Царювання Миколи I\nКафедра "Російська мова та педагогіка"\nДіяльність Є.Ф. Канкріна\nЗовнішня політика. Кримська війна\nЕпоха правління імператора Миколи I досі тривожить уми істориків. Вивчаються документи, аналізуються події, поступово проливаючи світло на епоху великих людей, таких як: Спиранского М.М., Канкрін Є.Ф., Кисельова П.Д., епоха мужності Російського народу нехай програла у кримській вої не, але дорого продали це поразка, і культури.\nПрочитавши декілька джерел з тієї епохи я помітила деякі розбіжності в поглядах авторів на перебіг тих чи інших подій. У даній роботі я спробую об'єднати думки різних людей.\nТридцятирічне царювання Миколи I (1825 - 1855) склало цілу епоху у вітчизняній історії. Її зміст традиційно визначається в літературі як період найвищої могутності самодержавної влади ("апогей самодержавства").\nТретій син імператора Павла I, почесний член Петербурзької АН (1826). Вступив на престол після раптової смерті імператора Олександра I. Придушив повстання декабристів. При Миколі I була посилена централізація бюрократичного апарату, створено Третє відділення, складений звід законів Російської імперії, введено нові цензурні статути (1826, 1828). Набула поширення офіційної народності теорія. У 1837 відкрито рух на 1-й у Росії Царськосельській ж. - Д. Були придушені Польське повстання 1830-1831, революція в Угорщині 1848-49. Важливою стороною зовнішньої політики з'явився повернення до принципів Священного союзу. У період царювання Миколи I Росія брала участь у війнах: Кавказькій війні 1817-64, російсько-перській війні 1826-28, російсько-турецькій війні 1828-29, Кримській війні 1853-56.\nІмператор Микола I народився за кілька місяців до смерті своєї бабусі, він належав разом з молодшим братом Михайлом до другого покоління синів Павла. Третій з п'ятьох синів імператора Павла I, великий князь Микола Павлович не міг розраховувати на російський престол і отримав, тому інше виховання, несхоже на те, яке дано було старшим братам - Олександру і Костянтину. Він вихований був сяк-так, зовсім не за програмою Руссо. Його вихователь Ламсдорф чинив на дитини постійне моральний тиск і навіть допускав тілесні покарання. Згодом Микола згадував про своє вихованні зі змішаним почуттям, а свою освіту вважав абсолютно незадовільним. Воєнізована атмосфера Петербурга з ранніх років визначила захоплення Миколи військовою справою, особливо тим, що, стосувалося його зовнішньої, парадної сторони. Третій брат готував себе до дуже скромною військову кар'єру, його не посвячували в питання вищої політики, не давали йому участі в серйозних державних справах. До 18 років він навіть зовсім не мав певних службових занять, тільки в цьому році його призначили директором інженерного корпусу і дали йому в команду одну гвардійську бригаду, отже, два полки. Завершальним етапом виховання Миколая стали дві подорожі, пророблені в 1816 з чисто навчальною метою: за деякими губерніях Росії і за кордон - до Англії, в результаті чого він не тільки отримав наочне уявлення про внутрішній стан і проблеми своєї країни, але й познайомився з досвідом розвитку однією з найбільш передових для свого часу соціально-політичних систем. Проте складається власна політична система поглядів Миколи відрізнялася яскраво вираженою консервативної, антиліберальної спрямованістю.\nОлександр, не дивлячись на те що для нього мабуть, було вирішеним питанням, що Микола буде після нього царювати, вів себе по відношенню до нього дуже дивно: він не тільки не підготовляв його до справ правління, але навіть не ввів його до складу Державної ради та інших вищих державних установ, так що весь хід державних справ йшов повз Миколая. І хоча є відомості, що Микола Павлович змінив своє колишнє ставлення до науки і став поволі готуватися до управління державними справами, намагаючись теоретично познайомиться з ними, але безсумнівно, що це мало йому вдалося, і він на престол вступив в кінці кінців не підготовленим - ні теоретично, ні практично.\nВідразу після смерті Олександра I двір, війська і населення були приведені до присяги імператору Костянтину I, який згідно із законами про престолонаслідування повинен був зайняти престол. Однак Костянтин жив у Варшаві, престолу не приймав, але й не бажав формально відректися від нього. Після тривалої переписки, з Костянтином, Микола наважився оголосити себе імператором і призначив друге присягу. Складання присяги, новому государю, було призначено на понеділок 14 грудня, але щоб не допустити "переприсяги" (сприйняту багатьма в армії як не законну), і скористатися міжцарів'я, для реалізації планів військового перевороту, декабристи з нерішучістю, і без єдиного командування, вивели вірні їм війська до трьох тисяч солдатів на Сенатську площу.\nДекабристами на нараді на передодні повстання було вирішено:\nВивести війська на Сенатську площу;\nНе присягати імператорові;\nЗахопити Петропавловську фортецю, Зимовий палац;\nЗаарештувати царську сім'ю;\nЗвернутися до народу через Сенат, як найбільш авторитетний орган;\nОприлюднити "Маніфест до російського народу" про знищення кріпосного права, колишньої форми правління, ліквідації рекрутчини, скорочення солдатської служби з 25 до 15 років, зрівняння у правах усіх станів;\nСкликати Великий собор по два представника кожного стану від губернії через 3 місяці після повстання, до цього зосередити владу в руках Тимчасового революційного правління.\nВиставивши проти повсталих війська і артилерію вірні імператору, Микола послав для приборкання бунтівників героя 1812 року генерала Милорадовича М.А. Після тривалого протистояння, не витримали нерви у Каховського П.Г. і він вистрілив у Милорадовича ...\nВбивство Милорадовича прихильники Миколи використовували як привід для рішучих дій. "Ваша величність, - грубувато сказав генерал К. Ф. Толь, - накажіть очистити площу картеччю чи відречіться від престолу". Микола зло глянув на нього і наказав пустити в хід артилерію ...\nПовстання було придушене. Під арешт взято 316 чоловік, розпочала роботу слідча комісія.\nМикола особисто допитував багатьох декабристів. Одних він намагався схилити до відвертих показаннями м'яким зверненням, на інших кричав. Догідливі царедворці, призначені суддями, винесли дуже жорстокий вирок. П'ятеро декабристів (К. Ф. Рилєєв, П. І. Пестель, С. І. Муравйов-Апостол, М. П. Бестужев-Рюмін і П. Г. Каховський) були засуджені до четвертувати. Микола замінив його на повішення. Страта відбулася рано вранці 13 липня 1826 р. в Петропавлівській фортеці.\nМикола, прагнучи знайти всі корені крамоли, поглиблював справу розслідування до надзвичайності. Він хотів добитися всіх причин невдоволення, дошукатися прихованих пружин, і завдяки цьому перед ним мало - помалу розгорнулася картина тих непорядків російської суспільного і державного життя того часу, розмірів і значення яких він і не підозрював раніше. Зрештою Микола зрозумів, що ці не порядки значні і що невдоволення багатьох мало заснування, і вже в перші місяці царювання він заявляв багатьом особам - в тому числі і представникам іноземних дворів, - що він усвідомлює необхідність серйозних перетворень в Росії. "Я вирізняв і завжди буду відрізняти, - сказав він французькому посланникові графу де Сан Прі, - тез, хто хоче справедливих перетворень і бажає, щоб вони виходили від законної влади, від тих, хто сам би хотів зробити їх і Бог знає якими засобами" .\nПротягом другої чверті XIX ст. Уряд змушений був проводити подвійну політику: з одного боку після повстання декабристів, ледь не позбавив Миколи I престолу, влада прагнула не допустити повторення, що вело до посилення реакції і державного контролю над суспільством. З іншого - влада не могла ігнорувати причини громадського невдоволення, оскільки саме повстання і було наслідком цього невдоволення. Микола наказав скласти "звід свідчень декабристів" про внутрішній стан Росії з їх проектами перетворень. Цей документ став настільною книгою імператора.\nЗгаданий "звід свідчень", складений одним з діловодів Боровкова, у висновку своєму намічала і певні висновки, з яких, звичайно, лише деякі були навіяні показаннями декабристів, інші ж витікали з загального враження від стану держави. Боровков також резюмує ці висновки про насущні потреби державного управління: оселити правосуддя установою найкоротшого судочинства; підняти моральне освіту духовенства; підкріпити дворянство, що впало і абсолютно розорене позиками в кредитних установах; воскресити торгівлю і промисловість непорушними статутами; направити просвітництво юнацтва по кожному стану; поліпшити становище хліборобів; знищити принизливу продаж людей; воскресити флот; заохотити приватних людей до мореплаванню, словом виправити незліченні безлади і зловживання ". По суті, звідси можна було витягти цілу державну програму, але Микола взяв з неї до відома лише ті факти і висновки, які найбільш його вразили.\nЯк і на початку царювання Олександра I, перші кроки імператора були спрямовані на перебудову державного управління і вирішення одвічного селянського питання. Однак на відміну від попередньої епохи сенс управління державою був відразу зведений до принципу самодостатньою влади імператора.\nОсобисту волю Миколи I стала проводити в життя спеціально створена Власна його імператорської величності канцелярія, розділена на шість відділень.\nВласна Є. І.В. канцелярія\nПідготовка паперів для царя і нагляд за виконанням розпоряджень\nвища поліція, політичний розшук\nпідготовка реформи держ. села\nТри перших відділення були засновані в 1826, а четверта - в 1828 р. Перше відділення відало безпосередні розпорядження государя і розглядало прохання, що подаються на його ім'я. Друге відділення - замінило колишню Комісію складання законів і займалася впорядкуванням діючих законів. Цим відділенням приготовлені були Повне Зібрання Законів, Звід Законів і Покладання 1845 року. Третє відділення являло вищу поліцію; коло його відомства: секти і розколи; фальшивомонетники; особи підозрілі в політичному відношенні; періодична преса, крім того, воно відало театральну цензуру, справи про жорстоке поводження поміщиків із селянами. Четверте відділення відало установи, які під управлінням імператриці (нині Відомство імператриці Марії): жіночі навчальні заклади, виховні будинки, будинку працьовитості, опікунська рада. П'яте і шосте відділення (управління казенними селянами і Закавказьким краєм) засновані були одночасно і незабаром закриті.\nПрактично відразу ж після вступу на престол за розпорядженням Миколи I було сформовано 2-е відділення царської канцелярії для систематизації і публікації законів Російської імперії. Керівником кодифікаційних робіт цар призначив М.М. Сперанського.\nЗалишивши мрії про конституцію, Сперанський тепер прагнув до наведення порядку в управлінні, не виходячи за рамки самодержавного ладу. Він вважав, що це завдання не можливо вирішити без чітко складених законів. З часу Соборної уложення 1649 року накопичилися тисячі маніфестів, указів і "положень", які один одного доповнювали, скасовували, суперечили один одному. Розібратися в них міг тільки дуже досвідчений юрист. Відсутність зводу діючих законів ускладнювало діяльність уряду, створювало грунт для зловживань чиновників.\nСперанським був складений план робіт не тільки з кодифікації колишнього законодавства, а й з часткового його поліпшення та оновлення. Роботи, згідно з планом Сперанського, повинні були пройти в три етапи:\nзбори і видання всіх законів з 1649 року в хронологічному порядку;\nвидання Зводу діючих законів у предметно-систематичному порядку без виправлень;\nскладання Уложення діючих законів із змінами, доповненнями, поліпшеннями у відповідності з практикою законодавства.\nВелика архівна робота була пророблена Сперанським за 6 років. Вперше всі велика кількість законів, починаючи з Соборного уложення 1649 року, було зібрано по архівах, переписано сучасною мовою, розбито по розділам і галузями права. Редагування полягало в усуненні протиріч між ними. Іноді діючих законів не вистачало для заповнення схеми, і Сперанському зі своїми помічниками доводилося "дописувати" закон на підставі норм зарубіжного права. Результатом цієї роботи стало видання 45 томів "Повного зібрання законів Російської імперії" і 15 томів "Зводу законів Російської імперії". До першого тому "Зводу" були включені закони, що стосуються вищих, центральних і місцевих органів влади. "Імператор всеросійський є монарх самодержавний і не обмежений, - свідчила стаття" Зводу законів ". - Коритися верховної його влади не тільки за страх, а й за совість Сам Бог велить".\nВсі діючі закони були зведені у дві основні групи: закони державні і закони цивільні. Перші визначали становище верховної влади (основні закони), державних установлень (урядові установи, центральні та обласні), дії державної влади та її органів; ставлення до них населення. До цієї ж групи належали закони про стани (стану), про благочинні (поліція), про кримінальні злочини (порушення встановленого порядку). Інша група визначала цивільні права російських підданих і охорону цих прав: сімейне право (відносини між членами сім'ї; заповіту, спадкування), права майнові, приватний кредит (вексельне право, боргові зобов'язання), торгівлю, промисловість, стягнення за порушення прийнятих на себе зобов'язань і інше.\n19 січня 1833 "Звід законів" був схвалений Державною радою. Микола I, який був присутній на засіданні, зняв з себе орден Андрія Первозванного і поклав його на Сперанського. Цей "Звід" негайно вступив у дію, торкнувся життя мільйонів людей і полегшив її, зменшивши хаос в управлінні та свавілля чиновників. На думку Сперанського, "Збори" і "Звід законів" повинні були стати основою для створення нового уложення. По ряду причин задум Сперанського не був здійснений, третього етапу судилося довго залишатися не реалізованим.\nОднак пройдений Сперанським грандіозну працю надалі послужив основою для подальших реформаторів.\nУ перші роки царювання Микола I не надавав великого значення селянського питання. Поступово, однак, цар і його найближче оточення приходили до думки, що кріпосне право таїть в собі небезпеку нової пугачовщини, що воно затримує розвиток продуктивних сил країни і ставить її в не вигідне становище перед іншими країнами - в тому числі і у військовому відношенні.\nДозвіл селянського питання передбачалося вести поступово і обережно, поруч часткових реформ. Першим кроком у цьому напрямку мала стати реформа управління державної селом. У 1837 році міністерство державного майна, очолив П.Д. Кисельов. Свого часу він подавав Олександру I записку про поступове скасування кріпосного права. У 1837 - 1841 рр.. Кисельов добився проведення низки заходів, в результаті яких вдалося упорядкувати управління державними селянами. У їх селах почали відкриватися школи, лікарні, ветеринарні пункти. Малоземельні сільські товариства переселялися в інші губернії на вільні землі.\nСам Микола вважав реформи (і в тому ж числі селянську) назрілим справою, якого бажала суспільство. Але питання про реформи мав не одну опозиційну генеалогію: імператор знав, що його брат і Предместніков був свідомим противником фортеці на селян, а батько своїй мірою про панщині поклав початок новому напряму урядових заходів в селянському питанні. Тому реформи взагалі і селянська зокрема, ставали в очах імператора Миколи урядової традицією. Нагальна необхідність робилася для нього очевидною потребою самої влади, а не тільки поступкою опозиційному руху різних гуртків.\nСправа в тому, що у внутрішній народного життя до цього часу склалися матеріальні умови, які могутніше всяких ідейних вимог розхитували фортечної лад і підготовляли його падіння. Перш за все таким саме обставиною було значне ущільнення населення, особливо в деяких центральних чорноземних губерніях, яке робило при існуючому тут панщинне господарстві кріпосну працю в значній мірі не вигідним для поміщиків, тому що при примітивної системі господарства нікуди було дівати кріпаки руки, а примусова праця не допускав скільки-небудь дієвої інтенсифікації виробництва та розвитку прикладних сільськогосподарських виробництв\nКазенні селяни тоді перебували у віданні департаменту державного майна, підлеглого міністра фінансів. Міністром фінансів був Канкрін, людина не тільки освічена, але і вчений економіст. У відношенні підпорядкованих йому казенних селян перше, що Канкрін задумав, це по можливості упорядкувати систему стягування з них податків і захистити від зловживання чинів земської поліції, яка в той час була справжньою сараною відносно народу. Імператор Микола Павлович, який залишився не задоволений повільним перебігом справи і пояснював це тим що у Канкріна занадто багато інших робіт, вважав за потрібне передати цю частину іншій особі.\nНове міністерство було відкрито в 1837 році, і на чолі його був поставлений П.Д. Кисельов. У своїх спробах поліпшити становище казенних селян Кисельов пішов, власне, тим самим шляхом, який був зазначений Канкрін: на місцях були засновані особливі палати державного майна, а в повітах - окружні управління. Було допущено, в іншому, і якийсь самоврядування казенних селян в їх громадах і волостях, але все таки над ними, з правом, по суті, необмеженого втручання в їх господарську і домашнє життя, були поставлені окружні начальники, яких Кисельов намагався підібрати якомога краще .\nХоча Кисельову віддано було управління казенними селянами, але він не переставав фактично бути начальником штабу з селянської частини, як його називав Микола, і в загальному його участь у розробці всього селянського питання було досить значно.\nОсобливу увагу Кисельовську міністерство приділяло підняття агротехнічного рівня селянського землеробства. Широко впроваджувалася посадка картоплі. Місцеві чиновники примусово виділяли з селянського наділу кращі землі, змушували спільно саджати там картоплю, а врожай вилучали і розподіляли на свій розсуд, іноді навіть вивозили в інші місця. Це називалося "суспільної заорюванням", покликаної страхувати населення на випадок неврожаю. Селяни ж побачили в цьому спробу впровадити казенну панщину. За державним селах у 1840 - 1844 рр.. прокотилася хвиля "картопляних бунтів".\nПоміщики теж були не задоволені реформою Кисельова. Вони побоювалися, що спроби покращити побут державних селян посилять тяжіння їх кріпаків до переходу в казенне відомство. Ще більше не достаток поміщиків викликали подальші плани Кисельова. Він намеривался провести особисте звільнення селян від кріпосної залежності, виділити їм невеликі земельні наділи і точно визначити розмір панщини і оброку.\nНевдоволення поміщиків і "картопляні бунти" викликали в уряді побоювання, що з початком скасування кріпосного права прийдуть у рух всі класи і стани величезної країни. Саме зростання суспільного руху найбільше боявся Микола I. У 1842 р. На засіданні державної ради він сказав: "Немає сумніву, що кріпосне право, в нинішньому положенні у нас, є зло, для всіх відчутне й очевидне, але торкатися до нього тепер було б справою ще більш згубним".\nРеформа управління державної селом виявилася єдиним значним заходом в селянському питанні за все 30-річне царювання Миколи I. "Історія Росії (З початку XVIII до кінця XIX століття)"\nУ 1825 році зовнішній борг Росії досягав 102 мільйонів рублів сріблом. Країна була наповнена паперовими асигнаціями, які уряд, намагаючись покрити військові витрати і платежі за зовнішнім боргом. вартість паперових грошей неухильно падала.\nНе задовго до своєї смерті Олександр I призначив на пост міністра фінансів відомого вченого економіста Єгора Францевича Канкрина. Переконаний консерватор, Канкрін не ставив питання про глибокі соціально-економічні реформи. Але він тверезо оцінював можливості економіки кріпосної Росії і вважав, що уряд має виходити саме з цих можливостей. Канкрін прагнув обмежити державні витрати, обережно користувався кредитом і дотримувався системи протекціонізму, обкладаючи високими митами ввозяться до Росії товари. Це приносило дохід державної скарбниці і захищало від конкуренції незміцнілу російську промисловість.\nЯкраз на передодні призначення міністром Канкріна був скасований ліберальний митний тариф 1819 р., і уряд на цей раз надовго повернулось до протекціонізму. Новий тариф 1822 вироблений був за сприяння Канкрина. І в усі часи його правління міністерством протекціоністська система залишалася в дії, завдяки чому в широкій публіці встановилося міцне переконання, що Канкрін був затятим і вузьким протекціоністом ненавидів свободу торгівлі. Але такий спрощений погляд на політику Канкріна зовсім не справедливий. Канкрін чудово розумів перевагу вільної торгівлі. У критиці того положення, яке могла б дати Росії система вільної торгівлі, він виходив з того, що в даний момент для Росії було необхідно насамперед мати на увазі розвиток національної самостійності, національної незалежності, він вказував, що при системі вільної торгівлі малокультурні Росії загрожує небезпека своєї промислової житті потрапити в повну залежність від іноземних інтересів (зокрема, від інтересів такій розвиненій і діяльної країни, як Англія).\nКанкрін вдалося скласти у державному казначействі значний запас золота і срібла, з яким можна було зважитися на знищення знецінених асигнацій і на заміну їх новими грошовими знаками. Крім випадкових сприятливих обставин (велика видобуток золота і срібла), утворення металевого запасу допомогли випущені Канкрін "депозитні квитки" і "серії". Особлива депозитна каса приймала від приватних осіб золото і срібло в монеті і злитках і видавала вкладникам схоронну розписку, "депозитні квитки", які могли ходити як гроші і розмінювалися на срібло рубль на рубль. Поєднуючи всі зручності паперових грошей з достоїнствами металевих, депозити мали великий успіх і залучили до депозитної касу багато золота і срібла. Такий же успіх мали і "серії", тобто квитки державного казначейства, приносили власникові невеликий відсоток і ходили як гроші з безперешкодним обміном на срібло. Депозитка та серії доставляли цінний металевий фонд, в той же час привчали публіку до нових видів паперових грошових знаків, що мали однакову цінність зі срібною монетою.\nЗ 1769 р. в Росії були введені асигнації: розмінні квитки або асигнації на промені банк в замін мідних грошей, обороти з якими на значні суми представляли велика незручність. Цінність асигнацій забезпечувалася особливим капіталом (спершу в мідної потім у срібній монеті), покладеним на зберігання в банку. Незабаром, однак, асигнації отримали характер паперових грошей, випуск їх у кількості, що значно перевищує наявне забезпечення, а також велика кількість з'явилися в обігу фальшивих, знизили їх ринкову цінність: в 1815 році асигнаційний рубль впав до 20 копійок сріблом. Пізніше, вилученням деякого числа асигнацій з обігу (їх спалили), а також шляхом позик, вдалося підняти його вартість до 28 копійок, але не більше.\nГоловним своїм завданням Канкрін вважав впорядкування грошового обігу. У 1839 році його основою став срібний рубль. Потім були випущені кредитні квитки, які можна було вільно обмінювати на срібло. Канкрін стежив, щоб кількість перебували в обігу кредитних квитків в певній пропорції відповідало державному запасу срібла (приблизно шість до одного).\nГрошова реформа Канкріна (1839 - 1843) зробила сприятливий вплив на економіку Росії, сприяла зростанню торгівлі та промисловості.\nЗовнішня політика імператора Миколи 1 мала вихідним пунктом принцип легітимізму, що лежав в основі "Священного Союзу". Стикаючись з обставинами, хвилювали тоді південний схід Європи, принцип легітимізму піддавався серйозному випробуванню; доводилося, спостерігаючи бродіння балканських християн, підтримувати "законну" владу фанатиків мусульман над переслідувані "підданими" - християнами, і до того ж православними, єдиновірними Росії. Імператор Олександр так і чинив: він "залишив справа тому що побачив у війні греків революційний знак часу". Імператор Микола не міг зберегти такий прямолінійності і, врешті-решт, жертвуючи керівним принципом, став за християн проти мусульман. Вступаючи на престол, він застав відносини Росії і Туреччині дуже недружніми; але все-таки спочатку необхідності воювати з турками через греків не було. Він погодився лише на те, щоб разом з Англією і Францією прийняти дипломатичні заходи проти турецьких загарбників постаратися примирити султана з греками. Тільки тоді коли стало ясно, що дипломатія безсила і що допускати подальших катувань грецького народу не можна, Англія, Франція і Росія домовилися силою припинити боротьбу турків з греками. Сполучені ескадри - англійська і французька - замкнули турецький флот брав участь проти греків, в гавані р. Наваріна (о. Пілос на західному березі Пелопоннеса). Наврінская битва була турками приписана головним чином ворожому впливу російського уряду, і Туреччина стала готуватися до війни з Росією. Війна почалася, Російські війська перейшли Дунай і осадили турецькі фортеці Варну і Шумлу. Взяття Варни дозволило російським отримувати припаси морем, за допомогою свого флоту перекрило дорогу за Балкани. Але Шумлу не здалася і продовжила бути оплотом для багатьох наступальних рухів турків. Становище російської армії не раз ставало небезпечним. Тільки тоді, коли російському головнокомандуючому генералу Дибичу, вдалося виманити турецьку армію з Шумли і завдати їй страшної поразки. Відразу справи змінилися на краще. Дибич рушив за Балкани взяв Адріанополь, другу столицю Туреччини. У теж час в азіатській Туреччини граф Паскевич встиг взяти дві фортеці Каре і Ахалціх і після вдалих боїв з турецькою армією зайняв Ерзерум. Перемоги російських отримали рішучий характер, і турки просили світу. Світ був укладений у 1829 р. в Адріанополі на наступних умовах: Росія придбала лівий берег нижнього Дунаю, з островами в дунайських гирлах, і східний берег Чорного моря (від гирла р.. Кубані до порту св. Миколи, також м. Ахалціх з його областю ). Крім того, турецький уряд давало свободу торгівлі росіянином у Туреччині і відкривало вільний прохід через Босфор і Дарданелли кораблям всіх дружніх націй.\nВажливою умовою світу було ще й те, що підвладні Туреччині князівства Молдавія, Валахія і Сербія отримали повну внутрішню автономію і стали під заступництво Росії. За російській наполяганням, була також визнана турками незалежність грецьких земель на півдні Балканського півострова (з цих земель в 1830 р., за угодою держав, утворено було королівство Греція). Таким чином, в силу умов Адріанопольської світу Росія отримала право втручання у внутрішні справи Туреччини як заступниця і покровителька одноплемінних і єдиновірних їй підданих султана. Незабаром (1833) сам султан вдався до допомоги Росії під час повстання проти нього єгипетського паші. Російський флот прийшов до Константинополя і висадив війська на малоазіатський берег для захисту Босфору від єгипетських військ. Справа не дійшла до бою, тому що європейська дипломатія встигла схилити повстанців до покірності султанові. Але султан в подяку за захист уклав з Росією особливий договір, яким зобов'язався замкнути Босфор і Дарданелли для військових суден усіх іноземних держав. Цим договором створено було переважний вплив Росії в слабнуючий Туреччини. З ворога, найбільш грізного й ненависного Туреччиною, Росія перетворилася як би в одного і захисника "хворого людини" - так імператор Микола називав разлагавшейся Турецької імперію. Переважання Росії в турецьких справах, що створилося дуже швидко, справило тривогу серед європейських урядів і додало гострий характер "східного питання". Під загальною назвою "східного питання" тоді стали розуміти всі питання, які тільки виникали у зв'язку з розпадом Туреччини і з перевагою Росії на Балканському півострові. Європейські держави не могли бути задоволені політикою імператора Миколи, який вважав себе одного покровителем балканських слов'ян і греків. Його домаганнями порушувало політичну рівновагу Європи, від його перемог надмірно європейських урядів, виростали сили та вплив Пруссії. Європейська дипломатія тому постаралася реалізувати успіхи Росії і добилася того, що нові події, що відбулися в Туреччині, були передані на розгляд загальноєвропейської конференції. Ця конференція (зібралася в Лондоні в 1840 р) встановила протекторат над Туреччиною п'яти держав: Росії, Англії Австрії, Франції та Пруссії. З тих пір "східне питання став загальноєвропейським і вплив Росії на Балканському півострові почало падати так само швидко, як і виникло.\nДопустивши в східних справах ухилення від принципу легітимізму, імператор Микола дуже скоро пошкодував про нього в коли в 1830 р. відбулася революція у Франції і вибухнуло польське повстання, яке прийняло вид війни з Росією, Микола повернувся до старого і зробив боротьбу з революційним духом часу першорядним завданням . У 1833 р. між Росією, Австрією і Пруссією відбулося в цьому сенсі угода, що спричинило невпинне втручання Росії у справи Европпи "підтримувати владу скрізь, де вона існує, зміцнювати її там, де вона слабшає, і захищати її там, де на неї нападають" . Право втручання, яке імператор Микола відчував за собою по відношенню до дружніх держав і націй, привело його до того, що він визнав за необхідне навіть відкритої силою придушити в 1849 р. угорське повстання проти законного уряду. Російська армія провела дуже серйозну "угорську кампанію" в чужою і навіть ворожої нам австрійської влади. Схильність російського втручання у внутрішні справи різних країн і в діяльність різних урядів стала, зрозуміло, обтяжувати тих, кого імператор Микола бажав добро, і тому при виникли між Пруссією і Туреччиною непорозуміннях проти Росії склалася коаліція, що мала на меті знищити колишнє в Європі переважання Росії. Так відбулася ще одна Східна війна, в якій імператор Микола подвиг проти себе, можна сказати, всю Європу, але не тільки тих, хто підняв проти нього зброю, а й тих, хто нібито дав нейтралітет (Австрія і Пруссія).\nПостійно протидіючи російському впливу англійська і французька (особливо англійська) дипломатія до середини XIX ст. зуміла досягти великих успіхів у Константинополі. Турки не втрачали свого страху перед росіянами, але охоче йшли від російських дипломатів під захист і вплив англійців і французів. Престиж російського імені падав в Туреччині. Це виражалося в ряді окремих дрібниць, поки, нарешті, не відбулося випадкового, але великого зіткнення між російським і турецьким урядами з питання про святих місцях у Палестині. Султан дав деякі переваги католицькому духовенству на шкоду духовенству грецькому, православному між іншим. Ключі від Віфлеємського храму були взяті від греків і передані католикам. Імператор Микола вступився за православних і зажадав відновлення IX привілеїв. Султан під впливом клопотань французької дипломатії відповів відмовою. Тоді імператор Микола ввів російські війська в знаходилися під владою султана автономні князівства Молдавію і Валахію в заставу, "доки Туреччина не задовольнить справедливих вимог Росії". Туреччина протестувала. Держави, що брали участь у протекторат над Туреччиною, створювали у Відні конференцію з турецьким справах (з уповноважених Франції, Англії, Австрії і Пруссії). Росія показувала схильність підкоритися рішенню цієї конференції. Але тоді султан виявив завзятість, і за це і імператор Микола відмовився від будь-яких поступок. Справа закінчилася тим, що Туреччина оголосила війну (восени 1853 р), а флоти Англії та Франції з'явилися в Босфорі, як би загрожуючи Росії.\nВійськові дії почалися на Дунаї і в Закавказзі. На чорному морі (у листопаді 1853 р) російська ескадра під командуванням адмірала Нахімова знищила після спекотного бою турецький флот, що стояв в бухті міста Синопа (у Малій Азії). Після цієї славної битви англійська і французька ескадри вийшли з Босфору в Чорне море, не приховуючи, що мають на увазі допомагати туркам. Наслідком цього став відкритий розрив Росії з Англією і Францією. Імператор Микола побачив, що за Туреччиною стоять більш грізні вороги, і став готуватися до захисту на всіх російських кордонах. На довершення нарікали навіть ті держави, які не оголосили прямої війни імператору Миколі, саме Австрія і Пруссія, виявляли несприятливий для Росії настрій. Доводилося тримати війська і проти них. Таким чином, імператор Микола опинився один проти могутньої коаліції, не маючи союзників, не порушуючи до себе співчуття ні європейських урядів, ні європейського суспільства. Росія повинна була тепер нести наслідки своєї політики "втручання". Росія, з часів Віденського конгресу змушувала Європу трястися від вторгнення російських військ. В 1854 році російська армія переправилася за Дунай і взяла в облогу фортецю Сілістрію, але зважаючи на ворожих дій Австрії, була змушена повернути лівий берег Дунаю. Австрія зажадала від Росії залишення князівств Молдавії та Валахії, як автономних центральних земель. Російським ставало неможливим вести війну на Дунаї за тієї умови, що австрійці будуть заходити їм у тил і збоку. Тому російські війська залишила князівства, і війна на Дунаї припинилася. Росія крім Закавказзя, перейшла до оборонного образу дій. Союзники ж не відразу знайшли місце, куди вирішили направити свої удари. Вони на Чорному морі бомбардували Одесу, на Білому морі - Соловецький монастир. У той же час на Балтійському морі англо-французька ескадра взяла Аландські острови і з'явилася перед Кронштадтом; нарешті, ворожі суду діяли на Далекому Сході, навіть у Камчатки (бомбардували Петропавловськ). Але ніде союзники не робили рішучих дій, змушуючи російських дуже розтягувати свої сили і напружувати увагу. До осені 1853 виявилося, що головним театром війни вороги вибрали Крим, і зокрема Севастополь. У цьому місті перебувала головна стоянка нашого чорноморського флоту. Союзники розраховували, взявши Севастополь, винищити Російський флот і знищити все військово-морське улаштування Росії на Чорному морі. У вересні 1854 р. на західному березі Криму висадилося значна кількість французьких, англійських і турецьких військ (чисельністю понад 60 тис.), під прикриттям величезного флоту. Флот союзників укладав у собі багато парових судів і тому більш досконалий і сильніше російського, що складався майже виключно з вітрильних кораблів. За явної переваги ворожих сил російським судам не можна було покластися на бій у відкритому морі. Довелося захищатися в Севастополі.\nТак почалася знаменита Кримська кампанія. Союзники, посуваючись на південь до Севастополя, зустріли 3 тисячне російське військо на р.. Альме (впадає в море на захід від Євпаторії). Росіяни були тут переможені і відкрили ворогові дорогу на Севастополь. Якби союзники знали, що Севастополь з півночі захищена слабо, вони могли б оволодіти ним. Але вороги не сподівалися на швидкий успіх пройшли повз Севастополя і зміцнилися на південно-західній кінцівки Кримського півострова. Звідти вони почали ізбивать Севастополь правильної облогою. Оборона Севастополя була доручена на перший час морякам під командою адміралів Корнілова, Нахімова та Істоміна. Вони зважилися затопити свої бойові кораблі при вході севастопольську бухту, щоб зробити неможливим вторгнення в неї з моря. Гармати та інше озброєння з кораблів були передані на берегові укріплення. Навколо Севастополя, який не мав стін, військовий інженер Тотлебен, спроектували ряд земляних споруд (бастіонів і гарів), які замінили собою суцільну стіну фортеці. Ці бастіони і батареї були споруджені посиленою роботою матросів, солдатів і мешканців міста. Коли ворог почав свої підступи, Севастополь вже міг захищатися. На бомбардування ворога місто відповідав такий же бомбардуванням із сотень гармат. Штурми відбивалися з відчайдушним мужністю. Спрямувавши свої сили проти першого південного бастіону, ворог не мав ніякого успіху. Облога затягнулася. Але і Росії не вдалося посунути до Севастополя великі сили і вибити ворога з його укріпленого табору. Війська були потрібні на інших театрах війни і на кордонах австрійської і прусської. Підтримувати далекий Севастополь і постачати його всякими припасами без хороших доріг і морського шляху було дуже важко. Не особливо велика російська армія стояла поблизу Севастополя (під командою спочатку князя Меншикова, а потім князя Горчакова). Вона допомагала гарнізону фортеці, чим могла, але всі її спроби перейти в наступ і штурмувати ворожий табір закінчувалися невдачами. Обидві сторони були безсилі здобути рішучий верх одна над іншою. Облога тривала багато місяців. Загинули славні ватажки російського флоту, адмірали Корнілов, Нахімов і Істомін, вбиті на бастіонах. Місто було наполовину зруйновано бомбардуваннями. зміцнення, розбиваються ворогом, ледь трималися, гарнізон не падав духом і діяв з незвичайним мужністю. Тоді вороги, залишивши надію оволодіти цим, "четвертим", бастіоном, перенесли свою увагу на східну частину укріплень, на Малахов курган. Однак Тотлебен зумів і тут зміцнитися і надовго затиснути ворога. Севастопольська облога зосередила на собі всі зусилля боролися сторін і стала предметом загального подиву. Імператор Микола, у відплату мужності і страждань севастопольців, наказав вважати за рік кожен місяць служби в Севастополі.\nНа початку 1855 р. (18 лютого) імператор Микола помер, і 19 лютого почалося царювання його приймача імператора Олександра II. У ході Кримської кампанія ні чого не змінилося. Фортеця трималася. Кожен крок в перед союзники купували ціною великих зусиль і тому тільки в серпні 1855 р. їм вдалося підвести свої війська зовсім близько до бойової огорожі Малахова кургану, і вони почали загальний штурм Севастополя. На цей раз французам вдалося увірватися на Малахов курган і оволодіти ним. У всіх же інших місцях штурм було відбито. Однак після втрати Малахова кургану не можна було триматися в місті, так як з високої могили ворог бачив усе місто і легко міг увійти до нього, і з тилу взяти решту його зміцнення. Тому було вирішено залишити Севастополь природно, його південну сторону. Росіяни перейшли з міста по мосту через рейд (затока) на північ і все, що могли, знищили в самому Севастополі. Ворог не переслідував, і не поспішаючи зайняв руїни фортеці. Так закінчилася одна з найславетніших кампаній в російській історії.\nТаким чином можна сказати що як монарх дійсно переживаючи за благополуччя своєї держави Микола I виявив себе тільки на початку свого правління. І завдяки своїм видатним помічникам: Спиранского, Канкрін, Кисельову і ін дійсно зробив не мало для країни. Але в другій частині свого правління Микола захопившись допомогою монархам інших країн начисто забув про свій народ. Так у кримської компанії миколаївська Імперія зазнала серйозної воєнної поразки. Жорстокий удар був нанесений з офіційної доктрини про перевагу російських порядків над європейськими. На оборот, війна нещадно оголила відсталість Росії, гнилість миколаївської Імперії.\n1. "Історія Батьківщини" ІМПЕ ім. Грибоєдова, Москва 1998 р.\n2. А. Корнілов "Курс історії Росії XIX століття"; Москва 2004\n3. О.М. Сахаров "Історія Росії", Москва АСТ 1996\n4. Шегай Н.Б. "Історія батьківщини", ТЕИС 1998\n5. Є. Шмурло "Історія Росії (IX - XX ст)"; Москва 1999 р.\n6. "Історія Росії (З початку XVIII до кінця XIX століття)" під ред. РАН О.М. Сахаров Москва 1977\nЕпоха царювання Миколи II\nІсторія царювання Миколи I\nЗовнішня політика Росії в царювання Миколи I\nЦарювання Миколи I внутрішня і зовнішня політика\nЦерква в царювання Петра I\nЦарювання Феодора Олексійовича\nЦарювання й смерть Павла I


