Чубаров: ми плануємо ухвалити Вільнюську декларацію про гарантії збереження кримськотатарського народу\n15 Листопад 2018, Київ 22:39\n08 Квітень 2016, 15:22\nГолова Меджлісу кримськотатарського народу – про Всесвітній конгрес, муфтіят на материку і зволікання зі створенням батальйону «Аскер»\n11 квітня у Вільнюсі розпочне роботу виконком Всесвітнього конгресу кримських татар (ВККТ). Попередній відбувся 16-17 січня у Генічеську. Про підсумки роботи за попередні три місяці і плани форуму в Литві, а також про перспективи створення кримського батальйону розповів голова Меджлісу кримськотатарського народу, президент ВККТ Рефат Чубаров.\n– Рефат-ага, Ви стежите за тим, як виконуються рішення січневого засідання виконкому?\n– У січні ми вирішили, що кримськотатарська діаспора в Туреччині бере на себе деякі соціальні проекти в Генічеському районі. Ми визначили три місця, де маємо побудувати мечеті. В усіх трьох місцях вирішили питання виділення землі. Мова йде про Стрілкове, Партизаньске і сам Генічеськ. Ми створили робочу групу, рішення ухвалені щодо Стрілкового і Партизанського, стосовно Генічеська зараз напевно сказати не можу. І тепер уже справа за кримськотатарською турецькою стороною. Я сподіваюся, що будівництво однієї мечеті цього року буде розпочато, в цьому у мене сумнівів немає.\n– Які плани щодо вільнюської зустрічі?\nУ Вільнюсі говоритимемо про координацію нашої політики в країнах, де є кримськотатарська діаспора\nУ Вільнюсі говоритимемо про координацію нашої політики в країнах, де є кримськотатарська діаспора. Найбільші результати вже помітні в Туреччині, всі партії, представлені в парламенті, доступні для наших тамтешніх лідерів, вони відгукуються на наші ініціативи. Особливо це стало помітно з осені минулого року, коли Туреччина відчула й усвідомила суть російської агресивної політики. Також будемо говорити про необхідність залучення еліти румунської, еліти титульної нації, до розуміння проблем кримських татар. У Бухаресті пройшов міжнародний круглий стіл, ми провели його з Демократичним об‘єднанням тюрко-татар Румунії. Туди їздила Гаяна Юксель. Нашим вченим вдалося запросити румунських колег, було моє велике інтерв’ю в румунських газетах, тема стала пізнаваною. Маю сказати, що в Румунії і в Туреччині кримські теми відомі. В Румунії серйозні зрушення, бо тісно співпрацюють посольство Румунії і наша діаспорна організація.\nУ Вільнюсі також говоритимемо про відкриття представництва в Брюсселі. Рішення вже погоджено. Тут треба сказати, що через особливості нашої ситуації в Криму і на материку, ми об‘єднаємо дії Меджлісу і Всесвітнього конгресу (кримських татар – ред.). Тому ми говоритимемо про відкриття представництва Меджлісу і про можливість роботи представництва в плані виконання рішень Всесвітнього конгресу, якщо така необхідність буде.\nМи плануємо ухвалити документ, який міг би бути підтриманий президентами низки європейських держав. Ми провели попередню дискусію, концептуальну. Мова йде про своєрідну Вільнюську декларацію щодо гарантій збереження кримськотатарського народу. Цей документ буде запропонований лідерам держав Європи, Сполучених Штатів.\nЗасідання виконавчої ради Конгресу відбуватиметься в приміщенні Сейму. Це для нас висока повага з боку Литви\nОдин день у Вільнюсі буде присвячений конференції щодо ситуації кримських татар у Криму. Відповідає за неї голова спілки татар Литви і член виконкому Адас Якубаускас, партнерами виступають міністерство закордонних справ Литви і Сейм. І конференція, і засідання виконавчої ради Конгресу відбуватиметься в приміщенні Сейму. Це для нас висока повага з боку Литви, бо такого не буває, щоб у Сеймі проходили якісь заходи, окрім парламентських. Ми це оцінили. Вони свідомо це роблять і підкреслюють, що мають зробити це для кримських татар. Ми виїдемо в Тракай, подивимося місця, пов‘язані з історією, культурою давніх татар, які поселилися в Литві. Є ідея, якщо вона буде підтримана литовською стороною, громадськістю, встановити пам‘ятник Хаджі Гірею, засновнику Кримського ханства. Ми будемо погоджувати наші заходи на найближчий час, зокрема й ті, що стосуються 18 травня.\n– У Генічеську мова йшла про створення муфтіяту кримських татар на материковій Україні, який мав стати альтернативою Духовному управлінню мусульман Криму. В цьому напрямку щось робиться?\n– Були різні підходи. Спочатку хочу трохи сказати про Крим. Коли ми побачили, що під час системних погромів, обшуків родин мусульман, коли за два дні було 16 обшуків, затримані люди, потім чотири залишилися за ґратами, що муфтіят не здатний виступити на захист цих мусульман. Тоді з‘явився мій відкритий лист до пана муфтія, в якому я підкреслив, що його обирали всі мусульмани, і їхній захист– це справа муфтіяту. Тоді Наріман Джелял та інші виступили з ідею створення ради улемів (вчених) при муфтіяті. Здавалося, що в разі, якщо буде рада улемів, то вона виступатиме як експертна спільнота для тієї сторони, окупаційної, коли виникали звинувачення щодо «екстремістської літератури» релігійної. Ми тоді з розумінням поставилися до цієї ідеї, хоча реально її не підтримали, бо побачили,що тим, хто звинувачує мусульман, їм не потрібна правда, вони знають, що роблять. Але на це не відгукнувся і муфтій. Він побоявся, не пішов на це. Там ця ідея як з‘явилася, так і зникла.\nЦі громади, коли будуть до цього готові, проведуть збори й оберуть собі людину, яка займатиметься питаннями координації, оберуть членів правління, це така форма духовного управління\nА тут ця ідея залишається. Вона полягає в тому, що де-факто створені мусульманські громади, в яких більшість складають кримські татари, деякі з них були ще до окупації створені, це сотні людей у Києві, Львові, Херсоні, Дніпропетровську. Щоб вони були скоординовані в плані розуміння всіх тонкощів ісламської релігії, щоб на момент повернення до Криму вони були об’єднані довкола традиційного розуміння ісламу. Ці громади, коли будуть до цього готові, проведуть збори й оберуть собі людину, яка займатиметься питаннями координації, оберуть членів правління, це така форма духовного управління. Робота ця йде, але є брак кадрів з вищою релігійною освітою. Думаю, що ми маємо обов’язково це зробити. Тут вирішуватимуться і питання допомоги з Діянетом (державним управлінням у справах релігії в Туреччині) щодо направлення вчителів та імамів. З часом доведеться вирішувати майнові питання з мечетями та молитовними будинками, які з‘являються в результаті діяльності деяких громад. Ідуть консультації з мусульманськими громадами, робота триває.\n– Чи будуть залучені до створення нового духовного управління представники кримськотатарської діаспори з-поза меж України?\n– Як сторона взаємодії, партнери, але не для участі в організаційній структурі. Ми питання про це не ставили ніколи, мова лише про духовну єдність. На наші заходи ми традиційно запрошували татар з Польщі, Литви, Білорусі, Румунії. Але ми знаємо, що муфтії тих країн, де живуть вихідці з Криму, не можуть на законних підставах входити в організаційні структури мусульман тут, і ми намагаємося їх про це попередити. І тут справа не лише в українському законодавстві, але і в міжнародних нормах. Окрім того, нам відомо про намагання Москви перешкодити нашій взаємодії з організаціями діаспори. Росіяни в різні способи виходили на керівників громадських організацій, а також на їхніх духовних лідерів, щоб за будь-яку ціну заманити їх до Криму. Були пропозиції достатньо спокусливі, в тому числі і підприємцям.\n– І яка була реакція? Хтось спокусився?\n– Були такі, хто замислився, але ж там є тверезі голови. І ми пояснили їм, що це навіть не капкан, це просто надзвичайно цинічний і гидкий прийом. Мова про Румунію, щось подібне мені говорили і про Польщу, але деталей я не знаю.\n– Скажіть, будь ласка, чи є громадська організація «Аскер» прообразом майбутнього кримського батальону і на якому етапі зараз робота зі створення цього підрозділу?\nСправа з батальйоном незрозуміло затягнулася. До нас доходить деяке відлуння – в оточенні Президента дехто ставить під сумнів доцільність створення такого підрозділу\n– Справа із батальйоном незрозуміло затягнулася. Будемо виходити з того, що є люди, які хочуть служити в підрозділі, де в мінімальній формі буде забезпечено збереження релігійної ідентичності, і це не має бути монорелгійне чи моноетнічне утворення. Але важливо, щоб там не було спиртного, була валяльна (дозволена нормами ісламу) їжа і були можливості для намазу. Все це ми неодноразово доводили до керівництва, ніде не було відмови, і навіть є підтримка нібито, але тепер є потреба в ухваленні політичного рішення, воно залишається за президентом. Міністерство внутрішніх справ готове до створення такого підрозділу, довело свою позицію до президента, ми зустрічалися з паном міністром внутрішніх справ, є розуміння серед керівників Національної гвардії. Тут можуть бути деякі розмірковування, про які говорять у кабінетах, але не кажуть публічно.\nДо нас доходить деяке відлуння – в оточенні президента дехто ставить під сумнів доцільність створення такого підрозділу, я не знаю, яку вони мотивацію наводять. Але ми над цим працюємо, оскільки на нас тисне Крим – молоді люди, які не хочуть служити в російській армії, виїжджають з Криму і просять створити такий підрозділ. Я сподіваюся, що в найближчі кілька місяців його буде створено, ми працюємо над цим. Громадське об‘єднання «Аскер», воно зареєстроване в Генічеську, його члени пройшли певний інструктаж, вишкіл, навчалися на семінарах, вони стали такими добрими помічниками митної і прикордонної служби, з якими спільно стоять на адміністративному кордоні. Я знаю, що частина з них прийшли з наміром потім перейти до батальйону, який створюватиметься.


