у приватних кореспонденціях.\nПредметом нашого дослідження є розгляд особливостей творчості В. Винниченка як письменника; написання відкритих листів та приватних кореспонденцій митця означеного періоду, публіцистичної майстерності в цілому.\nОб'єктом в курсовій роботі виступили текстові масиви листів В. Винниченка (опубліковані тексти в часописах), відкриті листи В. Винниченка, щоденникові записи.\nМета роботи є осмислення ідейно-естетичних особливостей публіцистичної спадщини В. Винниченка, яка полягає у визначенні особливостей літературних дискусій, розкритті таємниць творчості В.Винниченка та творчої індивідуальності митця у взаєморецепції з адресатами.\nДля досягнення поставленої мети висуваються такі основні завдання дослідження: проаналізувати приватну кореспонденцію В.Винниченка крізь призму епістолярної літературної критики; дослідити особливості літературних дискусій і полеміки з адресатами в листуванні В. Винниченка та у відкритій пресі; розширити уявлення про формування та функції жанру відкритого листування як різновиду епістолярної публіцистики; дослідити історію написання та публікації відкритих (одвертих) листів В. Винниченка.\nПрактичне значення роботи вбачаємо в наближенні до розуміння публіцистичного почерку митця, адже майстерна публіцистика має властивості переростати свій час і нести потужний заряд актуальності майбутнім поколінням і розвивати журналістську творчість сьогодення.\nЗа структурою курсова має вступ, три розділи, в межах розділів розбита по підрозділах, висновки, список використаних джерел. В першому розділі розглядається особа В. Винниченка як літератора і громадського діяча; другий розділ присвячено видавничій діяльності митця, а також висвітлено його стосунки з літературними видавництвами, листування і ґрунтовний аналіз зразків полемічної публіцистики. Роль особи В. Винниченка як журналіста і його внесок в розвиток журналістики в цілому наведено в третьому розділі курсової роботи.\nвинниченко письменник журналістика публіцистика\nРозділ 1. Володимир Винниченко у пошуках суспільної гармонії і політичних поглядах\nНародився Винниченко Володимир Кирилович 26 липня 1880 року у селі Веселий Кут на Херсонщині у селянській родині. Навчався в Єлисаветградській гімназії, потім вступив на юридичний факультет Київського університету. Тут він прилучається до участі у русі за визволення українського народу з-під національного гніту російського царату. З 1902 року, після публікації в «Киевской старине» оповідання «Краса і сила», стає відомим як письменник. Вступає до Революційної української партії, яка з 1905 року стала називатися Українською соціал-демократичною робітничою партією. За її дорученням проводив агітаційно-пропагандистську роботу серед робітників Києва та селян Полтавської губернії, за що 1903 року був заарештований, виключений з університету та ув'язнений до одиничної камери Лук'янівської в'язниці в Києві, звідки йому згодом вдалося втекти. Новий арешт, дисциплінарний батальйон. Але він знову тікає і нелегально відбуває в еміграцію. Ризикуючи життям, не раз переходить кордон. Бере участь у переправці революційної літератури в Росію. Після чергового арешти й ув'язнення із загрозою довічної каторги В.Винниченку вдається вирватися з рук царської охранки. Не ризикуючи далі, він емігрував. Та на початку Першої світової війни В. Винниченко повернувся до Росії і жив 1917 р. під чужим ім'ям переважно в Москві, займаючись літературною діяльністю[9; 57].\nПісля Лютневої буржуазно-демократичної революції, в часи формування перших українських державних інституцій В. Винниченко обирають заступником голови Центральної Ради. Від червня 1917 р. йому доручають очолити її виконавчий орган - Генеральний секретаріат. В. Винниченко - автор майже усіх декларацій і законодавчих актів УНР. З них досить чітко простежується еволюція його поглядів від «культурно-національної автономії» України в складі Російської федеративної республіки до відродження самостійної української національної державності. В. Винниченко пройшов складний шлях політичного діяча. Його критикували як «зліва», так і «зправа». Безперечно, він не був застрахований від помилок, однак його вагання були викликані пошуками вірних безкровних політичних рішень.\nСтановлення Генерального секретаріату відбувалося надзвичайно складно. Перед В. Винниченком, членами його уряду, в цілому перед ЦР постало багато питань, які вимагали негайного розв'язання. Якими мають бути статус, структура, функції, права та обов'язки новоутвореного виконавчого органу? Де взяти тисячі досвідчених, грамотних і національно свідомих людей на посади. Як їх утримувати? Гостро стало питання і про розміщення урядових установ. Вся резиденція уряду складається з двох невеликих кімнат у Педагогічному музеї. Велика мета - відродження української нації, розбудова української державності - надихали патріотів на ентузіазм, піднесення духу, усвідомлення власної ролі у розбудові держави [14; 47].\nПершим документом стала Декларація Генерального секретаріату, розроблена за безпосередньою участю і під керівництвом В. Винниченка та вперше ним оприлюднена на пленарному засіданні Центральної Ради вже 26 червня. Основою для підготовки Декларації став і Універсал, який урочисто проголошував новий лад вільної автономної України, у якій «однині самі будемо творити наше життя»[14; 51].\nЗокрема, у Декларації передбачалося: організувати перебудову місцево й загально крайової адміністративної влади з їх органічним зв'язком із ЦР. Розробити основу фінансової політики; забезпечити українізацію та демократизацію судових органів, розробити законопроекти, які б відповідали автономному устрою в Україні; зосередити у своїх руках управління шкільною освітою, видання підручників, підготовку вчителів, здійснювати відповідну діяльність з об'єднання всіх національностей, що проживали в Україні; проводити необхідну роботу в українізації війська як в тилу, так і на фронті, підготувати проект земельного закону та забезпечити автономію України в продовольчій справі [12; 116].\nТаким чином, оприлюднена В. Винниченко Декларація Генерального секретаріату, яку підтримала більшість членів ЦР, закладала перші підвалини для розбудови української держави у ХХ столітті. Хоча основні положення Універсалу і Декларації передбачали встановлення в Україні лише автономно-федерального устрою у складі Російської держави, вони викликали величезне занепокоєння у Петрограді.\nГолова Генерального секретаріату та його колеги, що дотримувалися автономістсько-федералістської орієнтації, згоджувалися на домагання Тимчасового уряду не ставати на шлях самочинних дій, чекати Установчих зборів, не конфліктувати з місцевою не українською демократією і не робити кроків щодо українізації армії. На цій основі В. Винниченко підготував текст нового Універсалу ЦР. Крім того, в ході переговорів спільними зусиллями було вироблено Декларацію Тимчасового уряду про регламентування крайового управління в Україні. Обидва ці документи В. Винниченко оголосив на засіданні Центральної Ради 3 липня в залі Педагогічного музею.\nВодночас досягнута угода накликала на В. Винниченка шалену критику, яка не вщухає й сьогодні. Його звинувачують в «угодовстві», нерішучості у відстоюванні національних інтересів тощо. І не береться до уваги, що конфронтація приводила до анархії, громадянської війни, ліквідації ЦР і придушення українського руху. Весною і влітку 1917 року Тимчасовий уряд мав досить сил і можливостей для боротьби зі своїми політичними противниками: у Києві дислокувалися 80-тисячний російський гарнізон, юнкерські училища. Від репресивних дій їх стримувала лише поміркованість ЦР, Генерального секретаріату, особиста позиція В. Винниченка, який був повноважним представником у всіх переговорних процесах з офіційним Петроградом [14; 54].\nВолодимир Кирилович був одним з небагатьох, хто в тій надзвичайно складній ситуації мав власну позицію, своє бачення політичних засобів досягнення головної мети - здобуття державності українського народу. Міністри Росії і в думці не мали надання Україні статусу державності, навіть у межах федерації. Далекоглядність В. Винниченка була продиктована політичним прагматизмом. Звичайно, це дорого йому коштувало.\nКатегоричне заперечення викликав Статут Генерального секретаріату,який був затверджений ЦР і названий першою конституцією України. Тимчасовий уряд відхилив його. Замінивши новим документом під назвою «Тимчасова інструкція Генеральному секретареві Тимчасового уряду на Україні».\nЗгодом Володимир Кирилович з гіркотою напише: «Замість конституції - інструкцію» отримала Україна від Тимчасового уряду і Керенського, який, перебуваючи у Києві два місяці до того, давав широкі обіцянки лідерам ЦР. Виснажлива боротьба з російськими демократами, які після повалення царату люто вчепилися у відстоювання «єдиної і неділимої» Росії, приводить В. Винниченка до висновку: там, де виникає українське питання, закінчується російська демократія.\nЗ поверненням до Києва на В. Винниченка чекали нові випробування. Більшість членів ЦР негативно сприйняла «інструкцію». В центрі гострої критики опинилася українська делегація і в першу чергу сам В. Винниченко. На них була покладена значна частина вини за невдачу на переговорах. Дебати в Малій раді тяглися два дні. 5-го серпня почалася шоста сесія ЦР,яка майже повністю була присвячена обговоренню «Інструкції Тимчасового уряду» і пошуку виходу із ситуації, що склалася. А справу вирішити дійсно було надзвичайно важко.\nПерелом у ході дискусії відбувся 7-го серпня, коли з великою промовою на засіданні виступив В. Винниченко. На початку виступу він заявив про свою відставку з посади голови Генерального секретаріату і готовність передати свої функції тому, хто більше відповідав би настроям і позиції більшості членів ЦР. Далі, виступаючи як член соціал-демократичної фракції, він наводив переконливі докази необхідності прийняття «інструкції» [14; 52].\nФормування Генерального секретаріату було доручено соціалісту-федералісту Д. Дорошенку, який до цього працював на посаді головного комісара Тимчасового уряду Галичини і Буковини. Без перебільшення можна сказати, що над українською революцією нависла реальна загроза. Крім внутрішнього фактора, цьому сприяв і контрреволюційний виступ генерала Л. Корнілова. Саме в цьому контексті кардинальне значення мало питання про те, хто очолить Генеральний секретаріат. Такою особою, на переконання більшості членів ЦР, залишався лише В. Винниченко. Навіть фракція українських соціалістів-революціонерів усвідомила, що в даний момент альтернативи йому не існує. В. Винниченко, як ніхто інший, усвідомлював важливість юридичного визнання. Тимчасовим урядом Генерального секретаріату вищим виконавчим органом в Україні нехай навіть з подвійним підпорядкуванням, але щоб існувало правове поле для його діяльності. Залагодивши справи з Тимчасовим урядом, В. Винниченко з головою занурився в роботу Генерального секретаріату. 24 вересня майже всі газети вміщують заяву В. Винниченка, в якій він сповіщав народ України, що найвищий орган крайової влади в Україні - Генеральний секретаріат, беручи владу в свої руки, зараз працює над своєю внутрішньою структурою.\nЗа чотири наступні місяці, ніби надолужуючи втрачений час, під керівництвом В. Винниченка відбувалося 63 засідання Генерального секретаріату, на яких розглянуто понад 430 питань політичного, економічного, військового, дипломатичного характеру. Оприлюднюються звернення, заяви, ноти, меморандуми, роз'яснення з питань внутрішньої і зовнішньої політики, інтенсивно готуються законопроекти [12; 119].\nАктивізація діяльності Генерального секретаріату, перебирання на себе управлінських функції, жорстке реагування на спроби деяких міністрів, обминати Генеральний секретаріат, створювали напруженість у стосунках між Петроградом і Києвом, викликали взаємну недовіру. Особливої гостроти набув конфлікт з ухвалою ЦР про скликання Українських установчих зборів з метою остаточного визначення державного устрою України. В. Винниченка виклав свою позицію у газеті «Народна воля» 12 жовтня 1917 р.: «Українські Установчі збори будуть вирішувати,що для нашого народу найкраще: федерація, конфедерація чи повна самостійність. І тепер ми не можемо присягатись, що не винайдемо ніколи з російської імперії, коли за 200 років нашого перебування в цій імперії немає з нею тісного зв'язку».