Таку закуску з не дуже кістлявою рибки пробували готувати все, починаючи з наших прабабусь. У наші дні така закуска залишається дуже актуальною, і ті хто пробував її на смак, зрозуміють чому. У покроковий рецепт з фото рибки маринованої «як у бабусі» ми використовуємо в якості головного продукту свіжого жереха, так як він не дуже кістлявий і в міру жирненькие. Ви можете ласувати цією закускою з гарніром з вареної картоплі – дуже просто і не вишукано, але хто сказав, що несмачно?\n1. Свіжий жерех – 1 шт. від двох кг\n2. Цибуля – 1 кг\n3. Сіль – 1 пачка\n4. Соняшникова олія – 1 стакан\n5. Лавровий лист – 2 шт.\n6. Чорний перець горошком – 15 шт.\n7. Чорний перець мелений – на ваш смак\n1. Можливо ви поцікавитеся, чому саме жерех? Звичайно ви можете взяти навіть скумбрія або оселедець і вийде так апетитно, але смак у кожної страви буде відрізнятись, а з жереха виходить просто ідеальна закуска.\nТепер починаємо: візьміть рибу, випатрайте і почистіть її. Найзручніше це буде зробити на спеціальній рибної дошці яка має затиск для хвоста і певну, дуже зручну форму. До речі хвіст і голову жереха можете відкласти в окрему ємність і зварити з цих продуктів суп.\n2. Наріжте жереха рівними невеликими шматочками не відокремлюючи м’якоть від шкірки і кісток. Потім підготовлені шматочки рясно посипте сіллю, бажано навіть кожен шматочок з усіх сторін вмочити в ній. Тепер можете погуляти годинки 4, залишивши рибу маринуватися при кімнатній температурі. Через встановлене кількість часу промийте добре просолені шматочки під проточною, холодною водою і покладіть на чисту тарілку. Наріжте цибулю кільцями. Тепер найголовніше візьміть літрову банку і стерилізують її в духовці або на плиті за допомогою киплячої води в каструлі. Кришку можете взяти будь-яку, яка у вас є під рукою.\nОстанній етап: в чисту підготовлену банку починайте складати шарами: цибуля – жерех приправлений перцем – цибуля – жерех приправлений перцем, не забудьте про лавровий лист і перець горошком, що можете покласти в будь шар. Залийте рибку маслом і можете відправляти баночку в холодильник. На наступний день закуску вже можна їсти. Перед подачею покропите рибу лимонним соком або оцтом, візьміть зелений лук, чорний хлібець і навіть можете відкрити пляшку пива.\nНюанс: ця закуска не для тривалого зберігання, постарайтеся з’їсти її протягом двох тижнів, хоча навряд чи вона може так довго затриматися у вас в холодильнику.\nКурячий холодець. Рецепт з фото\nЦукіні в духовці для правильного харчування. Рецепт з фото покроково


