Так сталося, що Відлюдник щез із Селища. Як сказав Шериф, – вмер. «Бог все бачить і знає», – казав він і вказував пальцем на небо. Про Відлюдника знали небагато. Жив собі, а що робив – невідомо. Тільки й того, що зі свого будинку він майже не з’являвся на люди, та й людей в Селищі не було майже нікого. І раніше дехто зникав, казала баба Анелька, але було це дуже давно.\nБаба Анелька – своєрідний феномен. Вона одна на все Селище одержує кореспонденцію. Інколи Поштар приносить їй листи від сина і поважно вручає з рук в руки. За це баба пригощає його склянкою вина, і вони гомонять про те, як гарно, коли діти не забувають старих батьків. Оце й усі обов’язки Поштаря, та він страх як ними гордує, бо, крім Шерифа, він єдина людина в Селищі, котра при ділі. Правда, кажуть, що й Великий Мандрівник трудиться над якимись проектами, але то неофіційна робота.\nЯкось Розумник зустрів Поштаря на вулиці, коли той саме дибав від баби і поцікавився, як це бабин син зумів виселитися з Селища, незважаючи на заборону. Поштар враз спохмурнів і пробурмотів:\n– Коли не будеш знати, куди дітись від нудьги, то взнаєш.\n– Так є все-таки спосіб вибратись з Селища? – стояв на своєму Розумник.\n– Нема. І думати про це облиш. – Поштар рішуче зійшов зі стежки, протоптаної в товстому шарі м’якої пилюки, і, залишаючи в поросі сліди, обійшов Розумника. Відійшов кілька кроків і озирнувся: – Сходи до Шерифа. Ти й зараз можеш листуватись, він знайде тобі родича. В кожного де-інде знайдуться родичі, якщо добре пошукати. Сходи до Шерифа, – ще раз повторив Поштар і попрямував геть.\nТака була в них розмова, і більше до цієї теми вони ніколи не повертались, хоча й товаришували і любили за скляною вина поговорити про те, про се. Правда говорив здебільшого Поштар, а Розумник слухав.\nЗникнення Відлюдника знов повернуло нашого героя до цих думок. Однак роздуми були безплідними, і тому він зробив так: безлюдними дворами пробрався до будинку Відлюдника, видер шибку з вікна, котре виходило до високого глухого паркану і заліз всередину. Потрапив він у спальню. Під стіною стояло ліжко, і постіль на ньому була геть розорена. Біля вікна скірився повитягуваними шухлядами письмовий стіл. На підлозі і на столі білили розкидані папери. Розумник підняв кілька аркушів. То були виписки з Біблії. Поклавши аркуші на стіл, він зайшов до кімнати. Кімната з полицями на стінах правила за бібліотеку. Тут панував такий же безлад, як і в спальні. Частина книг – так-сяк напхана на полиці, частина неоковирною купою лежала на підлозі. З позолочених палітурок було видно, що це численні коментарі до біблійних текстів. Розумникові траплялись кілька таких книг раніше, видрукуваних на чудовому папері і написаних ніпрощо такою нудною мовою, що годі було намагатись їх читати.\nНа кухні теж все було порозкидане. Видно, і тут щось шукали. Розумник здмухнув зі стільця пил, котрий вже встиг вкрити все тонким шаром, і всівся. Ця «експедиція» не дала відповіді на жодне запитання, навпаки все стало ще незрозумілішим. Тут він вздрів через прочинені двері сходи в коридорі, котрі вели, мабуть, на горище. Виявилось, що це справді так. Обшуку на горищі не робили, побоялись грубезного шару пилу, що вкривав усе м’якою сірою ковдрою. Однак, наш дослідник пилу не побоявся. Переступаючи через якийсь мотлох, він добрався до купи картонних ящиків в протилежному кутку горища. Керувався не якоюсь спеціальною метою, а швидше інтуїцією. Від порушених ящиків піднялася хмара куряви, і в ній відразу матеріалізувались сонячні промені, котрі проникали сюди через слухове вікно. Здавалося, що їх, як дошки, можна взяти в руки. Чхаючи та кашляючи, Розумник взявся розпаковувати ящики і висипати їх вміст. Це були все ті ж нескінченні позолочені коментарі. Зі злістю схопив він останній ящик, котрий вибухнув новою хмарою куряви і, раптом, побачив за ним пакунок.\nПакунок був важкий. Розумник розірвав цупкий папір і видобув брезентову сумку. Озирнувшись, він побачив вбитий у бантину цвях, повісив сумку і відстебнув застібки. Сумка розкрилась, як книжка. В ній, кожен у своїй кишенці, сидів слюсарний інструмент. У крайній кишеньці сувій паперів, перев’язаних червоною стрічкою. «Апокрифи» було написано від руки на сувої.\nРозумник згорнув сумку і спустився на кухню, бо пилюка вже геть заліпила йому горло і ніс. Шмаркаючи та кашляючи, він так-сяк умився, дістав згорток паперів і розв’язав стрічку. Апокрифи були написані великими чудернацькими літерами на окремих пожовклих від часу аркушах. Серед текстів траплялись кольорові малюнки та заставки. Аркуші все намагались згорнутися в трубку і довелося помучитись, вирівнюючи їх на кухонному столі у більш-менш рівний стосик. Упоравшись з цією роботою, Розумник заходився читати. Перший текст називався «Житіє Хоми невіруючого».\n1. Сказано: цікавість людська єсть наймерзенніший порок, і всі біди і страждання від неї. І проклятий хай буде той, хто спізнає смак плоду з Дерева Пізнання. Бо він є руйнівник усталеності, дарованої Богом.\n2. Однак і сам Бог людей сотворивший по подобі своїй, є найвищий взірець протиріч і непослідовності. Тому і серед людей інколи з’являються такі, що дух їхній рвуть на шмаття незбагненні бажання і помисли, і черв зневіри точить їхнє серце.\n3. Таким був і Хома, син достойних батьків. У дитинстві він нічим не відрізнявся від інших отроків. Та, коли виріс, почав у всьому сумніватись, у всьому хотів переконатись і все побачити на власні очі. За це й дістав прізвисько Невіруючий…\nДалі йшли життєопис Хоми з його родоводом і довгі нудні діалоги його ж з якимось Опонентом, котрі дуже нагадували коментарі до Біблії.\n74. Непогамовний біс спокуси вселив у душу його мисль відвідати інші поселення людей і перевірити слово Боже. Та стримувала його заборона і страх перед гріхом страшним і тяжким.\n75. Довго думав Хома, як обійти заборону Божу, гартуючи свій дух на подвиг блюзнірський, і здогадався нарешті, що ніякого…\nРозумник гарячково схопив наступний аркуш… Було відчуття, що його нахабно і підло обдурили. Він кілька разів старанно перевірив нумерацію аркушів. Та саме тут в рукописі бракувало кількох сторінок. Узявся уважно читати текст далі в сподіванні знайти хоча б натяк на розгадку таємниці.\n… цій кам’яній пустелі не буде кінця, і не траплялось йому людської оселі на шляху його.\n97. Ще сім днів йшов Хома, і спрага мучила його все дужче. Упав нарешті і не зміг підвестись на збиті до кісток ноги. Відчай охопив Хому. Ридав він, роздираючи до крові собі груди, каявся і просив Бога змилостивитися. Відповіддю йому були тиша та палюче сонце, котре не згасало вже тридцять днів.\n98. Так у плачу і молитвах повз Хома ще три дні, і очі в нього вже почали висихати, коли з ласки Божої виповз на берег повноводної ріки, і прохолодні води омили його зранене тіло.\n99. Довго спочивав Хома, а потім легко, як по суші, перейшов ріку. Так висохла його плоть за 33 дні мандрівки по пустелі. І знайшов він на тому березі ріки край небесної сфери, котра накриває землю.\nТут на полях аркуша була помітка, написана, мабуть, Відлюдником: «В Біблії немає жодного натяку на будь-яку сферу. Кожне поселення накрите окремою сферою, як ковпаком. Таким чином є гарантія, що Закон Божий ніхто не порушить».\n100. Довго йшов Хома вздовж сфери, і бачив, як прямо з землі ростуть жовті та червоні камінці. Їв він їх, і рани його гоїлися.\n101. І ось побачив Хома у сфері невеликі дверцята. Відчинив він ті дверцята і визирнув, сподіваючись побачити світ сусіднього поселення.\n102. І сталося пророчество Господнє. Невмолимі чорні янголи схопили бідолашного Хому і витягли за твердь небесну. І захопили вони в Хоми і дух його, і тіло його, і увесь світ його, котрий був більше у ньому, ніж поза ним.\nЦей абзац був обведений олівцем, і Розумник прочитав його двічі. Далі йшов детальний добре проілюстрований опис дев’яносто дев’яти жахливих тортур, котрих зазнав Хома. Таким чином всю гординю з нього вибили, і милосердний Господь простив його і поселив біля себе, правда, в іншій подобі. І Хоми не стало.\nНаступний апокриф був про будову Всесвіту. Цей текст теж суперечив біблейським канонам. В ньому йшлося про множественність світів. Кожен такий світ з поселенням людей мав сферичну форму, такі світи, як драже в пакетику, були натоптані у велетенську сферу, потім множина таких сфер була запакована у ще більшу і так далі. Цей текст переходив у Апокаліпсис, в котрому описувалось, як ці сфери і світи лопаються на зразок мильних бульок і в кінці великого руйнування утворюється хаос. З цього хаосу в страшних муках повинна народитись нова людина, така ж могутня, як Бог, бо, як відомо, «енергія живої матерії не з’являється з нічого, так само, як і не зникає безслідно».\nЗакінчувались апокрифи текстом про Великий Ісход. За стилем і мовою цей текст різко відрізнявся від інших. А фрагментарність тексту свідчила, що це уривки з невідомої книги.\nРозумник почав читати, але вчасно глянув на годинник. Ось-ось мала настати ніч. Тому він поспіхом засунув папери за пазуху, спакував сумку з інструментом, закинув її за спину і задвірками, перелазячи через паркани, вибрався на вулицю. Тут якраз сонце на небі згасло, і засвітились вуличні ліхтарі. Розумник поправив на боці сумку з інструментом, котру захопив з собою сам не знаючи навіщо, і поспішив додому. Йому захотілось якнайшвидше дочитати останній текст апокрифів: здавалося от-от мав збагнути щось дуже важливе.\n– Гей, Розумнику! – погукав його хтось зненацька, він аж здригнувся від несподіванки. Придивився. В розчиненій хвіртці темнів силует баби Анельки. – Зайди-но до мене на хвильку.\n– Пробачте, але я дуже поспішаю.\n– Розумнику, я тебе не пізнаю. Ти завжди був такий чемний. Зайди ненадовго, радість сьогодні у мене велика. Зайди, я тебе дуже прохаю.\nДовелося скоритися. Вони пройшли невеличке, чисто вимитене, бабине подвір’я і зайшли в будинок. Кімната була яскраво освітлена.\n– От і добре! Сідай за стіл, я зараз тебе пригощу, – метушилась баба, і на столі з’явилась таця з рум’яними пиріжками і пляшка вина.\n– Що це в тебе за торба? – запитала баба, і оченята її під стрішками сивих брів засвітилися цікавістю. – Та зніми її, що ти в неї вчепився?\n– Бабусю, я поспішаю, – повторив Розумник.\n– Так наливай, їж. Пиріжечки свіжі, тільки-но спечені, не те що оті обридлі харчі з лабазів. Я в ті лабази не ходжу, людей прошу. Там оті хлопці вже зовсім подуріли, таке творять, що не перед сном згадувати. А чув, – довірливо зашепотіла баба, – кажуть Поштар і Мандрівник теж туди ходять. А хлопці вкрай знахабніли, вже і вдень виповзають на вулицю. І все це діється з відома Шерифа! Він заявив, що у нас тепер демократія.\n– О! Я зовсім забула чого тебе покликала. Радість сьогодні у мене. Наливай і я вип’ю з тобою, – гомоніла бабуся, все посміхаючись. – Листа я сьогодні від сина одержала. Фотографію прислав нарешті, – баба дістала з полиці конверт, витягла фотокартку і подала Розумникові. – Я попрохала, і бач, прислав. А то ти все цікавився, чому в мене немає а ні синової фотографії, а ні речей ніяких після нього не залишилось?\nЗ фотографії похмуро дивилося мордате обличчя. Дуже недобре обличчя з глибоко посадженими очима під кошлатими бровами і міцно стуленими, геть як у Шерифа, устами. Зразу було видно, що людина при високій посаді.\n–Вітаю. Схожий … на вас, – пробурмотів Розумник, віддаючи фото. – Слухайте, бабо …\n– Ти їж, їж, – перебила його Анелька, відчуваючи, мабуть, про що він хоче запитати – Пиріжки свіженькі. Давай я тобі винця піділлю.\nПиріжки справді були пухкі і смачні, та цупкі аркуші в пазусі лоскотали шкіру на животі і терпіти далі вже не було змоги. Зобидивши бабу, котра все-таки встигла тицьнути йому в руки пакунок з гостинцем, він попрощався і подався додому.\nРозумник щільно запнув шторами вікна, відкрив бляшанку з пивом, усівся за стіл і тільки-но знайшов у рукописі потрібне місце, як хтось постукав у шибку. Давно помічено: коли ти нудишся і не знаєш,чим заповнити час, бо робити нічого не хочеться, і в голову нічого путнього не йде – нікому ти не потрібний. Та тільки треба зайнятись невідкладною і до того ж цікавою справою, як … Це була доля, від котрої, як відомо, нікуди не втечеш. Розумник крякнув з досади, поспіхом засунув у шафу під купу білизни апокрифи та сумку і пішов відчиняти.\nДоля з’явилася в личині Поштаря, він стояв на порозі, люб’язно посміхаючись і торгаючи рукою руду бороду. Відразу ж з’ясувалося, що він проходив повз зовсім випадково, прямуючи від лабазів додому, тому у нього з собою було кілька пляшок вина, котрі він захопив теж випадково. Між цими повідомленнями з’ясували, що Розумник перебуває у доброму здоров’ї, справи в нього теж ідуть добре, і що вони обопільно страшенно раді бачити один одного.\n– Сподіваюсь, я не завадив тобі? – запитав Поштар, просуваючись все далі вглиб кімнати. І був він уособленням вихованості и шляхетності.\n–\tНу, що ти! – обурився Розумник, дурнувато посміхаючись і намагаючись теж правити за взірець чемності. – Я тільки-но збирався вечеряти. Буду щасливий, якщо ти погодишся розділити зі мною скромну трапезу.\n– З великим задоволенням, – люб’язно погодився Поштар, і пакунок з пиріжками баби Анельки став їм у великій пригоді.\nДалі все було, як завжди: пили вино, Поштар говорив, а Розумник слухав.\n– … Людина повинна боротись. Достаток перетворює її у свиню біля корита. Тому люди створені різними по характеру і розуму. Так виникає точка для підрахунку: де добро, де зло, що розум, а що – глупство. Яка б велика нудьга настала, якби всі люди раптом стали такими, як ти хочеш, однаково розумними, однаковими за характером, та ще й з такими благоліпними помислами, як у тебе. Власне, це утопічна модель людства, котре завжди буде намагатись уособитись в одній істоті, хай найгеніальнішій навіть. І на цьому має обов’язково зациклитись і вмерти, оскільки, як трактується в Біблії, за відсутності протиріч, не може бути й розвитку. Зрештою це похідна ідеї абсолютної справедливості. А щоб оте тиражоване людство могло існувати, потрібно, щоб хтось ним керував. Тобто повинен з’явитись поводир, бо без поводиря оте людство нагадувало б стадо дуже розумних баранів. Так що ідея абсолютної рівноправності – мертва ідея. Втім, я відчуваю, що зіграти роль поводиря я б зумів і, думаю, непогано … Твоє здоров’я! –Поштар манірно випив вино і вломив шматочок пиріжка.\n– Мав нещодавно розмову з Великим Мандрівником, – просторікував він далі. – От з ним набагато цікавіше спілкуватись. У нього повсякчас з’являються цікаві думки. Так, наприклад, він поділився зі мною новою ідеєю подорожі.\n– Дивна він людина, той Великий Мандрівник. Про які подорожі може йти мова, коли виходити за межі селища не можна?\n– А робити це зовсім і не потрібно. Ідея повинна бути ради ідеї, –настановчо проказав Поштар.\n– А все ж таки цікаво було б подивитись, що там за горами.\n– Дурниці! Немає там нічого цікавого. Бо сказано в Біблії: цікавість є наймерзенніша властивість людини. І не злічити бід, якщо спізнаєш смак плоду з Дерева Пізнання. То прямий шлях від стабільності до великого руйнування.\nРозумник хотів було сказати про Хому невіруючого, та вчасно отямився і промовчав. Поштар глипнув на нього.\n– Кажуть, ти ходив сьогодні до будинку Відлюдника?\n– З чого ти взяв? – буцімто здивувався Розумник.\n– Затям назавжди – в нашому Селищі всяк, хто зійшов з протоптаної стежки, обов’язково залишає сліди. В поросі, звичайно.\n– Втім, побалакати про гори більш детально можеш з Великим Мандрівником. Він там, до речі, лаштує ще один всюдихід, – сказав спроквола Поштар, дивлячись убік, і розсміявся. – А мені вже час іти. Маю ще до декого зайти.\nРозумник розгорнув на столі брезентову сумку. Зручно вмостившись кожен у своїй персональній кишеньці, слюсарний інструмент тьмяно полискував металом у напівмороці кімнати. Найприваблішою була компактна дрель, хоча хромовані шестерні і надавали їй хижого вигляду. Він витяг її, відкинув ручку і крутнув. Шестерні тихо, але впевнено захурчали. Помилувавшись дреллю, Розумник акуратно спакував інструмент і засунув сумку в шафу. Потім напився на кухні води з-під крана, бо пиво закінчилось і вийшов на ганок.\nТьмяний від марева сонячний диск висів над принишклим Селищем. Густе непорушне повітря млоїлося над вулицею, котра полого спускалася вниз до ріки. Будинки за фарбованими парканами з металевої сітки обважніли від задухи і зовсім не відкидали тіні. Біля свого офісу, під смугастою полотняною парасолею дрімав на лаві Поштар, задерши до неба руду кучеряву бороду. Був він у розхристаній на грудях картатій сорочці і закочених до колін чорних штанах. Поруч з ним лежав на лаві предмет його особливої гордості і ознака офіційності – коробочка з поштовим штемпелем.\nРозумник ковзнув поглядом по мідного кольору горах, що оточували долину, і знов відчув нездолиме бажання помандрувати туди і подивитись, що ж за тими горами є. Але виходити за межі Селища було неможна.\nВідтак повернувся до кімнати, ввімкнув радіо. Монотонний голос диктора навівав сон. Розумник відшторив вікно, всівся в крісло, поклав ноги на підвіконня і заходився читати Біблію. Йшлося про Вавілонську башту.\n… І прийшли до Вавілону з пустелі кочові племена деїв.\n56. Сказав вождь деїв Царю вавілонському: «Велику істину відкрив нам сам Бог. І звучить вона так: возлюби ближнього свого, як самого себе. І вручив Бог нам скрижалі, на яких вогненним жезлом висічено слово господнє.\n57. Порадились вождь деїв і Цар вавілонський і послали гінців і в країну північну, і в країну південну, і в східну і західну країни.\n58. Зібралися до Вавілону племена і народи з усіх сторін і, після великої наради вирішили об’єднатися на засадах рівності і братства і здійснити Заповіт Божий.\n59. Поклали башту будувати аж до неба, названу всесвітнім Палацом любові, в котрому і збирались жити радісно і щасливо і вони, і сини їхні, і всі нащадки їхні во віки віків.\n60. Та невдовзі почали закінчуватись припаси їхні. Натовпи великі ремствуючих блукали в місті і поза містом і витоптували все, що траплялось на їх шляху. І стався голод.\n61. Лін, вождь племен, що спустилися з гір, звинуватив в усіх бідах плем’я деїв. Сказав він: «Хто зібрав нас усіх сюди і не подумав, чим ми будемо тамувати голод і прикривати наготу свою? Хто підбиває нас покласти всі сили наші на будування незбагненної башти? Деї! І роблять вони це для погибелі нашої!»,\n«Знищити їх до ноги»!, – заволав голодний натовп.\n62. Зачувши про це, зібралося плем’я деїв докупи, зачинилось в одному з царських палаців і почало закликати до Бога. А всі інші племена вчинили тому палацу облогу.\n63. На сьомий день облоги насунулись на місто важкі грозові хмари, і почервоніли води в ріці. Вдарили блискавки, загримів грім, і глас божий прорік з хмар:\n64. Я пролив на вас, нікчемне сім’я, світло істини і вказав вам шлях у майбутнє, а ви засумнівались у моєму слові. Бачу тепер, що зробив це завчасно. Натура у вас така, що не можете жити в мирі і злагоді. Прощаю на перший раз, але не випробовуйте мою доброту.\n65. І впала на землю з грізних хмар манна небесна. Наситились страждущі, почали обійматись і говорити один одному: «Довіку будемо тепер браттями, не гідно людині підіймати руку на людину. І почали в радості і любові будувати всесвітній Палац.\n… І вже видно його було з відстані семи днів ходи до міста. Але тут вавілонські ремісники почали казати: «Ми досконально володіємо своїми ремеслами і будуємо більше і краще від інших, тому ми будемо відпочивати окрім суботи ще й у п’ятницю, а інші в цього дня хай працюють. Так буде справедливо». І вони так зробили.\n74. Обурились усі, та промовчали. А муляр Саф, родом з гірського племені, і однодумці його пробралися вночі до Палацу і підпиляли кам’яні стовпи. Почали вранці ремісники вавілонські домуровувати всій поверх, і стеля впала на них. Жахливий був зойк і долинув він до неба.\n75. Знов розділились люди на племена, і кожне плем’я стало окремим табором. Почало кожне плем’я потайки від іншого замість цвяхів та кайл кувати ножі та мечі. І пішло плем’я на плем’я, а брат на брата, і обагрилась земля кров’ю.\n76. Знов насунулись на Вавілон грізні хмари, знову вдарили блискавки, і громом провістив Глас Господній: «Десниця моя простерта над вами, а знов бунтуєте ви. Прощаю я вас востаннє. Не покаєтесь – пекельні муки чекають на вас».\nІ прояснилось небо, і зброя вся розтопилась, як віск, і щезла з землі.\n… так, що деї побудували в пустині свій вівтар і почали молитись Богу окремо. Сказали вони: «Велика істина була дана Богом нам, і тому це наш Бог, а ми його народ. І тільки ми знаємо, як будувати всесвітній Палац».\n99. Великий розбрат почався. Знов забагрянилась земля кров’ю. І великим винахідником явила себе людина, бо цвяхи і молоток стали не знаряддям творення, а знаряддям жорстоких тортур. І вжахнувся Бог на небі і послав на землю небачені лиха…\n117. Зруйнована була Вавілонська башта, перетворена на порох і розвіяна по світу. Забрав також Бог у людей всі таємниці будівництва і сотворив на землі безліч селищ, і розселив по них ворогуючі племена і прорік: «Віднині і во віки віків не буде більше на землі братовбивства. Даю вам і нащадкам вашим ці селища і забороняю вам покидати їх. А ослухається хто, то впаде на нього вогонь небесний, і спізнає той, що і кара моя така ж жахлива і безкінечна, як і доброта. Не випробовуйте долю свою і воздасться вам!»\nТричі повторив Господь останні слова і сталось так, як він хотів …\n– … як він хотів … – долинув у ту ж мить голос диктора з радіо. «Нарешті, – подумав Розумник, – настав момент проникнення». Розумник впав у прострацію, і все навколо нього почало розчинятись, як в тумані.\nЯкось Розумник звернув увагу на отакі накладки, як сталась щойно. Він став їх занотовувати, і з’ясувалося, що у часі ці накладки мають певну закономірність. Також звернув увагу на дивний стан, що охоплює його в певні періоди цієї закономірності. Виявилось, що в такі моменти досить короткочасного напруження волі та розуму, щоб підстьобнути той стан, і … він опинявся в іншому, можливо, суміжному Світі. Чудний був той Світ і, на жаль, час перебування в ньому зовсім не залежав від Розумника, і кожен раз він був різний. Там він зустрів Дівчину з того Світу, як він її назвав. Істоту напрочуд гарну і тендітну, але норовливу. Інколи вони подовгу розмовляли, інколи Дівчина була мовчазна, інколи не з’являлась зовсім. З часом він так звик до тих зустрічей та балачок, що вже жити не міг без неї. Така була в Розумника таємниця, але ці короткочасні проникнення в чужий світ не задовольняли його підсвідомого потягу до мандрівок, а тільки тривожили, бо було в них щось непевне та ірраціональне.\nРозумник стояв на рудому пагорбі і такі ж пагорби розбігалися в усі боки аж до небокраю. Яскраве волохате сонце висіло в синьому небі і пружний вітерець гнав невеликі білі хмарки. Розумник вдихнув на повні груди свіже повітря і рушив до умовного місця. Там у складці між двома пагорбами, де з-під мальовничої купи червоних брил витікав прозорий ручай, на великому плескатому камені сиділа Дівчина. Одягнена вона була в простеньке біле платтячко, котре гарно облягало її стан. Вона спиралася щічкою з елегантною родимкою, і очі у неї були великі та сумні.\nРозумник оступився, глянув під ноги, потім на камінь і здригнувся: Дівчина зникла. Він роззирнувся. Вона стояла на маківці пагорба і граційно простягала тонкі руки до сонця, а вітер грайливо бавився складками її плаття. Розумник кинувся до неї, але, коли, задихавшись, видерся на вершину, Дівчина була вже на сусідньому пагорбі.\n– Зачекай! – закричав він. – Я хочу розповісти тобі щось важливе.\nТа Дівчини вже не було ніде.\n– Зачекай, я хочу з тобою порадитись! – з розпукою закричав Розумник і опинився у своїй кімнаті.\nБіблія сповзла з колін і глухо вдарилась об підлогу. Як завжди після проникнення настало спустошення. Дуже хотілося пити, а, значить треба було йти до лабазів, щоб поповнити запаси провіантів. Розумник знайшов велику сумку, накинув її на плече, вийшов на вулицю і пошвендяв униз до ріки. Поштаря біля офісу не було. Складена парасоля сиротливо притулилась до стіни, на дверях висіла табличка «Обід». Розумник поминув кілька кварталів і опинився на майдані. Високий п’єдестал з білого мармуру, на котрому звичайно вдень стояв Шериф, озираючи Селище, теж був порожній. Подивувавшись такому, Розумник дістався, нарешті, до набережної.