\nВ. Винниченко, дізнавшись про різко негативну реакцію з боку Тимчасового уряду на ухвалу про скликання Українських установчих зборів, вирішив пом'якшити враження Петрограда. На засідання Генерального секретаріату 17 жовтня було заслухано і остаточно ухвалено текст заяви Секретаріату в справі Українських установчих зборів та доручено голові Генерального секретаріату оголосити її на засіданні Малої ради. У заяві, яку написав і оприлюднив В. Винниченко, йшлося про те, що Генеральний секретаріат, визначаючи разом зі всією демократією Російської держави право кожної нації на повне самовизначення, тим самим визнає і за українським народом право виявити свою волю на Українських установчих зборах. Разом з тим Генеральний секретаріат буде вести свою роботу в напрямі «єдності Російської федеративної республіки» [14; 61].\nЦей демарш В. Винниченка, який має засвідчити діяльність Генерального секретаріату до уряду, не пом'якшив реакцію правлячих кіл Росії. Тимчасовий уряд вирішив припинити видачу Генеральному секретаріату коштів, віддати його членів під суд за сепаратизм та участь у скликанні Установчих зборів, а також викликати В. Винниченка для пояснення у цій справі. У Петрограді розроблявся план придушення української революції, який передбачав арешт В. Винниченка і генеральних секретарів у Петрограді. Та по приїзді В. Винниченка і його колег у столицю там почали відбуватися події, що привели до захоплення влади більшовиками. На тому, - згадував В. Винниченко, - й скінчилися відносити українського уряду з «демократичним» Тимчасовим урядом.\nТелефонні повідомлення про переворот у Петрограді надходили до Києва, несподіване зникнення В. Винниченка спричинило спочатку повну розгубленість, а повернення з Петрограда 28 жовтня сприяло подоланню розгубленості і вирішенню питання про владу в Україні,зокрема і в Києві, на користь ЦР, оскільки в цей час на неї претендували більшовики, особливо командування військового округу.\nКонкретні і рішучі кроки В. Винниченка у справі організації роботи уряду, його особиста впевненість і активність сприяли подоланню розгубленості серед української політичної еліти та спрямували зусилля ЦР на продуктивну роботу. Впродовж короткого часу були прийняті ухвали про поширення влади Генерального секретаріату на всі губернії України, припинення військових дій у Києві, розформування офіцерських і добровольчих загонів, реорганізації і демократизації штабу командування військового округу.\nВинниченко особисто розробляв найважливіші законопроекти і програмові документи Генерального секретаріату. За його поданням ухвалювалися численні резолюції, різні рішення, які мали доленосне значення для розвитку української революції. Авторитет і популярність цього діяча були надзвичайно високими серед політиків і широких верств населення. До останнього дня перебування на посаді голови уряду України В. Винниченко був у вирі політичного життя. Він був найвідомішим і найавторитетнішим з політиків в Україні. Під кінець свого прем'єрства він з політичного романтика став фахівцем у галузі мистецтва в політиці. Звичайно, В. Винниченко допускав помилки, прорахунки, утопізм у досягненні поставленої мети, які з часом сам же і викривав. Вся його діяльність і помисли спрямовувалися на питання - як змінити долю України, як вивести її народ на якісно нові обшири існування, розбудити національну свідомість. Він справив значний вплив на перебіг історичного процесу в Україні [9; 62].\nУ серпні 1918 року В. Винниченко очолює опозиційний до гетьманського режиму П. Скоропадського Український національний союз, рішуче наполягає на відновлення УНР, створенні її найвищого органу - Директорії,головою якої став на таємному засіданні українських політичних партій, що відбувалося у Вінниці 13 листопада 1918 р. Після краху гетьманського режиму як голова Дирекції В. Винниченко доручає члену УСДРП В. Чеховському очолити РНМ УНР.\nВ цей же час В. Винниченко висунув ідеї проведення загальноукраїнського Трудового конгресу і передачу влади трудовим радам. На Конгресі В. Винниченка переобрали на посаду голови Директорії. В той же час ні В. Винниченко, ні голова уряду В. Чехівський практично не контролювали ситуації і 10 лютого вони пішли у відставку. В. Винниченко виїжджає за кордон. Після еміграції політична кар'єра В. Винниченка не закінчилася. У Відні (Австрія) він за короткий час написав тритомну мемуарно-публіцистичну працю «Відродження нації» (Історія української революції. Березень 1917 р. - грудень 1919 р.) - твір певною мірою підсумковий, написаний по гарячих слідах подій. Це широкомасштабне полотно, яке є важливим джерелом для вивчення і розуміння складних політичних процесів в України періоду збройної боротьби за владу. За політичною орієнтацією В. Винниченко був близьким до комуністичної філософії. Але більшовики, на його думку, віддаючи перевагу соціальній політиці, недостатньо враховували національний фактор. І навпаки: однією з основних причин поразки ЦР і Директорії, як він вважав, стало «розщеплення» єдиної політики на дві - соціальну й національну - і надання переваги останній. В. Винниченко мріяв організувати нову партію, соціальна програма якої мало б чим відрізнялася від більшовицької, однак була б «національніша» [14; 50].\nНаприкінці 1919 року В. Винниченко пробує цю ідею втілити в життя. Він виходить з УСДРП і організовує у Відні Закордонну групу українських комуністів, створює її друкований орган - газету «Нова доба», в якому публікує свій лист-маніфест «До класово несвідомої української інтелігенції», сповіщаючи про перехід на позиції комунізму.\nОднак життя політичного емігранта його не влаштовує. Туга за Україною не полишає Володимира Кириловича ні на хвилину. Радянське керівництво, особливо В. Ленін, з прихильністю поставилися до прохання В. Винниченка про повернення, оскільки це давало можливості використовувати його ім'я у політичних цілях, передусім у залученні української інтелігенції до підтримки і зміцнення позиції більшовиків України, яка на той час була ще хиткою. Наприкінці травня 1920 року В. Винниченко разом з дружиною прибувають до Москви, де він дістав пропозицію зайняти пост заступника голови Раднаркому УСРР з портфелем наркома закордонних справ, з кооптацією у члени ЦК КП(б)У.\nКоли ж він ознайомився з економічним і політичним становищем країни, державними відносинами між Росією і Україною, національною політикою РКП(б), то зрозумів,що його запрошують до співпраці з тактичних міркувань. Тому відмовився від участі в роботі уряду УСРР і в середині вересня 1920 року виїхав з Харкова до Москви, а звідти знову за кордон. Повернувшись до Відня, В. Винниченко виступає з критикою національної і соціальної політики РКП(б) та Радянського уряду. Політичні кола деяких західних країн через одного із лідерів Профінтерну пропонують йому очолити рух за консолідацію усіх емігрантських елементів для боротьби з Радянською країною. Обіцяючи при цьому щедру грошову допомогу. Однак, В. Винниченко, попри матеріальну скруту, категорично відмовляється. Він продовжує уважно стежити за подіями в СРСР, займається літературною творчістю, живописом [14; 68].\nВеличезна літературна спадщина В. Винниченка вражає кількістюнаписаних творів і різноманітністю жанрів. Письменник створив, по суті, перший в українській літературі зразок художньої фантастики - утопічний роман «Сонячна машина», який набув справжньої популярності. Його п'єси ставилися не лише на сценах російських і українських театрів, а й за кордоном.\nПомер В. Винниченко 6 березня 1951 року, похований у м. Мужен, Франція.\n1.2 Політичні питання у драмах і публіцистиці В. Винниченка\nЗ минулого нам відомо, що тільки в переламних моментах історії письменники-драматурги виринають як дійові особи на поверхню політичних подій. Бурхливі катаклізми 20-го століття в Україні висунули на провідне місце Володимира Винниченка. Політичний світогляд і його творчість були позначені головно двома ідеологічними напрямками: соціалізмом і націоналізмом. Комунізм, пише Винниченко, це «філософія життя людини, кляси і цілого суспільства в найбільш загальнім і найбільш індивідуальнім смислі. Комунізм включає всі аспекти буття людини. Комунізм є вищою гармонією психологічних і фізичних сил людини». Іншими словами, марксизм для нього - це ідея «всебічного визволення»: визволення соціального, національного, культурного. Таке анархістично-тотальне визволення мала принести революція, розуміється, соціалістична, комуністична революція». Вільна, риторична фразеологія, характерна для його політичних есеїв, повторюється майже слово в слово у гіперболічно емоційних наївних виступах героїнь і героїв його п'єс. У «Дисгармонії» головний персонаж Грицько заявляє: «Ідеал соціалізму є гармонія життя, життя широкого, повного, великого» [15; 70].\nУ п'єсі «Між двох сил» - одній із його найбільш вдалих і успішних драм доби революції - головна героїня Софія (символ розуму, знання, інтелекту; зв'язкова між більшовиками Петрограду й України) в момент, коли збройні сили молодої Української республіки була заангажовані у боротьбі на життя і смерть з більшовиками, стверджує впевнено: «Соціальна революція це така грандіозна, величезна річ, що бути байдужим або ворожим до неї може бути людина зовсім тупа або дуже заінтересована в своєму добробуті, або як кажуть тепер, в своїх класових інтересах…» Тому, продовжує вона дещо пізніше, «кожна хоч трошки чесна, щира людина, не засліплена диким націоналізмом може не належати до тих (більшовиків)».\nБатько Софії, Сліпченко, і один із її братів Марко, представляють у згаданій драмі національно свідомих, емоційно відданих, але ідеологічно сліпих, тупих націоналістів. Софія відчуває природний внутрішній зв'язок із ними, вона глибоко затурбована їхньою безпекою,але інтелектуально вона явно відчужена від них. З другого боку, вона ідеологічно споріднена з більшовиками Києва, але рівночасно обурена їхнім холодним цинізмом, їхнім виразним браком відчуття пошани супроти української культури і їхньою невгамовною, дикою брутальністю. У ключовий момент боротьби, коли вона і другий її брат Тихон, також активно заангажований більшовик, стоять перед вибором між одною і другою силою. Звичайно врівноважена Софія вдається до суто емоційних аргументів: «З якої ж речі нам «або, або»? - з гнівом вибухає вона. - Через що ми повинні зрікатись своєї нації, ми, окривджені національно, пригнічені, зневажені? Чому не їм? Вони до нас прийшли, а не ми до їх. Вони нас гнітили, зневажали, нищили. І ми повинні тепер зректися? «Не было и не будет». О, вибачайте, «было и будет».\nДля Софії, так, як і для Винниченка у його публіцистичних працях, марксизм являв визволення від всього гніту, тобто ідею «всебічного визволення: Україна була пригніченою, її культура була придушеною. Тому всі чесні марксисти повинні були змагатися, щоб у майбутньому Україна була, щоб вона існувала. Ні Софія, ні Тіхон, ні яка-небудь інша дійова особа драм Винниченка не зупинилась навіть на хвилину, щоб застановитися над питанням, що, з погляду матеріалістичного світогляду марксизму, російська культура могла б бути більш ефективним засобом для приспішення індустріального прогресу, центрального планування і вищого стандарту життя [10; 293].\nВідсутність раціонально побудованих інтелектуальних двобоїв і глибших аналітичних роздумів у драмах Винниченка можна пояснити тим, як завважив Іван Лисяк-Рудницький щодо змісту його політичних есеїв, що «Винниченко засвоїв із науки Карла Маркса і Енгельса тільки аспекти утопічні, а не пізнавальні і наукові. Його захоплювали у Маркса засуджування нерівності і несправедливості в системі капіталізму. … його розуміння марксизму не перевищало рівень звичайної пропагандивної брошури». Останній коментар стосується також і до його обізнаності з теоретичними основами націоналізму. Тому, мабуть ми погоджуємося, що не буде аж надто великим перебільшенням жартівливе спостереження Ярослава Пеленського, що з політичного погляду Винниченка можна вважати «нешлюбним сином Карла Маркса і вродливої української молодиці-повії».\nПовертаючись до драматичного закінчення аналізованої п'єси, головна дійова особа, Софія, вибирає самогубство замість двох можливостей: або шлях покаяння перед розгніваним батьком-націоналістом, або дорогу порятунку втікаючих з Києва більшовиків. Софія знає, що мотиви її визволителя, київського більшовика Гріна, не базовані на гуманних чи ідеологічних основах, а тільки на грубо егоїстичних міркуваннях [15; 74].\nСамогубство Софії могло б доводити, що Винниченко - мистець інтуїтивно міг відчути те, що не хотів усвідомити Винниченко - мислитель і політичний діяч, а саме: ідеологічну непримиренність комунізму і націоналізму. Потрібно ствердити, що в цій п'єсі автор виразно підкреслює вину малих, до землі прикутих людей, не здібних піднести голову, щоб побачити всю, всеохоплюючу велич головної ідеї. Найвище, що Винниченко міг передбачити у згаданій драмі, це неминучий краї українського націонал-комунізму, інтуїтивно підказуючи, що цей ідеологічний табір повинен відійти з арени розпаленої боротьби.