Українці наразі можуть поїхати у 63 країни – МЗС - Тернопільський Медіа Центр\n07 Березня 2021 Р. - 20:34\nУкраїнці наразі можуть поїхати у 63 країни – МЗС\n«Насправді у світі є куди поїхати, і ми постійно працюємо з різними країнами світу, щоб розблоковувати можливість для українців туди поїхати. Нині, навіть попри пандемію та карантинні обмеження, у нас 63 країни, куди можна поїхати, з них 10 у Європі», – сказав дипломат.\nВодночас Кулеба акцентував, що українські дипломати працюють з усіма країнами, щоб відкривати додаткові можливості подорожей для громадян України. У цьому контексті очільник МЗС нагадав, що на цих вихідних полетів перший в історії прямий авіарейс Київ-Скоп’є, а Північна Македонія зараз відкрита для українців, попри пандемію. Окрім того, минулого тижня також полетів перший прямий авіарейс з України в Чорногорію.\n«І наразі локдаун закордонному відпочинку не загрожує. Локдаун – це те рішення, яке уряд має ухвалювати колегіально, тому, безумовно, будемо шукати максимально збалансоване рішення», – пообіцяв урядовець.\n07.12.2020 о 17:41 171\nТеги: ТМЦ.ІНФОТМЦТернопільський медіа центрМЗССвітепідситуаціякарантинподорожікраїни\nМОЗ оновило дані про зони карантину в Україні 04.03.2021 231\nУ Тернополі відкрили унікальну виставку «Антиейджизм» 03.03.2021 136\nКабмін підвищить пенсії на 11%: коли і для ко... 23.02.2021 375\nМОЗ оновило дані про зони карантину в Україні... 04.03.2021 231