\nВздовж набережної вервечкою стояли лабази з гофрованого металу, і пилюка біля них була геть витоптана. Двері в лабазах були відсунуті і в темному нутрі складів невиразно біліли штабелі пластикових ящиків з консервами та пляшками. Біля дверей на кам’яних підмурках напівлежали групки хлопців, чи як їх там, бо розрізнити, якої статі ці істоти було неможливо. Розмальовані обличчя наполовину закриті чорними окулярами, розпатлане довге волосся вимащене бог знає чим. За одяг правило строкате лахміття та блискучі хромовані ланцюги. Хлопці ліниво смалили сигарети і мовчали. Однак млявість їхня була оманлива: хлопці бажали розваги. Вигляд їх, як і все незрозуміле, викликав якусь патологічну цікавість і острах. Такі відчуття виникають при спілкуванні з божевільним. Здається от-от збагнеш його світосприйняття, але не збагнути ніколи.\nПити хотілося, та не хотілося зв’язуватись, тому Розумник вирішив спочатку відвідати Великого Мандрівника, а там видно буде. Він подався до мосту, бо Мандрівник жив за рікою. Посеред мосту, видершись на парапет, сидів Поштар, з бляшанкою пива в руках. Ще кілька бляшанок стояло біля нього. Він пив пиво і дивився униз на каламутний потік води.\n– Здоров, старий, – привітався він, уздрівши Розумника. – Куди це ти прямуєш?\n– Та хотів було поповнити запаси провіанту, – зам’явся Розумник, торсаючи торбу. – А там біля лабазів оті хлопці, знаєш … Розмальовані…\n– Е, то стародавня тяга людей до маски, – Поштар сьорбнув пива, перехопив погляд співбесідника і кивнув на бляшанки. – Пригощайся.\n– Я б навіть сказав не стародавня, а споконвічна, – виголошував він далі. – Колись ця тяга частково реалізовувалась в театрі. Пам’ятаєш, часи, коли в отому найбільшому лабазі був театр? Не пам’ятаєш? А там пройшли мої найкращі літа. Які були спектаклі, які бенефіси! О! В мене ж є фотографія…\nПоштар попорпався в кишені і витяг зім’яту картку, на котрій було видно кілька невиразних постатей.\n– Оце я, – з гордістю тицьнув в один із силуетів. – Колись я міг би мати все. А зараз що? Помилки молодості, так би мовити.\nІ така кількість думок зароїлась в кучерявій поштаревій голові, що він ледве встигав їх виголошувати.\n– Театр – то один зі способів досягнення досконалості, ідеалу. Якою повагою і любов’ю користувались ми, актори, люди, володіючі мімікрією. А зараз ці дилетанти. Маски, фарби … Тяжіння до ідеалу і маска – вічна альтернатива людства. Чистота почуттів і багно. Звідси страх перед грязюкою і бажання зануритись в ту грязь, і спізнати її, коли ти в масці. Бач, людина змушена приховувати деякі свої відчуття та бажання, і пов’язано це з певними правилами гри, тобто умовностями. Але інколи так хочеться задовольнити свої ниці бажання. Так виник культ маски, культ карнавалу. Чому жіноцтво так полюбляє сонцезахисні окуляри? А це всього-навсього примітивна спроба часткового карнавалу у повсякденному житті. Маска потрібна нам все життя. Маска – це вже засіб досягнення мети, засіб втечі від дійсності і ще тисячі варіантів застосування маски. Якби були люди, котрі не користуються маскою, треба думати, вони були б святими. Правда, і на людей вони були б несхожі. Та на щастя, таких нелюдів не існує.\nПоштар передихнув і відпив з бляшанки.\n– Театр – то була найдосконаліша похідна від культу маски. Де він зараз? Нема … Зараз все життя театр. Тільки поганий. Суцільне лицедійство, суцільне знущання і насмішка з усього. Але насмішка в масці!\nОчі Поштаря світилися від збудження. Але виголошений монолог його таки стомив, бо на лобі виступили краплинки поту. Він допив пиво, кинув бляшанку у воду і витер долонею бороду. Розумник покрутив свою бляшанку в руках і теж кинув униз. Вони мовчки спостерігали, як бляшанки попливли за течією, аж тут з-під мосту випливло, погойдуючись, кілька порожніх пляшок.\n– Цікаво, звідки вони припливають і, куди пливуть? – сказав Розумник.\n– Тебе, я бачу, зовсім заклинило на цій ідеї, – відгукнувся Поштар і голосно засміявся. – Здогадався про дещо – то мовчи, а краще – забудь!\nТільки тепер до Розумника дійшло, що Поштар збуджений і добряче, але не монологом, а чимось значно міцнішим. І спину йому не було.\n– Це якраз той випадок, коли біблейський вислів, що не можна вдвічі зайти в ту саму ріку, не справджується. А справджується те, що і плин часу у нас зациклений, тобто, пробачте, ніякого плину немає зовсім. Не збагнеш? Це ті пляшки, що їх вночі кидали в річку лабазні хлопці. Он бачиш оту з червоною стрічкою на шийці? Я її особисто вкинув. Розважаюсь тепер я так. Думаєш ти один такий Розумник? – Поштар нахилився до розумникового вуха і зашепотів: – Колись і Великий Мандрівник був теж великим розумником. Човен спорудив. Ковчег … Ной новоявлений, хе-хе. Вранці приплив назад, як оці пляшки. Великі мав неприємності від Шерифа. До речі, а чи не сходити нам до Мандрівника в гості?\n– Чому б і не сходити. Тим більш, що я до нього і йшов, – відповів наш герой.\nНа подвір’ї у Великого Мандрівника стояло кілька всюдиходів різних конструкцій, а один, ще не завершений, стояв на стапелі.\n– Ото, в кутку під брезентом, – знаменитий човен, – показав Поштар і приклав палець до уст.\n– А навіщо вони взагалі оті всюдиходи? – запитав Розумник.\n– Тс-с! – зашепотів Поштар. Маестро сам собі оголосив конкурс.\nСамого конструктора гостювальники знайшли в будинку у просторій кімнаті пофарбованій у червоний колір. Полиці, шафи і підлога кімнати були завалені довідниками та сувоями креслень. Маестро стояв за кульманом з олівцем у руці: робив якесь складне креслення. Одягнений був тільки в шорти і розтоптані сандалі. Він теж носив бороду, а щоб не скидатись на Поштаря, ще й окуляри з круглими скельцями. Відвідинами він був незадоволений, хоча й посміхався люб’язно.\n– Привіт, Мандрушо! – по-панібратськи привітався Поштар і поплескав конструктора по волохатому плечу. Треба сказати, що Великий Мандрівник нікому не дозволяв зменшувати своє ім’я, тільки з Поштарем у них були якісь свої стосунки, і тільки Поштарю були дозволені такі вільності.\n– О, я бачу, праця наближається до завершення, – просторікував далі працівник сфери зв,язку тицяючи пальцем у креслення. – А в цьому вузлі ти трохи набрехав. Я тямлю в цьому ділі, недарма, коли я працював у конструкторському бюро, мені давали найвідповідальніші замовлення.\n– У якому бюро? – не зрозумів Розумник. – Де ти бачив у нас бюро?\n– Бачив. – Поштар трохи знітився. – Правда ж, Мандрушо?\n– Хлопці, я зайнятий. В мене термінова робота, скоро конкурс, – надзвичайно люб’язно попередив Великий Мандрівник, і його очі за скельцями почали наливатись кров’ю.\n– Плюнь на роботу. Давай пива вип’ємо, – не зважав Поштар. – Попереду вічність.\n– Сідайте отам на канапі і пийте, а я попрацюю, – все ще люб’язно, але крізь зуби сказав Мандрівник.\n– Я, мабуть, піду, – озвався Розумник, котрий все ще стояв на порозі кімнати. Він виставив на підлогу бляшанки з пивом і пішов.\nРозумник саме переходив міст, коли сонце на небі погасло і засвітились вуличні ліхтарі. На набережній і біля лабазів не було нікого. Тільки плюскіт води долинав з темряви. Розумник зайшов до першого-ліпшого лабазу і почав упаковувати сумку бляшанками та пляшками. Раптом здалося, немов хтось дивиться в спину. Озирнувся. На порозі справді стояв один з нафарбованих.\n– Пішли зі мною, – сказав нафарбований, блиснувши чорними окулярами.\n– Туди, до нас. Розслабишся, відпочинеш. У нас там весело, – відповів хлопець, і його зелені губи розтяглися в посмішці.\n«Чому б і не сходити, – подумав Розумник і підвівся. – Буде що Анельці і про мене говорити».\n– На, випий, – простягнув йому хлопець відкорковану пляшку. – В нормі треба бути завжди.\nРозумник випив, і вони рушили.\nЛабаз, в котрому відбувалося дійство, чи то пак театр, як казав Поштар, всередині взагалі здавався неосяжним, і покрівля його, змонтована на металевих конструкціях, губилася в мороці. Хлопець-поводир з гуркотом зачинив металеві двері, взяв Розумника за руку і повів темним лабіринтом з напнутих в різних напрямах завіс. Завіси висіли товстими складками і були з темно-зеленого оксамиту. З-за них долинало шарудіння, брязкіт скла, сміх і приглушений гомін. Над лабіринтом в тьмяному світлі плавали хмари солодкого цигаркового диму. Звідкись долинало гупання ритмічної музики. Розумникові здалося, що вони вже зовсім заплутались між важкими полотнищами просякнутого пилом оксамиту, коли хлопець намацав у темряві його руку, тицьнув пляшку і прошепотів:\n– Випий. Зараз будеш знайомитись з нашою Дамою.\nРозумник цокнув зубами об пляшку і ковтнув вина. В голові зашуміло і стало навіть весело.\n– А тепер, йди, – легенько штовхнув хлопець. Розумник заборсався в складках тканини, під ногами загриміли, розкочуючись, порожні пляшки, і раптом він вийшов на освітлений свічками майданчик. На підлозі сиділи компанії розмальованих і цмулили вино з пластикових стаканчиків. Було гамірно.\nПосеред майданчика стояв поміст, вкритий пурпурним оксамитом. Під балдахіном з того ж малинового оксамиту на високому кріслі поважно, як царівна, сиділа Дама – огрядна жінка невизначеного віку з сигаретою в зубах. На голові в неї чорніла кудлата перука. Одягнена Дама була в пишну коротку сукню з чорної прозорої тканини. Біля її ніг, взутих в червоні на високих підборах черевики і затягнутих чорними панчохами-сіточками, повзало кілька геть п’яних розмальованих молодиків.\n– А от і наш неофіт! – вигукнула Дама і гамір стих. Виразніше стало чути бухкання музики. Там, звідки вона долинала, блимали в такт мелодії різнокольорові лампи, а під ними в невиразному мерехтінні смикалася огидна маса з голих людських тіл.\n– Йди до неї, – зашепотіли навкруг.\nПереступаючи через порозкидані порожні і повні пляшки, через чиїсь тіла, Розумник рушив і вибрався на поміст.\n– Руку цілуй, – зашепотіли знов.\nРука у Дами була пухка з червоними довгими нігтями і з великими перснями на кожному з пальців. Розумник підвів погляд. Яскраво нафарбовані уста Дами посміхаються, а очі невеселі. На щоці намальована родимка. Зняти б отой грубезний шар гриму, як би вона була схожа на … Ні, не може бути.\n– Не може бути? А якщо я і є вона? Тільки в другій іпостасі, – хрипко зареготала Дама. – Вина йому.\nХтось подав Розумнику великий бокал з вишневого кольору вином.\n– Пий, дурнику! Я – не вона. Та все ж пам’ятай: з усих кохань придуманих людьми немає жодного справжнього. Суцільні інстинкти. Єдине могло б стати справжнім: возлюби ближнього свого, як самого себе. Але й воно неможливе. Така людська натура. Хоча, ми тут наблизились до нього максимально. Правда, мене мої хлопчики вже невзмозі любити навіть так, – Дама знов голосно засміялась.\n– Це неправда, – у відчаї вигукнув Розумник, та голос його потонув у загальному реготі.\nДама підняла руку і знову стало тихо.\n– Ще вина йому! Зафарбуйте йому обличчя. Отак! Тепер ти, як і ми, досяг свободи, рівності, братерства. Йди, розслабся і веселись. А то істину все шукаєш. Як кажуть мудрі люди, – тобі що, більше за всіх треба? Їж, пий. А в лабазах є все, що потрібно. На тисячу років вистачить. А не вистачить, Господь Бог нам допоможе. Хіба не так?\n– Так! – ревнула божевільна юрба.\nРозумника стягли з помосту. Йому тицяли в обличчя квачем у фарбі, поливали вином, мастили голову якимось повидлом, підносили до губ келихи. Потім грали в чудернацькі ігри, в самій пристойній з котрих треба було тертися носами і порскати одне одному вином з рота в рот. Потім він довго блукав серед оксамитових завіс, натрапляючи на кубла з веселими компаніями і компанійками, котрі вже спали, поки випадково не втрапив до дверей.\nПроснувся Розумник на підлозі в кухні в прикепському стані. Як добирався додому не пам’ятав, згадав тільки, що ще було поночі. Це трохи втішило. З огидою здер з себе обпльований одяг і довго мився під душем. Голова була порожня, та їсти хотілося жахливо. Припаси скінчились, а тягтися до лабазів треба було через усе Селище. Нізащо б не вийшов на вулицю – так було соромно і прикро. В холодильнику знайшлася почата пляшка вина. Розумник випив. У голові просвітліло і з’явилась рішучість. Потому одягнувся і рушив.\nПоштар сидів на лаві біля свого офісу і підкидав у руці штемпель.\n– Ну як, погуляв? – запитав він Розумника, дивлячись убік.\nРозумник скривився і мовчки пройшов мимо. Бачити нікого не хотілося, не те що говорити.\n– То воно зразу соромно, – сказав йому вслід Поштар. – Звикнеш.\nМармуровий п’єдестал на площі знову був порожній. Але двері до шерифової контори були прочинені. Розмірковуючи, що настав час поговорити про все відверто, Розумник попрямував до контори. Однак Шерифа за столом з телефонним апаратом не було. Був портрет Бога на стіні над розіп’ятим прапором Селища і все.\nРаптом телефон на столі задзвонив. Розумник аж здригнувся, бо завжди думав, що апарат не працює, а стоїть для солідності, про що й свідчили товстий шар пилу на ньому та відсутність дроту. Телефон дзвонив настирливо. Розумник розгублено озирнувся – площа була порожня – і взяв трубку.\n– Шериф біля апарату?\n– Так, – не знаючи чому, відповів наш неборака.\n– Наказую особливо пильну увагу звернути на такого собі Розумника. За останніми сигналами він є потенційною загрозою для ввіреного вам світу. Приготуйтесь, найближчим часом будемо здійснювати видирку і нейтралізацію, – трубка змовкла на кілька секунд. – Ви мене зрозуміли?\nОн воно як! Все уже вирішено, і називається це «нейтралізація».\n– Алло! Хто біля апарату? – несамовито волала трубка.\nРозумник кинув її на важіль і вискочив з контори. Він уже точно знав, про що здогадувався Хома невіруючий, і Відлюдник здогадався очевидячки, не тільки вони. Знав він також напевне, що має робити.\nРозумник біг кам’янистою рівниною туди, де гори були найнижчі. Бігти було важко, ноги ковзали по камінню, і сумка з інструментом метлялась на боці. Доводилося притримувати її рукою. Піт заливав очі і стікав струмком між лопатками. Як наш герой і сподівався, за межами Селища з ним нічого не трапилось, та все життя втовкмачувана заборона викликала страх, і нерви були напружені до краю. Побороти страх не вдавалось – він, мов іржа, в’ївся в душу назавжди. Геть захекавшись, Розумник подолав долину і, не зупиняючись, кілька перших пологих пагорбів. На верхівці чергового пагорба сів перепочити, бо горло пересохло і хрипіло, а в грудях пекло вогнем. Він уже пожалкував, що не сходив до лабазів і не запасся пивом. Проте, з цікавістю роззирнувся.\nПід ним розляглася кругла долина, оточена горами. Посеред долини розташувалось Селище, пошнуроване рівними рядами будинків обабіч вулиць. Ріка ділила долину і Селище навпіл. Гофровані лабази на березі ріки світилися металевим блиском під промінням сонця, котре висіло прямо над Селищем.\nУвагу Розумника привернула хмарина куряви. Він придивився. Від Селища в напрямі до нього мчав всюдихід Великого Мандрівника.\nОце тобі й пиво! Розумник схопився на ноги і побіг. Нарешті досяг скель і, протискуючись між брилами, поліз угору. Клята сумка заважала, зачіпаючись за каміння. Ось скеля стала майже прямовисною, і Розумник, чіпляючись за виступи, подерся на неї. Коли вже в пальцях, зі збитими до крові нігтями, майже не залишилось сили, скеля стала більш пологою. Розумник позирнув униз. Всюдихід уже загальмував біля підніжжя гори, перед завалом з велетенських брил. З нього вискочили Шериф, Мандрівник і Поштар. З далини долетів приглушений лемент, і на околиці Селища з’явився строкатий натовп розмальованих хлопців з лабазів. З вереском і криками бігли вони, розмахуючи пляшками.\n–Стій! – заволав Шериф, і вся трійця подерлась на брили.\n«Не встигнути», – з розпачем подумав Розумник, плазуючи по великих пласких уламках, котрі ворушились під ним, мов живі.\nВін видерся на черговий камінь і вперся в Стіну. Рівною лінією, відсікаючи каміння і скелі, вона плавно вигиналась направо і наліво і стрімко здіймалася вгору. Стіна була пофарбована в блакитний колір, і фарба де-інде потріскалась і почала облуплюватись. Під нею було видно блідий сірувато-жовтий пластик. Розумник гарячково відкрив сумку і висипав інструмент.\n– Стій! – волав Шериф.\n– Стій! – волали Мандрівник і Поштар, і порушене ними каміння з гуркотом сипалося вниз.\nРозумник схопив дрель, вставив у неї найдовше свердло, приставив її до Стіни і крутонув ручку. Свердло, обертаючись, заковзало по Стіні, здираючи фарбу, і, нарешті, потрапивши в ямку, почало вгризатися в пластик. З отвору черв’ячками полізли стружки.\n– Не роби цього! – пронизливо зойкнув Шериф. Він уже дерся по схилу за кільканадцять метрів і бачив, що робить Розумник.\nСвердло занурилось у пластик майже все і провалилось в порожнечу. Розумник висмикнув дрель, відкинув її вбік і з жахом відсахнувся.\nЗа тонким отвором зяяло ніщо.\nТужливе зітхання, як подих вітру, пролинуло над долиною і настала велика тиша. І в тій грізній тиші, як віск на гарячій сковорідці, почало опливати каміння під ногами Розумника, і маленький злий отвір почав усе жадібно всотувати в себе.\nабо останній апокриф, прочитаний Розумником\n… апарат завібрував і вимкнувся. Жінка зі служби переселення відчинила дверцята. В тісній кабінці в кріслі сидів худорлявий хлопець. Обличчя в нього було моторошно бліде, на верхній губі блищали краплини поту. Очі в хлопця були заплющені.\nЖінка сумно подивилася на хлопця і потерла пальцями скроні. Вона була дуже зморена. Кампанія по переселенню людства в Найкращі світи доходила кінця.\nХлопець розклепив повіки, невидючими очима подивився в небо. Там горів напис: «Перекидка не відбулася». Хлопець поволі підвівся з крісла і виліз із кабіни.\n– Я вам співчуваю, – тихо проказала жінка непотрібні слова, бо так вимагала інструкція.\n– Але чому саме мені випала така доля? – розпачливо вигукнув хлопець.\nЖінка мовчки дивилась йому прямо у вічі і з останніх сил стримувала сльози. Хлопець застогнав і непевною ходою вийшов через скляні двері на вулицю.\n– Бережи себе. Пам’ятай, що мудреці наполегливо шукають спосіб допомогти таким, як ти, – крикнула йому вслід жінка.\nНепоправність того, що сталося, спустошила хлопця. У нього вже не було сил ні на ненависть, котру він відчував недавно до щасливців, ні на шалену лють, ні на відчуття, що треба негайно кудись бігти, шукати когось найголовнішого і вмовляти, благати виправити оту страшну несправедливість.\nВін повільно брів вулицею. Нереальність дійсності, нагадувала моторошний сон, у якому події стрімко розвиваються за заздалегідь наміченим невблаганним планом, і немає жодної змоги змінити ті події.\nКоричнева пелена почала запинати хлопцеві очі. В тій пелені поступово розчинявся навколишній світ. Світ почав звужуватись, поки не перетворився на невелику пляму бруківки, котру хлопець, мов у тумані, бачив біля своїх ніг.\n«Наслідки невдалої перекидки», – байдуже, немов про когось стороннього зазначив хлопець. – Хвилини через дві всі м’язи стануть немов ватяні».\nВін почув кроки. Значить, ще не всі переселились. Раптом йому здалося, що ще не все втрачено. Що ще є якийсь шанс, і невідомий чи невідома зможуть допомогти йому. Хлопець різко повернувся, побіг, перечепився, впав, підвівся, гарячково відшукуючи дорогу. Кінчики пальців почали німіти.\n«Не встигну!» – розпачливо подумав хлопець і хотів гукнути на допомогу, але з горла вирвався тільки приглушений хрип.\n– Гей, друже, ти що п’яний? – пролунав чоловічий голос. – Та ти не бачиш нічого. Зараз я тобі допоможу.\nВ туманне коло, видиме хлопцеві, вступила пара ніг у стоптаних черевиках.\n– Ти теж на Пункт? – спитав власник стоптаних черевиків.\nХлопець радо закивав і вчепився в простягнену йому руку.\n… Війнуло прохолодою з дверей .\n– Служба переселення рада вітати вас, – почув хлопець зморений жіночий голос.\n– Ми теж раді вас бачити, добродійко, – це чолов’яга.\n– Ну, що ж, прошу вас, – після короткої паузи проказала жінка.\n– Е ні, давайте спочатку відправимо оцього молодика, – заперечив чолов’яга.\nЗбоку щось зашаруділо, і з поля зору хлопця зникли стоптані черевики.\n– Відчужений! – приглушено скрикнув чолов’яга. – Як же це? І багато таких?\n– На жаль, багато. Особливо жінок, – відповіла служниця.\n– Може, ще раз спробуємо? – метушливо заснував руками хлопець.\n– Ні, – твердо відповіла жінка. – Третя спроба буде смертельною. Я й так ризикувала твоїм життям, впускаючи в апарат вдруге.\n– Невже нічого не можна зробити? – запитав чолов’яга.\n– Що ви мене мучите! – з розпукою скрикнула жінка.\nХлопець опустився на підлогу. Однозначність ситуації лишила його останніх сил. Запанувала важка мовчанка.\n– Та пропадай вони пропадом ті Найкращі світи, – раптом сказав чоловік.\n– Слухай, друже, – присів він коло хлопця, – я залишаюся з тобою. Я все життя мандрував, хай однією мандрівкою буде менше.\n– Ні, – сказав хлопець, – ви цього не зробите.\n– А зроблю таки, – аж повеселів чолов’яга, – бо хіба ж можна інакше? Несправедливість велика виходить.\n– Ні, – вперто повторив хлопець. – Це неможливо, ви станете моїм найлютішим ворогом. Це правда.\nПоволі почали відходити м’язи, розсіватися коричнева пелена. Хлопець подивився. Поруч із жінкою зі служби переселення стояв уже доволі підтоптаний чоловік у розхристаній сорочці і потертих штанях.\n– Цікаво, як там?, – тихо запитав хлопець.\n– Треба думати, там дуже добре. Там люди стають безсмертними і не знають жодних турбот, – сумно відповіла жінка…\n… у кріслі сидів засмаглий чолов’яга в розхристаній сорочці і потертих штанях.\n– Не вийшло? – запитав він у жінки.\n– Я вам співчуваю …– почала жінка.\n– Не вийшло? – вишкірив зуби в дикій посмішці чолов’яга. – Не вийшло!\nВін вистрибнув з кабіни і кинувся до дверей. Хлопець був уже у кінці вулиці.\n– Гей, друже! – заволав чолов’яга. – Стій!\n– Гей, друже! – кричав він. -- Не вийшло! Не вийшло!\nЗа скляними дверима жінка безсило притулилась до стіни і тихо плакала.\nСадиба Панаса Мирного, 1987 рік.\nРекомендуємо: « Казка Про Вічну Бабусю\tПросто Хотілося Випити »\nПосилання на коментар\t Неділя, 11 березня 2018, 15:00\tНаписав:\tANearpGype\nThis condition is quite tied to the reproductive system and might have several causes like a response to injury or abnormal the flow of blood within the testicles. Use these circumspectly however, because they may lower blood sugar, which can be an inadequate effect that face men whose blood glucose levels are properly balanced.\nПосилання на коментар\t Четвер, 20 липня 2017, 05:13\tНаписав:\tDvaCCor\nкорпоратив на море Арендовать катер – это великолепный способ провести юбилей или просто особенный день для близких людей . Провести весь день на роскошной яхте в кругу семьи – можно ли представить что-то более романтичное ?! Отплыв подальше от многолюдного побережья, вы сможете почувствовать истинное умиротворение и покой , забыть о всех своих проблемах и просто полюбоваться голубой гладью и прекрасными пейзажами приморской зоны юга Краснодарского края.\nВзяв с собой прикорм и рыболовные снасти , вы сможете порыбачить всей компанией , а после этого сразу же подать на стол вкуснейшую только что выловленную рыбу – корабли компании “Два Капитана” оснащены кухонным оборудованием . Устав от палящего солнца , вы сможете расположиться в прохладной удобной каюте нашего катера .\nКомпания “Два Капитана” делает все, чтобы держать цены на свои услуги на доступном для каждого уровне. В зависимости от срока аренды судна, наша цена может ощутимо снижаться . Планируя любое торжество , Вы можете позвонить нам по телефону и заранее забронировать понравившееся Вам судно на тот день и время, на которое Вам необходима аренда яхты . Цены и скидки Вам понравятся! Устраивая корпоратив на судне компании “Два Капитана”, Вы можете не сомневаться – это событие подарит всем гостям массу приятных эмоций и надолго останется в памяти .\nКаким бы ни был повод аренды яхты , наши расценки могут становиться только ниже – у нас нет никаких дополнительных наценок.\nПосилання на коментар\t Вівторок, 27 червня 2017, 16:06\tНаписав:\tsemechkaPa\nОбратите внимание как в Европе налажен сбыт марихуаны. Например http://www.cannabiscollege.com/ или тут\nhttps://www.cancer.gov/about-cancer/treatment/cam/hp/cannabis-pdq. Легализация делается во всё большем количестве стран. Сервис постоянно становиться лучше А что мы видим у в Киеве только одинокий интернет магазин отличного сервиса !!! Единственный суперский магазин семян - seedjah.com и тот закрыт роскомнадзором (((\nНаша компания предлагаем Вам семена только высочайшего качества, которые имеют невероятно высокий коэффициент всхожести. Кроме качества продукта, Вас без сомнения удивят\nзаставляетбороться за наиболее высокое качество продукции и обслуживания и при этом удерживать наиболее низкие цены.\nПри покупке семена конопли в нашей компании, Вы можете быть совершенно уверены, что получите именно тот самый вид, что Вы заказали. Наша фирма перевозим\nуплаченной за товар. ссылке http://семечка-джа.com/cs/sitemap/ Mapa stranek\nИ, напоследок, относительно конфиденциальности – компания “Семечка Джа” дорожит выбором своих покупателей, поэтому, работая с нами, Вы можете быть стопроцентно уверены, что любая инфа о покупателе и месте доставки останется в