Напад на журналістів: як українська Феміда "захищає" представників ЗМІ - 20 листопада 2018 - Телеканал новин 24\n20 листопада 2018, 16:00\nДнями у судовому реєстрі вже опублікували рішення Запорізького суду на користь журналістів 24 каналу, які у лютому 2018 року відправились до Запоріжжя, аби розібратися у схемах, за якими збанкрутувало державне підприємство "Кремнійполімер".\nУвага журналістів стала не до душі тамтешньому керівництву.\nТоді директором заводу значився Володимир Чушенко. Він, до речі, виявися безпосередньо пов'язаним із фірмами російського бізнесмена Григоряна, на одній з яких його рідний брат у Москві працював топ-менеджером.\nТож 15 лютого під час зйомок на знімальну групу програми "ЦРУ. За кадром" напали біля "Кремнійполімеру". Невідомий на той момент чоловік поламав професійну телевізійну камеру та забрав у журналіста мікрофон і акумулятор.\nПісля приїзду поліції з'ясувалося, що нападник – тамтешній начальник служби безпеки пан Холодний, з його слів на той момент забрати в журналістів відеоматеріал було наказом його керівника директора Чушенка.\nВиконавчий директор Запорізького ДП "Кремнійполімер" Володимир Чушенко\nПоліція внесла справу по Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно 171 статті Кримінального кодексу про відповідальність за перешкоджання журналістської діяльності. Судові засідання тривали майже дев'ять місяців і, врешті решт, провина нападника повністю доведена. Суд присудив йому три місяці арешту та відшкодування збитків телеканалу за пошкоджену техніку.\nЯ справді цьому радію, але відкритим лишається питання відповідальності самого директора Чушенка, адже за хронологією подій саме він і спровокував цей інцидент. Судові засідання Чушенко ігнорував, і, за останньою інформацією, взагалі покинув межі України. Адже після програми "ЦРУ" про схеми на "Кремнійполімері" підприємством зацікавились силові структури.\nАле повернемось власне до вироку. Він справедливий, але дещо унікальний. Прецедентний він у тому, що суд застосував санкцію арешту до підсудного. Насправді, це рідкість. Журналісти часто зазнають нападів під час роботи, викликають поліцію, пишуть заяви, але справи про 171 статті зазвичай навіть не доходять до суду.\nНаведу приклад: у 2016 році я знімала програму про комунальні схеми та монополію приватної керуючої компанії у Шепетівці. Ми прийшли туди за коментарем та опинились у пастці. Конструктивної розмови не вийшло. Замість того на мене та відеооператора спустили місцевих сантехніків, які пошкодили камеру, бо намагались забрати відеоматеріал.\nНа місце ми викликали поліцію, я написала заяву, факт нападу був зафіксований на відео – доводити та розслідувати навіть нічого не було потрібно. Але тільки-но ми покинули межі Шепетівки – нашу справу закрили, бо не знайшли формальної підстави.\nІлюстративне фото поліції\nСпочатку місцевий слідчий попросив вислати дублікат диску, бо ніби не міг зчитати з нього відеофайли, на яких зафіксований злочин, відповідно і не зміг його "розслідувати" та довести. А потім геть перестав виходити на зв'язок, бо сказати йому, чим завершилося розслідування по 171 статті було, напевне, соромно.\nУ тому, що справу злили є, певно, і наша провина – ми не "дотисли" і дарма сподівались на принциповість та добропорядність шепетівської правоохоронної системи.\nЗгідно з дослідженням "Українських новин", лише кожна 12 справа про напад на журналістів доходить до суду, половина закривається ще на стадії слідства. І вироки по 171 статті, на жаль, поодинокі.\nМи щиро радіємо, що дійшли у цій боротьбі за справедливість переможного кінця і створили певний прецедент. Не можна нападати на журналістів – це карається законом.\nНовини УкраїниРозслідуванняЖурналістиСуддіКорупціяВідеоблогиЦРУ. За кадром


V Неділя Великого Посту – 3 квітня 2022 р. – Парафія Святого Олександра\nV Неділя Великого Посту – 3 квітня 2022 р.\nДорогі брати і сестри! Сьогодні ми проживаємо вже V Неділю Великого Посту, котра також має назву «Judica» («Судна»). У 43-му Псалмі читаємо: «Суди мене, Боже, і розсуди тяжбу мою з народом недобрим. Від людини лукавої і злої визволи мене. Бо Ти — Бог сили моєї» (Пс. 43:1-2). В цьому році, коли час Великого Посту нерозривно пов’язаний для усіх нас з випробуванням Війною, ці слова набувають особливого звучання!\nВ наших храмах вже завішено (аж до Літургії Великої П’ятниці) усі хрести. Таким чином Церква прагне зосередити наші помисли та збудити тугу за Великодньою Неділею.\nОскільки надалі існують значні ускладнення з пересуванням містом та з відвідуванням св. Меси в храмах, заохочуємо Вас долучатись до молитви Церкви за допомогою наших католицьких медіа-ресурсів (як у телевізійній мережі, так і в мережі Інтернет). Зокрема, в нашому Соборі св. Меси відбуваються за таким розкладом:\nз понеділка по суботу включно – о 900 та о 1800\n(з трансляцією на каналі і веб-сторінці «Телебачення Віковічного Слова» – EWTN)\nв неділі – о 1000, 1230 та 1400\nсв. Меси о 1000 та 1230 транслюються на каналі та веб-сторінці «Телебачення Віковічного Слова» (EWTN).\nПід час Великого Посту в нашому Кафедральному Соборі також відбуваються Великопісні (покутні) Богослужіння:\nв будні дні: після св. Мес о 900 – Хресна Дорога;\nо 1700 – Виставлення Пресвятих Дарів, «Гіркі Жалі», молитва св. Розарію;\nпісля св. Меси о 1800 – Хресна Дорога;\nв неділі Великого Посту після усіх св. Мес – молебень «Гіркі Жалі».\nНа цей тиждень припадає І четвер місяця, і в цей день під час Виставлення Пресвятих Дарів перед вечірньою св. Месою (тобто, о 1700) відбудеться молебень про нові покликання до священицького і чернечого життя.\nНаступна неділя буде вже Неділею Страстей Господніх, або ж Пальмова (Вербна) Неділя. Усі пожертви, зібрані під час св. Мес наступної неділі, будуть скеровані на підтримку нашої Дієцезіальної Вищої Духовної Семінарії, котра, як сподіваємось, невдовзі зможе повернутись у вже звільнений Ворзель, що під Києвом.\nНехай добрий і милосердний Господь береже Вас та Ваші родини!\nМи ж, священики київської Кафедральної парафії св. Олександра, щоденно пам’ятаємо про Вас у наших молитвах!


Розсекречений топовий електрокар Hyundai: це великий кросовер із запасом ходу 480 км\n04 листопада 2021 в 13:24\nФото: carscoops.com | Hyundai Ioniq 7 стане найбільшим електромобілем марки\nПрем'єра Hyundai Seven відбудеться на автосалоні в Лос-Анджелесі. Серійний електрокросовер з'явиться у 2023 році.\nПредставлені перші тизери кросовера Hyundai Seven. Концептуальний електромобіль представлять на автосалоні Лос-Анджелеса 17 листопада. Про це повідомляє сайт Carscoops.\nРодзинка дизайну — піксельна діодна оптика\nНовий Hyundai Seven – передсерійний варіант електрокросоверу Ioniq 7. Він з'явиться у 2023 році та стане флагманом в електричній лінійці марки.\nДизайн Hyundai Seven обіцяє бути дуже нестандартним – із піксельною оптикою та діодною смугою на всю ширину кузова спереду. За розмірами кросовер більший за Hyundai Santa Fe, але компактніший, ніж Palisade.\nВ обробці салону використовують сукно та дерево.\nСалон виконаний у стилістиці лаунж-зони, а в обробці поєднуються дерево та сукно. Відомо, що електрокар запропонують у версіях на 6 і 7 місць. Серед опцій обіцяють інноваційний автопілот.\nСерійний електромобіль Hyundai Ioniq 7 збудують на модульній платформі E-GMP, як і молодший Ioniq 5. Кросовер у початковій версії отримає два мотори сумарною потужністю 313 к. с. і повний привід. Можливо, згодом запропонують і потужніші варіанти.\nСалон виконаний у стилістиці лаунж-зони\nАкумуляторна батарея на 100 кВт∙год дозволить проїжджати близько 480 км без підзарядки. Зарядити електромобіль у швидкому режимі на 80% можна буде приблизно за пів години.\nРаніше Фокус розповідав про новий Volkswagen ID.5 — найстильніший електромобіль німецького бренду.


• Як закарпатець узявся вирощувати екологічний часник та робити з нього обереги • ЗакарпатПост •\n08.08.2018 02.08.2018 post 5429 Views\nВи пили колись горілку з часником? А їли консервовані пагони часнику? Ставили у вази часничині букети? А, може, відганяли від будинку чи квартири нечисть часниковими оберегами?\nА Владислав із села Тур’ї Ремети Перечинського району не лише добрий ґазда, але й прекрасний винахідник. Чоловік використовує звичну для Закарпаття городню рослину як лише можна, пише газета «Неділя Закарпатські новини».\n«Турянський часник – особливий. Із нього виходить дуже смачний домашній самогон. А ще ми маринуємо пагони, виходить, як стручки квасолі, на вигляд та на смак, а тертий часник у баночках підфарбовуємо буряком», – зізнається Владислав.\nАле й це ще не все. Оскільки рослина, батьківщиною якої є Південна Азія, вважається чудовим засобом боротьби зі злими силами, чоловік почав виготовляти з неї ще й обереги.\nАдже відомо, що наші предки наділяли часник чудодійною силою. Наприклад, освяченим змащували на Великдень над очима, щоб мати здорові очі. Застосовували його і як протидію укусові гадюки. Крім того, колись у день весілля його вплітали у вінок молодої або зав’язували між її волоссям, аби її не зурочили і не накоїли подружжю лиха.\nОтже, Владислав почав використовувати знання предків для своєї часничної справи. Його обереги в народному стилі і цікаві, і корисні, адже лікарські властивості рослини довели не лише закарпатські босоркані, але й професійні медики. Компоненти з рослини входять до складу багатьох ліків від застуди, грипу, для зміцнення імунітету, дезінфікуючих засобів та препаратів для лікування органів дихання. У народній медицині рослина також здавна широко застосовується.\nТож закарпатець із піднесенням розповідає про улюблене заняття і пропонує дійсно багато часничної продукції.\nЦікаво, що часник є найстарішою культивованою рослиною у світі. У їжу його почали вживати близько шести тисяч років тому. Територією, де вживається найбільша кількість часнику, визнана Південна Азія, а країною, де часник люблять найменше – Японія. Там його використовують тільки з лікувальною метою.\nА от у США на честь часнику навіть назвали місто Чикаго, назва якого з індіанської перекладається як «дикий часник».\nТож турянський природний антибіотик може не лише відігнати від закарпатців злі сили, але й покращити їхнє здоров’я та зробити страви більш смачними.\n← Цієї ночі в експериментальну поїздку вирушив швидкісний поїзд сполученням Львів – Ужгород – Львів\nЧиновницю Ужгородської міської ради, затриману на хабарі, судитимуть →\nПротягом 9-10 січня на дорогах Закарпатської області збережеться ожеледиця\n09.01.2017 post Коментарі Вимкнено до Протягом 9-10 січня на дорогах Закарпатської області збережеться ожеледиця\n06.11.2019 post Коментарі Вимкнено до Коли закарпатці почнуть любити та цінувати своє рідне\nПогода у Закарпатті на сьогодні, 12 жовтня. Народні передбачення, повір’я\n12.10.2018 post Коментарі Вимкнено до Погода у Закарпатті на сьогодні, 12 жовтня. Народні передбачення, повір’я


Шкарпетки бавовняні жіночі Marilyn FOOTIES P25 | InSecret.ua\nШкарпетки бавовняні жіночі Marilyn FOOTIES P25\nКороткі жіночі шкарпетки Marilyn FOOTIES P25 забезпечать комфорт при носінні.\nВиготовлені з приємного до тіла, трикотажного матеріалу.\n"У рубчик", щільні, непрозорі.\nЗ формованою стопою.\nМіцна м'яка резинка, укорочена гомілка.\nБагата палітра соковитих кольорів і м'яких відтінків.\nСклад: 80% Бавовна; 15% Поліамід; 5% Еластан.\nКод товару 422 711\nСрібло Золотий Кольоровий принт Чорний/Червоний