До 100-річчя Бою під Крутами у Франківську гайдамацький курінь змусив здатися більшовиків - «Волинь» — незалежна громадсько–політична газета\nПульс дня 28.01.2018, 19:32\nДо 100-річчя Бою під Крутами у Франківську гайдамацький курінь змусив здатися більшовиків\nЦе була історична реконструкція на території Палацу Потоцьких\nУ рамках відзначення в Івано-Франківську 100-річчя Бою під Крутами на території Палацу Потоцьких відбулася історична реконструкція бою проти більшовиків. Як пише місцеве видання galka.if.ua, реконструктори відтворили один з боїв, які точилися у 1918 році на території України, повідомляє УНІАН.\nБільшовики – загін балтійського флоту та бійці раднаркому – захопили склад із зброєю, їх вибивають звідти регулярні війська Центральної ради, вільне козацтво та гайдамацький курінь. Реставратори показали глядачам тодішні однострої, стрільбу з кулеметів та рушниць.\nУкраїнським військам вдалося придушити повстання, більшовики вийшли зі складу з білим прапором.\nПеревага бою була на боці українських військ, але червоні відмовлялися здатися, бо очікували на підкріплення. Тим не менш, українським військам вдалося придушити повстання, більшовики вийшли зі складу з білим прапором.\nКрім того цього дня в Івано-Франківську пройшла хода учасників театралізованого дійства та панахида за загиблими.


Йогурт – елемент здорового харчування, користь йогуртів\nЙогурт часто включають в списки продуктів для здорового харчування … і не дарма. Йогурт має високу поживну цінністю і є відмінним джерелом білка, кальцію і калію. Він мітить численні вітаміни і мінерали, і відзначається відносно низьким вмістом калорій.\nЙогурт є кисломолочним продуктом, сформований під дією спеціальнх культур, які додаються в молоко. Молочна кислота, отримана за допомогою культури коагулює молочний білок, згущуючи молоко та додаючи характерний кислий смак.\nВ йогурт часто додають різні пробіотики зважаючи на їх вплив на здоров’я людини. Вони можуть допомогти підтримувати баланс бактерій, необхідних для здорової травної системи, і зміцнюють імунну систему.\nПри прийомі антибіотиків, багато людей страждають через неприємні побічні ефекти, такі як діарея, кишкові болі та / або здуття живота. Це відбувається тому, що деякі антибіотики порушують баланс бактерій в шлунково-кишковому тракті. Вживання в їжу продуктів, багатих на пробіотики може пом’якшити наслідки вживання антибіотиків.\nДеякі споживачі вибирають грецький йогурт через його текстуру і високий вміст білка. Грецький йогурт, як і звичайний, являються елементом здорового харчування. Він містить приблизно в два рази більше білка, на половину меньше натрію і вуглеводів, ніж звичайний йогурт.\nОбидва продукти беруть початок з молока. Різниця між ними обумовлена обробкою.\nДодатковий білок робить грецький йогурт більш привабливим продуктом для молодих спортсменів.\nЙогурт і непереносимість лактози\nБагато людей, які страждають непереносимістю лактози можуть насолоджуватися йогуртами. Вони містять меншу кількість лактози, ніж молоко, так як лактоза в йогурті перетворюється в молочну кислоту за допомогою бактеріальних культур. Спробуй безлактозні йогурти LatteR.


П’ятиріччя Майдану: осмислити і завершити\n19 листопада 2009, 21:48\nМайдан Незалежності, листопад 2004 р.\nКиїв – Помаранчева революція суттєво змінила українське суспільство, проте не досягнула головної своєї мети – оновлення системи влади, свідчить експертне опитування фонду «Демократичні ініціативи». Як завершити розпочаті на Майдані процеси зміни правлячих еліт та побудови громадянського суспільства, з’ясовували 19 листопада учасники круглого столу, приуроченого до п’ятої річниці Майдану. В засіданні взяли участь експерти, громадські діячі, та пересічні учасники Помаранчевої революції.\nПетро Камінь із міста Новоград-Волинський був у числі перших підприємців, які підтримали Майдан і надавали йому допомогу. Всі останні роки він чув звідусіль, що майдан помер, що він був проплаченою політтехнологією, проте це лише зміцнило його переконання.\n«Такого задоволення від свого народу, як тоді, більше ніколи не отримував. Але тоді мала місце зрада, передовсім – з боку нас самих. Повірили, що нам все принесуть на тарілочці, за нас все зроблять. Зараз розумію, що це я маю докладати більше зусиль. Що замість мене ніхто нічого не зробить», – підсумовує Петро Камінь.\nУкраїну врятує реформа знизу\nЧастина громадських активістів Майдану сьогодні створили об'єднання «Мале коло», аби довести ініційовану в 2004 році «реформу влади знизу» до кінця.\n«Майдан довів: суспільство дозріло до того, аби змінити стосунки з державою, відібрати владу у владних інституцій. Не можна пускати все напризволяще, – зазначає журналіст із Харківщини Валерій Семиволос. – Вже маємо «Мале коло», об’єднаємо зусилля – і за козацьким звичаєм скличемо Велике коло. І вирішимо, що робити з державою, з нашою, вибачте, «бидлоелітою».\n«Громадянське суспільство. Великому бізнесу вхід заборонено»\nЗа словами співорганізатора «Малого кола», аналітика Павла Жовніренка, кінцева мета цієї громадської ініціативи – проведення референдуму і внесення змін до законодавства. Вони мають включати багатократне зменшення чисельності державного апарату, повернення до мажоритарної системи виборів до парламенту і дуже простий механізм відкликання депутатів. А головне – контроль кожного кроку влади з боку суспільства. А щоб великий бізнес не взяв цей громадський рух під контроль, Павло Жовніренко пропонує прості кроки.\n«Передусім – не допускати нікого з великого бізнесу, бо це означатиме – продатися. Диверсифікувати фінансування. Мати декілька керівників, які часто змінюються – за аналогом Європейського союзу. Щоб не було з ким домовлятися, кого купити, кого пристрелити», – пояснює Павло Жовніренко.\nНа думку учасників круглого столу, головною перешкодою на цьому шляху буде розчарування суспільства після Майдану, небажання людей втручатися у політику, яке штучно культивується владою для збереження нинішнього стану речей.\nГромадські ініціативи в Україні не доводять до кінця – експерт\nПодібні ініціативи вже самі по собі є ознакою формування громадянського суспільства, і позитивно впливають на ситуацію в державі, проте перспективи «зміни влади знизу» сьогодні набагато менші, аніж уявляють її ініціатори, вважає провідний експерт політико-правових програм Центру Разумкова Олександр Литвиненко\n«Організована громадськість може ініціювати зміну влади, але реалізувати цього не може: правові важелі обмежені. В Україні слабке громадянське суспільство, бо його інститути відображають волю обмеженого суспільного сегменту . Тому подібні ініціативи, яскраві і гучні, вже не раз призводили до мінімального , а то й нульового результату», – зазначає Олександр Литвиненко.\nДля прикладу експерт наводить організацію «Пора», активісти якої були ініціаторами Майдану, а сьогодні їх можна побачити в «Малому колі». За словами пана Литвиненка, «Пора» не досягнула заявлених цілей: частина її розпорошилася, частина – стала звичайною партією із внутрішніми протиріччями. Експерти наголошують, що Україні треба іти шляхом старих європейських демократій, де громада повністю контролює владу, а отже – суспільні ініціативи є для неї обов’язковими до виконання.