Калушанин, який пройшов “Іловайський котел”, отримав медаль Верховної Ради. ФОТОФАКТ • Портал АНТИКОР\nКалушанин, який пройшов “Іловайський котел”, отримав медаль Верховної Ради. ФОТОФАКТ\nНагородженний калушанин, командир взводу батальйону патрульної служби Національної поліції особливого призначення "Івано-Франківськ" Назар Олійник.\nБатальйон «Івано-Франківськ» — батальйон патрульної служби поліції особливого призначення, створений у травні 2014 року у структурі ГУ МВС України в Івано-Франківській області, інформують “Вікна”.\nГрамоту Верховної Ради України “За за заслуги перед Українським народом” та медаль 24-річному калушанину Назарові Олійнику вручив начальник Головного управління Національної поліції в області Віктор Шкутов.\nНагорода була вручена за вагомий особистий внесок у зміцнення законності та правопорядку, сумлінне виконання службових обов’язків і з нагоди відзначення другої річниці з дня створення добровольчих батальйонів МВС України.\nНазар пройшов “Іловайський котел” і був поранений, однак, повернувся на війну.\nНа офіційному сайті МВС України повідомлено, що у боях під Іловайськом загинули 11 бійців батальйону «Івано-Франківськ». Ще п’ятеро були поранені, двоє потрапили в полон до сепаратистів, семеро зникли безвісти.\nДовідка. Після ухвалення закону «Про Національну поліцію» у структурі Головних управлінь Нацполіції в областях та місті Києві функціонують 22 підрозділи патрульної служби поліції особливого призначення. На службі в них перебуває 4207 працівника. Вони необхідні на перехідний період в країні для виконання поліцейських функцій, характерних для зони військового конфлікту.\nДо спеціальної поліції відносяться батальйони та роти патрульної служби поліції особливого призначення та батальйони поліції особливого призначення.\nТеги статьи: Олийнык Назар\n25 мая 2016 г., 10:17 Просмотров: 1212