\nТрагедія Винниченка як політичного мислителя полягала в тім, що у нього була юнацька відвага і невгамовний порив піднести голову, щоб зібрати погляд на вершку ідеї, без послідовної витривалості переосмислити, переоцінити її, і без тої необхідної мужньої відповідальності політичного діяча чи мислителя прослідити, чи ця ідея вміщується в ідеологію марксизму. Згідно з переконанням Винниченка, а це переконання залишилось в нього майже до кінця життя, вина не в ідеології, а в людях, які або сліпі через свою інтелектуальну обмеженість і надмір емоційності (табір націоналістів), або морально звихнені (провід більшовиків в Україні). Це переконання віддзеркалюється у його публіцистичних працях, але передусім, воно найсильніше проявляється в його п'єсах. Тому вся увага його драм сконцентрована не на ідеології, не на політичних подіях - не згадуючи глибоко заполітизованої доби, в якій він жив і творив, - тільки на внутрішнім світі, на психологічних переживаннях людини і на можливих засобах змінити її. Наївна віра у реальність здійснення його грандіозної ідеї «всебічного визволення» обмежувала здатність Винниченка - публіциста об'єктивно висвітлити події, які він переживав, і належно оцінити дійові особи, з якими він співпрацював. Його ідеологія - як би вона не сприймалась у автора-драматурга наївно і поверхово, чи, може якраз і тому - до певної міри не дозволяла йому ввійти у справжній внутрішній світ людини, проаналізувати її інтелектуальні кризи, розкрити душевні травми. Тому діалоги дійових осіб його драм звучать наївно і штучно [10;с.298].\nОтже, становлення світогляду митця досить повно прослідковується на думку різних критиків в його публіцистиці. Соціалістичні погляди Винниченка, його марксистське розуміння історії мали особливий характер. Більшість його публіцистичних творів свідчить про те, що марксизм його мав не глибокий науковий, а скоріше, практичний характер, до якого додавався ще бунтарський дух.\nСтаття «Спостереження непрофесіонала» з підзаголовком «Марксизм і мистецтво», опублікована в журналі «Дзвін» (1913. - №12), дає можливість зрозуміти Винниченкове бачення марксизму. Стаття полемічна, і автор, відповідаючи Юрієві Яровому, який написав рецензію на перший том «Дзвону», висловлював свої погляди на основні положення марксистського вчення (буття визначає свідомість, історія - це боротьба класів, рух - це все і т.п.). При цьому Винниченко виявляє себе швидше гарним письменником, що вміє образно мислити, ніж теоретично озброєним політиком. «Марксизм - се не рука, не орган одного тіла, а нове тіло, дитина, яка росте в лоні матері - старого громадянства. Се нова соціальна істота з власними руками, ногами, серцем і розумом» [3; С.16].\nВін трактує марксизм із його класовою непримиренністю як учення про найвищу терпимість. З усього видно. Що Винниченко не марксист, хоча йпроголошує себе таким, агітатор загальнолюдських цінностей, не соціаліст, а великий мрійник. «І тільки один марксизм, пише він, - дає задоволення своєму непереможному, вічному, стремлінню людини зазирнути в майбутнє. На далекому просторі людського життя він ставить пункт спочинку, пункт, до якого можна й треба прокладати свою путь. Хай тепер темно, тісно, тяжко. Хай гинуть наші сили в боротьбі, в трудних зусиллях, хай на перший погляд ці усилля, ся боротьба безплодна, марна, - ми знаємо, ми віримо, ми бачимо далекий пункт,де ясно, де вільно,де радіусами зійдуться всі витрачені нами сили» [1; 88].\nПобудові соціально справедливого суспільства Винниченко присвячує все своє життя. Його соціалістичні погляди, базовані на марксизмі, заслуговують на повагу в тому розумінні, що він намагається не зраджувати їх, а залишається вірним принципові «чесності з собою». Дещо пізніше, в 1920 році, у «Листі до клясово несвідомої української інтелігенції» він заявляє, що переконання, які він мав у 1902 році, «в суті своїй не змінилися, вони лише перейшли із сфери не здійснюваної у ту, що втілилася в життя». Проте перемога соціалістичної революції привела, на думку Винниченка, до «внутрішньої дізгармонії» в результаті неправильного, як він твердить, розуміння національного питання, притаманного українським і російським соціалістам. Винниченко пише про гармонізуючи силу комунізму, який «об'єднує національне з соціальним і приводить людину до єдності думки й акції», заявляє, що «внутрішні конфлікти не роздирають, не роздвоюють» його [4; 3].Знайомлячись із цими щирими визнаннями Винниченка, важко позбутися враження, що він - як утопіст і романтик бажане й виміряне намагається видати за дійсне. Він пише так, ніби й не мав майже двадцятирічного досвіду активного учасника українського соціал-демократичного руху, який саме тому, що був власне українським, викликав до себе різке негативне ставлення з боку російської соціал-демократії, особливо її радикального, більшовицького утворення. Російська соціал-демократія була зовсім не схильна підтримувати національно-визвольні рухи, хай навіть і забарвлені в соціал-демократичні кольори: Можливо, навіть на інтуїтивному рівні відчувалося, що це загрожує розпадом Російської імперії.\nГармонія між соціальним та національним була можливою тільки у Винниченковому варіанті марксизму - в «марксизмі» мрійливо-утопічному, романтизованому, себто такому, який мав дуже мало спільного з марксизмом реальним, суворо матеріалістичним та з його культом класової боротьби. Пропагуючи соціалізм, Винниченко залишається палким прихильником національного відродження країни. Причому в питанні національному він виступає компетентнішим і впевненішим. Ось деякі з думок, висловлених письменником на сторінках журналу «Украинская жизнь», що деякий час виходив у Москві: «Першим, реальним, насущним і необхідним етапом реалізації волі, що утверджує себе, є злиття з нацією»; «… Наша істина - дуже проста. Ми українці і хочемо в якості таких жити, розвиватися,творити. Ми хочемо якомога менше сил витрачати на засоби розвитку, а тому стоїмо за ті психофізичні етнографічні та інші навички, звички і особливості, які виробилися нашим народом за його довге життя» [5; 16].\nЦікаво, що на певному етапі боротьби за національне визволення автор допускає союз гноблячих і пригноблених класів: «В найскорішому завоювання розвитку національного існування України зацікавлені всі групи і класи її». На цьому ж етапі боротьби Винниченко шукає конкретних шляхів до перемоги. І всі ці шляхи - не революційні. Націоналізація і українізація школи, видавнича діяльність, заснована на кооперативних засадах, парламентська робота в Державній Думі - ось головні завдання всіх свідомих українців. Реально оцінюючи шанси нації на визволення, Винниченко приходить до висновку:\n«Нам потрібно робити те, що найвірніше може забезпечити нам і всі часи, за всіх умов і політичну, і національну долю нашу: йти до нашої демократії. Сила наша в розвитку і організації української демократії, в її само усвідомленості…» [1; 167].На нашу думку, в цих поглядах майже відсутня типово марксистська «класова» ортодоксальність. «Що б не чекало нас в майбутньому, - пише дедалі Винниченко, - які бне склалися політичні і державні форми - для нас, українців, єдина непорушна опора - це наш народ, наша демократія. І якщо життя носієм національних форм обирає демократію і в ній бачить своє існування, то не нам, свідомій частині нації, ухилятися від цього закону і затримувати його розвиток» [3; 221].Значно пізніше, з висоти життєвого досвіду, осмислюючи пройдений шлях, Винниченко так сформулював свою суспільно політичну позицію: «Отже, та течія, до якої я належу з перших кроків моєї громадської діяльності…, є течія всебічного визволення (соціального, національного, політичного, морального, культурного)» [6; 9].Загалом публіцистичні твори Винниченка свідчать про те, що він досить реально дивився на речі, орієнтувався в обставинах, умів швидко реагувати на події оточуючого світу. Проте за певних умов ідеологічні настанови Винниченка - теоретика призводили до серйозних помилок. Яскравий приклад цього - Українська революція 1917-1920 років, у якій Винниченко брав участь, виконував перші ролі. Перебування його на постах прем'єр-міністра в Центральній Раді, Голови Директорії УНР викликало різко негативні оцінки передусім з боку представників націоналістичного крила українського визвольного руху:\n«Українські соціалісти з В. Винниченком на чолі, - зауважував П.Мірчук, - заходилися від самого початку революції з подиву гідною впертістю присипляти розбуджену національну свідомість українських мас дурманом соціалістичного інтернаціоналізму пролетарської революції». Перебуваючи при владі, Винниченкові доводилося поступатися соціальними принципами. І це надзвичайно турбувало й мучило керівника уряду. «Знов виникає питання: невже ми самі того не знаючи, не відчуваючи, виступаємо як контрреволюціонери? А що як народні комісари мають більше рації, ведучи Росію й Україну з нею до соціальної революції», - напише Винниченко у щоденнику 26.01.1918 року. А за місяць у бердянську, куди йому довелося нелегально виїхати, переховуючись від більшовиків під керівництвом Муравйова, Винниченко знов піддасться сумнівам: «І все ж таки не можна не думати дуже серйозно про те, що діється, не можна знов і знов не задавати собі питання, коли хочеш бути чесним і щирим, хоч би тільки з самим собою: де правда, де та істина, ради якої можна терпіти страждання, і бути готовим до смерті?»[1; 143].\nНе визнаючи більшовицького шляху розвитку суспільства, Винниченко в той же час продовжує відстоювати свої соціальні ідеали і визнає. прогресивність соціалістичної революції в Росії. З одного боку, він заявляє, що «величезна більшість більшовиків «не відають, що творять», що широкі маси несвідомі кінцевої мети того руху, в якому беруть участь, що ними керує інстинкту соціальної помсти, ідея грубої елементарної справедливості, а також нижчі почування і нахили людської природи», і є справжнім пророком. З іншого - він співає осанну «совєтській Росії» у 3-му тому «Відродження нації».:«Російська робітничо-селянська революція великим досвідом своїм дала лекцію реального здійснювання соціальних завдань пролетаріату. Перейдена Совітською Росією величезна праця над руйнацією панування старого громадянства й творенням нового. Ця праця, переведена з таким успіхом, з такими наслідками, дала Європі воістину приклад соціального чуда, яке підносить захватом революційні живі елементи й холодить передсмертною тривогою елементи паразитарні, злочинні, гнилі» [2; 223].\nУ позиціях письменника не має постійності. Конфлікт між соціалістично-комуністичними переконаннями та національною спрямованістю був дуже болючим для В. Винниченка і став фактично основним конфліктом його особистісної драми. Природа цього конфлікту значно глибша, ніж це може видатися з першого погляду. Цілком вірно поставити питання про згубний вплив комуністичного світогляду на міру реалізації творчого потенціалу митця.\nУ характеристиці стилю листів В. Винниченка виокремлені мовні засоби, які увиразнюють епістолярну публіцистику: пряме звернення, вільна побудова, підвищена емоційність та невимушеність. Листи ідентифікують полемічну майстерність митця, зберігають творчу історію знаменитого роману «Сонячна машина». Маємо на увазі «Одвертий лист дрібного буржуа», який був полемічно спрямований проти тенденційних оцінок творчості й політичної діяльності В. Винниченка. Відзначимо, що художньою особливістю "Одвертого листа..." є висока змістовність, публіцистичність та цілеспрямованість твору. В.Винниченко звернувся до форми епістолярної публіцистики, в основі якої перебуває думка конкретної особи. У той же час вона виражена за допомогою публіцистичного образу. Спокійний виклад змісту в статті В.Винниченка раптом змінюється високою емоційною патетикою, суто логічні докази переплітаються з полемічними засобами інтерпретації матеріалу.\nАналіз окремих зразків епістолярної публіцистики В. Винниченка переконує в тому, що існує тісний взаємозв'язок між типом особистості і жанровими уподобаннями публіциста. Публіцистика В.Винниченка вирізняється новизною, сміливістю та оригінальністю мислення адресанта. Саме Україна та її титульна нація надихали митця на творчу працю. Винниченко - публіцист порушив чимало важливих проблем, навколо яких точилися гострі дискусії за участю М. Драгоманова, І. Франка, Лесі Українки та інших. Він не тільки виносив важливу тему на суд читача, а й розкривав її суть та злободенність. В. Винниченко використовує цікаві факти як з історичного минулого, так і з сучасного йому життя, він логічно та переконливо ідентифікує своє ставлення свідомого патріота. Епістолярна публіцистика В. Винниченка, оперта на логіку доказів, позитивно впливала на читача, змушувала задуматися над порушеними питаннями.