Areon Mon Classic Surf & Sun продаемо по найліпшій ціні с доставкою по всій Україні\nАроматизатор повітря Areon Mon Classic Surf & Sun\nSurf & Sun-Серф та сонце\nСучасний динамічний запах.\nСолоні бризки, пружний під ногами пісок, нагрітий сонцем пластик серферскіх дошки, засмагла шкіра, яскравий паперовий парасольку на соломинку в келиху ромового коктейлю з фруктами і крижаними кубиками. Всі ці асоціації вихором проносяться в голові, коли відчуваєш свіжий, фруктово-морської і дуже сонячний запах Areon Surf & Sun.\nПідіть геть, сірі будні, осінні дощі і зануда-бос! Цей запах перенесе вас туди, де літо, море, сонце, відпустка, дівчата в бікіні і стрімка дошка, що летить по хвилях.\nAreon Surf & Sun - мрія молодого серфера.\nАроматизатор повітря Areon Mon Classic Surf & Sun відгуків\nПокупці, які придбали Ароматизатор повітря Areon Mon Classic Surf & Sun, також купили\nАроматизатор повітря Areon Mon Classic OceanАромати по групам:морські, прохолодні, свіжіВага:11 г\nАроматизатор повітря Areon Mon Classic CoconutАромати по групам:східні, морські, свіжі, солодкі, тепліВага:11 г


Кожен повинен молотити свого снопа - Журнал Віче\nКожен повинен молотити свого снопа\nЛеонід КРАВЧУК: Конституанта, попри всі складнощі в державі й усередині асамблеї (а вони є, бо коли збирається троє юристів, то діалог уже напружений, а коли 94 – навіть складно уявити), працює і, я вважаю, працює ефективно\nУкраїна на нинішньому етапі свого розвитку стикнулася з необхідністю проведення комплексних правових реформ. У контексті розв’язання цієї проблеми вітчизняні правники мають підготувати проект змін до документа, на якому ґрунтується вся правова система нашої держави, основи основ – Конституції України. Про те, як формувалася Конституанта, про опрацьовані нею новели до Основного Закону, якому недавно виповнилося сімнадцять років, ми вели розмову з першим Президентом України, Головою Конституційної асамблеї Леонідом КРАВЧУКОМ:\n– Конституційна асамблея була утворена через демократичний механізм. Півроку тривало тільки створення концепції формування асамблеї: вирішували, як демократичним способом її утворити за дорученням Президента України Віктора Януковича. Ще тоді глава держави постійно наголошував: громадянське суспільство повинно брати участь у обговоренні конституційної реформи.\nОскільки Конституційна асамблея є дорадчим органом при Президентові, то після обговорення Концепції створення Конституанти він своїм указом схвалив положення та склад асамблеї.\nВіктор Янукович був присутній на першому засіданні Конституанти й висловив своє бачення її роботи. Наголошувалося, що Конституційна асамблея є майданчиком для з’ясування думок шляхом проведення дискусій, «круглих столів», семінарів і таке інше. Саме в такий спосіб і ведеться робота.\nОстаннім часом окремі політики й чиновники почали висловлювати бажання загнати процес реформування Конституції в кабінети. Без зайвої публічності, самим написати проект змін до Конституції, а потім у кулуарному порядку його прийняти, і, мовляв, усі будуть задоволеними.\nНагадаю, асамблея була створена для оприлюднення процесу конституційної реформи, для об’єднання влади і суспільства, досягнення договору між ними. А для цього потрібно широко обговорювати, брати до уваги всі думки, які надходять, аналізувати й вибирати найкращі, що найбільше відповідають національним інтересам українського народу.\n– Леоніде Макаровичу, на якому етапі формування Концепції внесення змін до Основного Закону нині Конституційна асамблея?\n– Відколи її почали утворювати, минуло більш як два з половиною роки, працює вона понад півтора року, тому вже є певний матеріал, щоб робити попередні оцінки та висновки.\nАсамблея розглянула законопроект про внесення змін до положень Конституції України щодо надання Рахунковій палаті повноважень для контролю за наповненням держбюджету, Верховна Рада прийняла цей документ і відправила на експертизу до Конституційного Суду. (На момент здачі номеру Конституційний Суд України вже оприлюднив висновок стосовно цього звернення парламенту й визнав його таким, що відповідає Конституції. – Ред.).\nМи також обговорили проблему судової реформи. Адміністрацією Президента був розроблений проект внесення змін до Конституції в частині посилення гарантій незалежності суддів. Із зауваженнями асамблеї, як робочий варіант його відправили до Венеціанської комісії, і вже відомі попередні оцінки. У цілому схвалений проект, підготовлений адміністрацією Президента, й висловлені побажання для врахування пропозицій, висловлених на засіданнях асамблеї. (На момент інтерв’ю згаданих висновків Венеціанської комісії ще не було. – Ред.).\nПідготовлений робочий варіант концепції внесення змін до Конституції – найважливіший комплексний документ для розгляду на засіданні Конституційної асамблеї.\nОргбюро Конституанти схвалило принципові положення концепції. Уже на наступному пленарному засіданні асамблеї розглянемо її перший варіант, визначимо основні напрями роботи над проектом змін, щоб уже восени прийняти концепцію та розпочати формування основного проекту про внесення змін до Конституції.\n– Прокоментуйте, будь ласка, політичну ситуацію в Україні. Як вона впливає на діяльність асамблеї?\n– Я маю великі сумніви (навіть якщо нами буде підготовлений ідеальний законопроект), що Верховна Рада в такому стані, якому вона нині перебуває, зможе його прийняти. Тоді чого ми ламаємо списи? Можливо, немає сенсу в цьому, бо перспективи не бачимо? Але я переконаний, що за будьяких умов треба шукати варіанти узгоджень і прийняття змін через єдиний демократичний спосіб – голосування. Головне – робити спроби, не лякатися дискусії. Нині основне завдання поза Конституційною асамблеєю полягає в тому, щоб знайти спільну мову владної партії та опозиції. Нині її немає. Звідусіль чути публічні нарікання одних на інших, вони далекі від культурноінтелігентного, толерантного процесу.\nВізьмімо для прикладу безглузду ситуацію з фашистами та антифашистами. Чому не було фашизму в 2011, 2012 році, а з’явився тільки в 2013 році? Представники провладних партій, роблячи заяви про фашизм у країні, не думають про наслідки. Адже деякі єврейські організації вже офіційно оголошують, що в Україні наявні прояви фашизму, посилаючись на представників влади. Своїми непродуманими діями вони заганяють проблему в глухий кут. Є єдиний шлях, і історія свідчить, що він дієвий: зустрічі, дискусії, «круглі столи» тощо. Так, буде нелегко, але той спосіб, у який нині намагаються розв’язати проблеми, «через коліно», не дасть користі для України…\nОпозиція, на жаль, відмовилася брати участь в обговоренні пропозицій до проекту, не зробивши найменшої спроби працювати. Я їм пропонував, навіть якщо вони не члени асамблеї, прийти на засідання й оприлюднити своє бачення внесення змін до Конституції через Конституанту. Адже в ній представлено весь спектр політичних сил і їхні представники мають можливість впливати на прийняття рішення. Ніхто не заважатиме висловлювати свою думку. Однак, на їхню думку, все, що пропонує влада – злочинне апріорі. Так не повинна працювати опозиція, представників якої обрала частина українського народу. Єдиним виходом із глухого кута є діалог. Якщо ми не приймемо рішення про зустріч правлячої партії та опозиції для напрацювання й дотримання спільних позицій, то відчуємо реальну загрозу міжнародному іміджу країни, який надзвичайно важливий напередодні підписання угоди про асоціацію з ЄС.\n– А які, на ваш погляд, Леоніде Макаровичу, перспективи в цьому аспекті?\n– Моя думка: якщо з причин неузгодження чи нерозв’язання проблем угода не буде підписана, Україна політично, на основі конкретної дії, розділиться на два непримиренні табори й наступні вибори обернуться дуже гострою проблемою. Ще є час, щоб зупинитися, виключити з вживання риторику образ, стати на шлях обговорень і зустрічей, якими вони не були б важкими, вироблення спільних точок зору хоча б зі стратегічних позицій.\nУгода про асоціацію – історичний шанс для України. У разі її підписання відкривається дорога й зростають стимули, більше того, ми потрапляємо в середовище політичне, економічне, соціальне й духовне, де діють зовсім інші цінності. І ми, хочемо цього чи не хочемо, будемо тягнутися до них, залишаючи за собою ті історичні й політичні напрацювання, які Україна має, з її ментальністю, з її особливостями – і релігійними, і духовними, і культурними, і етнічними. Але якщо цього не станеться, ми опинимося перед стіною, яку дуже важко подолати. Причому, якщо підписання не відбудеться в очікуваний термін, важко сказати, коли відбудеться загалом.\nЗгідно із проведеними дослідженнями, більшість людей виступає за європейський вибір. Тобто люди бачать, де є цінності, котрі дозволять нам змінити своє не тільки економічне, а й соціальне, правове, духовне, усе життя й відкрити перспективу.\n– Прокоментуйте, будь ласка, ситуацію з місцевим самоврядуванням в Україні. Як вплинуло рішення Конституційного Суду від 29 травня 2013 року про черговість місцевих виборів на стан місцевого самоврядування в Києві?\n– Не є принциповим питання, коли обирати, важливо, що обирати треба за законом, демократично й обирати професіоналів. Питання періодичності штучно нав’язане, бо воно не зможе вплинути на якість обраних органів управління. Хоча нам намагаються довести, що це вкрай необхідно і, якщо ми цього не зробимо, буде лихо. У нас немає справжнього демократичного закону про вибори до Верховної Ради та органів місцевого самоврядування – ось справжнє лихо. Нема ясності й чіткості у проведенні цього закону в життя, і не передбачено відповідальності посадових осіб за його дотримання.\nЯ хочу говорити про місцеве самоврядування не з точки зору виборів, хоча це дуже важливо, а з точки зору його ролі та суті. На сьогодні місцеве самоврядування безправне, воно не має конституційних норм, які дали б йому захист і реформи на всіх поверхах, тому воно й не має джерел фінансування. Якщо ми не змінимо нічого (раптом ніхто не зрозуміє важливості цього питання з точки зору фінансування і повноважень органів місцевого самоврядування), то десь після 2016 року в нас місцеві органи самоврядування залишаться без грошей і буде те, що було за радянських часів. Тоді треба було брати теки з подарунками і їхати до органів центральної влади просити, щоб дали грошей. Ось це є головне питання.\nЦим рішенням хочуть закрити справді важливі питання, хоча насправді жодного впливу воно не має.\n– Чи вважаєте ви, що суди нині мають фактично найбільшу владу в країні (позбавляють депутатських мандатів, продовжують термін діяльності місцевих рад тощо)?\n– У цьому криється одне з принципових питань здійснення державної влади на засадах її поділу на виконавчу, законодавчу і судову. Незалежність судів – це принципове питання, і воно конституційнонормативно не вирішено! Формально – так. А насправді суди виконують волю законодавчої і виконавчої гілок влади, які самі не хочуть вирішувати ці питання, порушуючи закон і Конституцію. Посилаються на суди, мовляв, вони – незалежна гілка влади, нехай приймають рішення.\nЯку реакцію викликало рішення Конституційного Суду України про повернення до Конституції 1996 року? Світ оцінив це як «незграбне» рішення. Більше того, Венеціанська комісія офіційно заявила, що Конституційний Суд України вийшов за межі правового поля і легітимність чинної Конституції поставлено під сумнів. Наші політики і правники заявили, що це є порушення, і всі в один голос казали, що нам потрібно провести конституційну реформу та прийняти зміни до Основного Закону в легітимний спосіб. Для чого й створили Конституційну асамблею.\nДо цього хочу додати, що суди частогусто не перебирають свої функції, а користуються повноваженнями на межі законів, положень відповідних норм для того, щоб прийняти рішення, яке відповідало б інтересам виконавчої влади. Оце величезна проблема… Отак європейські очі й дивляться на наші суди.\n– Як ви оцінюєте рівень впливовості пропозицій і рішень Конституційної асамблеї?\n– Ми спиратимемося й оперуватимемо тільки аргументами. Конституційна асамблея не має адміністративних прав. Ми не претендуємо на повноваження Верховної Ради України, це її компетенція – приймати зміни до Конституції. Ми тільки зробимо все, щоб аргументувати: наші формулювання щодо змін є найбільш потрібними для України, вони відповідають високим правовим цінностям, відкривають дорогу і мають однозначне тлумачення. Нині деякі положення Конституції і законів, які повинні бути розроблені на її основі, дуже часто суперечать одне одному. Тому цим користаються на практиці, кому вигідно. Ми хочемо сформулювати положення Основного Закону так, щоб не було двозначності, охорона Конституції стала визначеною, а відповідальність за порушення була невідворотною.\nАле якщо парламент демонструватиме такий самий рівень політичної і правової культури, як нині, то я не впевнений, що там зможуть почути запропоноване. Якщо дослухаються, почують, я буду задоволений тим, що ми знаннями, досвідом, інтелектом зарадили нашій країні у складному періоді її життя, а як – ні, то ми нічого змінити не можемо.\n– У своєму Щорічному посланні до парламенту Президент України виклав своє бачення модернізації Конституції в сфері розподілу повноважень між гілками влади та підвищення ролі прямого народовладдя в державі. Чи брала Конституційна асамблея участь у формуванні цього документа і як ви оцінюєте ініціативи Президента?\n– Ми не брали участі в підготовці цього послання. Але я вважаю, що роль народу як прямої демократії в усіх сферах життя має бути підвищена і для цього існують і всеукраїнський, і місцевий референдуми. До речі, місцеві референдуми нині в Україні скасовані. Проте проводити референдуми з будьякого питання – гостро і небезпечно, з референдумами треба поводитися дуже обережно, досвід Європи застерігає. Коли на місцевих референдумах вирішують, чи будувати дорогу, школу, чи якісь інші питання, котрі покращують життя громади, то вони збираються і голосують, якщо влада не може сама прийняти рішення (наприклад, Швейцарія). У нас є тільки закон про всеукраїнський референдум, до того ж ухвалений із порушенням розділу XIII Конституції України. Я і тепер вважаю, що в Україні має бути закон і про всеукраїнський, і про місцевий референдуми. Цим ми дамо змогу людям бачити свою можливість реальної, а не формальної участі в управлінні державою. Але не можна приймати закони, які порушують Конституцію!\n– Прокоментуйте конфліктну ситуацію з обговоренням Закону «Про всеукраїнський референдум» на Конституційній асамблеї.\n– Коли дехто із членів асамблеї пропонує обговорювати закон про референдум і порушує таке питання, то будь ласка. Але яке рішення ми можемо прийняти? Ми можемо звернутись і до Президента, і до парламенту з тим, що асамблея бачить у якихось законах небезпеку, – це нормальна демократична процедура. Але коли ми почнемо давати оцінки законам, прийнятим Верховною Радою, указам Президента, розпорядженням Кабміну, то навіщо нам Конституційний Суд? Адже це його конституційні повноваження.\nКонституанта, попри всі складнощі в державі й усередині асамблеї (а вони є, бо коли збирається троє юристів, то діалог уже напружений, а коли 94 – навіть складно уявити), працює і, я вважаю, працює ефективно. Ми не приймаємо швидких і необґрунтованих рішень, а тим паче рішень, які не відповідають нормам Конституції і XIII розділу, зокрема. Ми такі питання навіть не виносимо на обговорення. Адже основною нормою для роботи асамблеї є чинний Основний Закон, і ми не виходитимемо за будьяких умов за його межі.\n– Чому, на вашу думку, опозиція досі не звернулася з поданням до Конституційного Суду про визнання Закону «Про всеукраїнський референдум» неконституційним, хоча правники й, зокрема, опозиційні народні депутати наголошують на його неконституційності при першійліпшій нагоді?\n– Я також вважаю, що треба подавати подання. Але вони (опозиціонери) впевнені, що в Конституційному Суді нічого не доб’ються, й про це відкрито кажуть. Конституційний Суд, на жаль, не став таким незалежним органом, який слухає всіх і приймає рішення на потребу українського народу. А якщо приймуть рішення, що закон відповідає Конституції, то більше жодних юридичних претензій висунуто до нього не може бути. А як немає подання, то хоча б обговорення в суспільстві триває.\n– Які саме зміни пропонується внести до Конституції? Що буде змінюватися кардинально?\n– Ну, так, щоб коротко, то зміни щодо місцевого самоврядування будуть докорінними; судова реформа – докорінно; багато питань щодо повноважень між гілками влади… Нині я, наприклад, бачу в парламенту багато повноважень, які йому не притаманні. Тому наше завдання – збалансувати повноваження всіх гілок влади, щоб вони не перетинались і кожна виконувала саме свої функції. Кожен повинен молотити свого снопа – наше найважливіше завдання. Окрім того, ціла низка статей дороблятиметься доповнюватиметься, уточнюватиметься. Ну, наприклад, стаття 20 Конституції про державні символи говорить, що великий герб встановлюється з урахуванням малого герба. Великий герб, малий… що це таке? Ми пропонуватимемо затвердити Герб України. Коли приймали Конституцію 1996 року, шукали компроміс між політичними силами й знайшли такий вихід: вводимо малий герб, а великий – можливо, колись пізніше, на основі малого. Таким чином залишили Україну на 17 років без державного символу. Я навів один приклад, але таких незбалансованих, невиважених, а головне, незавершених формулювань у Конституції чимало.\n– Деякі члени Конституційної асамблеї поширюють у ЗМІ інформацію про свій вихід із її складу через недовіру до Конституанти. Прокоментуйте, будь ласка, цю ситуацію.\n– Жити у правовій і демократичній державі означає дотримуватися закону. Будьяка організація повинна керуватися законом і своїм статутом. І я прагну в Конституційній асамблеї дотримуватися саме такого порядку обговорення і прийняття рішень. Ми не знімаємо ніколи обговорення, якщо член асамблеї хоче виступити. Я спрямовую його пропозиції в комісії, їх у нас сім. Тоді члени комісії приймають рішення, і ми керуємося ним, коли обговорюємо питання на пленарному засіданні.\nТреба уникнути амбіцій. Деякі члени Конституанти фактично кажуть: якщо, мовляв, не працюватимемо так, як я хочу, то я піду. Уже навіть загрожують, що групами виходитимуть із засідань. А треба розуміти, що в асамблею ніхто нікого силоміць не тягнув. Політичні, правові, наукові, громадські організації подали заяви зі списками, де вказали прізвища тих людей, яких вони хочуть увести до складу Конституційної асамблеї. Президент не відхилив жодної пропозиції.\nАсамблея не порушила жодного параграфа положень і статуту, проводячи свої засідання, кожному надавалася можливість виступити, й кожне питання ставилося на голосування. Якщо за ваше питання не проголосували, то не можна кидатися в амбіції. Якщо ми керуватимемося амбіціями, то ніколи не прийдемо до спільного знаменника. Коли говоримо про демократію, правову державу, то повинні дотримуватися права, ми не можемо комусь рекомендувати керуватися законами, а самі діяти, як заманеться.\n– Дуже дякуємо вам за те, що змогли знайти час для інтерв’ю.\nЗаписав Тарас РОМАНЮК.