Мінінфраструктури оголосило про будівництво ще одного українського автобану – MMR — Motor Media Review\nНайближчим часом Львів і Дубно (Рівненська область) має з’єднати повноцінна швидкісна дорога, що є частиною траси міжнародного значення М-06, яка починається в Києві та закінчується на кордоні з Угорщиною на КПП “Чоп”.\nУ всій країні ми ремонтуємо дороги, які не ремонтувалися по 30-40 років. Це ж стосується і мостів. Ми зараз затверджуємо стратегію розвитку українських автошляхів на найближчі 3 роки. Після її погодження Кабінетом Міністрів ми узгодимо її з областями. Щоб у нас не було ситуації, що кожна область будує собі дороги, де хоче. Наша мета – протягом найближчих 2-3 років поєднати всі обласні центри між собою абсолютно якісними шляхами,


KADEX-2018: «Укроборонпром» представив проект модернізації корабля проекту 250 «Барс»\nВпродовж кількох років підприємства, що входять до складу концерну, забезпечили будівництво чотирьох кораблів цього проекту для ВМС Казахстану.\nКорабельна артилерійська установка АК-306 – виготовлена ПрАТ «Завод «Кузня на Рибальському». Документацію на дообладнання кораблів розроблений у Дослідно-проектнми центром кораблебудування (ДПЦК), м. Миколаїв. Вищезазначене обладнання поставлено на 4 кораблі, загальна вартість – понад $25 млн.\nмітки: зрк, квант, квант-радіолокація, кузня на рибальському, луч, оптико-електронні прилади, рлс, світ, суднобудування