"САДИ АДОНІСА". Мала антологія світової поезії в перекладах Назарія НАЗАРОВА / Асоціація Європейських Журналістів\nДумузі і Гештінана\nМенший біс роззявив рота і старому бісу каже:\n«Нум, ходімо, полетімо до Інани осяйної!»\nПолетіли до Унука, там Інану ухопили:\n«Шляхом, що лише для тебе, ти підеш в підземне царство!\n5Шляхом, вимріяним серцем, ти підеш\nв підземне царство!\nПідеш до Ерешігалю, підеш у підземне царство!\nСкинь свої розкішні шати – і зіходь в підземне царство!\nОсяйну ти діадему скинь з волосся – сходь під землю!\nІ чарівність всю приємну – всю ізкинь ти, сходь під землю!\n10І зніми із ніг браслети ти коштовні, сходь під землю!\nА коли під землю зійдеш… [дефект тексту]\nОсяйна Інана вільна, звільнена сяйна Інана!\nВіддала вона за себе друга юного Думузі.\n«Накладімо юнакові пута преміцні на ноги!\n15Накладім йому колодки і на руки, і на шию!»\nГострого здійняли списа в юнака перед очима,\nІ залізнії сокири вже біси довкола точать.\nЮнака вони підводять – юнака вони садовлять:\n«Одяг з нього іскидаймо, нумо хлопця підведімо».\n20Юнаку зв’язали руки, боляче йому зробили,\nГолову йому зв’язали – власним одягом зв’язали.\nІ здійняв юнак до неба, і здійняв до Уту руки:\n«Уту, друже мій, юнак я, ти мене повинен знати,\nБо сестру твою я маю в себе в домі за дружину.\n25Та вона зійшла під землю, щоб звільнитися, лишила –\nНавзамін мене лишила під землею,\nУту, ти правдиво судиш, тож мене не підведи ти,\nДай рукам подобу іншу, тілу дай подобу іншу!\n30Дай із лап мені бісівських – дай втекти мені на волю!\nНаче гадина, що в’ється по долинах і по горах,\nДо сестри до Гештінани хай живим я утечу!»\nУту витер його сльози,\nДав рукам подобу іншу, тілу дав подобу іншу,\n35І на гадину повзучу він його перетворив,\nНаче сокіл, що на здобич рине стрімко,\nВін в оселю Гештінани перелинув.\nЛедве-ледве Гештінана, ледве глянула на брата,\nЩоки геть собі роздерла, носа геть собі роздерла,\n40Поглядом блука довкола, одяга жалобні шати,\nЗавела жалобну пісню, завела над юнаком:\n«О мій брате, о мій брате, ще ти днів своїх не сповнив,\nО мій брате, о пастуше з Амашунгалана, ще років своїх не сповнив!\nО мій брате, о юначе без дітей і без дружини!\n45О мій брате, о юначе без товариша і друга!\nО мій брате, о юначе, ти для матері нещастя!»\nА біси довкола рищуть, скрізь шукаючи Думузі.\nПодає біс менший голос і старому бісу каже:\n«У бісів немає тата, у бісів немає мами, у бісів рідні немає.\n50Ще звідтоді, коли небо із землею розійшлося,\nВи завжди довкола люду стоїте, мов огорожа.\nДобрих діл вони не чинять, ні добра, ні зла не знають.\nХто без власної оселі зміг від нас живим піти?\nМи до друзів не підемо, свояків ми оминемо,\n55Пастуха підем шукати до оселі Гештінани!»\nІ біси у руки плещуть і на пошуки рушають.\nГештінана не устигла припинити свого плачу,\nА біси вже прилетіли в дім до неї:\n«Де поділа свого брата?» А вона не каже й слова.\n60Болячками вкрили стегна – а вона не каже й слова.\nЇй роздерли все обличчя – а вона не каже й слова.\nПоздирали з заду шкіру – а вона не каже й слова.\nЇй смолу залили в лоно – а вона не каже й слова.\nНе знайшли Думузі в домі, в Гештінаниній оселі.\n65Меншний біс здіймає голос і старому бісу каже:\n«Нум ходімо, полетімо до прекрасної кошари!»\nПолетіли у кошару і Думузі ухопили –\nВсе довкола обходили, все довкола обшукали,\nПоки в осяйній кошарі не угледіли Думузі.\n70Проти юнака без дому підняли вони сокири.\nІ ножі на нього точать, і паркан його розбили.\nІ сестра ридає гірко через братову недолю, і блука,\n«Милий брате злі нещастя я б за тебе понесла…»\nіз давньогрецької поезії\nVII. до діоніса\nПро Діоніса згадаю, Семели преславної сина.\nНа узбережжі піщанім пустельного моря з’явився\nВін на косі, у подобі незрілого хлопця: розкішне\nЗ просинню темне волосся його розвівалось на вітрі,\n5З-поза плечей його сильних спадала пурпурна накидка.\nТрапилось на кораблі міцнопалубнім хижим піратам\nПлинути поруч тиренським по темновинному морю.\nДоля вела їх недобра. Тож ледве забачили хлопця,\nЗмовились швидко на мигах, раптово на нього напали\n10Й на корабель його свій посадили, радісні серцем:\nСином їм здався царевим, що рід свій виводить від Зевса.\nПутами зразу хотіли важкими його оповити,\nТільки на нім не трималося зовсім те пруття лозове,\nЗ рук його й ніг відлетіло, а темні очі дивились\n15З насміхом радісним. Зразу керманич, усе зрозумівши,\nІнших до себе покликав, розважно таке їм промовив:\n«О навіжені! Ми бога якогось, напевне, схопили!\nБо кораблеві міцному везти його далі не сила.\nМоже, це Зевс усесильний або Аполлон срібнолукий,\n20Чи Посейдон, бо муж цей на смертних не схожий ні в чому –\nЛиш на богів олімпійських, що мають небесні оселі.\nТож залишімо його якнайшвидше на березі темнім.\nРуки свої не здіймайте на нього, бо ще розізлиться\nЙ бурю велику нашле, вітри супротивні здійнявши», -\n25Так говорив. Та різкими словами ватаг відмовив:\n«Сам навіжений ти! Справа твоя – піднімати вітрила\nЙ вітру чекать ходового. А хлопцем мужі хай займуться.\nЗ нами Єгипту, надіюся, він досягне, або Кіпру,\nНавіть до гіпербореїв чи й далі, аж поки не скаже\n30Хто його друзі і браття і де всі його незчисленні\nСтатки, бо хлопця демон прихильний віддав нам у руки».\nЛедве сказав це, поставили щоглу й напнули вітрила.\nВітер потужний подув, моряки натягнули канати.\nБог їм одразу справи являти почав дивовижні.\n35Спершу солодке вино запашне по човні темнобокім\nСкрізь потекло і пахощі вмить розлились амброзійні.\nПодивом всіх моряків охопило побачене чудо.\nПоряд з найвищим вітрилом гарна лоза виноградна\nВиросла буйно, і незчисленні з неї звисали\n40Ґрона розкішні, і плющ темнолистий обплів усю щоглу,\nПишно заквітчаний, згорда здіймав він плоди свої вгору.\nКочети квітами всі увінчались. Пірати, це взрівши,\nЗразу до суші керманичу путь повертатисказали.\nБог же у трюмі левом зробився, страшним неймовірно.\n45Голос могутній подав, і являючи дивні знамення,\nПосеред палуби хижого він сотворив ведмедя.\nЛев іспідлоба дивився, ведмідь же піднявся дибки,\nА на кормі пірати зібрались – охоплені жахом,\nПоряд з керманичем стали розважним, зі страху безсилі.\n50На верховоду раптово наскочив Діоніс, а решта\nКинулась геть із човна, від страшної тікаючи долі –\nВ море пірнули божисте, набувши подоби дельфінів.\nЛиш над керманичем змилувавсь бог і йому не зашкодив,\nЩастя йому дарував і слово до нього промовив:\n55«Зовсім не бійся, побожний, ти серцю моєму став милий.\nЯ ж бо Діоніс гучний, що мати мене породила –\nКадмова донька Семела, із Зевсом в коханні зійшовшись.»\nРадуйся, сину Семели! Той, хто тебе забуде,\nЛадити пісню солодку ніколи вже більше не зможе.\nХІХ. До Пана\nМузо, повідай мені про милого сина Гермеса.\nВін, козлоногий, дворогий і шумолюбний, в лісистих\nХащах блукає, йдучи услід хороводним німфам,\nЩо по верхівках стрімчастих скель безстрашно ступають,\nКличучи Пана, пастушого бога з кошлатим волоссям,\nЩо у його володінні – пагорбів сніжні верхів’я,\nМаківки дальніх гір, а ще кам’янисті бескети.\nБог цей мандрує повсюди поміж кущів непрохідних,\nТо він, буває, піддасться на поваб повільних потоків,\nТо він, буває, заходить на скелі стрімкі і урвисті,\nНа щонайвищі шпилі, ізвідки всі видно отари.\nЧасто він мчить поміж урвищ, що ясно сіяють на сонці,\nЧасто в дібровах гірських він диких впольовує звірів,\nБог гострозорий. А ввечері, ледве вернувшись із ловів,\nГрає пронизливо й гарно на очеретяній флейті.\nЖодна пташка у співі Пана не перевершить,\nНавіть ота, що напровесні на різнобарвних пелюстках\nСидячи, скарги свої виливає у пісні солодкій.\nРазом із Паном збираються німфи чистоголосі\nБіля струмка темноводого спритні водити танці,\nА на гірських верхів’ях плаче у відповідь Ехо.\nБог же танцює повсюди: то скочить посеред гурту,\nЗграбний у русі. З рисі накидка у нього на плечах\nТемно-коричнева. Співи солодкі йому до душі\nНа трав’янистому лузі, де крокуси і гіацинти\nПахнуть приємно і квітнуть у травах м’яких упереміш.\nСлавлять блаженних богів і висоти святого Олімпу,\nЗ-поміж усіх обираючи часто швидкого Гермеса:\nЗгадують, як він вісником служить богам несмертельним,\nЯк ув Аркадію многоджерельну, матір отарам,\nВін завітав, де шанують його як бога Кілени.\nТам він, хоч будучи богом, стада доглядав густошерсті\nСмертному мужеві, адже жага пойняла його сильна\nДоньку довговолосу Дріопса узять за дружину.\nПишне весілля зіграли – жона народила в палатах\nБогові любого сина, що зразу був дивний із виду:\nБув козлоногий, дворогий, охочий до шуму і сміху.\nГеть утекла годувальниця, вгледівши ледве дитину\nІз бородатим лицем, що суворо дивилось на неї.\nЩедрий на поміч Гермес, на руки сина узявши,\nРадісний духом став несказанно. Тож вирушив швидко\nДо олімпійських осель несмертельних богів, загорнувши\nСина турботливо в хутро пухнасте із зайця гірського.\nПоруч із Зевсом його посадив і святими богами.\nСина він їм показав, і сподобався він несмертельним,\nТа найприхильнішим з-поміж усіх був до чада Діоніс.\nПаном його нарекли, бо усім він припав до вподоби.\nРадуйся ж ти, о владарю, я в пісні до тебе молюся.\nЗараз же пісню інакшу ладнаюся я заспівати.\nПід такою умовною назвою відома збірка 88 гекзаметричних гімнів, яка, ймовірно, слугувала як требник для богослужінь секти орфіків. Про це свідчать, зокрема, заголовки до кожного гімну, де вказано, яку саме «офіру» підносити кожному божеству орфічного пантеону. Час написання гімнів можна приблизно визначити проміжком від ІІІ ст. до н.е. – до ІІ ст. н.е. До Європи в 1420-их роках було привезено два списки, у складі яких були ці тексти. Від них і походить подальша рукописна традиція і друковані видання.\nУкраїнською мовою мені відомий лише переклад одного гімну «Природі» (Фюсіс), який здійснив Іван Франко.\nПереклад здійснено за виданням: Orphica, Procli Hymni, Musaei Carmende Heroet Leandro, Callimachi Hymniet Epigrammata; adoptimorum librorum fide maccurate edita. Lipsiae. 1829.\nІІІ. Ночі – тимінам, жарини.\nНіч оспіваю, богів і людей всеблаженную матір,\nВсього початок, тому ще її і Кіпрідою звімо.\nЗглянься, богине, що зорями сяєш у тьмяній блакиті,\nРадісна ти в тишині непорушній, глибокій дрімоті.\n5Сходини любиш до рана і снам незчисленним мати,\nПісля гризоти щоденної ти забуттям відрадним\nВсе заколисуєш, кіньми правуючи певно крізь морок.\nМаєш природу подвійну – підземну з небесною навпіл.\nНоче округла, радієш, у пíтьмі знаходячи здобич.\n10Світло проливши з небес, ти вертаєшся знов до Аїду,\nАдже відомо – впокорює все невідступна принука.\nНині ж, о ноче, усім пожадана і благодатна,\nПриязно зглянься: прийшовши, страхи розжени паланням.\nVII. Зорям – тиміам, пахощі.\nЗорі небесні, світила священні, я вас викликаю,\nголос побожний підносячи, кличу вас, демони чисті.\nЗорі небесні, улюблені чада претемної ночі,\nВихором стрімко кружляєте вічного трону довкола,\n5вічні родительки всього, вогнисті, палючі, сяйливі,\nви, доленосні, усьому звістуєте присуди долі,\nлюдям смертельним богів ви являєте шлях таємничий,\nви сімома поясами ясними пливете в повітрі,\nпуттю огненою йдете, небесні й земні, непоборні,\n10мороку ночі, сіяючи, ви прикрашаєте шати,\nви блищите серед ночі, прихильні і завжди безсонні,\nвчуйте благання святої відправи, прошу вас, прийдіте,\nпісля уславлених справ свій шлях завершаючи добре.\nVIII. Гелію– тиміам, ліван і манну.\nЗглянься, блаженний, з оком одвічним і всевидющим,\nзолотосяйний титане, найвищий, ти світло небесне,\nбоже невтомний, народжений з себе, приємний для зору,\nсправа – народжувач ранку, а зліва ти – ночі початок,\n5ти чотирма ногами у танці ступаєш огненнім,\nгрієш усі пори року, швидкий, яснолиций візнице,\nвихором котишся ти у безмежжі небесної сфери,\nти поводар для побожних, ти гнівом разиш нечестивих,\nзолотолірний, усесвіт на путь ти ведеш гармонійну,\n10справ ти шляхетних керманич, плоди свої самспоживаєш,\nо вседержителю і колобіжцю, флейтисте, палючий,\nти, світлоносний Пеане, змінний і життєдайний,\nЗевсе безсмертний, пречистий, ти часу є батьком, погожий,\nвсесвіту око мандроване, все осяваєш, юначе,\n15в повнім сіянні чи згаслий, ти шлеш нам чудовепроміння,\nо водолюбний, взірцю правосуддя, правителю світу,\nзавжди найвищий, спасителю всього, ти в правди на варті,\nоко чесноти і світло життєве, о вершнику добрий,\nвпряжену у колісницю женеш ти коней четвірку,\n20зглянься на нас і щасливе життя навіщуй своїм містам.