Для мультибатьків – Сторінка 2 – Блог\nОчікуєте на двійню? ТОП-10 порад для вас\nРодичі, друзі, знайомі та навіть незнайомці – усі люблять давати поради. Однак, їх кількість зростає в геометричній прогресії, коли з’являються діти. Та і самі ви стаєте експертом з будь-якого питання. Всі люблять радити, і я так само. Гоу!


Запечена курка з овочами - Cook Traveler\n500 гр курка\n8 шт. картопля\n1шт. цибуля ріпчаста біла\n3 шт цибуля червона\n1 шт. перець чилі на смак\n40 гр. майонез\nСмачна, корисна і абсолютна дієтична страва. Готується легко і просто.\n2 год 35 хв.\nКурка, запечена в рукаві виходить дивно ніжною і соковитою, а овочі просочуються її соком. Овочі, запечені з куркою можуть бути різними, на будь-який смак. У даному рецепті це цибуля ріпчаста, морква, картопля. Приправи і сіль кладіть також за вашим смаком. Можна зробити це блюдо гострим, можна дієтичним, все залежить від стану здоров’я і кулінарних пристрастей. У будь-якому випадку вийде дуже смачно.\nМоєму курку і нарізаємо порційними шматочками.\nОчищаємо картоплю і моркву. Нарізаємо картоплю на четвертинки, моркву — кружальцями, цибулю — кільцями.\nВідправляємо овочі в миску, солимо і змішуємо з майонезом. Накриваємо кришкою і відправляємо в холодильник на 20 хвилин.\nОбсушуємо серветкою шматочки курячого м'яса, натираємо сіллю, перцем і сухими травами і кладемо в миску. Додаємо подрібнений гострий перець і сік половини лимона, перемішуємо і відправляємо в холодильник на 20 хвилин.\nВідправляємо курку та овочі в рукав, поміщаємо на деко і відправляємо в духовку. Запікаємо при температурі 220 градусів. Через 30 хвилин зменшуємо нагрів до 200 градусів, відкриваємо рукав і запікаємо протягом 30 хвилин. Курка з овочами готова. Перед подачею посипаємо блюдо зеленню Приємного апетиту!\nРибні котлетки в бульйоні


НЕ СПЛАЧУЮ АВТОКРЕДИТ✔ЮРИДИЧНА ДОПОМОГА | «ПІК»\nВ українському сегменті інтернету часто розміщують пошуковий запит: якщо не платити автокредит які наслідки і йому подібні. Бажання володіти престижним транспортним засобом, часто змушує покупців йти на ризик і купувати автомобіль, який їм не по кишені.\nТі ж, хто розрахував свої можливості, здавалося б правильно, можуть позбутися роботи, захворіти. Тут-то позичальник і усвідомлює: не можу платити автокредит що робити не зрозуміло. Дізнаємося, які ризики несуть неплатежі за автокредитом, і як вийти з проблемної ситуації.\nАвтокредит: загальні правила та ризики\nАвтокредит — це позика на купівлю транспортного засобу, під заставу придбаного автомобіля. Зазвичай покупець сплачує не менше третини вартості авто власними коштами, а решта гроші перераховує продавцю банк.\nЗ незрозумілих причин, багато покупців автомобілів в кредит, вважають, що якщо не платити автокредит, максимум, чим вони ризикують – це та частина ціни, яку вони сплатили з особистих коштів. Нібито банк забере автомобіль і все. Це не так.\nЗвертаємо вашу увагу: як тільки новий автомобіль залишає автосалон, його ринкова вартість знижується на 10-30% в залежності від марки, моделі та комплектації.\nТобто, просто вилучивши авто, банк змушений витрачатися на його продаж, ризикуючи не отримати навіть основну суму боргу.\nЯкі наслідки настануть, якщо не платити автокредит?\nПора задуматися над питанням: не плачу автокредит що буде, а буде наступне:\nЯкщо позичальник більшу частину кредиту виплатив, а труднощі виникли до кінця дії договору, банк дійсно може конфіскувати авто.\nЧастіше ж банк йде іншим шляхом:\nПолучає виконавчий напис нотаріуса на кредитному договорі або судове рішення про примусове стягнення боргу.\nНа підставі цього, через виконавчу службу відкривається виконавче провадження. У зв’язку з введенням Єдиного реєстру боржників України, рівносильно арешту всього майна боржника, але виконавець накладає і окремо арешт.\nДалі слідує конфіскація майна і розпродаж його на торгах. З отриманих сум задовольняються претензії кредитора, залишок передається боржнику.\nІснує значний ризик того, що виручених від продажу авто грошей на покриття кредиту, разом зі штрафами і пенею за прострочення, не вистачить.\nБудьте уважні! Якщо виручених від продажу авто коштів не вистачає на закриття боргу, банк поширить свої претензії на інше майно боржника, зарплату, гроші на рахунку.\nДОКЛАДНІШЕ ДИВІТЬСЯ ТУТ: НЕ ПЛАЧУ АВТОКРЕДИТ ЩО БУДЕ\nЩо робити, якщо платити автокредит нічим?\nВ інтернеті багато розповідей про те, як не платити автокредит законно. До дійсності ці історії відношення не мають. Якщо кредит узятий, погасити його тим чи іншим способом доведеться. Проблемним позичальникам знадобиться допомога фахівців.\nЗверніться в юридичну компанію ПІК. Вона спеціалізується на допомозі боржникам. Юристи компанії, вивчивши справу, запропонують варіанти вирішення проблеми. Можливо вдасться домовитися про продаж авто, з одночасним погашенням боргу. Можуть запропонувати викуп кредиту і погашення його зі знижкою. Без вивчення обставин дєєву пораду дати не можна. Зв’яжіться з ПІК і отримаєте консультацію.\nЩо буде якщо не платити автокредит?\nНе плачу автокредит! Онлайн консультація юриста. Ми знаємо, рішення вашої проблеми з найменшими витратами. Залишайте заявку на сайті, замовляйте зворотний дзвінок або консультацію юриста.