Код города Alicante (Код міста / Код зони)\nМісто або регіон: Alicante\nКод міста Alicante - 966. Для фіктивного номера телефону 1225669 та коду регіону (код города / код міста) 966 дзвоніть 966 1225669. Alicante знаходиться в Іспанія.\nПрефікс коду регіону (код города / код міста) присвоює номер телефону абонента певній локації. Окрім коду регіону (код города / код міста) існують інші типи префіксів: префікси міжнародних країн, префікси мобільних операторів та префікси різних сервісів. Вони поєднуються для кількох цілей. Під час дзвінка з однієї країни в іншу у випадках, коли одержувач дзвінка має стаціонарний телефон, префікс країни поєднується з кодом регіону (код города / код міста) та номером абонента. Для фіктивного номера телефону 1225669, коду регіону (код города / код міста) 966 (Alicante) та Телефонний код країни 0034 дзвоніть 0034 966 1225669. Якщо дзвінок здійснюється на мобільний пристрій, код регіону (код города / код міста) поєднується з префіксом мобільного оператора та номером абонента. Якщо дзвінок здійснюється абоненту в тій самій країні, код регіону (код города / код міста) можна пропустити. У випадку національних дзвінків з одного стаціонарного телефону на інший телефонний код також може бути пропущений у багатьох країнах, коли обидва абоненти мають однаковий код регіону (код города / код міста). Зокрема, у країнах, де абоненти мають змогу зберегти свій номер телефону після переїзду в інше місце чи місто, код регіону (код города / код міста) - у даному випадку 966 - також потрібно вводити.\nПослуги, доступ до яких здійснюється через сервісні префікси, можуть стягувати плату не тільки з телекомунікаційних компаній, але і з компаній, які пропонують ці послуги. Як результат, ряд сумнівних компаній пропонують послуги, які є малокорисними, але спричиняють суттєві витрати. Щоб ще більше збільшити свій прибуток, подібні сервіси намагаються утримати абонентів на лінії якомога довше. Наглядові органи регулярно вживають заходів проти таких постачальників, але на це не можна розраховувати. Крім спеціальних номерів, які можна ідентифікувати за допомогою їх префіксів, існують також номери швидкого набору. Найвідомішими є аварійний номер 112 у Європі та 911 у Північній Америці. Ці номери можна використовувати по всій країні без префіксів, наприклад, без Телефонний код країни +34 (0034) або коду регіону (код города / код міста) 966 (Alicante).\nЯкщо, перебуваючи в Іспанія, користувач бажає зателефонувати абоненту в Alicante, окрім коду міста, знадобиться Телефонний код країни, до якої потрібно зателефонувати. Телефонний код країни Іспанія починається з +34 (0034), таким чином, якщо, перебуваючи в Україна, користувач бажає зателефонувати на номер в Alicante, потрібно додати до такого номера префікс +34 966. В цьому разі нуль перед кодом області пропускається. Для фіктивного номера телефону 1225669, коду регіону (код города / код міста) 966 (Alicante) та Телефонний код країни 0034 дзвоніть 0034 966 1225669.


Адвокати: обмін відбувся як спецоперація - BBC News Україна\nАдвокати: обмін відбувся як спецоперація\nОбмін Надії Савченко на громадян Росії Євгена Єрофеєва та Олександра Александрова відбувався як "спецоперація", каже захист українки.\nАдвокати до останнього не знають подробиць.\n"Надія Савченко на свободі на умовах, які ставила вона сама - вона не просила помилування, не визнавала провини. Вона повернулась додому вільною людиною", - сказав адвокат Микола Полозов, назвавши роботу щодо її звільнення "титанічною".\nПитання про звільнення Надії Савченко обговорювали "на вищому рівні", кажуть адвокати.\n"Переговори вели не адвокати... Ми були в курсі переговорів", - сказав пан Фейгін на прес-конференції у Києві.\nВодночас він переконує, не треба дивуватися, що обмін відбувся "так різко" і, очевидно, узгоджувався під час нічних переговорів лідерів України, Росії, Німеччини та Франції.\n"Все це завжди відбувається у режимі спецоперації... Не треба дивуватись, що це відбулось так різко", - сказав пан Фейгін.\n"Фінальні умови, очевидно, утрясались вночі у переговорах учасників нормандського формату", - припустив він.\nРозмови про обмін між першими особами України та Росії тривали із кінця минулого року, каже він.\nЗа його даними, умови обміну "постійно змінювались".\n"Як організувалось викрадення Надії - у режимі спецоперації, так і відбулось її звільнення", - сказав Микола Полозов.\nПан Полозов вважає, що у звільненні Надію Савченко Кремль орієнтувався на думку західних лідерів напередодні саміту Великої сімки, що розпочався у Японії.\nЧитайте також: Надія Савченко: солдат в українській політиці\nАдвокати вкотре заявили про невинуватість засудженої українки і важливість політизації її справи.\n"Це історія не кримінального переслідування Надії Савченко, це історія злочину російської держави проти Надії Савченко", - сказав Марк Фейгін.\nНа його думку, її справа довела, що в Росії відсутній суд, фабрикуються справи, є політичні в'язні.\nImage caption Микола Полозов і Марк Фейгін під час судового процесу над Савченко в Росії - архівне фото\nВодночас, він вважає, що звільнення засуджених у Росії громадян України, яких вважають політичними в'язнями, слід вирішувати колективно і такі обміни, як обмін Надії Савченко на громадян Росії - у майбутньому можливі.\n"Я висловлю свою думку. Всі інші кейси потрібно вирішувати не поодинці, як у випадку із Савченко - а колективно", - сказав пан Фейгін у відповідь на питання, як вплине звільнення Савченко на долю інших політв'язнів.\n"Потрібно вирішувати, щоб одразу віддали не одну Савченко за двох - Єрофеєва та Александрова. А, умовно, всіх 10 на 10, яких утримують тут", - сказав він\n"Я точно знаю із першоджерела, що в Україні є ще російські військовослужбовці, які потрапили в полон у ході бойових дій на Донбасі", - підсумував адвокат.\nМарк Фейгін відзначив, що, у Росії, за однією версією - приблизно 11 українських політв'язнів, за іншою - до 28, враховуючи кримських татар.\nВироки щодо здебільшого всіх цих громадяни України вже набули чинності, сказав адвокат - і щодо них можуть застосувати конвенцію про відбування покарання на батьківщині або помилування.\nЗа його словами, помилування Надії Савченко у Росії відкрило практику взаємного помилування між країнами, а також подання прохання від імені родичів.\n"Помилування через подання родичів постраждалих - такого ще ні разу не було. Значить, створюється нова практика", - сказав пан Фейгін.\nВодночас він відзначив, що подання про помилування з боку засуджених "не є визнанням провини".\nТак званий санкційний " список Савченко-Сенцова", в якому є особи, причетні до ув'язнення українських політв'язнів, не втрачає актуальність, вважають адвркати адвокат.\n"Його можна переформатувати і до моменту, як всі українські політв'язні не будуть повернуті в Україну - потрібно над цим документом працювати. Змушувати його імплементувати країни, які вимагають від Росії виконувати і Мінські домовленості, і виконувати міжнародного законодавства", - сказав Марк Фейгін.\nМикола Полозов вважає, що слід добиватись не лише політичного та економічного переслідування, а також міжнародного кримінального переслідування "осіб, які здійснили злочини проти громадян України".\nImage caption Марк Фейгін та Ілля Новіков під час судового засідання у російському Донецьку\nЗ боку влади в Україні захист отримував допомогу і підтримку, розповіли адвокати.\n"В нашій роботі ми більше стикались із підтримкою і допомогою, хоча була і протидія", - сказав Микола Полозов.\nМарк Фейгін розповів, як восени 2014 року захист не міг добитися документів про білінг телефону Надії Савченко. За його словами, їм відмовляв у цих документах тодішній керівник Головного слідчого управління СБУ Василь Вовк.\nНа початку прес-конференції, Марк Фейгін сказав, що українська держава "впоралась" із завданням "спасіння Савченко".\nТакож він відзначив роль українських медіа, які висвітлювали процес.\nУ Росії Надію Савченко засудили до 22 років ув'язнення і визнали винною в убивстві російських журналістів на сході України та незаконному перетині кордону.\nПані Савченко ці звинувачення відкидала.\nПрезидент Росії Володимир Путін помилував її 25 травня, базуючись на проханні родичів загиблих журналістів.\nВодночас, президент України Петро Порошенко помилував двох засуджених росіян - Олександра Александрова і Євгена Єрофеєва. Вони повернулися до Росії.\nЗМІ: Савченко вилетіла до України, Порошенко готує заяву\nСавченко 35: від Іраку до російської в'язниці\nФотогалерея Сміх, лють, надія - емоції Савченко


У звітний період переробники активно спекулювали коливаннями валютного ринку і відповідно практично обрушили ринок насіння соняшнику.\nНа початку тижня ціни попиту на умовах СРТ-підприємство варіювалися в межах 10000—10500 грн/т, до кінця звітного періоду вони знизилися до 9400—9800 грн/т СРТ-підприємство\nАграрії продовжували стояти на своєму і пропонували насіння соняшнику за колишніми відпускними цінами 9600—10300 грн/т на умовах самовивозу з господарства.\nМи вважаємо значне зниження закупівельних цін тимчасовим явищем і вже незабаром закупівельні ціни відновляться повернувшись на колишній рівень.\nЕкспортний ринок. Активність торговельної діяльності на ринку залишалася невисокою оскільки українська соя лишається неконкурентною на світовій арені, що пов'язано з її високою ціною (у зв'язку з неврожаєм). У звітний період ціни на соєві боби українського походження знизилися під впливом світової кон'юнктури соєвого сегмента. Так, за підсумками тижня на умовах FOB ціни попиту озвучувалися на рівні 345 дол./т, що на 10 доларів на тонні нижче ніж тижнем раніше. Ціни пропозиції поки залишаються стабільними 355—365 дол./т на тих же умовах поставки.\nВнутрішній ринок. На базисі СРТ-порт низький рівень попиту зважаючи на низький рівень пропозиції і лише деякі трейдери продовжують закуповувати сою. У звітний період закупівельні ціни на базисі СРТ-порт в національній валюті, не зважаючи на укріплення гривні, досягли діапазону 9000—9500 грн/т.\nПереробники озвучували ціни попиту в діапазоні 9200—9300 грн/т СРТ-підприємство. Але слід зазначити, що деякі великі переробники потребуючи термінового поповнення запасів пропонували за сою 9500 грн/т на умовах СРТ-підприємство.\nВраховуючи зниження цін на експортному ринку в найближчому майбутньому ми очікуємо зниження закупівельних цін на базисі СРТ-порт. Варто враховувати, що зростання закупівельних цін сприяло зростанню активності аграріїв, але попит на олійну залишається на високому рівні напередодні святом, відповідно ми очікуємо стабільності внутрішніх закупівельних цін в короткостроковій перспективі.