\nXXV. Протеєві – тиміам,пахучу смолу.\nКличу Протея, що має ключі від глибокого моря.\nСутність природи пізнав усієї він, бог первородний,\nВін надає всім речам незчисленні і різні подоби;\nБог велемудрий, шанований всіми, обізнаний з сущим,\n5З тим, що раніше було, як із тим, що лиш має відбутись.\nФорми одразу усі помістила в Протея природа.\nБатьку, явися нам у таємницях святого обряду,\nДобре завершення давши життю по великому труду.\nXXVIII. Гермесові– тиміам, ливан.\nВчуй мене, Зевса посланче, Гермесе, о Майїний сине,\nсерцем могутній, ти завжди у битві, очільнику смертних.\nБоже прихильний, кмітливий, провіснику, Аргуса вбивце,\nо крилоногий і мужозахисний, ти людям пророчиш,\n5вчинкам радієш облудним і вправним, святий змієносцю.\nВсього тлумачу, даруєш прибутки, рятуєш зі скрути,\nмиру тримаєш в руках своїх зброю міцну, бездоганну,\nти хитромудрий, блаженний і всім помічний Міхоношо,\nо помагачу в діяннях, товаришу смертним в притузі,\n10мови страшна в тебе зброя, достойна людей поклоніння,\nвчуй цю молитву мою і життю дай шляхетну кончину,\nв радощах слова, у справах і спогадах, серцю утішних.\nXXXIV. Аполлонові – тиміам, манна.\nФебе, прийди, Лікорею, Пеане, Тітія вбивце,\nСяйнопрославлений, щастя дарителю, чистий, мемфійцю,\nЗолотолірний, заступнику ратаїв, юний Титане,\nВбивце Пітона, Смінфею, дельфійський пророче, всім любий\n5 Отроче славний, світлий демоне несамовитий,\nМуз поводатарю, перший у танці, лучнику добрий,\nБранхію і Дідімею, ти навіть із віддалі сильний,\nВладарю делоський, бачиш усе світлодайним оком,\nЗлотоволосцю, ясні віщування даєш нам пророчі,\n10 Вислухай цю за народи молитву мою прихильно!\nАдже ти споглядаєш усю нескінченність етеру,\nПонад землею ти бачиш і крізь непроглядний морок\nВ тиші нічній, як спадає тьма зореока, ти зрієш\nКорені під землею, тобі всі частини помітні\n15 Світу, турбуєшся нарівно ти про кінці і початки.\nЛадиш ти гармонійно звуком своєї ліри\nВісь світову, до струни то найнижчої плектром дійшовши,\nТо до найвищої знову. То ладом фрігійським надавши\nМіру усьому, ти судиш живих істот покоління.\n20Ти прикрашаєш співмірністю смертних уділ у цім світі,\nСтрунами цими ти змішуєш порівну зиму і літо,\nЗиму – найнижчими, літо – найвищими ти відрізняєш,\nЛадом дорійським весни пожаданої квіти приводиш.\nСмертні тебе тому й називають Володарем Паном,\n25Богом дворогим, вітрів що тримає могутній подув.\nФорми світу усі – це відбитки твоєї печаті.\nЗглянься на нас, блаженний, і бережи своїх містів.\nЗавжди усміхнена, вславлена співами, о Афродіто,\nз моря народжена, матір блаженна, що любиш бенкети,\nзвіднице в темряві, підступів прялю і матір принуки,\nвсе-бо від тебе походить, і три світотвору частини\n5ти, уярмивши, поєднуєш міцно. Ти все породила:\nвсе, що на небі існує й живе на землі многоплідній,\nв моря глибинах; блаженна супутнице Вакха на учтах,\nшлюби готуєш щасливі, нестримного матір жадання,\n10явна чи втаєна, донько вкосичена доброго батька,\nти, на весіллях застільнице, ти, берлоносна, вовчице,\nчада даруєш і любиш мужів, життєдайна богине,\nсмертних принукою непоборимою ти уярмила\nй звірів поріддя велике, любовним впоївши їх зіллям, –\n15зглянься, прилинь, Кіпрородна, де б ти не була у цю хвилю,\nчи на Олімпі, царице, ти ликом щаслива й промінна,\nчи пробуваєш у храмах сирійських, де мнозтво ливану,\nчи колісницями мчиш золотими по чистих рівнинах,\nщоб підкорити Єгипту святого плодючі купелі,\n20чи на блакитних повозах ти понад схвильованим морем\nлинеш, радієш, бо в танці зійшлися підводні істоти,\nчи темноокими німфами ти утішаєшся в Дія –\nв царстві підземнім на взмор’ї піщанім ті в танці зійшлися,\nчи ти на Кіпрі, вітчизні своїй, де тебе прославляють\n25діви незаймані, гарні невісти на святі щорічнім\nразом з Адонісом любим – юним, святим і безсмертним, –\nзглянься, блаженна богине, і, ликом принадна, явися,\nкличу тебе я у дусі побожнім святими словами.\nLVI. Адонісові – тиміам, пахощі.\nВчуй цю молитву, багатоіменний демоне славний,\nдовговолосий, любителю пусток, багатий плодами,\nрізних подоб набуваєш, святий годувальнику всього.\nДіво і хлопче, Адонісе, пагоне, в рості прекрасний,\n5гаснеш, а потім спалахуєш знову у зміні пір року.\nТи життєдайний, коханий, оплаканий демон дворогий,\nловів любитель, чудовий, блискучий, із пишним волоссям,\nдухом шляхетна, Кіпріди принадная парость, зачата\nна закосиченої Персефони весільному ложі.\n10То опускаєшся в Тартару ти непроглядний морок,\nто на Олімп повертаєшся в час дозрівання врожаю.\nМістам, блаженний, явись, обдаруй їх плодами земними.\nLXXXIII. Океану – тиміам, пахощі.\nЯ океан зву, нетлінного батька і сущого вічно,\nсмертних усіх і богів несмертельних прадавній початок.\nМежі землі ти оточуєш хвилями й плинеш довкола,\nз тебе походять всі ріки й моря усі гірко-солоні,\n5з тебе – волога підземна, що б’є із джерел пресвященних.\nЗглянься, блаженний, сяйливий, з богів ти найбільший очисник,\nобвід землі, її вісі основа, ти шлях єси водний, -\nпрошу, явися, блаженний, завжди прихильний до містів.\nLXXXV. Сну – тиміам із маком.\nГіпне, володарю смертних людей і богів несмертельних,\nвсього живого, що східна земля його щедро годує.\nВсе ти тримаєш у владі своїй і до всього приходиш,\nпута, що міддю не куті, на сонні тіла покладаєш,\n5гониш настирні турботи, по втомі даєш ти спочинок,\nмаєш на болещі всякі святу помічную розраду.\nДуші рятуючи, ти їх до смертної хвилі готуєш,\nбратом єдиноутробним приходишся Леті і Смерті.\nТільки, блаженний, прошу я, явися, даруючи втіху,\n10містів рятуючи у благодаті за справи побожні.\nLXXXVII. Танатові – тиміам,манну.\nЗглянься: тримаєш в руках всіх життів нетривалих удила,\nкожному час призначаєш святий, ти, для всіх потойбічний.\nМучить душу твій сон непробудний і тіло руйнує,\nледве розв’яжеш ти пута природні, які їх єднають.\n5Сон ти даруєш опісля життя, сон тривалий і вічний,\nспільний для всіх, що живуть, а для декого ніби й дочасний,\nв розквіті віку коли обриває життя молодече –\nсуджене всім тільки ти один здійснювать можеш по праву,\nі не зворушать тебе молитви ані ревні благання.\n10Довгого віку, проте, я у тебе, пречистий, благаю\nсловом побожним обітниць і щедрістю жертвоприносин:\nстарість щаслива для смертних людей – це шановане благо.\nТексти назолотих пластинках із поховань\nТексти написані на невеликих шматках золотої фольги, яку клали в руку, в рота чи просто на груди померлому. Іноді фольга мала форму листя плюща. Припускають, що ці тексти відображають ритуальні діалоги, що відбувалися в секті орфіків.\nПерекладено за виданням: Alberto Bernabé, AnaIsabel Jiménessan Crisóbal. Instructions for the Nether World. – Leiden, Boston, 2008.\nЦе Мнемозінине діло. Коли буде суджено вмерти,\nвирушиш ти у збудовану добре оселю Аїда,\nсправа від неї криниця під білим струмить кипарисом.\nДуші померлих туди опускаються, щоб охолонуть.\n5Ти не підходь до цієї криниці ні в якому разі.\nІншу знайдеш ти і битиме з неї водиця погожа\nіз озерця Мнемозіни. Стоятиме поруч сторожа.\nМудрою річчю вони заговорять з тобою, спитають,\nщó ти шукаєш у глупому мороці царства Аїда.\n10Так їм кажи: «Я дитина Землі і зористого Неба.\nСпраглий і висхлий, я гину. Тож дайте мені ви скоріше\nвипить водиці погожої із озерця Мнемозіни».\nІ розпитають про тебе вони у цариці страшної,\nпотім сторожа дозволить тобі із криниці напитись.\n15І, вже напившись, ти вийдеш на шлях пресвятий і одвічний,\nщо ним простують, прославлені, інші вакханти і місти.\nГіппоніон(Пд. Італія), V-VI ст. до н.е.\nЗліва від пишного дому Аїда знайдеш ти криницю\nі кипарис білосніжний стоятиме поруч із нею.\nТи не підходить до цієї криниці ні в якому разі.\n5із озерця Мнемозіни. Стоятиме поруч сторожа.\nТак їй кажи: «Я дитина Землі і зористого Неба,\nрід же у мене небесний. Та й так ви це маєте знати.\nСпраглий і висхлий, я гину. То ж дайте мені ви скоріше\n10Зразу сторожа дозволить тобі із криниці напитись,\nпотім з героями іншими разом почнеш царювати.\nПетелія, IV ст. дон.е.\nБіон зі Смірни\nБіон зі Смірни – давньогрецький поет (ІІ ст. до н.е.), який поряд із Теокрітом і Мосхом входить до канону буколічної поезії. Нечисленні вірші збереглися в старовинних антологіях. «Епітафія Адоніса» («ΑΔΩΝΙΔΟΣΕΠΙΤΑΦΙΟΣ») виголошувалася, ймовірно, на щорічному святі Адоніса, Адонісіях, про що свідчать заключні рядки вірша. Цей вірш має багато відгомонів у європейській літературі, серед них і поема «Венера та Адоніс» Вільяма Шекспіра. Українською «Епітафію», наскільки мені відомо, інтерпретував лише Іван Франко, здійснивши переспів із німецького перекладу поч. ХІХ ст. Йогана Гайнріха Фосса (JohannHeinrichVoß, 1808). У переспіві Франко не дотримувався принципу еквілінеарності, хоча художні якості франкового тексту не варто ігнорувати.\nЯ у своєму перекладі, відтворюючи по змозі оригінальний поділ на рядки, вирішив не відтворювати ретельно гекзаметр, а обрати розмір, ймовірно, архаїчніший від нього – восьмистопний хорей, та й до того ж, текст «Епітафії» подекуди дає підстави для такої заміни.\nПереклад здійснено за виданням: The Greek Bucolic Poets. – London, New York, 1919.\nЯ заводжу голосіння, бо сконав Адоніс гарний.\n«Гарний поконав Адоніс», - так голосять всі ероти.\nБільше вже не будеш спати на постелі із шарлату,\nти, Кіпрідо, - в чорні шати одягайся, бий у груди,\nголоси, аби всі чули: «Гарний поконав Адоніс!»\nЯ заводжу голосіння – і голосять всі Ероти.\nЛіг на пагорбі Адоніс, у стегно жахливим іклом –\nу стегно утятий гострим, – і у розпачі Кіпріда\nбожеволіє із горя. Чорна кров тече із рани\nпо його блідавім тілі, очі – в погляді застиглім,\nз уст його тікає барва, а нещасна Кітерея\nвсе цілує його тіло – бо цілує вже востаннє.\nЙ мертвого підняли б знову ці Кіпридині цілунки,\nлиш Адонісу байдуже до посмертних поцілунків.\nО жахлива, о жахлива у стегні зіяє рана,\nтільки рану ще страшнішу в серці носить Кітерея.\nВірні пси довкола квилять, і за хлопцем гучно тужать\nнімфи лісу – ореади, а нещасна Афродіта,\nрозпустивши довгі коси, навмання блукає лісом,\nнеутішна, босонога. Гострі шпичаки ожини\nїй впиваються у тіло і святую ронять кров.\nІ вола богиня прикро, мчить, нещасна, по галявах,\nтужно кличе ассірійця – юнака, свойого мужа.\nЧорна кров йому залила весь живіт довкола пупа,\nгарні груди обагрила ця смертельна кровотеча –\nа були вони раніше наче сніг – пречисті, білі.\n«Горе, горе Кітереї», – заливаються ероти.\nВтратила сяйного мужа – і святу красу з ним разом.\nГарною була Кіпріда, доки був живий Адоніс,\nта усі її принади із Адонісом померли.\nПлачуть гори: «О нещасні Афродіта і Адоніс!»\nІ ліси, і бистрі ріки з Афродітою сумують,\nі ключі холодні в горах за Адонісом ридають,\nа усі красиві квіти закривавилися з горя.\nНе вгаваючи, Кіпріда у дібровах плач заводить:\n«Горе, горе Кітереї! Гарний поконав Адоніс!»\nЕхо їй відповідає: «Гарний поконав Адоніс!»\nПро Кіпрідине кохання хто б, почувши, не заплакав?\nЛедве вгледіла богиня ту Адонісову рану,\nкров побачила багряну, що струмить із його паху,\nв горі руки розпростерши, заволала: «Залишися,\nбідолашний, залишися, доки я прийду востаннє,\nщоб з’єднать вуста з вустами, щоби міцно обійнятись!\nІ цілуй мене так довго, скільки житиме цілунок,\nдоки дух не перейде твій крізь вуста до мене в серце,\nдоки я сповна не вип’ю трунку любощів солодких,\nі любовного напою – збережу цей поцілунок\nвід Адоніса на спомин; бо, нещасний, ти відходиш,\nти відходиш так далеко – до потоку Ахеронту,\nдо царя, страшного вельми. Я ж лишаюся живою,\nі, нещасна, несмертельна, за тобою йти не можу.\nТож прийми мойого мужа, Персефоно. Ти від мене\nнабагато є сильніша: все прекрасне йде до тебе.\nЯ, знедолена, страждаю з ненаситної розпуки –\nза Адонісом ридаю, і твоїх я справ боюся.\nТи помер, мій пожаданий, наче сон, любов минула,\nовдовіла Кітерея, і Ероти посмутніли,\nі квітковий пояс висох. О навіщо ти, зухвальцю,\nщо таким родивсь красивим, звіра роз’ярив на ловах?