Bugatti прекращает производство самого быстрого автомобиля в мире - Автоцентр.ua\nАвтоцентр Новини Новинка Bugatti прекращает производство самого быстрого автомобиля в мире\n27 Жов 2021, 11:37\nКомпанії залишилося випустити лише 40 екземплярів Chiron\nBugatti оголосила про завершення виробництва Chiron, що вперше дебютував у березні 2016 року. Тираж найшвидшого у світі гіперкара обмежений 500 одиницями. Як стало відомо, автовиробнику залишилося виготовити близько 40 машин, після чого життєвий цикл моделі завершиться.\nПерші поставки клієнтам почалися в 2017 році. Риску в 300 одиниць компанія залишила позаду через чотири роки після початку виробництва моделі на заводі в Мольсаймі. Зараз Bugatti складає останні екземпляри моделі.\nЦікаво те, що їх вирішили зробити особливими, випустивши нові модифікації – Pur Sport і Super Sport. Останній укомплектують 8,0-літровим мотором W16 із двома парами турбокомпресорів. Віддача агрегата становитиме 1600 к.с. проти 1500 к.с. у звичайній версії. У пару такому мотору передбачена семиступенева роботизована коробка передач. Максимальна швидкість гіперкара примусово обмежена електронікою на позначці 440 км/год.\nЗовні фінальна версія відрізнятиметься особливими аеродинамічними елементами на кузові. Наприклад, іншим дифузором і подовженою на 25 см кормою. Крім того, до такого Широна йдуть кастомні колісні диски з шинами, здатними витримувати граничні швидкості до 500 км/год.\nBugatti Bolide назвали найкрасивішим гіперкаром у світі\nВартість фінальних версій гіперкара Bugatti Chiron вже відома. Цінник стартує від 3,7 мільйона доларів.\nТеґи: Bugatti bugatti chiron гиперкар


27.07.2020 43 Херсонские новости\nУ липні податкові ревізори Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі моніторили наявність підакцизних ліцензій, виторги суб’єктів господарювання Генічеського району. Зокрема, минулого тижня до уваги аудиторів-податківців потрапив власник магазину з кафетерієм на курортному узбережжі. Підприємець, який торік дотримувався законодавчих вимог, цього року «забув» придбати ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.\nБільше того, під час продажу «градусних» напоїв жодного разу не застосовував реєстратор розрахункових операцій.


Таємниці кармічної медицини — Зоря Полтавщини\nЗа визначенням «Великого тлумачного словника сучасної української мови» (видавництво «Дніпро», 2009 р.), медицина (від латинської medicina) – це сукупність наукових знань про хвороби, їх лікування та запобігання. Народна медицина – це народні методи лікування – фітотерапія, мануальна терапія тощо.\nКармічна медицина – це вчення про душу, Космос і Бога, під постійною увагою яких перебуває людина. Санскритське слово «карма» означає «закон відплати». На воротах Дельфійського храму Аполлона було викарбувано: «Пізнай себе, і ти пізнаєш Бога і Всесвіт». Кармічна медицина пропонує: «Через пізнання Бога і Всесвіту пізнай себе». Дві істини – Бог і Космос – зійдуть на вершину вашого здоров’я, і засвітиться у променях цих нових знань третя, забута, істина – Душа людини.\nКармічна медицина – це діагностика життя людини. Саме вона визначає силу духовного світла і його напрямок, допомагає змінити спосіб життя, плин думок, почуттів, поглядів на світ та й на самого себе. Ця медицина вивчає сферу душі людини, розвиток її Духу Святого. Саме вона вирівнює духовний стан і приводить до гармонії тіло. Кармічна медицина вивчає тіло, душу і дух людини, вказує на відхилення у цьому розвитку.\nЛюдина – вінець творіння Бога і Всесвіту. Так чому вона страждає фізичною неміччю? Кармічна медицина дає чітку відповідь на це. Людина веде гріховне життя. А всі хвороби людини – це своєрідна плата, тобто розрахунок за нечисті думки, вчинки, почуття, бажання…\nТіло людини вловлює вібрації, поля, енергію зодіаку. За її вчинками можна судити про те, у яких вібраціях вона живе, які поля і які захворювання рухають людину по життю. Необхідно враховувати, що людина й сама є джерелом енергії – сили утворюючої або руйнівної. Астрологи радять: «Приведи в гармонію свої думки, почуття – і ти станеш сином Космосу, оволодієш ще однією могутньою силою, ім’я якої – Бог!»\n«По ділах ваших судимі будете!» – вимога Творця. Хвороба – це не що інше, як покарання людини за відступ від Божого закону космічної енергії. У протиборстві людини з Божими і Космічними силами кармічна медицина знаходить причини людських захворювань. Це і є основою її філософського вчення. Саме вона розглядає еволюцію людської душі через реінкарнацію – перевтілення у нове тіло. Кожний одержить вказівку на те, що потрібно змінити у своїй душі, щоб хвороба відступила. «По хворобах ваших судимі будете», «У чистому дусі – здорове тіло».\nКармічна медицина будь-якій людині готова допомогти відкрити себе, зрозуміти свої думки й почуття, щоб назавжди залишитися без хвороб. Вона навчає людину знаходити здоров’я у чистоті думок, почуттів і вчинків.\nУрівноваженням душі займаються лікарі та служителі релігії. Цьому сприяють медитація, молитви, мантри. Про душу будь-кого із нас можна розповісти по очах, по вигляду, по нашій їжі, вчинках, по мові й хворобах. Пам’ятаймо: «У чому думки ваші, там і душа буде!» Людина перебуває у полоні мирських пристрастей, які є джерелом помилок і страждань.\nНаша порада усім: «Шукайте душею і розумом світло істини». Адже людина розкривається душею. Пам’ятаймо лишень: гріш ціна всім вашим талантам і здібностям, якщо немає у вас душі, душевності, тепла, добра. Гріш ціна вашому соціальному статусу, досягнутим висотам, успіхам, якщо душа при цьому задовольняється егоїстичними матеріальними радощами.\nЗакон еволюції говорить про те, що душа має жити на віддачу, а не на «загарбання». «Віддаючи – отримуєш» – таке правило встановлено Богом. Зорі спускаються до нас не для ворожіння, а для пошуку душі, для розуміння сутності речей. Якщо ми до цього часу не змогли пізнати себе, давайте робити це з допомогою Бога, святих і Всесвіту.\n«Бог є Дух» – сказано у Святому Письмі. Який дух – таким буде й тіло, такими будуть і його хвороби. Душа стає якісною тоді, коли у неї з’являється душевність. Душевність – це не що інше, як справжнє щире і чуттєве ставлення до кого-небудь або до чого-небудь. Душевність базується на співпереживанні, співчутті й любові. Яскравий приклад тому – волонтери…\nДушевність робить людину відкритою, доступною, вразливою до грубощів. Душевність характеризується великою терпимістю до подій, явищ і людей. Що б не сталося у житті душевної людини, три божественні сили – Віра, Надія і Любов – освітлять, заспокоять і зміцнять її. Бо така Божа воля. «Бог є любов», а любов – це душа. Віддаючи свою любов іншому, людина проявляє свою душевність. Совість є лише в душевній душі. Душа контактує з Духом лише через душевність.\nЕнергетику, тобто енергію, для тіла збирає душа. Тому біоенергетична дія допомагає знімати біль при будь-яких захворюваннях. Якщо бажаєте зарядити себе гарною енергією, вийдіть на подвір’я або станьте біля вікна, подивіться на сонце, дерева, небо і скажіть з глибоким почуттям подяки: «Господи, як хороше, яка благодать. І це усе для мене? Але цієї благодаті так багато. Я роздам її іншим людям. Господи! Благослови мене на це!»\nДевіз кармічної медицини однаковий для усіх: змінися сам – і тоді усе зміниться навколо тебе! Вилікувати тіло можливо дією на тонкі енергетичні плани душі і духу.\nСпостерігайте, чому і як ви радієте, як і чому радіють інші. Спостерігайте життя навколо себе. І тоді зрозумієте, що є любов. Усе найкраще приміряйте на собі.\nАле пам’ятайте: щоб запрацювала тонка енергія, варто у слова вкладати тепло душі й радість серця. «Віддаючи – отримуєш» – такий Божественний закон, названий Божою благодаттю. Такий закон відплати, названий кармою.\nПро це ми плануємо говорити на лекціях у народному університеті здоров’я при громадській організації «Водолії та інші».\nчлен правління громадської організації «Водолії та інші», член НСЖУ, провізор.


Iз душею й без розуму\n14 грудня, Велика сцена\n15 грудня, Велика сцена\n15 грудня, Мiкросцена\n16 грудня, Велика сцена\n17 грудня, Велика сцена\nТо, что скрывают французы…\n18 грудня, Велика сцена\n19 грудня, Мiкросцена\n20 грудня, Велика сцена\n20 грудня, Мiкросцена\n21 грудня, Велика сцена\n21 грудня, Мiкросцена\n22 грудня, Велика сцена\n22 грудня, Мiкросцена\nГоловнаПресаIз душею й без розуму\nНову виставу поставив режисер Лев Сомов. Київським глядачам він відомий як актор Театру драми і комедії на Лівому березі Дніпра; а на сцені «Сузір’я поставив знакову виставу – “Гіркий роман”: про взаємини двох відомих історичних осіб – поета Сергія Єсеніна та танцівниці Айседори Дункан, у якій Сомов зіграв роль поета. Цього разу увагу актора, режисера та хореографа привернула п’єса сучасного автора Льва Хохлова. І знову одну з головних ролей – доктора Алана Німюра – режисер «віддав» собі.\nВистава “Досконалий Чарлі” розповідає про можливості/неможливості штучного інтелекту, ідею створити досконалу людину, якій належать усі знання світу. Предметом експерименту стає безпосереднє, розумово відстале, зворушливе й добре двадцятип’ятилітнє “дитя” Чарлі, якого у виставі грає актор Театру юного глядача Валентин Томусяк.\nСмислові акценти вистави, базові сентенції, мотиви й лейтмотиви прості та зрозумілі, інколи навіть, здається, до банальності. В той же час, досить цілісна, органічна робота акторів, художні тонкощі (сценографія – Олег Луньов), а також культурні асоціації, що виникають під час перегляду вистави, приковують увагу, незважаючи на значний хронометраж постановки (близько трьох годин).\nДеякі акторські роботи цікаві перш за все завдяки мистецтву перетворення. Наприклад, із появою медсестри Меріам (Катерина Кистень) немов у додатковому режимі сприйняття вистави прослідковуються образні паралелі й з екранізацією булгаковського “Собачого серця” в постановці Бортка, й з кінофільмом “Політ над гніздом зозулі” Мілоша Формана. Від сцени до сцени актриса грає метаморфози, що відбуваються із сестрою: жорстка, суха й вимоглива; іронічна інтелектуалка; добрий друг; зухвала й відчайдушна...\nКрізна дія вистави передбачає також зміни характеру Чарлі. Від неадекватного сироти з притулку до генія-інтелектуала – актор змінюється на очах у глядача. Ось він згорблений, у великих окулярах радіє життю, граючи «в день народження», ніби задуває свічки на святковому торті. Його рівень розвитку нижчий, ніж у щура, що став першим піддослідним у справі доктора Алана Німюра. Хлопець дивний, неприборканий у емоціях і діях, подеколи по-дитячому істеричний, але його душа примушує захоплюватися навіть розумних і сильних. Після операції з укорінення штучного інтелекту Чарлі освічений і розумний, він знає іноземні мови та історію культури, але не може впоратися з хаосом у душі та свідомості, тому розчарований у власній досконалості – Чарлі у відчаї шукає застосування набутим знанням. Знову-таки, пригадуються слова професора Преображенського про те, що немає сенсу створювати людину штучно. Ось і в “Досконалому Чарлі”: помилок природи не буває, а “прищеплений” інтелект – не вічний.\nВ той же час, доктор Алан Німюр і його колега Рональд Штраус (В’ячеслав Шеховцов), які дещо нагадують професора Преображенського та його асистента доктора Борменталя, а також кохана Чарлі Елен (Олена Колісниченко) – емоційно рівні, концептуально статичні, незмінні з розвитком дії.\nКомпозиція вистави дещо розмита, але її динаміка дозволяє сприймати дію на одному диханні. Ефектні й зворушливі монологи Чарлі, винесені на екран. Свого роду емоційний літопис подій, що відбуваються з головним героєм, а також його аналіз цих подій, який свідчить про зміни в свідомості, є додатковим засобом характеристики.\nХочеться відзначити ще одну важливу річ: у виставі дуже тонко, ненав’язливо прослідковується біблійний мотив – значущість віри в житті людини. Адже лише прочитання Біблії, знання якої, до речі, не були передбачені геніями медицини, позбавляє Чарлі хаосу в голові. Та й відома біблійна істина про те, що “знання примножують скорботу”, а також мотив безсмертя душі – не просто алюзія – здається, вистава “Досконалий Чарлі” саме про це. Принаймні, дозволимо собі припустити.\nДень №224 Олена Варварич