Костюмна війна у Лос Анджелесі 1943 року: що відомо\nCилою роздягали, а одяг палили: чому стиляг у США били через любов до оверсайзу\n5 лютого 2021, 15:30 Читать новость на русском\nНа початку Другої Світової війни у Сполучених Штатах запровадили квоти на промислові товари і тканину. Це стало однією з причин бійні в Лос Анджелесі.\nТоді могли побити просто за не той одяг. Більше про сутички силовиків і стиляг-мігрантів – читайте далі.\nЦікаво Тренувальна гітлерівська окупація у Вінніпегу: як жителів налякали ледь не до смерті\nПісля нападу японців на Перл Харбор, Сполучені Штати активно включилися у Другу Світову у грудні 1941 року. До цього часу економіка Америки вже взяла додаткове навантаження у вигляді допомоги Великобританії і підтримки з Китаю. З початком бойових дій на Тихоокеанському фронті американцям довелося ще дужче затягувати ремені. Білий Дім запровадив нормування у важкій та легкій промисловості.\n"Латати старі речі і не купувати нових, щоб збільшити допомогу фронту", – закликала державна пропаганда.\nПропаганда використовувати одяг повторно / Digital\nУ березні 1942 року Військова виробнича комісія доручила скоротити використання тканин на 26% на костюми для цивільних. Їх нарекли "Піджаками дядька Сема". Цим рішенням в Америці заборонялося виготовляти широкі костюми двобортного крою і радили економити тканину для жіночих спідниць і суконь.\nВсе було, як із сухим законом, але обмеження швидко навчилися обходити контрабандисти і чорний ринок. З-під прилавку можна було купити все, чого не було у відкритому продажі. Наприклад, розкішні "зут-сьюти", які увійшли в моду серед молоді з нічних клубів Гарлема.\nДовідка. Zoot – сленговий термін, що походить від англійського слова suit – костюм. У такому одязі було легше рухатися по сцені. Дуже швидко стиль артистів і джазових музикантів підхопила молодь у клубах найбільших американських міст\nОсобливість "зут-сьютів" – дуже широкі штани з високою талією, які звужувались внизу та мішкуваті і довгі піджаки з широкими плечами. І все це яскравого кольору. Часто доповнене кольоровими краватками, широкополими капелюхами, кишеньковими годинниками на довгих до землі ланцюжках. І відполірованими до блиску лакованим взуттям на товстій підошві.\nЯк виглядали "зут-костюми" / Фото Getty Images\nНічого поганого в такому образі американських стиляг 1940-х не було. Але в умовах війни, коли ціла країна затягнула ремені, і щоб боротися на 2 фронти просила економити на одягу – костюми оверсайзи, просто для того щоб бути у тренді – виглядало щонайменше непатріотично. В Каліфорнії все вилилося у серію погромів і конфліктів за участю військових. А одяг мексиканських стиляг пачукос був свого роду "шиболетом" під час наймасовіших заворушень Америки середини ХХ століття.\nПрограма "Брасеро" для мігрантів\nВ 1942 році американський уряд уклав угоду із Мексикою про спрощену систему легалізації у США трудових мігрантів. Америка потребувала більше робочих рук. Програма "Брасеро" (з іспанської – найманий працівник) – стосувалася фермерської роботи і фабричної праці. Для трудових мігрантів з Мексики гарантували меддогляд, житло, імунітет від мобілізації і зарплату – 30 центів на годину. Програма стартувала в південних штатах Каліфорнії і Техасі.\nНа той час в Сполучених Штатах проживало близько 3 мільйонів американських мексиканців. Найбільша їхня концентрація була в Лос Анджелесі. Нова програма відкрила двері ще для 2 мільйонів мігрантів. Через расистські настрої значна частина тамтешнього суспільства звинувачувала "брасеро" в тому, що вони забирають роботу в американців і погіршують кримінальну обстановку.\nПрограма "Брасеро" / Фото Getty images\nЦікаво. Дослідження 2018 року, опубліковане в American Economic Review, показало, що програма "Брасеро" не мала жодного негативного впливу на результати ринку праці серед працівників фермерських господарств, що народилися в Америці. А кінець програми "Брасеро" не призвів до очікуваного підвищення заробітної плати та зайнятості працівників фермерських господарств, що народилися в Америці.\nІнтерграція в суспільство\nЗа законами сегрегації тогочасної Америки, кольорове населення поселяли окремо від білого. І в Лос Анджелесі мексиканці мали за сусідів афроамериканців. Суміш латиноамериканської і африканської субкультури була дуже помітною. Строкаті зут-костюми темношкірих джазменів стали улюбленим одягом пачуко – каліфорнійських латиносів, які самостверджувалися, відмовляючись від інтеграції в англо-американське суспільство. Це означає клуби, танці, джаз і одяг оверсайз. А також і контакти з нелегальним андерграундом. Зокрема з членами банди 38-ї вулиці.\n38th Street gang сформувався в Каліфорнії у 1920-х роках ХХ століття. За цей час її кістяк формують вихідці з Центральної Америки, більшість мексиканці. Ця банда є однією з найстаріших організованих злочинних груп американського півдня. Загалом в Лос Анджерелі доволі популярними були стереотипи, що проблеми білих – пов'язані із темношкірими і латиносами.\n38th Street gang / Фото Getty Images\nВлітку 1942 поблизу Лос Анджелеса сталося вбивство 22-річного Хосе Гальярдо. Обставини смерті так до кінця і не з'ясували. Поліція винних призначила, мовляв досить цього хуліганства від латиносів. Далі – облава і 200 мексиканців затримали за різними кримінальними звинуваченнями, ще 17 відправили за ґрати начебто за причетність до вбивства у Сонній Лагуні. Загалом расизмом віяло від процесу настільки, що в ЛА з'явився Комітет громадського захисту, який став на сторону арештованих. А значна частина організації – це були білі американці.\nВ 1943 Лос Анджелес вже наповнився військовими. Багато мексиканців "барсеро" мали імунітет до мобілізації. Багато просто не сильно горіли бажанням іти у військкомат. Як і військові – пачуко вирізнялися в натовпі своїм одягом.\nЯк одягались пачуко / Фото Getty Images\nНаприкінці травня 1943 на головній вулиці Лос Анджелеса не розійшлись група матросів і пачуко. Швидше за все, не поділили уваги жінок-чіканес, за яких заступились мексиканці. За кілька днів військові почали полювання на кривдників. На кому зірвати гнів визначали за одягом. Били кожного хто мав на собі стильний "зут-сьют", мішкуваті штани чи характерні піджаки. Зранку газети радісно цитували військових, які "намагались очистити Мейн-стріт від огидного впливу банд Пачуко".\n4 червня 1943 року 200 моряків злагодженою колоною рушили до мексиканської дільниці міста. Далі почався великий погром. Щоб попасти під удар було достатньо двубортного піджака і мішкуватих штанів – типового образу і пачуко, гангстерів і простих стиляг. Декого силою роздягали, а їх одяг палили.\nДо військових приєдналося багато цивільних.Копи не втручались. Погроми тривали впродовж тижня. В лікарні звернулися понад 150 людей. В рази більше відходили від побоїв вдома. Чікано платили тією ж монетою.\nПогром у ЛА / Фото Wikipedia\nПодібні погроми перекинулись на сусідні менші міста навколо Лос Анджелеса. Місцева преса назвала це вимушеними заходами з "очисним ефектом". Більше того, міська рада міста хотіла заборонити носити оверсайзні костюми і навіть прийняла резолюцію про кримінальну відповідальність за носіння "зут-сьютів". Через заяви правозахисних організацій інформація про бійню в Лос Анджелесі отримала великий резонанс.\nДружина президента Франкліна Делано Рузвельта заявила, що армія США воює в Каліфорнії не з тим ким треба. Через 5 днів командування штабу ВМС і Корпусу морської піхоти заборонили всі звільнення і позакривали солдат на базах в казармах. Лос Анджелес оголосили містом без військових і заворушення швидко повигасали.\nЧерез тиждень прибула комісія з розслідування антиамериканської діяльності. Вона мала перевірити чи погроми мексиканців і напади на моряків на півдні часом не спровоковані ворожими агентами і чи не керувалися вони чи то з Японії чи то з Німеччини. Але доказів цій конспірології не знайшли.\nЦікаво Масштабний вибух федеральної будівлі в США: хто і навіщо влаштував теракт в Оклахома-Сіті\n"Зут-сьюти", попри бійню, набирали популярності і через кілька років моду на оверсайзи підхопила вся американська молодь. Елементи цього одягу бунтарів нікуди не ділись до наших днів, хоч музика і субкультури звучать по новому. Історики називають погроми "зут-сьютерів" вершиною каліфорнійського антимексиканського расизму, помноженого на стрес від війни. Заворушення в Лос Анджелесі підштовхнули правозахисний рух проти сегрегації і проти расизму.\nНовини світуНовини СШАІсторіяНовиниКонфлікти


З 16 по 24 червня Харків приймав континентальний турнір з боксу – чемпіонат Європи серед чоловіків. Чемпіонат Європи – один з головних кваліфікаційних турнірів, на якому були розіграні ліцензії на чемпіонат світу з боксу в Гамбурзі цієї осені. Участь у чемпіонаті взяли більш ніж 300 найсильніших боксерів континенту з 40 європейських країн. Збірна України не …\nСтуденти ЛНАУ – волонтери Євробоксу Read More »\nВи знаєте, зараз у Луганському національно аграрному університеті порівняно з періодом «ДО…» (довоєнним, доокупаційним, до АТО) відбувається замало заходів. Є безліч причин для виправдання, проте хочеться сказати про інше. Свята, флешмоби, акції ЛНАУ просякнуті справжньою щирістю, невимушеними емоціями та глибокими почуттями! Можливо, тому, що організовуються не для галочки, за календарем, а за покликом сердець їх …\n#серцеЛНАУ Read More »


В Україні знову сталося масове отруєння грибами - Korrespondent.net\nВ Україні знову сталося масове отруєння грибами\nКорреспондент.net, 11 липня 2005, 11:25\n12 осіб, серед них четверо дітей 8-12 років, госпіталізовано з харчовим отруєнням унаслідок уживання дикорослих грибів, передають Українські новини. Діти перебувають у тяжкому стані. Потерпілих було доставлено 8 липня до лікарні Сум з харчовим отруєнням. Усі потерпілі - мешканці села Пушкарівка Сумського району.\n9 липня дітей у зв’язку з погіршенням стану здоров’я було доправлено до відділення токсикології лікарні "Охматдит" у Києві.\nСтан здоров’я дітей тяжкий.\n6 липня дві людини померли від отруєння грибами в Харківській області.\nВід отруєння грибами 2004 року в Україні померло вдвічі більше людей, ніж 2003 року.\nНезважаючи на комплекс заходів, спрямованих на запобігання отруєнню населення грибами, кількаразове звертання Міністерства охорони здоров’я до населення, широке висвітлення цього питання у ЗМІ і роз’яснювальну роботу серед населення, яку провадить державна санітарно - епідеміологічна служба, ситуація залишається складною.\nУ Міністерстві охорони здоров’я нагадують про те, що фахівці взагалі не рекомендують уживати гриби дітям.\nАналіз випадків отруєння грибами свідчить, що більшість отруєнь зумовлені вживанням пластинчастих отруйних грибів (насамперед - блідої поганки), які помилково вважають за печериці або сироїжки.\nПроте, за даними Міністерства охорони здоров’я, трапляються також отруєння їстівними грибами, що дає підстави вважати причинами отруєнь також і місце збирання грибів, і їх вік.\nОднією з основних причин смертельних випадків після отруєння є спізніле звертання по медичну допомогу.\nМіністерство охорони здоров’я звертається до громадян України:\n- Збирайте тільки ті гриби, які ви добре знаєте, не збирайте пластинчастих грибів.\n- Не збирайте старих, перестиглих, або дуже молодих грибів, у яких погано виражено морфологічні особливості;\n- Не купуйте гриби з рук у місцях несанкціонованої торгівлі;\n- Не пийте спиртного під час уживання грибів у їжу, тому що це сприяє всмоктуванню отрути в організм.\n- Не давайте гриби дітям і людям з порушеним шлунково-кишковим трактом.