\nРозділ 2. Видавнича діяльність Винниченка\n2.1 Винниченко і товариство «Знание»\nПубліцистична спадщина Володимира Винниченка з 90-х років ХХ століття активно ввійшла в дослідницьке поле сучасного літературознавства й журналістикознавства. Але Винниченко так багато заклав у свою публіцистику як письменник, політичний діяч, особистість, що й до сьогодні вона залишається справжньою terrainkognita для дослідників. За такої активної уваги до цього доробку письменника маємо навдивовижу малоґрунтовних праць з вивчення публіцистики Винниченка. Більше того, відчувається брак розвідок власне публіцистичних текстів, зокрема полемічного характеру. Проте саме такі дослідження поглиблюють розуміння публіцистичного почерку митця.\nДо цього часу лишається не з'ясованим питання про зв'язки митця з книговидавничим товариством «Знание» та його ідейним керівником О. Горьким. Для дослідження було обрано дві статті, між написанням яких пролягає двадцятирічна відстань і які воднораз тісно пов'язані між собою. Йдеться про статті «Одвертий лист до М. Горького» (1928) і «Була, є й буде» (1948). Вибір такого дослідницького матеріалу обумовлений кількома чинниками. По-перше, ці публіцистичні твори представляють відкриту полеміку між Винниченком і Горьким. Взаємовідносини цих авторів заслуговують на окреме дослідження. Як справедливо зауважував Гр. Костюк, «це дуже важлива тема і щодо стосунків між цими двома письменниками сусідніх народів, і щодо місця Винниченка в літературному процесі ХХ віку, і щодо проблеми його стилю й тематики» [15, 70]. Поява «Одвертого листа до М. Горького» 1928 року була обумовлена листом Винниченка до Горького від 5 травня 1909 року , у якому з'явилися перші паростки конфлікту між Винниченком і Горьким з приводу зірваної домовленості про переклад оповідань Винниченка російською мовою. Цей конфлікт поступово поглиблювався, і безпосереднім приводом до написання «Одвертого листа...» стала почута Винниченком від членів родини М. Грушевського розповідь про незгоду Горького дати дозвіл на переклад його творів українською мовою. У щоденниковому записі письменника від 31.05.1928 р. занотовано: «Горький відповів, що він уважає українську мову за «искуственный язык» і не хоче підримувати його. Тому дозволу не дає на переклад. Таким чином лист його до руських письменників, де він називав українську мову «наречием», -підтверджується. Отже можна писати йому «привітання» [11, 194].\nУ свою чергу стаття «Була, є й буде» виступила своєрідним полемічним продовженням «Одвертого листа...» і мала дещо гостріший заголовок «Винниченко проти Горькогo», коли була вперше надрукована в газеті «Українські вісті».Другим чинником уваги до цих статей є те, що заявлені публіцистичні матеріали в силу своєї полемічної суголосності й воднораз часової дискретності утворюють, на нашу думку, незвичайне інтертекстуальне поле. Адже, з одного боку, між текстуальні зв'язки, не зважаючи на 20-річну відстань, повинні мати багато спільного, а з іншого, -має відбутися певна інтертекстуальна трансформація, вихід полемічної енергії на вищий рівень публіцистичного впливу. За відповіддю звернемося безпосередньо до текстів Винниченка. Заголовок першої статті містить пряме звернення до опонента. «Одвертість» звернення вказує на перевагу в «Листі» відкритих форм полеміки, які виражаються в репродукції чужого мовлення через пряме і непряме цитування, зокрема переказ, узагальнене цитування, цитування-припущення, ремінісценції тощо. Стаття починається з непрямого цитування листа Горького. Такий початок вказує на внутрішню схвильованість автора, щиро людську небайдужість. Адже, на відміну від прямої цитати, яка покликана забезпечити точність і документальність, непряма форма завжди має стилістичну забарвленість і містить у собі оцінку викладеного. Думка опонента подається згущенно і з відповідними акцентами: «В тому листі Ви жалілися руським коллегам, що знаходяться дурні та злочинні люди, які в'явили собі, ніби українське «нарєчіє» є справжня мова і на цій підставі переслідують руську мову, руську культуру та руських людей на Україні» [11, 191].Винниченко активно залучає емоційно-оціночне коментування, зокрема з негативно-іронічним підтекстом: «жалілися», «дурні та злочинні люди». Іронія закладається і на рівні пунктуації, приміром: «Зміст того листа був такий... наївний, кумедний і образливий для Вас, що я не надав йому віри». Трьома крапками автор неначе підкреслює певну абсурдність ситуації. Особливу увагу привертає слово «нарєчіє», яке Винниченко подає в лапках і так би мови титранскрипційно. Це, з одного боку, дозволяє передати зневагу опонента до української мови, а з іншого, -гостру іронію автора щодо його імперських амбіцій.«Нарєчіє» можна вважати словом-цитатою, яке разом з іншим «слівцем» «Малоросія» наскрізно проходять через текст і набувають\nзнакового характеру. Це своєрідний звуковий код стосунків двохслов'янських народів, «страждання, ненависті і зла», за допомогою якого імперські сили «експлуатували і руйнували український народ матеріально і духовно» [11; 191].\nПовертаючись до непрямої цитати Горького, зауважимо, що вона утворює полемічне коло і в кінці статті виринає знову: «Ви, що так гарно часом кажете про мир і братерство народів, що так повстаєте проти війн..., тут Ви не задумуєтесь кликати до найганебнішої війни дужчого з слабшим» [11;197]. Винниченко постійно підкреслює вагу слів свогоопонента, і насамкінець виступ Горького на новому витку полемічного кола набуває ознак «громадського і значного явища» [11; 198], від якого залежить «будівництво нового світу та нових відносин між людьми та народами»[11; 198]. Звичайно, Винниченко як майстер публіцистичного впливу залишив у цій полеміці останнє слово за собою, іронічно використавши ремінісценцію з творчості Горького - «бурєвєстнік» обернувся на «смішного, анахронічного чорного ворона» [11; 198].У статті не раз трапляється форма цитування, при якому узагальнюються декілька думок, визначається їх основний напрямок і компактно, цілеспрямовано викладається. Через узагальнене цитування однодумців Горького в національному питанні - Валуєвих, Столипіних,Протопопових [11, 196], з одного боку, і українських працюючих мас, -з іншого, Винниченко надає полеміці більш глобального, історичного характеру. Більше того, майстерно вводить постать свого прямого опонента в цей інтертекстуальний ряд, від чого сама особистість Горького набуває вельми непривабливих рис. Винниченко ефектно використовує пряму мову опонента, який не так давно інакше ставився до українського питання і з «властивою сльозою у розмовах» вигукував: «Прекрасный язык! Милый язык! Люблю! Давайте, давайте издавать!»[11; 194]. Особливо вражає поєднання статусу «виразника руської пролетарської інтелігенції»[11; 197] і «зоологічне гарчання»[11; 196] по-валуєвські: «Не было, нет и быть не может! Не разрешаю!»[11; 197]. Від постаті Горького Винниченко знову піднімається до рівня «радянської руської суспільності» [11; 198] і відукраїнської нації «рішуче, настійно, невідступно» ставить питання: «Які ж позиції до нас займає радянське, руське громадянство?» [11;С.198]. Такі переходи на різні інтертекстуальні рівні дозволяють Винниченкові не просто вести гостру полеміку, а й утворювати своєрідне полемічне поле навколо опонента, у якому виявляються всі «слабкі» місця його позицій.Винниченко як досвідчений публіцист використовує у своїй статті так званий фактологічний інтертекст, який не тільки посилює аргументаційну базу, а й реконструює мозаїку історичного часу. До таких зразків інтертексту належать передусім сумнозвісний валуєвський наказ, висновок Російської Академії Наук про самостійність української мови і праці Леніна про українське питання. Як бачимо, ця інтертекстуальна форма спостерігається на рівні конкретного історичного фактажу через текст документів. Фактологічний інтертекст характерний саме для публіцистичних творів, особливо полемічних, адже максимально об'єктивізує їх і додає компетентності авторським оцінкам і коментарям. Як бачимо, в інтертекстуальному малюнку «Листа» переважає непряма цитація, що надає полемічному тексту напруги, вираженої в емоційно-оціночному коментуванні слів опонента, гостро іронічному контексті ідейного діалогу.\nкурсовая работа "Володимир Винниченко у пошуках суспільної гармонії" скачать\nВолодимир Винниченко про проблему співвідношення одиничного і загального\nстатья [24,3 K], добавлен 18.02.2014\nДругие документы, подобные "Володимир Винниченко у пошуках суспільної гармонії"


8.1. СУТЬ ОПЛАТИ ПРАЦІ ТА ЗАВДАННЯ СТАТИСТИКИ\nсуспільному виробництві певного працівника і трудового колективу, доход, визначений на основі суспільної міри їх праці з урахуванням її результатів. Оплата праці в економіці формується за рахунок національного доходу і може здійснюватись у вигляді заробітної плати працівників.\nНові процеси, які відбуваються в економіці у зв’язку з переходом до ринкових відносин зумовлюють об’єктивну необхідність реформи оплати праці. Вона має бути спрямована на формування ефективної системи матеріального стимулювання працівників, основними принципами якої є винагорода їх у розмірах, що об’єктивно відбивають особистий трудовий внесок працівників, надання підприємствам та установам різних форм власності максимальної самостійності в питаннях оплати праці.\nЗ 1991 р. втратив силу порядок, який діяв раніше щодо формування фондів заробітної плати, оплати праці та матеріального заохочення. У звітність з питань праці впроваджені нові показники: кошти, спрямовані на споживання; витрати на оплату праці; грошові виплати та заохочення за рахунок прибутку й інших джерел; сума наданих працівникам трудових і соціальних пільг; доходи (дивіденди, проценти), які виплачуються за акціями трудового колективу і внесками його членів у майно підприємства.\nУсе це потребує внесення істотних змін до існуючої статистичної практики і відповідного вдосконалення статистичного аналізу оплати праці в статиці та динаміці. До головних завдань статистики оплати праці належать: обчислення розміру коштів споживання та фонду оплати праці, вивчення їх складу та динаміки: вивчення форм і систем заробітної плати, у тому числі нових, зумовлених розвитком ринкових відносин; аналіз формування і використання коштів на споживання та оплату праці, впливу окремих чинників на їх зміну; обчислення показників середнього рівня доходів і заробітної плати та їх динаміки; аналіз розподілу чисельності працюючих за розміром заробітної плати; обчислення та аналіз співвідношення темпів зростання продуктивності праці і заробітної плати (доходів).


На даху Гігафабрики Tesla встановить найбільший в світі «сонячний» дах потужністю 70 МВт | SmartEco\nСмартЕко » Новини » На даху Гігафабрики Tesla встановить найбільший в світі «сонячний» дах потужністю 70 МВт\nТаким чином Tesla підтвердила свій намір не використовувати викопне паливо, а отримувати живлення з ВДЕ, переважно завдяки сонячним батареям.\n«Gigafactory – це повністю електричний завод без будь-якого викопного палива (природного газу або нафти). Ми будемо використовувати 100% стійкої енергетики за рахунок поєднання 70 МВт сонячного даху і наземних сонячних установок. Масив сонячного даху в 7 разів більший, ніж найбільший «сонячний» дах встановлений на сьогоднішній день».\nВ США найбільша сонячна електростанція знаходиться в Каліфорнії й має потужність 10 МВт. Дещо більше має СЕС в Індії – 11,5 МВт, тож «сонячний» дах на Гігафабриці однозначно їх перевершить. Tesla також обговорила систему клімат-контролю, очищення води та проблему утилізації:\n«Велика частина опалення будівлі забезпечується за рахунок тепла отриманого з виробничих процесів. Також Gigafactory використовує шість різних систем очищення та ефективну рециркуляцию близько 1,5 мільйонів літрів води. Завдяки цьому вдається економити 80% прісної води в порівнянні зі стандартними процесами. Всі типи акумуляторів і модулів Tesla зможуть повторно перероблятися на місці, а металеві деталі повторно використовуватися».\nTesla вже повідомляла про початок масового виробництва літій-іонних акумуляторів нового типу «2170». Вони використовуватимуться не лише для електромобіля Model 3, а й будуть універсальними для інших пристроїв. Виробництво акумуляторів компанія планує на 2020 рік.