\nТак ридає Афродіта і голосять всі Ероти:\n«Горе, горе Кітереї! Поконав Адоніс гарний!»\nСкільки він утратив крові, стільки сліз гірких пролила\nПафія. І проростають миттю квіти із тих крапель:\nкров породжує троянди, ревні сльози – анемони.\nЯ заводжу голосіння, бо помер Адоніс гарний.\nУ лісах свойого мужа не оплакуй вже, Кіпрідо,\nбо Адоніса не гідне це просте із листя ложе.\nХоч і мертвий, хай спочине на постелі Кітереї.\nВін-бо і по смерті гарний, мов не мертвий, а заснулий.\nПоклади його на ніжні і коштовні покривала,\nна яких у сні священнім спочивав він, натомившись,\nна ліжниці щирозлотній – хоч і мертвий, а жаданий.\nОповий його квітками – бо пов’янули з ним разом –\nбо пов’янули всі квіти, хай же разом з ним загинуть!\nІ скропи його сирійським – миром ти скропи пахучим,\nхай всі пахощі загинуть, бо сконав Адоніс гарний.\nОй поліг Адоніс пишний на пурпурних покривалах,\nа довкола неутішно заливаються ероти:\nпишні кучері зістригли із нещастя і жалоби.\nХтось з еротів тягне стріли, інші – лук із сагайдаком,\nіз ноги хтось зняв сандалю, інший золотим відерцем\nносить воду, омиває стегна хтось його криваві,\nще хтось крильми овіває зі спини юначе тіло.\nГоре, горе Кітереї! Поконав Адоніс гарний.\nЗгасли шлюбні смолоскипи у руках у Гіменея,\nі вінки весільні – долі, не співати Гіменею –\nне співать пісень до шлюбу, все у пісні його чутно:\n«горе, горе!» і «Адоніс!» – чутно в пісні Гіменея.\nІ оплакують Харити юнака, Кінира сина,\n«поконав Адоніс гарний» – чутно в їхніх голосіннях.\nНавіть Мойри – й ті зітхають: «Горе, горе! О Адоніс!»\nТільки він лежить байдужий, тільки він того не чує,\nне тому лиш, що не хоче: просто Діва не пускає.\nГоді плакать, Кітереє, годі бити себе в перса:\nчерез рік знов заголосиш, через рік ізнов заплачеш.\nКоли вже неживого\nпобачила з волоссям,\nз поблідлими щоками, –\nсказали, щоби вепра\nїй привели ероти.\nрозбігшися всім лісом,\nзнайшли страшного вепра,\n„Ти, перший, за мотузку\nтягнути будеш бранця, –\nа стусанами ззаду\nти підганяти будеш.”\nІ вепр ступа непевно,\n„Зі звірів найгидкіший!\nЦе ти стегно поранив?\nЦе ти скалічив мужа?”\nІ відповів на те він:\n„Клянусь тобі, Кітеро,\nтобою, юнаком цим,\nі путами своїми,\nй мисливцями прудкими,\nщо шкоди юнакові\nне хтів я заподіять –\nяк голого угледів,\nто весь пойнявся жаром\nТож не щади, Кіпрідо,\nвідріж їх, покаравши,\nчи вирви геть нещадно –\nці ікла закоханця,\nякщо цього замало –\nто й із губами разом:\nвсе витерплю охоче!”\nІ зжалившись, Кіпріда\nйого із пут звільнити.\nВідтоді вепр не ходить,\nне блудить темним лісом –\nа до вогню любові\nз еротами простує.\n(вірші з «Палатинської антології»)\nХто тебе вигнав із дому півголу, жорстоко побивши?\nВ кого душа кам’яна, а очі не бачать?\nПевне, невчасно прийшовши, з коханцем тебе він застукав.\nВсяке стається, усі це роблять, дитино.\nТа відтепер, як коханець у тебе, а муж поза домом,\nДвері ти міцно закрий, щоб це не повторилось.\nРуфін моїй найсолодшій Елпіді бажає радіти.\nПравда, якщо ти радіти зможеш без мене.\nБільше не стерплю, клянуся твоїми очима, самотність.\nЛоже холодне без тебе й гірку цю розлуку,\nПлачу невпинно завжди – чи йдучи на Кореський пагорб,\nЧи в Артеміди великої молячись храмі.\nдай мені тебе прославить.\nО владико, через тебе\nгімни ці і ці хваління,\n5 ангельських чинів кружляння\nі століття безперервні,\nчерез тебе сонце світить\nі свій шлях знаходить місяць,\nі зірки прекрасно сяють,\n10 і людині через тебе\nвсе божественне відкрите,\nсвітлій розумом істоті.\nСотворив і уладнав ти\nвсе в довершенім порядку,\n15 скрізь утілюючи задум:\nслово мовив – стався витвір,\nслово стало божим сином.\nВін тобі єдиносущий,\nславою він рівний батьку,\n20 що всьому надав подоби,\nщоби правити всім сущим.\nОбіймаєш цілий всесвіт\nдухом божим пресвятим ти,\nі за всім ретельно стежиш.\n25 Трійцею тебе назву я,\nнеподільним і єдиним,\nщо з природи невимовний\nі для ґлузду недосяжний.\n30 Ти небес держатель вічний,\nсвітло, оку не доступне,\nвесь усесвіт оглядаєш,\nвсі безодні ти розвідав,\n35 і глибини, й висі неба.\nБатьку, зглянься наді мною\nі дозволь мені служити\nсправами всіма для тебе.\nГеть гріхи мої відкинь ти,\n40 і очисть, мене згадавши,\nвід усякого зломисля,\nщоб божественне я славив,\nруки звівши у молитві,\nщоб Христа благословляв я,\n45 вдячно ставши на коліна.\nВін мене до себе прийме,\nв день, коли зійде на царство.\nБатьку, зглянься надо мною,\nспокій дай мені і радість,\n50 благодать твоя і слава\nскільки віку не поляже.\nНа мовчання під час посту\nСтримайся, мово; перо, залиши лише вислови тиші:\nтихо повідай очам в серці затаєний біль.\nТіло неволячи, божим стражданням у смертній подобі\nжертву таємну несу, бо я помер для життя\nв сорокаденний, встановлений царським Христовим законом,\nчас для очищення тіл – стільки триває цей піст.\nСпершу, у дусі нерушний, самотню обрав я оселю,\nМешкав я довго у ній, наче в печальній пітьмі.\nВ себе зібравшись увесь, мій розум не відав облуди.\nТільки блаженних мужів врешті дослухавсь порад.\nГуби вратами закрив, бо належало спершу навчитись\nМіру давати словам, гору узяти над всім.\nАдже якщо з багатьма ми несамовиті у битві,\nЛегше покориш того, менший хто буде числом.\nЗдалека стріли крилаті якщо ти пускаєш поцільно,\nВистрілиш влучно завжди, станеш якщо поблизу.\nТак корабель, що здолав морські небезпечні глибини,\nМоже сміливо іти в води спокійних заток.\nХто ж володіє малим, не відомо, чи зможе велике\nвтримати, навіть якщо сильно запрагне цього.\nСаме тому я зневажив бажання до мови в надії –\nСлово ніколи з моїх більше не випущу вуст.\nАдже немає крім мови у смертних більшої згуби –\nМова стрімка, наче кінь; на поготові, як меч.\nіз перської поезії\nЧи хтось ще молодий, чи вже дійшовши літ –\nУсі вони підуть одне за одним вслід.\nНіхто на світі цім на віки не лишивсь.\nПриходили і йшли, і йтимуть, доки світ.\nІз ким поговорою – де є той друг єдиний? -\nпро те, що із правіку судилося людині:\nТворець її зліпив з печалі, наче з глини,\nнедовго поблука – і швидко крок зупинить.\nЖиття мов караван – із виду дивина!\nПрекрасна мить ота, що в радощах мина.\nТи не сумуй, сакі, що скоро судний день –\nЗакінчується ніч, налий мені вина!\nІ день, і ніч були до нашого приходу,\nІ небо вже було, що крутиться ізроду.\nТому не поспішай, на пил не наступай –\nЗіницями він був, прекрасними на вроду.\nОдвічних таємниць не знаємо ми вдвох.\nНе знаємо письмен, якими пише Бог.\nГоворим ти і я немов за запиналом.\nКоли воно впаде – не стане нас обох.\nЯкби я місце міг для спокою знайти,\nЯкби ж цей довгий шлях приводив до мети,\nЯкби ж – коли пройдуть багато тисяч літ –\nСподіванка була травою прорости.\nНе бійся перемін від часу-візника,\nБо мить, яка прийде – так само нестійка.\nУ радощах живи, ніколи хай тебе\nМинуле не смутить, майбутнє не ляка.\nБоюся: у цей світ не вернемося знов,\nЗі щирим другом ми не вестимем розмов.\nІз миті, що живеш, ізповна користай,\nБо зараз ти живий, за мить – ти видійшов.\nЯк питимеш вино – то з мудрецем великим,\nАбо із юнаком ти пий тюльпаноликим.\nВино потроху пий – не пий вина надміру,\nІ потай миру пий – не пий вина із криком.\nЗнайшла краплина в морі кінець свойого шляху.\nЗ’єдналась із землею мала частинка праху.\nНа що була подібна твоя поява в світі?\nЗ’явилася на мить – і зникла знов комаха.\nЗаслона таємниць не відкрива доріг.\nПриготувань душі ніхто не спостеріг.\nОселя лиш у тих, хто в темну землю ліг.\nТож пий вино, аби дослухать казку зміг.\nЧи повернувся хтось, пройшовши довгий путь?\nЯкби я стрів його, саму спитав би суть.\nІ пристрасті, й страждань остерігайсь розпуть –\nЗалишене отут ніколи не вернуть.\nіз турецької поезії\nіз польської поезії\nУсі гіркі плачі і сльози Геракліта,\nІ скарга Симонідова несамовита,\nУсі зітхання, суми і розпуки,\nУсі жалі, з яких заламували руки,\nДо мене в дім усі – летіть усі щосили,\nОплакать поможіть моє дівчатко миле,\nЗ яким раптова смерть мене вже розділила,\nІ всі мої утіхи мороком укрила.\nОтак, буває, змій, побачивши у листі\nВ гніздечку солов’яток, лапи пазуристі\nВ них запускає ласо. Мати їхня квилить,\nСама убійника, нещасна, не осилить,\nЇй пазурів самій уникнуть важко,\nІ марний бій лишає слабосила пташка.\n«Тож марні, – кажуть інші, – сльози ці пролиті!»\nА що не марне, запитаю, на цім світі?\nБо марне все! Шукаєм, де нам буде вільно,\nАле нам тісно скрізь! Бо все життя – омильне!\nІ що облуда більша: проливати сльози –\nА чи природі в боротьбі кидать погрози?\nНаступниця потішна мною згордувала.\nМаєтність твого батька іще менша стала,\nАніж якби тобі був з неї спадок дáний.\nДорожчий був безмірно розум ранній,\nКраси чудові риси, ці приміти чисті, –\nМайбутньої краси даремні передвістя!\nТвої слова, забави! Ввічливі поклони!\nО як за вами гірко батько сльози ронить!\nПішла, моя утіха, і без повороту –\nНе вернешся, аби утішити скорботу!\nНе велено, проте я за тобою пíду\nПо ніжками твоїми втоптаному сліду.\nПобачу знов тебе, дай Боже, ти ж малими\nРуками знов мене обіймеш дорогими!\nіз англійської поезії\nПочатковий фрагмент «Кентерберіськихоповідок»\nДухмяними дощами вже Апріль\nПрогнав сльотливий Марець з чистих піль,\nІ соком встиг судини тим налити,\nЩо з нього проростають перші квіти.\nКоли Зефір вже подихом привів\nВ ліси і луки зелень пагінців,\nІ Сонця молодого, стрівши Овна,\nНаполовину путь була неповна,\nКоли вночі пташок маленьких спів\nТак розлягавсь, що спать ніхт не смів\n(Так спонукала в серці їх пора ця), –\nТоді запрагли люди пелгримацій.\nВ чужих краях досвічденим прощанам\nВклонитися кортіло мощам знаним.\nІз Англії всієї, звідусюди\nДо Кентербері йшли побожні люди,\nЩоб мучневі вклонитися, аби\nЇх ізцілив – вже хто на що слабий.\nВдень якось я шукав собі спочинку\nУ Саутверку, у «В герольда» шинку,\nДо Кентербері вже готовий рушить,\nВідвагою я сповнив свою душу.\nНадвечір завітали до корчми\nПрочани між усякими людьми –\nЇх двадцять дев’ять…\nІз циклу сонетів «Amoretti»\nРаз корабель, що океаном плив\nЙ незрадная зоря його водила,\nЗорю згубивши в шалі бур і злив,\nБез курсу йшов і занедбав кормило.\nТак і моє звитяжене світило\nЗ-за хмар не шле вже промені ясні\nІ навмання я йду один безсило\nПовз небезпеки, сховані на дні.\nТа шторм мине – так віриться мені –\nЙ мого життя небесна провідниця\nЗасяє знов, і чисті ті вогні\nМій хмарний сум примусять проясниться.\nТа поки поряд йде моя турбота,\nЗатаєна журба і дум гризота.\nЛише поглянь: у цій блосі –\nТвої мізерні одкоші усі:\nВ моїй крові змочивши зуби,\nВже п’є твою, з’єднавши нас без шлюбу!\nНе є, сказав би і святий,\nЦе втратою дівочої цноти,\nТа в тім зазнаймо насолоди:\nІз двох – одна, кров плине, наче води, –\nТак запал наш далеко не доходив!\nТи три душі помилуєш від згуби:\nВ істоті цій ми з’єднані у шлюбі!\nЦе ти і я, блоха ця нам –\nІ шлюбне ложе, і вінчальний храм.\nПопри батьківську вдачу псину,\nМи вдвох в живому домі із бурштину.\nТож не дозволь, щоби твій гнів\nНа самогубство міритись посмів,\nУ вбивствах трьох дійшовши трьох гріхів.\nТа пощо злюці боронить?\nНевинна кров твій нігтик червонить!\nБлохи цієї в чім вина –\nЩо краплю крові випила вона?\nРадієш ти - тобі байдужі блохи!\nТи кажеш - не ослабли ми нітрохи.\nТа не такий страшний вже був той гріх:\nЗбезчестить він тебе не більше міг,\nНіж крові ти утратила від бліх.\nІз «Побожних сонетів»\nМоїй виставі призначають небеса\nостанній акт, паломництву – останню милю,\nвкорочується шлях мій кожну хвилю,\nі вже наприкінці мій час, що вигаса.\nХоч смерті непробудній буду я яса,\nдуша, що тлінному чужа вже буде тілу,\nне спатиме, а споглядати буде сміло\nлице Твого, чий страх всього мене стряса.\nКоли ж душа на небо вирушить в політ,\nа тіло за оселю землю сю посяде,\nтоді гріхи свої я зможу відпустить,\nщоб не тягли мене униз, в провалля Аду.\nТоді, вже чистого, суди мене в чесноті,\nБо так залишив я цей світ і біса плоті.\nФрагменти першої книги «Втраченого раю»\nПро першу непокору між людей,\nПро плід заказаний, чий тлінний смак\nПривів на землю смерть і всяке лихо,\nПро втрату раю, поки більший Муж\n5 Відновить нас і сяде на престол,\nСпівай, небесна музо – пастуха\nНадхнула на Синаї ти й Оребі,\nЩоб він навчив вибірні зерна, як\nЗемля і небо спершу піднялись\n10 Із хаосу; але якщо Сіон\nТобі миліш й купальня Силоам,\nЩо побіч храму Бога, я ізвідти\nПозву тебе своїй на поміч пісні,\nЩо не ширяє в серединнім леті,\n15 А до речей, не втілених ні в прозі,\nНі в римі, мчить над Іонійську гору.