Лялькове диво: у столиці показують казкову виставку - Вечірній Київ\nЛялькове диво: у столиці показують казкову виставку\nВ експозиції демонструють твори 15 митців\nУ Музеї Шевченка триває проєкт «Лялькове диво», який об’єднав лялькарів та художників з різних куточків України, і навіть з Португалії. Авторські сучасні ляльки дуже різні, але всі вони зачаровують і дарують відчуття магії та дитинства, таке бажане в святкові дні.\n«Проєкт проводимо вже вчетверте. Розпочинали як експозицію ляльок, але наразі показуємо не лише ляльок, а й скульптуру та живопис від професійних українських художників. Всі вони так чи інакше в своєму житті торкаються теми ляльок, — розповідає організатор й ідейна натхненниця виставки Анастасія Кацан. — Представлено краще з вишуканого, талановитого й майстерного в цій царині».\nОкремий стенд присвячений творчості Петра Пінчука, театрального художника та режисера з Одеси. З 1978 року він працює в Одеському театрі юного глядача ім. Ю. Олеші художником-постановником, за життя поставив понад 60 вистав. П. Пінчук поставив у театрах України і колишнього СРСР понад 60 вистав.\nРодзинка виставки - живопис заслуженої художниці України Катерини Касьяненко. Серед її нових творів - «Перехід» який увійшов до артбуку Сергія Жадана «Список кораблів». Є й роботи, присвячені Києву.\nТворчий тандем - київські керамісти Ліза Портнова та Андрій Кириченко, члени Європейської академії кераміки, презентують скульптуру.\nЛуіс Кардозо з Португалії надіслав свої театральні ляльки - це традиційні португальські ляльки, зроблені з паралону. Має гротесковий та навіть кариркатурний вигляд. Подібні ляльки, тільки більшого розміру, у Португалії беруть участь в карналавах.\nРоботи Олександри Король - це варіація популярних в Європі «рум-боксів», коли в коробках чи невеличких валізках роблять мініатіюрні помешкання. У неї таким приміщенням виступає клітка - все, що всередині, вироблено власноруч.\nЛяльки Анастасії Кацан — це вечірні образи, які як духи охороняють вхід до помешкання. Лялькарка відмовилася від білих облич, натуральності, оскільки кольорові виглядають більш виразно.\nІрина Жмуренко з Дніпра працює з одним з найскладніших матеріалів - порцеляною. Роботи поєднують в собі старі лялькові традиції та сучасне прочитання образів. Особливість авторського стилю - витонченість, ніжність і завжди висока якість виконання. Художниця-лялькарка за фахом архітекторка, робить все бездоганно до найменших деталей.\nТетяна Іносова, викладає в КІСІ, архітекторка. Її роботам властиві цікава пластика і видозмінені пропорції.\nЮлія Володарська з Дніпра у ляльках дотримується натуралізма та зберігає пропорції. Надає перевагу зображенням людей похилого віку.\nАртдует АлінаАльона показують ляльок Жозе та Жанель.\nВолодимир Балибердін є головою Київської секції декоративно-ужиткового мистецтва Спілки художників. Він - ювелір, вишуканий та витончений. В роботах помітна авторська техніка, разом - це своєрідний зимовий сад.\nЛяльки-мотанки на виставці представляє дружина Володимира, Галина Дюговська. Це класичні ляльки, але художньо інтепретовані сучасною мисткинею. Галина використовує для створення ляльок старовинні тканини.\nВиставка «Лялькове диво» триває в Музеї Шевченка (бул. Шевченка, 12) до 6 січня. Музей працює 2-5 січня до 18.00, 6 січня до 17.00.


В Ужгороді виступив Український аматорський хор «Карпати» із Кошице (ФОТО) | Голос Карпат\nВ Ужгороді виступив Український аматорський хор «Карпати» із Кошице (ФОТО)\n(not set) tleva 14.09.2018 19:26 0 Культура\nЧудовий концерт до Дня Ужгорода у великому залі обласної філармонії дав сьогодні Український аматорський хор «Карпати» (Кошице, Словаччина).\nПорадував присутніх виступом і молодіжний оркестр «Музика Ювеналіс», частина артистів якого також приїхала до обласного центру Закарпаття. На початку святкового вечора усіх привітали віце-прем’єр-міністр Словаччини, колишній мер Кошице Ріхард Раші, Ужгородський міський голова Богдан Андріїв та віце-мер Кошице Рената Ленартова, інформує прес-служба Ужгородської міської ради.\n"Сьогодні розпочалося відзначення 1125-ї річниці з часу першої писемної згадки про Ужгород, і саме з цієї нагоди до нас завітали давній друг України та Ужгорода Ріхард Раші та Рената Ленартова", - сказав Ужгородський міський голова Богдан Андріїв.\nВідзначив, що цього року – ювілейна дата: виповнилося вже 25 років з часу підписання угоди про співпрацю Ужгорода та Кошице. "Високоповажні гості зробили всім ужгородцям чудовий подарунок – виступ хору «Карпати», який знають у багатьох куточках Європи. Його засновником, мистецьким керівником і диригентом є уродженець Ужгорода Левко Довгович", - підкреслив Богдан Євстафійович.\nВіце-прем’єр-міністр Словаччини Ріхард Раші побажав, щоб і надалі в Ужгорода усе складалося: і в співпраці зі словацькими партнерами, і з містом Кошице. Запевнив у тому, що буде докладено всіх зусиль для реалізації спільних проектів, привітав усіх ужгородців з Днем міста.\nЗаступник приматора Кошице Рената Ленартова подякувала організаторам концерту, пригадала, що вона в Ужгороді вперше за останні 7 років, побажала всім гарно провести усі дні святкування Дня народження міста.\nПрисутні на концерті послухали «Вітальну пісню хору «Карпати», «Дай же, Боже, добрий час», «На Тарасовій горі», «Коли муровали білу Маковицю», «Мала я фраїра», «Верховино, мати моя», «Старовинну козацьку», «Карпатські січовики», «Ака сі мі красна», «Реве та стогне Дніпр широкий», фрагменти з опери С. Гулака-Артемовського «Запорожець за Дунаєм», «Молитву за народ», інші твори.\nДовідково. Український народний аматорський хор «Карпати», який працює при Регіональній раді Союзу русинів-українців у Кошице є єдиним українським хором такого жанру в Словаччині. Хор заснований у 1985 році, за 33 роки діяльності дав понад 500 концертів у Словаччині та за кордоном – в Австрії, Бельгії, Болгарії, Польщі, Угорщині, Чехії та Україні.\nЗ нагоди 20-річчя діяльності хору Міністерство культури і туризму України присвоїло колективу звання «Український народний аматорський хор». У 2002 році хор отримав «Приз міста Кошице» за багаторічну мистецьку діяльність, за пропаганду престижу міста Кошице вдома і за кордоном, за збереження музичних традицій русинів-українців.\nЗасновник колективу – Левко Довгович — український культурний та громадський діяч Словаччини та європейської діаспори. Народився в Ужгороді, у 1950 році, неповнолітнім засуджений до 10 років таборів.\nНагадаємо, що у Мукачеві будуть проводити Дні німецької культури.


Сорочка вишиванка, фото, сорочки жіночі та чоловічі\nСорочка вишиванка – культурне надбання українського народу. Гордість, історія, краса та багатство наших предків. Композиційне майстерність виконання надзвичайних орнаментів та візерунків, відрізняється безмежною фантазією та зберігає в собі духовно-матеріальну основу українського народу. Вишивка зображує не тільки матеріальний стан людини, але й представляє його індивідуальність, статус, походження і т. д. Бажання прикрасити своє побутове життя, свідчить про вічне прагнення до прекрасного, а також про багатство внутрішнього світу українців. Народна вишивка виділяється колоритом та різноманітністю геометричних елементів.\nПротягом культурного та історичного розвитку в Україні сформувалися найбільш підходящі, з точки зору естетичних та практичних вимог, форми одягу, різноманітні методи та способи декоративного оформлення. Особливе місце серед них займає сорочка вишиванка. Сьогодні ж, кожна вишиванка своїми мотивами і технікою відповідає лише одному правилу – фантазії та бажанням її власника. Сучасність помітно вносить свої корективи в композицію і колірну палітру виробів. Українська вишита сорочка являється атрибутом стильного та модного поєднання із діловим костюмом, джинсами і т. д. Тенденція відчуття сучасної української моди полягає в неповторності та широкому виборі орнаментів вишивки, а також в культурі нашого народу та наших рідних традиціях.\nФірма «Мед» пропонує на замовлення професійні послуги пошиття ексклюзивної вишитої сорочки. Чоловіча та жіноча сорочка вишиванка. Дитяча вишиваночка. Вишиті сукні, футболки, сарафани. Українські традиційні рушники, скатертина. Жіночі вишиті блузки, сорочки офісного стилю. Досвідчені дизайнери розроблять особисто для Вас унікальний макет-проект, враховуючи всі особливості Вашої фігури, а також у відповідності із усіма Вашими побажаннями. Сучасне, автоматизоване оснащення нашого швейного цеху дозволяє якісно та легко наносити на вироби найрізноманітніші візерунки, будь-якого рівня складності. Застосовуємо натуральний матеріал – льон. Наносимо до 12-ти кольорів одночасно. Здійснити замовлення можна в менеджерів фірми «Мед».


Надія Матвєєва: Я вдячна відомим людям за те, що вони розповідають про складні періоди свого життя | Телеканал СТБ\nНадія Матвєєва: Я вдячна відомим людям за те, що вони розповідають про складні періоди свого життя\n4 квітня на телеканал СТБ повертається улюблена передача про зірок ‒ «Неймовірна правда про зірок», однією з ведучих якої стане Надія Матвєєва. Ексклюзивно для STB.UA Надія розповіла про те, які історії зірок вражають її найбільше, а також дала кілька порад тим, хто хоче стати телеведучим. Детальніше читайте в матеріалі.\nБільше на тему: Григорій Решетник: Для мене проєкт «Неймовірна правда про зірок», як дитина, яка повернувся після навчання за кордоном\nНадіє, розкажіть, як вам роль ведучої проєкту про зірок? Приємно повертатися в цей формат? Ви ж раніше час від часу вели цей проєкт з Григорієм Решетником\n«Неймовірна правда про зірок» повертається і я дуже щаслива, що буду знову працювати з Григорієм Решетником. Ми періодично працювали разом, це правда, коли програма виходила в ефір шість років тому, і нам завжди було комфортно і весело на одному майданчику. Так що у мене найпозитивніші очікування від нового сезону цього проєкту.\nХто ваша улюблена зірка українського шоу-бізнесу?\nЯ не можу сказати, хто моя найулюбленіша зірка з українського шоу-бізнесу, тому що вважаю, що в нашій країні дуже багато персон із неймовірними історіями. Мені здається, що найбільш цікаво глядачеві спостерігати за тим, як змінюється життя зірки з часом. Звичайно ж, якщо буде цікавий інфопривід, то будь-яка зірка засяє в нашій програмі. І я чекаю цього з нетерпінням. А що стосується якихось скандалів чи інших подробиць із життя зірок, то за цим ми теж будемо стежити.\nЯка історія з життя зірок вас вразила найбільше?\nНайбільше емоцій у мене викликають історії, у яких відомі особистості розповідають про складні періоди свого життя. Наприклад, про боротьбу з хворобами. На жаль, ніхто від цього не застрахований. І я вдячна селебріті, які розповідають свою історію і тим самим підтримують звичайних людей, які також зіткнулися з подібною проблемою. Дати пораду ‒ це дуже важливо. А ще надихнути і переконати в тому, що здаватися не можна, потрібно бути сильним.\nЧи виникали у вас складнощі під час зйомок?\nЯкихось складнощів зі зйомками у мене не було. Бувають моменти, коли настрій із якихось причин не дуже, а треба заряджати глядача позитивними емоціями, гарним настроєм. Адже ми розважальна програма. Якраз у такій ситуації дуже важлива команда, яка працює з тобою на майданчику. Вона надихає і допомагає знайти той ресурс, який призводить до хорошого настрою і відповідній роботі в кадрі.\nЩо ви можете порадити тим, хто мріє стати ведучим?\nРозвиватися ‒ це порада для людини, яка хоче досягти своєї мети в будь-якій галузі, і телебаченні в тому числі. Якщо ви хочете стати ведучим або ведучою, то зверніть увагу на позитивні моменти цієї професії. Якщо у вас хоч щось добре виходить, обов’язково похваліть себе. Помічайте саме такі моменти. Вони сприяють розвитку. І не засмучуйтеся, якщо у щось не виходить. Я знаю, що все буде добре. І навіть якщо вам не судилося долею стати ведучим, це не скасовує всіх радостей життя і вашого особистого розвитку.