Головна/Здоров'я/Безсоння і психологічні розлади можуть бути спадковими\nПроблеми, пов’язані з циклом сну і неспання, а також психологічні порушення, можуть бути спадковими. До такого висновку в ході тривалих досліджень прийшли американські вчені, що представляють Каліфорнійський університет, розташований в Лос-Анджелесі, США.\nБезсоння і різного роду психологічні розлади є досить частими проявами, які нерідко виникають безпідставно і раптово. Вчені вирішили встановити, що ж може бути причиною подібних збоїв. Для цього науковці протягом тривалого часу проводили вивчення хромосом. Так, вдалося виявити близько 13 різних видів розладів сну, які, як виявилося, передаються спадково. Те ж стосується і деяких психологічних розладів, які раніше могли спостерігатися у кого-небудь з близьких родичів людини, яка зіткнулася з цією проблемою.\nДжозеф Такахаші, що представляє Медичний інститут Говарда Хьюза, пояснив, що в майбутньому завдяки новим відкриттям можливо буде лікування безсоння та порушень психіки на генетичному рівні. Поки ж дослідження тривають, а про результати своїх робіт фахівці розкажуть по завершенню численних дослідів.


ТЕМА 5. ЦИТОЛОГІЯ. ЯДРО. КЛІТИННИЙ ЦИКЛ. ДІЛЕННЯ КЛІТИН. ЗРОСТАННЯ, ДОЗРІВАННЯ, СТАРІННЯ І СМЕРТЬ КЛІТИН.\nЗначення ядра в життєдіяльності еукаріотичної клітини, збереження і передачі генетичній інформації. Форма, розміри, кількість ядер і ядерно-цитоплазматичне співвідношення в різних типах клітин. Основні компоненти ядра: ядерна оболонка, хроматин, ядерце, каріоплазма.\nЯдерна оболонка. Її будова і функції. Мембрани ядерної оболонки, перинуклеарний простір, ядерні пори.\nХроматин. Будова і хімічний склад. Еухроматин і гетерохроматин. Статевий хроматин. Хроматин як форма існування хромосом в інтерфазному ядрі. Склад хромосом: ДНК, РНК, гістонові і негістонові білки. Будова і функція хромосом під час ділення клітин. Каріотип, плодоїдність.\nЯдерце як похідне хромосоми. Ядерцеві організатори. Будова ядерця і його роль в утворенні рибосом.\nЖиттєвий і клітинний цикли, їх характеристика. Типи клітин, які виходять з клітинного циклу.\nМітоз. Біологічне значення. Фази Мітоза. Перебудова структурних компонентів клітин під час різних фаз Мітоза. Ендомітоз. Поліплоїдія.\nВнутріклітинна регенерація. Загальна морфофункціональна характеристика, біологічне значення.\nРеакції клітин на пошкоджуючу дію. Оборотні і необоротні зміни клітин. Їх морфологічні прояви. Адаптація клітин, її значення для збереження життя клітин в змінених умовах існування. Апоптоз, його біологічне і медичне значення. Старіння і смерть клітин.\nЯдро клітини. Структурні компоненти ядра і його функції.\nХроматин. Види хроматину, хімічний склад.\nЯдерна оболонка. Ультраструктурні компоненти і функції каріоплазми.\nСкладові елементи комплексу ядерної пори.\nБудова і функціональне значення ядерця.\nКлітинний цикл. Морфофункціональна характеристика періодів інтерфази.\nМітоз. Фази Мітози і їх характеристика. Біологічне значення.\nПитання, винесені на СРС.\n1. Ендорепродукція, характеристика, значення.\n2. Адаптація клітин і її значення для збереження клітин в змінених умовах існування.\n3. Апоптоз, його біологічне і медичне значення.\n4. Старіння і смерть клітин.\n1. Гетерохроматин в лейкоцитах мазка крові. Забарвлення по Романовському-Гімзе.\n2. Еухроматин в ядрах клітин спинального ганглія. Забарвлення гематоксилін – еозином.\n3. Каріокінез в клітинах корінця лука. Забарвлення залізним гематоксиліном.\n1. Ядро. 2. Ядерна оболонка. 3. Ядерце.\nЛуцик О.Д. Іванова А.Й., Кабак К.С. Гістологія людини. Львів. Мир. 1992. С.31-43.\nГістологія / Під ред. Ю.И.Афанасьева, Н.А.Юриної. М.: Медицина, 2001. С.73-92.\nГістологія / Під ред. Ю.И.Афанасьева, Н.А.Юриної. М.: Медицина, 1989.С.32-38, 61-68.\nНапханюк В.К., Сервецкий К.Л. Практикум по цитології, загальній гістології і ембріології. Навчальний посібник. Одеса, 1999. С. 39-46..\nПрактикум по гістології, цитології і ембріології / Під. Ред. Н.А.Юриної, А.И.Радостиної. М.: Вид-во УДН. 1989. С.35-38.\nНапханюк В.К. Основи цитології, загальної гістології і ембріології (курс лекцій). Одесса.1999. С.44-56.\nТестові завдання М1 см1 т5\n*1. В клітині штучно блокований синтез гістонових білків. Яка структура клітини постраждає в першу чергу?\nA. Ядерна оболонка\nE. Ядерний хроматин\n2. При проведенні дослідження епітеліальних клітин ротової порожнини на внутрішній поверхні ядерної оболонки виявляються округлі тільця, які свідчать про те, що клітини узяті з ротової порожнини жінки. Як називається така утворення?\nА. Тільце Барра\nB. Тельцеві Лайон\nЕ. Тільце Паччіні\n3. За наслідками вивчення плям крові на місці злочину судово-медичний експерт визначив, що це кров належить жінці. За якими ознаками зроблений висновок?\nA. Наявність сателітів ядер в нейтрофілах\nB. Наявність мікроцитів і макроцитів\nC. Явище пойкілоцитозу\nD. Наявність специфічних гранул в еозинофілах.\nE. По кількості еритроцитів.\n*4. На гістологічному препараті видно соматична клітина людини, яка знаходиться в метафазі мітотичного ділення. Скільки хромосом входить до складу метафазної пластинки, враховуючи, що кожна хромосома містить дві сестринські хроматиди?\nA. 24 хромосоми\n*5. В культурі тканин ядерним опромінюванням пошкоджені ядерця ядер. Відновлення якої органели в цитоплазмі клітин стає проблематичним?\n*6. На культуру пухлинних клітин впливали колхіцином, що блокує біосинтез білків тубулінів, які утворюють веретено ділення. Який етап клітинного циклу при цьому порушується?\nA. Синтетичний для поста період\nD. G-нульовий період\nE. Пресинтетичний період\n7. У хворого виявлена пухлина в пілоричному відділі шлунку. Які білки здатні інгібірувати мітотичне ділення клітин?\n*8. На електронній мікрофотографії представлена клітина, в якій відсутні ядерце і ядерна оболонка, хромосоми вільно розташовані в просторі колишнього ядра, центріолі розташовані на полюсах. У якій фазі клітинного циклу знаходиться клітина?\nA. У профазі мітоза\nB. У анафазі мітоза\nC. У метафазі мітоза\nD. У тілофазі мітоза\nE. У інтерфазі Мітоза\n9. На гістологічному препараті визначається структура, представлена безліччю ядер в цитоплазмі, відокремленою загальною мембраною. Як називається така структура?\n10. В процесі експерименту клітину обробили речовиною, яка здатна блокувати функцію ядерця. Яка клітинна функція постраждає?\nВ. Синтез білка\n11. На препараті видно клітина (диплоїдна), що мітотично ділиться, на стадії анафази. Скільки хромосом входить до складу кожної дочірньої зірки?\n12. При діленні клітин дослідник прослідкував фазу, в якій в клітині сформовано веретено ділення, хромосоми розташовуються в екваторіальній площині. У якій фазі знаходиться клітина, що ділиться?\nA. У метафазі\nB. У анафазі\nC. У профазі\nD. У тілофазі\nE. У інтерфазі\n13. На препараті клітина, що ділиться. Дві групи хромосом, орієнтованих центромерами до полюсів, а плечима – до екватора, знаходяться на деякій відстані один від одного. У якій фазі знаходиться клітина, що ділиться?\nA. У тілофазі\nB. У профазі\nD. У анафазі\n14. На препараті клітина, що ділиться. На її полюсах видно два клубки хромосом, що денонсуються, намічаються ядерні оболонки, ядерця. У якій фазі знаходиться клітина, що ділиться?\nD. У профазі\n15. На препаратах виявлено зменшення розмірів клітинних ядер, їх ущільнення, зморщування, інтенсивніше забарвлення хроматину, чим в незмінених ядрах. Як називається це явище?\n16. Характерними структурами ядерної оболонки є ядерні пори, які включають ряд елементів. Які з нижче перерахованих до них не відносяться?\nA. Периферичні гранули\nB. Центральна гранула\nC. Діафрагма пори\nD. Фібрилярні нитки\n17. Ядро клітини представляє систему генетичної детерміації і регуляції процесів білкового синтезу клітини. Що не входить до складу ядра?\n18. Відомо, що поліплоїдізація (утворення клітин із збільшеним змістом ДНК) зустрічається в нормі в деяких спеціалізованих диференційованих клітинах. Результатом якого процесу вона є?\n19. На гістологічному препараті в ядрі інтерфазної клітини досліджувалася структура, щільність якої в 1,5 разу перевищує щільність ядра. Структура добре забарвлюється основними барвниками унаслідок високого вмісту РНК. Що це за структура?\n20. На ЕМ-фотографії в ядрі інтерфазної клітини визначається структура, з периферичним гранулярним і центральним фіблярним компонентами. Що це за структура?\n21. Відомо, що у складі інтерфазного хроматину виявляються структури, що складаються з фрагмента ДНК, закрученого навколо білкової серцевини, побудованої з восьми молекул гістонових білків. Як називаються ці утворення?\n22. Клітина знаходиться в періоді, посиленим зростанням, що характеризується, головним чином за рахунок накопичення клітинних білків, синтезуються ферменти, необхідні для освіти попередників ДНК, метаболізму РНК. У якому періоді знаходиться клітина?\n23. Клітина знаходиться в періоді, подвоєнням кількості ДНК, що характеризується. Рівень синтезу РНК збільшується відповідно із збільшенням кількості ДНК, відбувається подвоєння центріолей клітинного центру. У якому періоді знаходиться клітина?\n24. Клітина знаходиться в періоді, синтезом, що характеризується, необхідних для проходження мітоза іРНК, рРНК, білків мітотичного веретена тубулінів, накопиченням АТФ для енергетичного забезпечення мітоза. У якому періоді знаходиться клітина?\n25. Клітина знаходиться в періоді, що характеризується високим диференціюванням – придбанням клітиною біохімічних і морфологічних особливостей у зв'язку із спеціалізацією. У якому періоді знаходиться клітина?\n26. При дії на клітину ушкоджуючих агентів, спостерігається розпад ядра. Як називається це явище?\n27. У складі ядерної оболонки є отвори, заповнені складно організованими глобулярними (три ряди по вісім гранул і одна центральна) і фіблярними білковими структурами. Як вони називаються?\nA. Порові комплекси\nD. Перинуклеарні простори\n28. В процесі спостереження за життєдіяльністю клітини встановлено збільшення кількості ядерних пір на одиницю поверхні ядра. Чим можна пояснитки це явище?\nA. Посиленням метаболічної активності клітини\nB. Вступом клітини до процесу ділення\nC. Настанням паранекрозу\nD. Зниженням метаболічної активності клітини\nE. Деконденсациєю хроматину\n29. На фіксованому і забарвленому препараті ядро нервової клітини виглядає оптично прозорим, з добре помітним ядерцем. У якому вигляді знаходиться генетичний матеріал?\nB. Облігатний гетерохроматин\nD. Структурний гетерохроматин\nE. Факультативний гетерохроматин\n30. Під дією ушкоджувальних агентів порушена фіксація хромособагато матеріалу до внутрішньої ядерної мембрани. Яка з функцій ядерної оболонки постраждає?\nA. Створення внутріядерного порядку\n31. У мазку крові людини сегментоване ядро нейтрофільного гранулоцита забарвлене в інтенсивно фіолетовий колір, ядерце не визначається. У якому вигляді знаходиться генетичний матеріал?\nB. Облігатний еухроматин\nD. Структурний еухроматин\n32. В результаті дії глюкокортикоїдів в ядрах деяких лейкоцитів відбулася активація генів, відповідальних за самознищення клітини. Як називається це явище?\n33. В результаті дії токсичної речовини під час поділу клітини було порушено вибудовування хромосом в екваторіальній площині клітини і подальше пересування хромосом до полюсів. Яка структура постраждала?\nE. Веретено ділення\n34. Ядерце - це несамостійна, необов'язкова і непостійна структура ядра, яка є похідною:\nС. Ядерної пори\n35. У медико-генетичну консультацію звернулася жінка з питання виключення спадкової патології. У яку фазу мітотичного ділення найприйнятніше вивчати каріотип людини?\n36. У медико-генетичну консультацію звернулася жінка з питання виключення спадкової патології. Які хромосоми відсутні в нормальному каріотипі людини?\nA. Хромосоми з вторинними перетяжками\n37. Нормальне протікання мітоза було порушене дією на клітину препарату, який руйнує веретено ділення. Скільки ядер і з яким набором хромосом утворюється в результаті такого ділення?\nА. Два диплоїдних ядра\nВ. Одно диплоїдне ядро\nС. Два гаплоїдних ядра\nD. Одне тетраплоїдне\nЕ. Два тетраплоїдних\n38. Звичайний хід мітоза був порушений, внаслідок чого утворилася одна одноядерна поліплодна (тетраплоїдна) клітина. Які можливі причини?\nА. Порушення веретена ділення\nВ. Порушення процесу редуплікації ДНК\nС. Порушення формування материнської зірки\nD. Порушення формування каріотеки\nЕ. Вплив екзотоксинів\n*39. В результаті експресії окремих компонентів генома клітини набувають характерні для них морфологічні, біохімічні і функціональні особливості. Назвіть цей процес?\n*40. В процесі придбання клітинами специфічних для них морфологічних, біохімічних і функціональних особливостей клітини обмежуються у виборі можливих шляхів розвитку. Як називається таке обмеження шляхів розвитку?