\nНайперш Тебе, о Духу, що миліш\nТобі за храми серце щире й чисте,\nПрошу: навчи, бо знаєш Ти. Ти був\n20 Одвіку, дужі крила розпростерши,\nМов голуб, над широтами безодні,\nІ запліднив її, – ти ніч осяй\nВ мені, і підніми низинне, щоб,\nДовівши до вершин велику повість,\n25 Я міг утвердить вічне Провидіння,\nВказать шляхи Господні до людей.\nБо духи, як захочуть,\nСтатей обох одразу набувають –\n425 Така в них незабруднена природа,\nНе скована суглобами і плоттю\nІ не зіперта на ламкі кістки,\nЯк у людей. І форму будь яку –\nЛетку й міцну, яскраву чи похмуру, –\n430 Прибрати вони в змозі, щоб чинить,\nЯк їм велить любов чи ворожнеча.\nПоріддю цьому звірився Ізраїль,\nЙого живлющій силі, в забутті\nОлтар лишивши правий, у поклоні\n435 Він падав у кумирні – так і в битвах\nВін падав від ворожої потуги.\nІз духами була і Астарот,\nАстарта фінікійська, що над небом\nЦарює й має роги перехресні.\n440 Це їй вночі при місяці сидонські\nДівчата слали молитви й пісні, –\nОспіваній в Сіоні, де стояв\nДля неї храм на бескеті нечистім.\nЙого ізвів той женолюбний цар,\n445 Який кохав, хоч серце мав велике,\nІ нечистивиць. Таммуз далі йшов –\nПоранений щорічно, повабляв\nЖінок сірійських він до голосінь,\nПісень любовних в літні дні. Тим часом\n450 Адоніс пурпуром стікав зі скелі\nІ плив до моря – і вважали кров’ю\nЙого із рани Таммуза.\nПростуда у носі, в туніці - воші.\nПізон - християнин, довіривсь рибині.\nВін каже: цілуватисями не повинні.\nЖінки брехливі всі брехливі\nіз новогрецької поезії\nІз новогрецьких народних пісень\nМене, пташки, ви підманули, жайвори весняні,\nМене, пташки, ви підманули: думав, що не вмру я,\nна три високі поверхи і на шість десятків вікон.\nСів собі я при вікні, на море поглядаю,\nполя зелені бачу я і гори темно-сині,\nі Смерть я бачу, що до мене полем їде кінно.\nСама геть чорна, в чорне вбрана, кінь у неї чорен,\nЛиста йому хто хоче дать, привіт ним передати?\n- Привіт я хочу передати, листи із ним послати.\nПісні все страви на столі і чорна скатертина!\nвсе молиться вона і не встає з колін, –\nбо знає – син не вернеться. Його взяла вода.\nБожественні діла нам легко перебить -\nІстотам нетривким, які живуть лиш мить.\nУ Фтії й Елевсині чаклують у палатах\nДеметра і Фетіда із помислом благим:\nТам полум'я горить, валує чорний дим.\nТа завжди Метаніра, почавши причитати,\nРаптово вибігає з палацових дверей.\nІ завжди, зляканий, втручається Пелей.\nТроянців ми нагадуєм, нещасні,\nТоянці ми за марністю зусиль.\nЧогось досягнуто – і одразу\nстаєм зарозумілі, почуваємось\nвідважними і повними надій.\nТа завжди щось з’являється, стає нам на заваді.\nВже Ахіллес в рову поперед нас –\nІ ми жахаємось від його крику.\nТроянці ми за марністю зусиль.\nВважаємо: рішучості й відваги\nдостатньо, щоб неприязнь долі подолать –\nй виходимо за мури, починаєм битву.\nАле коли тяжка приходить скрута,\nрішучість і відвагу ми втрачаємо.\nТремтить наш дух, раптово ціпеніє:\nі ми довкола мурів біжимо,\nутечею рятуючись від смерті.\nПроте поразка наша – неуникна. Угорі,\nна мурах, уже лунають голосіння.\nТо наші почуття і спогади ридають.\nОплакують нас гірко Гекаба і Пріам.\nКажеш: «Поїду в інший край і до чужого моря,\nі місто краще, аніж це, я там знайду.\nВсі починання тут роковані одразу на біду,\nТут серце – наче мрець байдужий в домовині.\nДопоки скніти у безсиллі думки мої повинні?\nКуди я не погляну тут, повсюди\nЖиття мого я бачу поруйновані споруди.\nО, скільки літ я тут зазнав печалі й горя!»\nТи ні країв нових не знайдеш, ні чужого моря.\nБо місто буде завжди із тобою, і куди не йтимеш,\nкварталами і вулицями простуватимеш все тими ж.\nВ будинках цих твоє волосся посивіє,\nТи завжди приїздитимеш в це ж місто. Тож покинь надію\nпотрапить в інше, бо шляхи тебе туди не приведуть.\nТак, як життя своє ти знівечив отут,\nй деінде ти б його прожив в печалі й горі.\nбо думав, що буде із нього колись парфумер –\nледве зійшовши на берег. Прόста могила\nіз уст його ми щось про «дім» і про «милих батьків».\nне тільки ложа, що для тебе застилались,\nякі тремтіли в голосі – і будь-яка\nі як тремтіли в голосінесказані слова, о тіло, пригадай.\nколи з пітьми проступлять кохання мого тіні.\nІз кольорового скла\nЗбентежує мене одна дрібниця\nу вінчанні на царство на Влахернах Йоана Кантакузіна\nта Ірини Асан, доньки Андроніка.\nВони не мали зовсім прикрас із коштовного каміння\n(країна наша змучена була й така убога)\nі одягли підробні – шматочки незліченні скла:\nчервоні, голубі, зелені. Нічого\nстидкого й нечестивого\nне мають, як на мене, ці шматочки\nкольорові скла. Проте нагадують\nякийсь печальний опір\nубогості несправедливій тих, хто під вінцем на царство.\nШматочки скла – це символи того, що мати личило б,\nтого, що належало насправді мати\nна вінчанні на царство Йоанну Кантакузіну\nй Ірині Асан, доньці Андроніка.\nПривабливий юнак на ймення Кліт,\nмавши років десь із двадцять три,\nвиплеканий пильно і в еллінстві обізнаний прекрасно,\nзаслабнув не на жарт. Його пропасниця виснажлива взяла,\nщо шаленіла цьогоріч в Александрії.\nЗаслабнув не на жарт, бо був пригнічений духовно\nтим горем, що завдав йому товариш – молодий актор,\nщо перестав його любити і жадати.\nЗаслаб Кліт не на жарт, його батьки в розпуці.\nСтара служебка, що його зростила,\nбоїться теж за Клітове життя.\nУ цім неспокої жаскім на ум спадає їй\nу капищі занедбанім бовван,\nякому молилась ще малою, ще допоки\nу християнський дім не найнялась і не хрестилась.\nПотай узяла перепічок, меду і вина.\nНесе їх до боввана напрямки. Наспівує вона\nуривки молитов, пригадані надсилу. У глупоті\nне розуміє, що чорному боввану – річ одна,\nчи видужа – чи ні – якийсь християнин.\nМіріс. Александрія, 340 рік н.е.\nЯк тільки я дізнався про біду\n– що помер мій Міріс –\nприбіг одразу в його дім, хоч завжди уникаю\nбути вхожим у домівки християн,\nпередовсім коли у них жалоба або свято.\nВ сінях зупинився. Не хотів\nпроходить далі в дім, бо на собі відчув,\nяк родичі покійного ізкоса\nз обуренням на мене поглядали.\nЙого поклали у просторому покої.\nМигком я бачив, стоячи ізкраю:\nкоштовні килими там скрізь на стінах,\nначиння тільки срібне й золоте.\nПлачучи, стояв я в коридорі.\nІ думав, що наші сходини й прогулянки\nбез Міріса утратять свої чари,\nі думав, що вже більше не побачу,\nяк на красивих і розбещених вечірках\nрадіє він, сміється чи скандує вірші\nз довершеним чуттям еллінського ритму.\nЩе думав, що утратив я назавжди\nйого красу, утратив я назавжди\nмолодика, яким захоплювавсь безумно.\nЯкісь баби поряд зі мною пошепки\nговорили про його останні дні:\nу нього на вустах – весь час ім’я Христа,\nв його руках – розп’яття.\nПотім зайшли до покою\nчотири попи християнські, читали молитви,\nправили треби чи то Ісусові,\nчи то Марії (не знаю надто добре їхню віру).\nМи, безперечно, знали, що Міріс був із християн.\nІще відтоді знали, як позаторік\nдо нашого він гурту увійшов.\nАле він був у всьому, як і ми:\nбув найнестримніший із нас у насолодах\nі щедро тринькав гроші на розваги.\nГордуючи повагою людською,\nодразу він кидався у нічні бійки,\nколи на вулиці нашому гурту траплялося\nзустрітися із гуртом супротивним.\nНе говорив ніколи він про свою віру.\nПравда, ми йому сказали якось,\nщо візьмемо його із нами до Серапіону.\nАле немов розгніваний він був\nтим нашим кпином – пригадую тепер.\nЩе інші два рази зринають у пам’яті.\nКоли робили узливання Посейдону,\nвід гурту відділився він, дивився в інший бік.\nКоли один із нас у захваті\nсказав: «Нехай до нашого зібрання буде\nприхильним захисник наш, бог великий,\nпрекрасний Аполлон!», – промовив тихо Міріс\n(інші не почули): «Тільки не до мене».\nСвященники гучними голосами\nмолилися за душу юнака.\nЯ тільки стежив, як ретельно,\nз якою болісною пильністю\nзгідно з приписами релігії\nготувався християнський похорон.\nЯ дивним враженням був пойнятий\nраптово, я відчув невпевнено,\nненаче утіка від мене Міріс,\nвідчув, що він лишається, християнин,\nіз рідними своїми, а я стаю\nчужим йому, таким чужим! І сумнів\nв мені почав рости: а що, як пристрастю\nуведений в оману, я завжди був йому чужий?..\nЯ кинувся прожогом зі страшного дому,\nутік чимдуж, щоб не украли і не зіпсували\nці християни спогади про Міріса.\nНе тікай звіре\nзвіре із залізними зубами\nзбудую тобі будку дерев’яну\nдам тобі горщик\nдам тобі списа\nі дам тобі іншої крові для забави\nПоведу тебе в інші порти\nщоб ти побачив як паротяги їдять свої якорі\nяк розпадаються надвоє щогли\nі як чорніють білі прапори\nЗнайду тобі знову ту ж дівчину\nщо у темряві зв’язана тремтіла як птиця\nзнайду тобі знову обвалений балкон\nщо стеріг дощ у криниці\nЗнайду для тебе знову тих же солдатів\nтого що вже три роки як загубився\nіз діркою над оком\nі того що вночі стукав у двері\nЯ знову знайду тобі гниле яблуко\nВгору – вниз\nКоли виходив я на вулиці\nі місяць обпікав мені руки\nпрокидалася донька пекаря сова\nтоді я виходив і гукав Ніч\nКоли спускався до річки\nтаємниця ночі кривавила мені груди\nкожум’яка не мав де спати\nКоли піднімався сходами\nі плуталися перепели в мене під ногами\nі тягли людину за волосся\nКоли спускався сходами\nі на мене чекали внизу для допиту\nі проростали троянди в раковині\nІ коли знову проходив вулицями\nі з землі підіймалися залізяки\nі в крові корчилося «дякую»\nТри сльози божі\nПередо мною у високості на цій горі\nякийсь білосніжний чоловік збирає стокротки\nскидає каміння у цей божий мішок\nколи-не-коли обертається і скорботно дивиться на мене\nкидає мені квітку і знов повертається на свій шлях\nУ грудях моїх проросли натовпи стокроток\nцей чоловік це я\nІз самого рання дивлюся на чудового птаха\nіз самого рання радію змії згорнутій у мене в горлі\nРозбиті чашки на килимах\nбагряні квіти розпухлі щоки віщунки\nколи задирає спідницю долі\nщось проросте із цієї радості\nабо нове дерево без цвіту\nабо молода непорочна повіка\nабо слово обожнюване\nяке б ніколи не поцілувало в губи забуття\nЗовні б’ють у дзвони\nзовні мене чекають неймовірні друзі\nпідняли високо стяг і розмахують\nщо за втома що за втома\nжовта форма – вишитий орел –\nзелений папуга – заплющую очі – каркає\nзавжди завжди завжди\nоркестр грає фальшиву мелодію\nпощо очі страждальницькі пощо жінки\nпощо кохання пощо голоси пощо кохання\nдруже кохання кров друже\nдруже бай мені свою захололу руку\nуже не згадаю хвилю коли усі померли\nзалишивсь я один із замордованим другом\nта зі скривавленою гілочкою за компанію\nРахую на пальцях моїх відтятих рук\nгодини що я проблукав у цих покоях вітру\nнемає в мене інших рук любове моя а двері\nне хочуть зачинитися і тому пси невідпорні\nІз босими ногами зануреними в каламутні води\nз оголеним серцем благаю (не для себе ж)\nхто збудував стільки покоїв стільки книжок трагічних\nбез жодної тріщинки світла\nбез жодного повіву кисню\nдля хворого читця\nПокій-бо кожен це відкрита рана\nяк зійду я знову сходами що розлітаються на друзки\nпоміж бруду і лютих псів\nщоби принести ліки і гілочку рожевої акації\nа якщо побачу що аптека зачинена\nа якщо побачу що аптекар помер\nа якщо побачу оголене серце моє на вітрині аптеки\nНі ні скінчилося немає в нас спасіння\nЗостануться покої як були\nзі своїм вітром і очеретами\nз відламками скляних облич які зітхають\nз кровотечею їх безбарвною\nз порцеляновими руками простягнутими до мене\nз непрощенним забуттям\nЗабули навіть мої руки з плоті що відпали\nчас агонії своєї який я відміряв\nВ морській я плавав просторіні\nі серце залишив на ріні\nна рінь поклав його колючу\nненаче мушлю блискотючу\nнесли дівчата парасолі\nмою шукали мушлю долі\nі хлопців гурт слідом проходив\nніхто з них мушлі не знаходив\nроки пливу я без упину\nчи десь любов я ще зустріну\nсточило море скелі гострі\nлишився одинокий острів\n* У вірші йдеться про смертних батьків (Пелей – батько Ахілла, Метаніра – мати Демофонта), які завадили прихильним богам зробити їхніх дітей безсмертними.\nантологія поезія Назарій НАЗАРОВ