Ще зовсім недавно, ніхто навіть і не подумав би про те, щоб задавати таке питання. Відповідь була б очевидною, кросівки носяться виключно зі спортивним одягом. Але сучасний світ ламає всі рамки, трощить стереотипи і подібне питання стає більш ніж актуальним.\nОтже, давайте розберемося, так з чим все-таки варто носити жіночі кросівки? Якщо дівчина вирішила піддатися модному віянню, вже вирушила в магазин і придбала собі пару стильних жіночих кросівок то з ними можна компонувати безліч різних варіантів. До цього переліку можуть входити вовняне пальто або шкіряна куртка, сукня з шифону або джинси. Варто відзначити, що купити жіночі кросівки ви можете в спеціалізованому інтернет-магазині і в цьому вам допоможе интернет магазин спортивной одежды Украина.\nСамим останнім віянням моди стало поєднання строго пальто з досить яскравими кросівками. Те, що раніше здавалося неприпустимим, сьогодні вважається ідеальним поєднанням. Таке враження, що спортивне взуття просто створене для класичного одягу.\nЩоб врівноважити обраний стиль, варто додати аксесуари, наприклад, сумку через плече. Дивним і цікавим вважається поєднання модних сучасних кросівок зі спідницею складного крою. Досить цікаво виглядають тканинні кросівки пастельних відтінків в поєднанні з довгою і облягаючою спідницею фасону «олівець». Сьогодні таке поєднання є дуже модним. Причому це підходить як для спідниці, так і для суконь такого ж крою. Виходячи з цього, стає зрозуміло, чому в гардеробі стильних дівчат так багато різних кросівок.\nВарто відзначити, що найпершою, хто ризикнув продемонструвати свою неординарність, стала співачка Rihanna. Вона з’явилася на публіці в кросівках і костюмі від Dior. Після цієї появи все частіше став підтримувати даний стиль сам Karl Lagerfeld. Згодом він на одному з показів мод представив власну нову колекцію твідових костюмів, в поєднанні з кросівками. І це немов стало стартовим пострілом, для всього світу. Тепер скрізь можна зустріти модниць, які з гордістю носять таке колись незвичне поєднання. Жіночі кросівки представлені сьогодні у величезному асортименті кольорів і фасонів, так що вибрати ідеально підходящий варіант не складе труднощів ні для кого.\nІнтер’єр спальні: корисні поради\nОбзор детской коляски Adamex Vicco Читаєм\nЯк відрізнити любов від закоханості? Читаєм\nАргументы в пользу искусственных материалов в женской одежде Читаєм


Китай та Індія різко збільшили закупівлю нафти в Росії в квітні 2022 | Институт Эволюционной Экономики\nКитай та Індія продовжують закуповувати в Росії великі обсяги нафти, незважаючи на війну в Україні. Про це у четвер, 21 квітня, повідомляє японська газета Nikkei і дає посилання на дані Refinitiv, що ґрунтуються на відслідковуванні руху нафтотанкерів.\nЗокрема, з початку російського вторгнення Росії в Україну 24 лютого і по 18 квітня з РФ вийшли загалом 380 нафтотанкерів – більше, ніж за той самий період роком раніше (357). А після подій у місті Буча – з 2 по 18 квітня – кількість нафтотанкерів, що відправилися з Росії, становила 119 (109 роком раніше).\nЗ 380 суден 115 попрямували в країни Азії: 52 – до Китаю, 28 – до Південної Кореї, 25 – до Індії, 9 – до Японії та одне – до Малайзії.\nПостачання в Індію збільшилися у вісім разів у порівнянні з тим же періодом минулого року, у Китай – на 33%, в інші країни – знизилися на 16%.\nЗахідні країни, зокрема США та Велика Британія, заявили про припинення імпорту російської нафти у відповідь на дії РФ в Україні. Ще до цього низка нафтокомпаній, включаючи BP і Shell, пообіцяли припинити закупівлю нафти в РФ на тлі тиску з боку акціонерів, репутаційних ризиків і логістичних проблем.\nЗрештою, вартість російської нафти Urals у Європі впала на 30% у період з початку березня до середини квітня, свідчать дані Refinitiv.\nНа цьому тлі російська нафта стала привабливою для покупців, які не побоюються уваги громадськості до їхніх закупівель, зазначає засновник і CEO Vanda Insights Вандана Харі.\n"Влада Сінгапуру, наприклад, не зобов'язує місцеві компанії уникати російської нафти, і від азіатських компаній в основному не вимагають ставати в позицію проти Москви", – наводить слова експерта Nikkei.\nІндія та Китай, імовірно, і надалі будуть закуповувати російську нафту, зазначають аналітики.\n"Хоча в березні обсяги імпорту нафти цими двома країнами збільшилися не надто суттєво, у наступні два-три місяці ми, ймовірно, побачимо зростання закупівель", – заявив в інтерв'ю Nikkei CEO Petro-Logistics Деніел Гербер.


Як медики «Айдару» рятували російських спецназівців із Самари (ФОТО) - . Преса України - новини, свіжі новини, останні новини. uapress.info\nДенис Марценко 17 травня 2015, 21:06\nМедична служба батальйону «Айдар» провела необхідні операції взятим у полон під Щастям російським військовим. Командиру групи спецназу 3-ї бригади ЗС РФ (місце постійної дислокації - Тольятті) капітану Євгеній Єрофєєву прооперували плече, а його заступнику сержанту Олександру Александрову наклали на перебиту стегнову кістку апарат зовнішньої фіксації. Окупантів захопили бійці 92-ї ОМБр ЗСУ.\nПро це у соцмережі повідомив лікар батальйону «Айдар» Григорій Максимець, передає новину «Преса України».\n«Зі слів двох поранених полонених росіян з Самари (в/ч спецназу р. з Тольяті, розквартироване в Луганську), доставлених в медслужбу бат «Айдар» і 59-го госпіталю - їх ввело в оману командування, яке повідомило, що бат. «Айдар» виведений з Щастя, покинув ТЕС і вони хотіли подивитися - чи це так. Як завжди в таких випадках, російські диверсанти дуже турбувалися про свої органи, які медики-карателі повинні у них вирізати з метою продажу, про що, з їхніх слів, їх постійно попереджають батьки-командири. Один з офіцерів-окупантів навіть зажадав оперувати плече без наркозу - стеріг свої нирки - і ми пішли назустріч побажанням терористичного трудящого. Другого російському диверсанту - Саші Александрову з Самари-містечка наклали на перебиту стегнову кістку апарат зовнішньої фіксації. Так, ми не стали уточнювати, чиє командування пожартувало з окупантами-диверсантами. Думаємо, що могли обидва», - написав у мережі луганський лікар.\nРазом з тим він зазначає, що росіян захопили не бійці «Айдару», про що заявив речник АТО Андрій Лисенко.\nОбидва російські спецназівці після операції знаходяться в задовільному стані і дають свідчення. Уже стало відомо про командування частини та конкретні накази. Відповідне відео вже опубліковано в Мережі.\n«Я військовослужбовець Російської Федерації. На службі з 12 грудня 2012 року. Є контрактником. Склад групи – 14 осіб. Працювали у р-ні м.Щастя», - розповів сержант Александров.\nУ «ЛНР» заявили, що затримані ЗСУ російські солдати – бійці «міліції ЛНР»\nГера Николенко 18.05.2015 12:48\n"как медики "Айдара" спасали российских спецназовцев из Самары"\nЖдем очередную аналогичную сказку "как медики Айдара и Брюс Уллис спасали планету" и "как механики Айдара и Джейсон Стетхем уничтожили отряд Десептиконов"\nНа днях смотрел фантастический блокбастер "как америкосы стрелять из РПГ украинцев учили", жду сиквела =)


Купити колеса для роликів | Колеса для роликів Київ | Extremstyle.ua\n76 MM 6 мм 180 мм 72 MM 230 мм 120 мм 145 мм 150 мм 52 мм 64 мм 72 мм 75 мм 76 мм 80 мм 84 мм 90 мм 100 мм 110 мм 125 мм 200 мм\nКолеса для роликів Скейтборди Ковзани Комплектуючі Лонгборди Самокати Хокей на роликах Фінгерборд Ролики\nКолеса UNDERCOVER ( 406180 ) Team 76mm/86a, 4-Pack 2021\nПідшипник POWERSLIDE ( 310006 ) WICKED BEARINGS ABEC 9 608, 16-Pack - Inline 2018\nПідшипник POWERSLIDE (310021) ILQ 7 608 12-Pack - Inline 2021\nПідшипник POWERSLIDE ( 310061 ) WICKED BEARINGS Abec 9 16-Pack Inline, TUBE 2020\nПрактично усі якісні колеса для роликів сьогодні робляться з поліуретану. Уперше цей матеріал був використаний в 1979 році і відтоді технологи доки ще не знайшли більше практичної, міцної і довговічної сировини. Адже були часи, коли коліщатка для роликів намагалися робити з дерева, яке занадто швидко зношувалося, і навіть з металу, правда, при цьому ногам передавалася найсильніша вібрація. Недивно, що поліуретан, який відмінно поєднує такі якості як ударостойкость і погана стираність, зробив практично революцію в роликовому катанні.\nКупити колеса для роликів: основні моменти вибору\nСучасний ринок комплектуючих для роликових ковзанів пропонує неймовірно великий асортимент продукції. Але як орієнтуватися серед усіх цих коліс, які на перший погляд відрізняються один від одного тільки яскравістю відтінків і хитромудрістю малюнків? Проте відмінності все ж є і це різна твердість або жорсткість і, звичайно ж, діаметр виробу.\nЯкщо ви не бажаєте отримати низькоякісну продукцію, яка зробиться непридатною вже через пару кілометрів, то варто звернути увагу на брендові колеса для роликів. Київ і його магазини в цьому випадку пропонують оптимальні варіанти в співвідношенні цінових і якісних показників. На таких виробах обов'язково стоїть логотип фірми-виробника, а також спеціальна маркіровка означає основні параметри. При виборі необхідно враховувати особливості виконання, матеріали, розміри, а також подальше використання і стиль катання.\nЯкі бувають колеса для роликів\nПриміром, для швидкісної їзди і фитнеса на роликах слід придбавати комплектуючі найбільшого розміру в діапазоні 70–100 мм. В умовах вулиці вони зарекомендували себе як оптимальний варіант для катання. При цьому в перші пару днів використання истираются верхні 2–3 мм, потім цей процес сповільнюється і отриманий діаметр може триматися дуже довго.\nКолеса для хокейних роликів повинні мати менший діаметр, приблизно 60–80 мм. Зазвичай вироби отримуються залежно від покриття, де проходитимуть ігри і тренування. Вони повинні мати міцну литу маточину, велику жорсткість, а також спеціальний липкий шар на поверхні колеса. Ролики, призначені для фрискейта, а також важкі ролери вимагають комплектуючих з схожими характеристиками і деякими приватними нюансами.\nТак звані агресивні ролики зазвичай комплектуються найміцнішими і надійнішими колесами найменшого діаметру. Загалом, вибираючи колеса на ролики слід проявити особливу терплячість, вивчити усі відповідні моделі і їх властивості і тільки після цього робити остаточний вибір.


Cергій Каплін запропонував Міноборони забрати оздоровниці ВРУ і залишити в спокої майно профспілок\n«Ми зареєстрували постанову щодо передання на баланс Міністерства оборони профілакторіїв ДУСу та ВРУ, якими не користуються народні обранці, та вимагаємо залишити в спокої санаторій «Лермонтовський». Про це заявив перший заступник голови Комітету з питань соціальної політики, зайнятості та пенсійного забезпечення Сергій Каплін під час засідання робочої групи 5 лютого в м. Києві.\n«М и з розумінням ставимося до того, що необхідно організувати додаткові площі для реабілітації наших воїнів. Але не варто робити це за рахунок «Лермонтовського». Я пропоную передати приміщення оздоровниць Державного управління справами чи ВРУ, де за останні роки лікування проходив лише один депутат. Гроші виділяються і не використовуються, можемо віддати на потреби Міністерства оборони. І ще мене турбує і не влаштовує, чому подібні речі проходять без громадського обговорення з мешканцями Одеси і Одеської області», – сказав представник ФПУ у Верховній Раді Сергій Каплін.\nЗа його словами, влада декларує масштабну децентралізацію, однак те, що ми бачимо, – це не діалог з громадами. «Ми проводимо надзвичайно масштабний курс на підвищення авторитету, впливу і можливостей з боку місцевих громад. І разом з тим, беремо і викорінюємо ці перші паростки децентралізації в Україні. У нас принципова позиція: потрібно всі ці питання, з точки зору небезпеки дискредитації основних напрямів державотворення, в країні змінювати. Одесити повинні мати право визначатися, що і де буде на їхній території. Вони мають право на повагу, на захист своєї гідності».\nТакож Сергій Каплін зазначив, що є безліч об’єктів, які може використовувати Міноборони. «Можна передати майно ДУСу, а не зазіхати на ті об’єкти, які сьогодні належать профспілкам. Це замах на Федерацію профспілок України та їхнє майно. Грабують, як дрібні злодюжки, представники органів державної влади, які живуть за рахунок платників податків, зокрема й одеситів. Так скоро не буде соціального захисту, бо нікому буде захищати права простих трудівників. Ці питання треба врегульовувати. Я особисто докладу максимум зусиль, щоб у судовому порядку ми домоглися справедливості в цих питаннях», – підсумував перший заступник голови комітету.