Македонія не змінить свою назву » Слово і Діло\nРеферендум щодо перейменування Македонії не відбувся\n1 жовтня 2018, 18:26\nПро це повідомило Македонське інформаційне агентство, пише «Слово і Діло».\nЄС і НАТО відреагували на підсумки референдуму в МакедоніїПідсумки референдуму також привітав генеральний секретар НАТО Йенс Столтенберг, зазначивши, що Македонія повинна скористатися цим шансом, який дає можливість вступити до НАТО. 1 жовтня 2018, 08:58\nЗа офіційними даними Державної виборчої комісії після опрацювання 100% бюлетенів, явка на референдумі склала 36,91%, тоді як законодавство вимагає участі більш ніж 50% виборців.\nЗміну назви країни на Північну Македонію підтримали 91,46% громадян, які взяли участь у голосуванні. Проти виступили 5,65%.\nГолова Державної виборчої комісії Македонії Олівер Дерковський повідомив, що рішення на референдумі не було ухвалене через низьку явку.\nРеферендум має консультативний характер, остаточне рішення про перейменування Македонії ухвалюватиме парламент країни.\nНагадаємо, на голосування було винесене наступне запитання: «Чи виступаєте ви за членство в Євросоюзі й НАТО, приймаючи угоду між Республікою Македонією та Грецькою Республікою?».\nУ межах підписаної угоди з Грецією Македонія погодилася змінити свою назву на Республіку Північна Македонія, в той час як Греція погодилася зняти своє давнє вето щодо інтеграції Македонії в НАТО та ЄС.


Що таке Антимюллерів гормон (АМГ)? І як він допомагає у діагностиці жіночого безпліддя.\nЧимало сімейних пар сьогодні на шляху до омріяного батьківства зустрічають немало перепон. Буває, що визначити причину безпліддя займає досить довгий період і як чоловікові так і дружині треба пройти через велику кількість медичних процедур та аналізів, щоб все-таки знайти спосіб подолати причини безпліддя.\nПроцедури діагностики безпліддя, як жіночого так і чоловічого, в “Інтерсоно” у Львові для кожної сімейної пари підбираються в індивідуальному порядку. В окремих випадках запропонують серед великого спектру послуг пройти тести на гормони. Таких текстів є чимало, адже велика кількість гормонів відповідає за правильне функціонування репродуктивної системи людини. Відхилення результату за межі допустимих норм для жінки - це ознака, що є певні проблеми, перш за все, гінекологічного профілю. Тому дуже важливо довірити своє майбутнє батьківство професіоналам медичного центру Інтерсоно.\nСеред численної кількості тестів на гормони, особливої уваги слід надати АМГ - Антимюллеровому гормону. Він не входить в список стандартних перевірок гормонів, але є важливим маркером функціонального резерву яєчників. Такий тест називається «Розширений Efort-Тест». Досвідчений спеціаліст назначить такий тест в наступних випадках:\nПроблеми із заплідненням.\nНевдалі спроби ЕКЗ (недостатня реакція на стимуляцію).\nВисокі значення ФСГ (фолікулостимулюючого гормону).\nПідозри на синдром полікістозних яєчників і гранульозноклітинні пухлини яєчників.\nКонтролі ефективності антиандрогенної терапії.\nВиявлення уповільненого / передчасного статевого дозрівання.\nЦікаво, знати, що цей важливий гормон функціонує як в жіночому так і чоловічому організмах. Та на відміну від жіночого, Антимюллерів гормон в організмі чоловіка тільки допомагає формуванню статевих органів. Він активно виробляється до статевого дозрівання, а після його рівень поступово падає. В жінок функція цього гормону на багато важливіша протягом усьго життя (від народження, до настання менопаузи). Це такий собі «лічильник яйцеклітин». Здається навіть трішки фантастичним, але результат тесту на АМГ, може досить точно вказати на кількість яйцеклітин, готових до запліднення. І найголовніше, пам'ятайте, Антимюллерів гормон - індикатор наявності антральних фолікулів в яєчниках. Його штучне підвищення не дасть ніяких результатів і не додасть нових здорових яйцеклітин в яєчник. Боротися потрібно з причинами захворювань.\nПідготовка до тесту на Антимюллерів гормон для жінок (АМГ)\nЩоб визначення АМГ було максимально ефективним, а результати достовірними слід пам'ятати, що до тесту потрібно підготуватися. Ось декілька важливих пунктів:\nПереважно тест проводять на 3-й день циклу.\nЗа три дні до проведення тесту обмежити фізичні навантаження і максимально знизити ризик потрапляння в стресові ситуації.\nЗа годину до проведення тесту не курити не їсти.\nПротипоказанням до проведення досліджень можуть стати гострі стадії будь-яких захворювань (в тому числі грип, ОРЗВ, ГРВІ).\nПроведення тесту на Антимюллерів гормон (АМГ) в Медичному центрі “Інтерсоно”\nДля одержання результату тесту на АМГ, у пацієнта медичний працівник проведе забір венозної крові. За допомогою спеціальної сироватки і забраного матеріалу буде визначено рівень Антімюллерового гормону. Переважно для одержання результату потрібно зачекати 2 дні. Результати цього тесту потрібно одразу показати своєму лікуючому лікарю і важливо не робити передчасних висновків, адже тільки досвідчений спеціаліст правильно може інтерпретувати результат і зробити висновки.\nЯкщо все-таки не має терпіння чекати назначеного візиту до лікаря, можна свій результат порівняти з нормами, які є наступними:\nДля жінок - 1,0-2,5 нг / мл\nДля чоловіків - 0,49-5,98 нг / мл\nВважається, що зниження функціонального резерву яєчників відзначається при показниках нижче 1,1 нг / мл.\nПричина зміни гормонального фону жінки в кожному випадку індивідуальна, але можна виокремити декілька найпоширеніших причин як низького так і високого показника Антімюллерового гормону (АМГ):\nПідвищений рівень АМГ:\nДефекти рецептора ЛГ.\nБілатеральний крипторхізм. Специфічна мутація АМГ рецептора.\nГранульозоклітинні пухлини яєчників.\nНормогонадотропне ановуляторне безпліддя.\nМоніторинг антиандрогенної терапії.\nЗнижений рівень АМГ:\nПередчасний статеве розвиток.\nОжиріння в пізньому репродуктивному віці.\nВідхилення результату в меншу чи більшу сторону від норми свідчить про різні проблеми в організмі жінки, ось чому дуже важливо не займатися самолікуванням, а одразу звернутися до спеціалістів МЦ “Інтерсоно”. У нашому медичному центрі Ви не тільки отримаєте вичерпну консультацію потрібних спеціалістів, а також можете здати кров на визначення рівня АМГ в клінічній лабораторії центру. Ми гарантуємо достовірність та якість результату.