Ревізор 2018 з Миколою Тищенко 9 сезон 2 випуск у Харкові\nVideo: Ревізор у Харкові: завжди свіжі продукти, але безвідповідальне ставлення до прибирання\n
Ревізор із Тищенком перевіряє громадські заклади першої столиці України – міста Харкова. Дивись прямо зараз перевірку легендарної харківської кондитерської, преміум-ресторону, де любить посидіти вся харківська еліта, найбільш популярної бургерної та готелю, прославленого суворою ревізією Вадима Абрамова!

Зголодніла з дороги команда шоу Ревізор із Тищенком 9 сезон 2 випуск від 08.10.2018 вирушила прямо до бургерної «Фарш». Ця мережа має кілька ресторанів у місті, славиться своєю основною продукцією та смачним пивом. На кухні Миколу Тищенка зустріла приємна адміністратор Вікторія. Дівчина зізналася, що від самого ранку замислювалася: давно не було Ревізора в Харкові. І навіть чекала, щоб він прийшов із перевіркою! Чи не пошкодує Вікторія за сказане?

Тільки Ревізор 2018 Микола Тищенко надів рукавичку – відразу знайшов цілий клубок бруду в витяжці!

Шеф-кухар й адміністратор переконують: Ревізор із Тищенком випуск 2 прийшов до них прямо перед генеральним прибиранням завтра, у вівторок. Чи можна вірити їхнім словам? На холодильнику багато пилу, а в середині зламані полиці... Зате все м'ясо зберігається в окремих контейнерах, воно простікероване й має «здоровий» колір і запах. У цій бургерній заявляють – вони не працюють із замороженими продуктами. І це чиста правда!