Деменівська Долина. Деменівська долина. Тури та відпочинок в Словаччині. АНГА Тревел. Київ\nКраїни > Словаччина > Деменівська Долина\nДеменівська Долина - одна з наймальовничіших долин в Словаччині, яка має почесне звання головного туристичного центру північної частини Низьких Татр. Кришталево чисте високогірне повітря, розмаїття флори і фауни та гірськолижні курорти, що приносять незабутні враження та емоції. Долина знаходиться на північній стороні схилу Низьких Татр (за своєю величиною другий гірський масив у Словаччині). Статус Національного парку Словаччини, долина отримала за дивовижні, збережені в первозданному вигляді хвойні ліси, цілющі термальні джерела насичені мінералами, унікальні печери та озера. Головною цінністю парку є Врбіцке плесо і Деменівський крас.\nДеменівська Долина лежить між вершинами Хопок (2024 м), Крупова Голля (1927 м), Поляна (1889 м), Дереша (2003 м) і Дюмбер (2043 м). Протяжність долини становить 15 кілометрів, а загальний розмір цієї резервації досягає 837 гектарів.\nТривалий період Деменівська Долина була відома тільки своїми печерами, а це означало, що лише вузьке коло цінителів підземної краси могло насолодитися мальовничістю цього райського місця. Світову популярність долина здобула в XIX - XX столітті, коли проводили дослідження, складали карти карстових і крижаних печер, робили їх опис. Ще більшого розголосу долина отримала після відкриття печери Свободи в 1921 році. Після цього тут проклали асфальтовану дорогу. А максимальну популярність забезпечила канатно-крісельна дорога, споруджена на горі Хопок в 1936 році.\nКурорти та пам'ятки Деменівської Долини\nГора Хопок - її висота становить 2021 метр від рівня моря і є найвідомішим та одним з найкращих гірськолижних курортів в Європі. Цей пагорб розташований на території Деменівської Долини. Тут знаходиться найвідоміший гірськолижний курорт не тільки в Словаччині, але і в Європі - Ясна. Курорт поділяють на 4 окремих туристичних центрів: Хопок - Південь, Хопок - Північ, Отупне, Загардки. Кожному з цих центрів характерні свої класи трас. наприклад:\nОтупне - в основному сині траси для початківців лижників, їх висота 1430 -1140 метрів;\nЗаградки - червоні траси, підходять і для новачків і для досвідчених лижників, висота - 1450 - 1030 метрів;\nХопок-Північ, тут траси червоні і парочка чорних, висота - 2020 -1230 метрів;\nХопок-Південь - можливість цілинного катання, траси чорні та червоні для лижників асів, висота - 2020 - 1160 метрів.\nОбладнання курорту: 1 - фунікулер, 4 - канатних дороги, 10 - підйомників і пропускна здатність 24500 осіб на годину.\nУ Словаччині багатий і барвистий підземний світ - печери, які наче магніт, притягують туристів з інших країн подивитися на це диво. Унікальні форми та фарбування капельникових або крижаних утворень, відкривають завісу сил природи. На території Словаччини налічується близько 4000 печер, але тільки 12 відкриті для відвідування.\nДеменівська долина включає в свою територію Деменівська карст, де розташований печерний комплекс, його протяжність близько 25 кілометрів. Серед безлічі печер які закриті для відвідувачів, тут притаманні різні карстові утворення і прірви.\nУ регіоні Деменівської долини для відвідування туристами відкритті тільки дві печери, одна з яких - Деменівська печера Свободи. Ця печера славиться своїми надзвичайними підземними красотами, завдяки яким відома у всій Європі. На протязі декількох років печеру відвідує від 150 до 175 000 чоловік на рік. Про її існування стало відомо в 1921 році, а через три роки відкрили для екскурсій. Вхід до печери розташований на висоті 870 метрів над рівнем моря. Печера була утворена завдяки течіям річок Задна Вода і Деменовка, що створили в підземні тунелі в вапнякових відкладах. Тут складна система підземних коридорів, гротів і залів прикрашених капельниковими утвореннями. По мимо сталагмитів, сталактитів і неймовірної краси водоспадів, утворилися озера з капельниковимі прикрасами, що нагадують листя латать і перлів, якими всипане дно. Ця печера має загальну довжину в 8126 метрів, але відкрила свої живописні красоти для відвідувачів, тільки на протяжності 1800 метрів. У лоні Деменівської печери протікає річка Деменовка. Екскурсія в печері проходить за двома маршрутами - по малому (1200 метрів) і за великим (2200 метрів) колах. Деменівську печеру включили до числа Національних природних пам'яток. З 1933 року тут проводять оздоровчі спелеокліматіческой сеанси, які дуже ефективні при захворюваннях верхніх дихальних шляхів.\nДеменівська крижана або Драконяча печера- розташована на висоті 840 метрів від рівня моря в кручі Башта і утворена руслом річки Деменовка, яка протікає під землею. Печера була виявлена в 1719 році в цей же час, тут проводив її дослідження Бухолз Юрай. Загальна протяжність печери близько 1750 метрів, екскурсійний шлях 650 метрів. Для загального доступу туристів її відкрили наприкінці XIX століття. Назву Драконяча печера вона заслужила завдяки знахідкам останків кісток печерних ведмедів, які сприймали за кістки драконів. Унікальна краса печери максимально проявляється під час танення снігу, вода з якого, проникаючи в ущелину замерзає, утворюючи величні мальовничі колони.\nВрбіцке озеро - найбільше природне озеро, що розкинулося на території Деменівської долини в Низьких Татрах. Розташоване воно на висоті 1113 метрів від рівня моря. Загальна площа становить 0,69 гектара, а максимальна глибина досягає 8 метрів, ширина озера - 62 метри, довжина - 115 метрів. Врбіцке озеро утворилося внаслідок відходу льодовика зі схилів пагорбів Дереша і Хопок. З цього озера бере початок річка Отупнянка. Щоб утримати рівень озера незмінним, на його берегах створили насипи, поступово краї озера заселяє рослинність. Навколо мальовничої водойми прокладено безліч туристичних маршрутів. На цих же берегах розміщується гірськолижний курорт Ясна. У 1975 році Врбіцке озеро внесли до списку національних пам'яток природи і з цього часу призначили найвищий рівень охорони - п'ятий. У наші дні розробляється проект охорони, який допоможе зберегти розміри озера, адже воно з кожним роком зменшується. Зарослі рогозу стрімко розростаються і ним заросла більша частина поверхні озера тільки за останніх два десятки років. Громадськість вкрай стурбована цим, і сподіваються, що новий проект допоможе зберегти найпрекрасніший природний здобуток. І можливо хоча б в обмеженій кількості, сюди знову повернуться прогулянкові човники, які були такими популярними серед відпочиваючих в 60-х роках минулого століття. Врбіцке озеро служить відправною точкою багатьох туристичних маршрутів і прогулянок.\nАквапарк «Татраландія» - вважається найбільшим аквапарком не тільки у всій Словаччині а й у Польщі та Чехії. Він функціонує - цілий рік. Це цілий комплекс з готелями, магазинами та іншими додатковими послугами. Аквапарк цікавий для будь-якої вікової категорії, адже найширший спектр послуг і розваг наданий на його території. У повному розпорядженні відвідувачів: басейни з мінеральною термальною водою - 8, два з яких криті. Температура води від плюс 28 до 38 ?С. У літній період доступно для відвідування 11 басейнів, всі використовують термальну воду. Басейни обладнані різноманітними водними атракціонами: доріжками для плавання, водними постелями, водню скалолазною стіною, а також водними течіями, гойдалками, дитячими гірками і 27 тобоганними дорогами та гірками. Татраландія відома тобоганом з назвою Анаконда, його довжина 146 метрів, а ще тобоганом з найкрутішим спуском - Free Fall - 35 метрів у вільному падінні. Щодня тут проходить насичена шоу-програма. Територія аквапарку включає в себе санаторний світ Татра-Терм-Вітал. Тут розміщені масажні, парні і водні ванни, сауни та доступні різні процедури.\nТатраландія це прекрасне місце, де можна поєднати роботу і відпочинок. Отримати місце для проведення корпоративів, конгресів, мотиваційних зустрічей. Тут розташовані приміщення, обладнані за новітніми технологіями найвищого рівня.\nДля максимальної зручності в аквапарку введена система безготівкового розрахунку за допомогою електронного чіпу, завдяки чому підвищується безпека, швидкість обслуговування.\nліто - 9:00 - 21:00;\nзима - 9:00 - 21:00;\nміжсезоння - 10:00 - 21:00.\nтури в словаччину, тури в деманівську долину, відпочинок в словаччині, гірськолижні курорти словаччини, термальні курорти словаччини, визначні місця словаччини, гірськолижний курорт деманівська долина, міста словаччини, курорти словаччини, тури на курорти словаччини, зимовий відпочинок в словаччині, екскурсії в деманівській долині, екскурсії по словаччині, цікава стаття про деманівську долину, деменівська печера, де відпочити в словаччині, тури в словаччину з києва, тури в словаччину з україни, тури в деманівську долину з україни, тури в деманівську долину з києва.


Королевська вимагає покінчити з "підприємницьким апартеїдом" | УНІАН\nКоролевська вимагає покінчити з "підприємницьким апартеїдом"\n17:36, 28 вересня 2010\nНардеп про три бізнес-клімати\nПоки в Україні не буде покінчено з «підприємницьким апартеїдом», корупція і тіньова економіка процвітатимуть. Про це заявила Наталія КОРОЛЕВСЬКА, голова Комітету Верховної Ради України з питань промислової і регуляторної політики і підприємництва на конференції «Україна: реформи, конкурентоспроможність, інвестиції», організованій Фондом «Ефективне управління» і газетою Financial Times.\nЯк повідомили УНІАН у прес-службі комітету, за словами Н.КОРОЛЕВСЬКОЇ, «без тотального викорінення корупції провести кардинальні економічні реформи неможливо. Країні потрібний єдиний антикорупційний проект».\nНа думку голови парламентського комітету, в Україні бізнес платить колосальний «корупційний податок», який в загальній сумі перевищує всі легальні податкові платежі. «Корупція заганяє бізнес у тінь, де вже знаходиться понад 45% економіки, - відзначила Н.КОРОЛЕВСЬКА. - Тіньовий сектор, що становить щорічно десь 40 млрд. дол., можна порівняти із загальною сумою іноземних інвестицій, вкладених в нашу країну за останні 15 років»!\nУ результаті, вважає голова Комітету ВР, в Україні існує кілька бізнес-кліматів. «Для малого бізнесу – це Північний полюс і, судячи з дій влади, скоро там настане вічна мерзлота. Для середнього бізнесу – це джунглі, де жити можна, але весь час існує небезпека бути з`їденим урядовцем-канібалом. І більш-менш спокійно почувається великий бізнес, для якого створено помірний клімат», - заявила Н.КОРОЛЕВСЬКА.\nНа її думку, реформи можуть стати інструментом як процвітання, так і руйнування країни. Щоб не допустити останнього, реформи необхідно супроводжувати єдиним антикорупційним проектом.\n«Поки у нас не буде однакових правил гри для всіх, поки в Україні не буде покінчено з «підприємницьким апартеїдом», корупція і тіньова економіка процвітатимуть, - вважає Н.КОРОЛЕВСЬКА. – Якщо не подолати корупцію, яка досягла вже глобальних масштабів, то ніяке зниження податків на 2-3% не дасть жодних результатів, оскільки все поглинеться тіньовим сектором».