Реферат: Хімічні таємниці запаху - uawsi.com\nРеферат: Хімічні таємниці запаху\nОбмежені речові права на земельні ділянки. Право власності як саме широке по змісту, його роль і місце в цивільному кодексі. Поняття обмежених прав, їхня сутність і особливості, різновиди і характеристика. Особливості права безстрокового користування землею і сервитутних прав.\nПоняття і види джерел цивільного права. Нормативні акти як джерела цивільного права: Конституція, Цивільний кодекс, закони і підзаконні акти Російської Федерації. Норми міжнародного права. Звичаї ділового обороту. Дія джерел цивільного права Російської Федерації.\nПравовий аналіз опіки і піклування. Поняття і сутність, підстави і порядок установлення, особливості застосування правових норм опіки і піклування над дітьми, що залишилися без піклування батьків. Права й обов'язки опікунів (попечителів) і облич находящихся під опікою (піклуванням).\nРозвиток конституційного законодавства в Російській Федерації. Поняття Конституції. Види конституцій. Етапи розвитку Конституції Російської Федерації. Історія Російської Федерації нараховує 5 конституцій - 1918, 1925, 1937, 1978 і 1993 років. Перша, друга, третя, четверта Конституція. Конституція Російської Фед\nТеорія поділу влади. Зачатки доктрини поділу влади, сутність теорії і поняття принципу, етапи розвитку. Побудова механізму державної влади і теоретичне осмислення правових норм. Сутність організації і роль взаємодії органів державної влади.\nКурбатова С. В., Яшкин С. Н.\nПід запашними звичайно розуміють приємно пахнучі органічні речовини. Навряд чи хто-небудь скаже так про хлор або меркаптане, хоч у них є свій запах. Коли мають внаслідок взагалі пахнучі речовини, їх називають пахучими. З точки зору хімічною - різниці немає. Але якщо наука вивчає взагалі пахнучі речовини, то промисловість (і насамперед парфюмерну) цікавлять в основному запашні речовини. Правда, тут важко провести чітку межу. Славнозвісний мускус - основа основ парфюмерії - сам по собі пахне різко, навіть неприємно, але, доданий в нікчемних кількостях в духи, посилює, поліпшує їх запах. Индол володіє фекальним запахом, а розведений - в духи "Білий бузок" - таких асоціацій не викликає.\nДо речі, запашні речовини відрізняються не тільки запахом, всі вони володіють також і фізіологічною дією: деякі через органи нюху на центральну нервову систему, інші при введенні всередину. Наприклад, цитраль - речовина з приємним лимонним запахом, уживана в парфюмерії, є також судинорозширювальний засобом і використовується при гепертонії і глаукоме.\nБагато які запашні речовини володіють і антисептичною дією: гілка черемхи, вміщена під ковпак з болотяною водою, через 30 хвилин знищує всі мікроорганізми.\nВсяке ділення речовин по запаху не дуже суворе: воно засновується на наших суб'єктивних відчуттях. І часто те, що подобається одному, не подобається іншому. Поки ще неможливо скільки-небудь об'єктивно оцінити, виразити запах речовини.\nЙого звичайно з чим нибудь порівнюють, скажемо із запахом фіалки, апельсина, троянди. Наука накопичила багато емпіричних даних, зв'язуючих запах з будовою молекул. Деякі автори приводять до 50 і більш таких "містків" між будовою і запахом. Безперечним є той факт, що запашні речовини, як правило, містять одну з так званих функціональних груп: карбинольную - СОН, карбонильную > З=Про, сложноефирную і деякі інші.\nСкладні ефіри володіють звичайно фруктовим або фруктово-квітковим запахом, це робить їх незамінними в харчовій промисловості. Адже вони додають багатьом кондитерським виробам і безалкогольним напоям запах фруктів. Не обійшли своєю увагою складні ефіри і парфюмерну промисловість: немає практично жодній композиції, куди б вони не входили.\nНа перший погляд може показатися, що чим більше в молекулі фунциональних груп, тим краще або сильніше вона пахне. Якраз часто буває навпаки. Для з'єднань жирного ряду (вони містять ланцюжки вуглецевих атомів) накопичення різних груп ослабляє запах. Зростання числа однакових груп "вбиває" запах в запашних речовинах всіх класів.\nВеликий вплив на запах надає величина молекули. Звичайно схожі з'єднання, належні до одного гомологическому ряду, пахнуть однаково, але сила запаху меншає із збільшенням числа атомів. З'єднання с17-18 вуглецевими атомами, як правило, позбавлені запаху.\nЗапах циклічних з'єднань залежить від числа членів кільця. Якщо їх 5-6, речовина пахне гірким мигдалем або ментолом, 6-9 - дає перехідний запах, 9-12 - запах камфори або м'яти, 13 - запах смоли або кедра, 14-16 - членів кільця обумовлюють запах мускусу або персика, 17-18 - лука, з'єднання з 18 членами і більш або не пахнуть взагалі, або дуже слабо.\nЗалежить сила аромату і від будови вуглецевого ланцюга. Наприклад, альдегіди з розгалуженим ланцюгом пахнуть більш сильно і приємно, чим ізомерні ним альдегіди нормальної будови. Це положення добре ілюструється прикладом: миристиновий альдегід\nпахне дуже слабо, а його ізомер\nсильно і приємно.\nЗ'єднання групи ионона володіють а в сильному розведенні ніжним запахом фиалок. Очевидно, одна з причин цього - дві метильние групи, приєднані до одного вуглеводу в циклогексановом кільці. Ось як виглядає альфаирон, що володіє найбільш тонким фіалковим запахом:\nЦі з'єднання - найцінніші запашні речовини, що широко використовуються в парфюмерній промисловості.\nОсь ще один "місток" між будовою і запахом. Встановлено, що найважливіший для всієї парфюмерної промисловості мускусний запах мають з'єднання ароматичного ряду з третично-бутильной групою, наприклад, мускус амбровий:\nТретинні атоми вуглеводу можуть зумовлювати камфорний запах. Їм володіють багато які третинні спирти жирного ряду, а також гексаметилетан і метилизобутилкетон:\nЗаміщення атомів водня на хлор, очевидно, діє так само, як розгалуження. Тому запах камфори властивий і гексахлоретану ССl3 - CCl3.\nВеликий вплив на запах надає положення заступників в молекулі. Ефіри -нафтола з приємним і сильним запахом широко використовуються в парфюмерії, а ефіри -нафтола взагалі не пахнуть:\nметиловий ефір -нафтола\nметиловий ефір -нафтола\nЦей же ефект можна спостерігати і у полизамещенних бензолів:\nВанілін - один з самих відомих запашних речовин, а изованилин пахне подібно фенолу (карболці), так і те при підвищеній температурі.\nВпливає на запах і положення двійчастого зв'язку в молекулі. У изоевгенона\nзапах більш приємний, ніж у самого евгенона\nАле все ж уних обох яскраво виражений гвоздичний запах і обидва вони широко використовуються в парфюмерних і косметичних виробах. Однак варто наситити двійчастий зв'язок, і запах майже зникає.\nПроте відомі і зворотні випадки. Цикламен-альдегід, речовина з найніжнішим квітковим запахом, одна з найцінніших речовин, містить насичений бічний ланцюжок, а форцикламен, що має двійчастий зв'язок в цьому ланцюжку, володіє слабим неприємним запахом:\nЧасто неприємним запахом речовини зобов'язані потрійному зв'язку. Однак і тут є виключення. Фолион (необхідна складова частина багатьох парфюмерних композицій) - речовина, в якій запах свіжої зелені чудово уживається з торойной зв'язком:\nОчевидно, велике значення для запаху мають цикли, особливо с15 - 18 ланками. Ці з'єднання знайдені вприродних продуктах, дуже цінних по своїх запашних властивостях. Так, із залоз мускусної кабарги була виділена речовина мускон і із залоз цибетовой кішки - цибетон:\nАле цей зв'язок односторонній: запахом мускусу, наприклад, володіють з'єднання і іншої будови. Взагалі хімікам відомо багато різних по структурі речовин з схожим запахом, і, навпаки, часто дуже близькі з'єднання мають абсолютно різні запахи.\nОсновний "постачальник" натуральних запашних речовин з давніх часів - ефірні масла. Це складні по своєму складу суміші, що утворюються в спеціальних клітках і каналах рослин. До складу ефирниих масел входять різні класи хімічних сполук: і ароматичні, і гетероциклические, але головний, відповідальний за запах компонент - терпени. Природні терпени можна розглядати як речовини, побудовані з цеглин изопрена із загальною формулою:\nЗ глибокої древності відомі людям трояндова олія, масло сандалового дерева, мускус. Мистецтво отримання запахів було розвинене у древніх дуже високо: благовония, знайдені в гробниці фараона Тутанхамона, зберегли свій аромат до наших днів.\nЯк ні хороші натуральні запашні речовини, на них не можна розраховувати, створюючи парфюмерну промисловість: їх дуже мало, і добуються вони нелегкою ціною, а деякі доводиться ввозити з-за кордону. Тому перед хіміками встала задача: створити їх штучно.


Спальні Румунія ціна, в Києві\nНаш салон, розташований в Києві, збирає готові комплекти меблевого гарнітура для зручності клієнтів і пропонує звернути увагу на спальні Румунія, ціна яких відповідає якості справжніх румунських меблів. У колекції превалює цільне дерево різних тонів. Ви можете вибрати один з п'яти комплектів, керуючись дизайном всієї Вашої квартири або будинку. На сайті ми вказали параметри кожного предмета меблів, але також Ви можете запросити меблі на замовлення. Таким чином, у Вас є можливість вибрати відповідну тільки Вам і Вашому приміщенню меблі в унікальному дизайні.\nРобітники, які виконують деревообробку в Румунії (ціна спальні залежить від гарнітура і його параметрів), мають міжнародну репутацію фахівців у своїй справі. Вони не бояться експериментувати, а ми отримуємо готовий продукт їхньої праці безпосередньо з цеху. Завдяки співпраці наші клієнти отримують своє замовлення швидко і за незавищеною ціною.\nСалон меблів «Верона» сьогодні налічує величезну кількість високоякісних меблів, виготовлених в Румунії та Італії. Також ми хочемо запропонувати м'які і дерев'яні меблі вітчизняного виробника для тих, у кого є смак і вміння складати миловидний дизайн приміщення з різного гарнітура.\nНаші клієнти воліють купувати готові спальні Румунія за гідною ціною. Такі спальні не потрібно збирати по інструкції і вона не розвалюється. Кожен виробник намагається створити гармонійну колекцію для всього будинку, щоб клієнти самі могли вибирати серед безлічі пропозицій, які з шаф або тумб їм більше підходять за габаритами або зовнішнім виглядом. Спальні Румунія зважаючи ціни справляють сильне враження на гостей будинку, а самим мешканцям зручно користуватися меблями щодня. Вони відповідають їх індивідуальності і потребам, вписується в кімнату будь-якого розміру і є закінченим проектом, який не вимагає докуповувати чого-небудь ще.\nДізнавайтеся за телефоном ціни на спальні з Румунії і стежте за виходом в продаж ексклюзиву. Вся необхідна інформація регулярно оновлюється.\nВивчіть комплект і зробіть вибір в сторону спальні Румунія. Ціна замовлення буде залежати від багатьох нюансів, які однак можна обговорити за телефоном або безпосередньо в салоні в ТЦ Декор-Сервіс.


Геркулес (2014) - Кінобаза\n12+ • 1 год 38 хв • 24 липня 2014 (Україна)\n1 506 855 $ (20 044 185 UAH) топ #193\nКіноБаза: 6.2 (65) IMDb: 6.0 (145434)\nДізнайся правду, що криється в легенді\nГеркулес – наділений надзвичайною силою напівбог, син Зевса. Разом зі своїми вірними друзями-воїнами він поневіряється країною та не може позбавитися від тяжких спогадів. За гроші друзі погоджуються битися з порушниками порядку та усіма, хто ображає простих людей. Геркулес, не соромлячись, використовую свою колишню славу аби залякати ворога. Одного разу його кличе на допомогу правитель Фракії Котіс разом з донькою. Вони просять вбити норовливого та жорстокого воєначальника. Аби боротися за праве діло, Геркулес вирішує знову прийняти міф про себе, погодитися зі своїм статусом напівбога та тільки після цього втупити у боротьбу зі злом заради справедливості.\nАрмія Битва Кінг Воїн Вбивство Мілітарист Геркулес Найманець Стародавня Греція Боляче Минуле Рок хороші і погані світ sagen 4 століття до нашої ери.\nParamount Pictures, Metro-Goldwyn-Mayer (MGM), Radical Studios, Flynn Picture Company, Metro-Goldwyn-Mayer, Paramount\nСценаристи: Райан Кондал, Еван Спіліотопулос, Steve Moore\nКомпозитори: Фернандо Веласкез, Johannes Vogel\nГЕРКУЛЕС. Другий трейлер\nyarabaxa 15 грудня 2020, 21:06\nТак як дивитись фільм я люблю більше ніж читати книгу, то раджу саме цей фільм Бретта Ретнера.\nДосить цікавий початок про народження Геркулеса, про хизування Зевся через те, що народжений найближчим часом в благородному роду Персея хлопчик стане прославленим героєм.\nОсобливістю можна вважати 12 подвигів, які повинен був виконати Геракл. Я думала, що після подвигів герой зі своєю сім'єю буде жити в спокої, але у фільмах грецької міфології такого практично ніде не можна побачити. Тому за різних,досить загадкових, обставин члени його сім'ї гинуть(\nЗнайшовши вою команду, він став найманцем, який виконував роботу за гроші. Присутньо багато кровавих сцен, що робить фільм інтригуючим та водночас цікавим.\nЦікавий момент: коли Геракл намагається прийняти міф про себе, про те,що він напів бог. І все це для того, щоб добиватися справедливості.\nСеред недоіліків це те, що не відчутно всю ту атмосферу, і це не через графіку чи монтаж, а через те, що певні моменти вони покзують уривками. Досить не зрозумілими були деякі моменти...\nЩодо акторів, то режисер підібрав досить харизматичних людей.\nkulyksophia 14 грудня 2020, 22:40\nМені здається, у нас є дуже багато любителів давньогрецьких міфів. Тож якщо ви один з них - ви не зможете пройти мимо фільму "Геркулес" з Двейном Джонсом в головних ролях. Перш ніж я висловлю свою думку щодо нього, розповім трішки про сюжет:\nУ Греції ходять легенди про великого Геракла - наполовину бога, наполовину людини. Про його дванадцять подвигів знають всі. Але мало хто знає, що легенди - це всього лиш легенди. Геракл не є напівбогом, він людина. І подорожує він не один, а в команді з найманцями. Після дванадцяти скоєних подвигів, Геракл обзавівся п'ятьма вірними супутниками. Разом вони - команда найманців, які працюють за гроші. Їх наймає цар Фракії, щоб вони навчили його воїнів битися, і ті змогли здолати незламну армію ворога.\nДо слова, для свого вікового рейтингу PG-13 "Геркулес" досить кривавий і брутальний. При цьому фільм максимально забитий прекрасним екшеном, та й акторів підібрали на рідкість харизматичних - нехай навіть в більшості своїй їм доводиться грати не персонажів, а ходячі функції. Особливо в цьому плані виділяється Джозеф Файнс, який з'являється все в парі сцен і дико контрастує з усім, що його оточує, але все-таки «витягує» роль, робить свого героя таким, що запам'ятовується.\nЄдине, що може серйозно зіпсувати "Геркулесові" карму-це його рекламна кампанія, яка намагається "продавати" фільм як фентезі-епік, яким фільм ні в якому разі не є.\nІрина Ларіонова 14 грудня 2020, 22:04\nГеркулес – мужній, непереможний син славетного бога Зевса. Всі ми знаємо Геркулеса, як героя “Міфу про Геракла” та його 12 подвигів , але сюжет фільму далеко не про це. Завершивши виконання цих подвигів, Геркулес здобув надзвичайну славу і визнання, і тому він вирішує жити спокійним життям разом з дружиною та дітьми, але так не стається. На жаль, всі члени сім’ї Геркулеса були вбиті за загадковими обставина, про які ми можемо дізнатись наприкінці фільму.\nВтративши все найдорожче, Геркулес стає найманцем, і разом зі своєю командою вони виконують роботу, за яку їм платять багато золота. Проте, матеріальні цінності не знаходяться на першому місці для героїв, як здається на перший погляд. Тому, досить цікаво спостерігати за розвитком подій, поведінкою персонажів і їхніми вчинками.\nПравитель Фракії, Котіс , разом зі своєю донькою, звернулись за допомогою до Геркулеса, аби той вбив жорсткого воєначальника. Геркулес вирішив, що він має боротись за добро і справедливість, і тому він приймає міф про себе.\nПід час фільму відбувалось декілька героїчних битв, які не раз затверджували статус Геркулеса, як сина всемогутнього Зевса. Він героїчно захищав не тільки себе, а й своїх побратимів, які готові пожертвувати своїм життям за дорогих для них людей. Тому, цей фільм справді демонструє справжню дружбу і самопожертву.\nФільм “Геркулес” справді мені сподобався, але я виділила для себе декілька недоліків . По-перше, це недостатня кількість спецефектів. На мою думку, їх не вистачало, як для такого героїчного фільму. По-друге, дуже мало часу присвячено минулому життю Геркулеса, а саме його подвигам. І деякі фантастичні герої представлені у міфі, такі як триголовий цербер та кентаври, у фільмі показані, як три вовки і вершники.\nОтже, цей фільм заслуговує вашої уваги, адже він дійсно цікавий і захоплюючий. Рекомендую цей фільм до перегляду, не тільки шанувальникам античної культури, а й всім поціновувачам кіномистецтва.\nVitalii Kopach 17 листопада 2020, 23:05\nВід цього фільму не очікували чогось надзвичайного,але прийняли його тепло.Спочатку фільм повинен був знімати режисер Пітер Берг,але він пішов з цієї посади й залишився в фільмі,як продюсер.Режисерський обов'язок взяв на себе Бретт Ретнер(відомий по серіалу "Втеча з в'язниці("Prison Break")",кінокартині "Люди Ікс:Остання битва"("X-Men: The Last Stand") та фільму,який приніс оскар Дікапріо-"Легенда Г'ю Гласса"("The Revenant")).\nГлядачі очікували екранізації міфів,але у фільмі йдеться зовсім про інше.Сюжет розказує нам про період життя Геркулеса,коли він став найманцем.У компанії п'яти вірних товаришів він їздить по всій Греції й береться за різні завдання,але коли правитель Фракії просить допомоги у бою з полководцем Ресом,Геркулес розуміє,що він повинен допомогти й стати героєм знову.\nНа зйомки фільму було потрачено 100 млн.$,а касові збори склали 244 819 862 $,тому можна вважати,що фільм окупився.\nВ цілому-фільм вийшов непоганим.Хоч він й не виділяється надзвичайним гумором,якісними спецефектами й екшеном,ця кінострічка підійде для перегляду в компанії друзів.


Питання отримання російського громадянства Януковичем ніколи не розглядалося, - адвокат - 112 Україна\nПитання отримання російського громадянства Януковичем ніколи не розглядалося, - адвокат\n"Він президент України, звання президента, як відомо, надається довічно", - сказав Сердюк\nПитання отримання російського громадянства екс-президентом України Віктором Януковичем ніколи не розглядалося, позаяк звання президента в Україні дається довічно. Про це після прес-конференції Януковича заявив його адвокат Віталій Сердюк. Трансляцію прес-конференції вів телеканал "112 Україна".\n"З приводу отримання російського громадянства: таке питання ніколи не розглядалося Віктором Федоровичем. Він президент України, звання президента, як відомо, надається довічно. Тому питання ніколи не обговорювали, це були просто інформаційні вкидання", - сказав він.\nЯнукович втік до Росії в 2014 році, а востаннє проводив прес-конференцію 25 листопада 2016 року.\nЯнукович є підозрюваним у справі про держзраду, яку розглядають зараз у Києві. 21 лютого відбувся допит президента України Петра Порошенка як свідка з боку обвинувачення в Оболонському суді Києва, який розглядає справу про держзраду Януковича. Крім цього, стосовно Януковича відкрито ще декілька кримінальних справ, зокрема щодо розтрати коштів і перевищення влади.


Захистіть себе самі – Каховська ЗОРЯ\n19.06.2014 30.06.2014 Administrator\t0 коментарів\nВ останні роки велике розповсюдження отримало вирощування сільськогосподарської продукції на індивідуальних присадибних ділянках і у фермерських господарствах. Та все частіше постає питання, як зберегти врожай від шкідників, які так швидко розмножуються? Як вберегти їх від хвороб, що часто пошкоджують садові та ягідні культури, від бур’янів?\nБезумовно, перш за все, це – знання агротехнічних заходів землеробства, догляд за рослинами. При невеликій кількості шкідників, бур’янів з ними боротися краще вручну. А як бути, якщо їх багато і у вас, і на сусідніх ділянках?\nВ такому разі рекомендується застосовувати хімічні (пестициди) та біологічні засоби захисту рослин.\nВ нашій країні продаж приватним особам хімічних та біологічних засобів захисту рослин не обмежений, тому використання їх потребує обережності.\nПри неправильному використанні вони становлять для людини певну небезпеку. Тільки деякі мають високу вибіркову дію, не впливаючи на людину. Більшість же препаратів не тільки знешкоджують шкідників, а й, вступаючи у взаємодію зі структурами організму людини, можуть викликати порушення її життєдіяльності, призвести навіть до отруєння. Вірогідність отруєння та його клінічні прояви залежать від токсичності препарату, дози, шляхів потрапляння, терміну дії, стану організму. Окрім гострих, можуть бути й хронічні отруєння, які розвиваються повільно, при тривалому потраплянні отруйних речовин у невеликих дозах.\nДеякі хімічні, а особливо біологічні, засоби захисту можуть викликати у контактуючих з ними осіб алергічні реакції: почервоніння шкіри, проявляється зуд, набряки, іноді приступи задухи.\nКожна людина, яка використовує на своїй ділянці пестициди, має знати, в яких випадках вони можуть викликати отруєння: при потраплянні на незахищену шкіру та слизові оболонки, при вдиханні повітря, що містить пестициди, при вживанні води та контакті з предметами, забрудненими пестицидами.\nОсобливо небезпечно вживати культури, оброблені пестицидами. Як правило, на таких культурах зберігається їх залишкова кількість чи токсичні продукти їх розпаду.\nДля того, щоб уникнути можливої несприятливої дії при роботі з пестицидами, перш за все, не повинні використовуватися препарати, заборонені для продажу – це небезпечно! Препарати, які реалізуються населенню, мають герметичне упакування та обов’язково забезпечені етикетками, на яких вказані рекомендації по застосуванню і застереження при роботі з даною речовиною.\nОсобливе значення має дотримання терміну від останньої обробки до збирання врожаю, так званого „терміну очікування”. Це термін, протягом якого препарат, використаний в рекомендованому дозуванні, та продукти його розпаду зовсім руйнуються чи залишаються у кількостях, безпечних для здоров’я людини. Для кожного препарата та різних видів культур встановлюються певні „терміни очікування”, які залежать від швидкості руйнування пестицидів.\nВсі плоди, зібрані на ділянці, перед вживанням слід добре вимити, так як більша частина залишкової кількості пестицидів знаходиться на їх поверхні. Пам’ятайте! Хімічні та біологічні засоби боротьби із шкідниками рослин можуть бути вашими помічниками, а можуть бути й ворогами! Бережіть здоров’я не тільки своїх близьких, а й тих, хто довіряє вам, купуючи дари ваших садів та городів.\nТетяна Коваленко, заступник головного державного санітарного лікаря Каховського району.\n← Квиток у молодість\nКаховка з кіноплівки – ти прекрасна! →


K-FLEX K-FONIK ZIP CASE - нова звукоізоляція від шумів каналізації | Опалення та водопостачання\nЗахист від шуму каналізації: новинка K-FLEX K-FONIK ZIP CASE\nK-FLEX пропонує ефективне рішення по зниженню шумів для каналізаційних труб діаметром 110 мм. K-FONIK ZIP CASE – рішення по звукоізоляції систем каналізації в житлових багатоквартирних будинках.\nКаналізація є одним з головних джерел шуму в будинку чи квартирі. Особливо це відчутно у вечірній і нічний час, коли рівень фонових шумів знижується.\nРішення K-FLEX K-FONIK ZIP CASE щодо зниження рівнів шумів внутрішньої каналізації підвищують комфортність приміщень в житлових і громадських будівлях.\nПереваги звукоізоляції для каналізації K-FONIK ZIP CASE\nзниження рівня шуму до 35 дБ (А)\nможливість монтажу в обмеженому просторі\nбезпроблемний монтаж / демонтаж\nK-FONIK ZIP CASE за допомогою “липучки”\nКомплексна звукоізоляційна система K-FLEX K-FONIK ZIP CASE складається зі спіненої каучукової підкладки і масивної мембрани. Поєднання цих двох матеріалів з оптимально підібраними фізичними характеристиками ефективно знижує рівень шуму від каналізаційних труб. Система працює як демпфер відносно стінки труби та показує високу ефективність завдяки поєднанню двох матеріалів\nK-FONIK ZIP CASE LT\nЦе спрощений варіант звукоізоляції для каналізаційної труби 110 мм. Мембрана високої щільності, 2000 кг/м.куб., Значно збільшує масу стінки труби і одночасно демпфує її, що дозволяє знизити рівень шуму.\nВстановлення елементів системи K-FONIK ZIP CASE І ZIP CASE LT виконується на протязі декількох хвили. В якості елемента фіксації використовується текстильна застібка (липучка). При некоректній установці елемента його завжди можна зняти.\nРівень шуму від труби, дБ(А)*\nВитрата води, л/с 0,5 1,0 2,0 4,0\nТруба без звукоизоляції 48 52 55 57\nЗі звукоизоляцією K-FONIK ZIP CASE 35 39 42 45\nЗі звукоизоляцією K-FONIK ZIP CASE LT 41 45 48 50


В Одесі конфлікт між приятелями закінчився викинутою з вікна людиною - 24 Канал\nВ Одесі конфлікт між приятелями закінчився викинутою з вікна людиною\n17 березня 2019 , 15:02 - Читать новость на русском\nЧоловіка викинули з другого поверху / Фото з відкритих джерел\nУ центрі Одеси компанія викинула з вікна товариша-іноземця після гучної сварки. Чоловіка госпіталізували із переломами обох ніг і тазу.\nПостраждалим є 38-річний громадянин Фінляндії. Він відпочивав у квартирі знайомого одесита разом із друзями останнього, повідомили у поліції.\nЧитайте також: У Києві дівчата побили однокласницю і зняли це на відео: у постраждалої – гематоми під очима\nПотім у компанії спалахнула сварка, і фіна викинули з вікна другого поверху. Чоловік покалічився, але його життю нічого не загрожує.\nЧому стався конфлікт – наразі не повідомляють.\nНаразі правоохоронці встановлюють особи правопорушників. Кримінальне провадження відкрили за статтею 122 "Умисне тілесне ушкодження середньої тяжкості". Якщо провину нападників доведуть, їм загрожуватиме до трьох років за ґратами.\nПоліція Новини України Новини Одеси Кримінальні новини Новини news