Дивись онлайн у шоу Ревізор із Тищенком 2 випуск одкровення посудомийниці-екс-кухаря і не пропусти новий формат програми «Ревізор у хмелі»! Дізнайся, чи сподобався бургер Тищенку? Як добре роблять прибирання в залі? І головне, чи отримає бургерна «Фарш» табличку?

Ревізор 2018 у найбільш шикарному ресторані Харкова кухарі зустріли радісними вигуками. Чи будуть вони такі само щасливі після перевірки?

Микола Тищенко прийшов із ревізією в готель, який 3 роки тому перевіряв Вадим Абрамов. Попередній ведучий шоу знайшов багато бруду: павутину, пил, чиєсь волосся та величезні плями на килимі! Чи виправила адміністрація всі його зауваження – дізнайся у 2 випуску Ревізор із Тищенком.

Дивись онлайн Ревізор із Тищенком 9 сезон 2 випуск від 08.10.2018 на сайті Teleportal.ua і не пропусти також перевірки відомої на всю Україну кондитерської та найбільшої ковзанки в Харкові!

Проґавив попередній випуск? Не витрачай часу на пошуки – переходь за посиланням і дивись Ревізор із Тищенком 9 сезон 1 випуск.
\nРевізор у Харкові: завжди свіжі продукти, але безвідповідальне ставлення до прибирання\nРевізор із Тищенком перевіряє громадські заклади першої столиці України – міста Харкова. Дивись прямо зараз перевірку легендарної харківської кондитерської, преміум-ресторону, де любить посидіти вся харківська еліта, найбільш популярної бургерної та готелю, прославленого суворою ревізією Вадима Абрамова!\nЗголодніла з дороги команда шоу Ревізор із Тищенком 9 сезон 2 випуск від 08.10.2018 вирушила прямо до бургерної «Фарш». Ця мережа має кілька ресторанів у місті, славиться своєю основною продукцією та смачним пивом. На кухні Миколу Тищенка зустріла приємна адміністратор Вікторія. Дівчина зізналася, що від самого ранку замислювалася: давно не було Ревізора в Харкові. І навіть чекала, щоб він прийшов із перевіркою! Чи не пошкодує Вікторія за сказане?\nТільки Ревізор 2018 Микола Тищенко надів рукавичку – відразу знайшов цілий клубок бруду в витяжці!\nШеф-кухар й адміністратор переконують: Ревізор із Тищенком випуск 2 прийшов до них прямо перед генеральним прибиранням завтра, у вівторок. Чи можна вірити їхнім словам? На холодильнику багато пилу, а в середині зламані полиці... Зате все м'ясо зберігається в окремих контейнерах, воно простікероване й має «здоровий» колір і запах. У цій бургерній заявляють – вони не працюють із замороженими продуктами. І це чиста правда!\nДивись онлайн у шоу Ревізор із Тищенком 2 випуск одкровення посудомийниці-екс-кухаря і не пропусти новий формат програми «Ревізор у хмелі»! Дізнайся, чи сподобався бургер Тищенку? Як добре роблять прибирання в залі? І головне, чи отримає бургерна «Фарш» табличку?\nРевізор 2018 у найбільш шикарному ресторані Харкова кухарі зустріли радісними вигуками. Чи будуть вони такі само щасливі після перевірки?\nМикола Тищенко прийшов із ревізією в готель, який 3 роки тому перевіряв Вадим Абрамов. Попередній ведучий шоу знайшов багато бруду: павутину, пил, чиєсь волосся та величезні плями на килимі! Чи виправила адміністрація всі його зауваження – дізнайся у 2 випуску Ревізор із Тищенком.\nДивись онлайн Ревізор із Тищенком 9 сезон 2 випуск від 08.10.2018 на сайті Teleportal.ua і не пропусти також перевірки відомої на всю Україну кондитерської та найбільшої ковзанки в Харкові!\nПроґавив попередній випуск? Не витрачай часу на пошуки – переходь за посиланням і дивись Ревізор із Тищенком 9 сезон 1 випуск.


"ідеї". Все новости, помеченные "ідеї" на Мета Новостях.\nОскар Де Ла Хойя: Я до сих пір не знаю, що зробив неправильно в кар'єрі Канело\nМи зробили його найбільшою зіркою в боксі, і в цьому немає нічого неправильного. Нагадаємо, що раніше менеджер Альвареса оголосив умову проведення поєдинку проти Головкіна. Відомий американський промоутер Оскар Де Ла Хойя розповів, що не розуміє, чому зіпсувались їх партнерські стосунки із…\nМораес: Шевченко любить обмінюватися ідеями з гравцями\nНападник збірної України Жуніор Мораес каже, що Андрій Шевченко дуже доброзичливий. Ці та інші події про український футбол читай на Футбол Україна. Нападник збірної України Жуніор Мораес каже, що Андрій Шевченко дуже доброзичливий. Повідомляє сайт Футбол Україна. "Він любить залишатися серед…\nЗимовий відпочинок 2021: 18 ідей, куди поїхати в Україні у Новому році\nДе термальні купальні під відкритим небом? Який обрати гірськолижний курорт? В якому місті зимові свята будуть найромантичніші? Де термальні купальні під відкритим небом? Який обрати гірськолижний курорт? В якому місті зимові свята будуть найромантичніші?\nЩо НЕ дарувати на Новий рік.\nТакі подарунки точно не здивують Такі подарунки точно не здивують — 29.12.20 20:47\nЗірка "Танців з зірками" поділився ідеями для подарунків\nІлона Гвоздьова написала список подарунків для чоловіка. Також жінка зазначила, що потрібно цікавитись бажанням чоловіка та готувати подарунки завчасно. Ілона Гвоздьова написала список подарунків для чоловіка. Ілона Гвоздьова у своєму Інстаграм часто ділиться подробицями свого життя. Цього разу…\nЯк прикрасити домівку на Новий рік: корисні поради від тернопільської дизайнерки\nВажко уявити Новий рік без яскравих гірлянд та прикрас. Якщо ви ще не встигли прикрасити своє житло до свята - саме час розпочати. Важко уявити Новий рік без яскравих гірлянд та прикрас. Щоб свято вдалося потрібна певна атмосфера. Якщо ви ще не встигли прикрасити своє житло до свята – саме час… — 27.12.20 21:40\nНа Тячівщині відкрили молодіжний хаб\nНа Тячівщині відкрили молодіжний хаб Молодь Вільхівців має місце для обговорення та втілення важливих ініціатив. Про це йдеться у сюжеті Першого кабельного, На Тячівщині відкрили молодіжний хаб Молодь Вільхівців має місце для обговорення та втілення важливих ініціатив. У селі Вільхіці, що на…\nДобірка актуальних ідей манікюру зими 2021 року. Добірка актуальних ідей манікюру зими 2021 року.\nНам потрібно більше свята: 9 ідей різдвяного декору своїми руками Нам потрібно більше свята: 9 ідей різдвяного декору своїми руками — 24.12.20 18:10


На Гайворонській дистанції колії відзначають 120-річчя :: Регіональна філія "Одеська залізниця" АТ "Укрзалізниця"\n1 жовтня 2018 року працівники Гайворонської дистанції колії регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» святкують 120-річний ювілей із дня заснування вузької колії.\nВід початку свого функціонування ця вузькоколійна залізниця була важливою транспортною артерією, що пов’язувала між собою кілька областей України. Плодюча земля регіону щорічно примножувала валовий збір зерна, що сприяло розвитку залізничної інфраструктури. Саме це сприяли будівництву вузької колії на дільницях Бердичів – Гайворон, Холонівська – Семки, Гуменне – Вінниця, Гайворон – Підгородня, Гайворон – Рудниця, Дохно – Чечельник. Основні будівельні роботи на колії велися у період з кінця 1860-х до початку 1890-х років, а формування дистанції колії, околотків, бригади як адміністративних одиниць повністю завершилося на початку минулого століття.\nПід час «розквіту» вузькоколійки велика робота проводилась по введенню нових видів тяги, вагонів, механізації навантажувально-розвантажувальних робіт на станціях, розвитку колійного господарства, будівельних підрозділів, соціальної сфери тощо.\nЗ 1940 року розпочався середній ремонт колії з заміною забрудненого баласту і підійманням колії при значній заміні шпал.\n22 червня 1941 року мирне трудове життя закінчилось через вороже вторгнення, а колійники дистанції були вимушені робили все для забезпечення перевезення вантажів у воєнний час.\nНаприкінці 1944 року колектив дистанції забезпечив тимчасове відновлення колії, штучних споруд і пропуск поїздів по всім напрямкам вузької колії, а протягом наступних п’яти років на відстані всієї вузької колії були висаджені лісосмуги, що надало можливість прибрати сотні тисяч снігових щитів.\nНа сьогоднішній день на дистанції працює 248 залізничників, з них 113 монтерів, які займаються поточним утриманням. Очолює виробничий підрозділ Володимир Недзеленко, який на зазначеній посаді працює вже 6 років та має стаж роботи у залізничному транспорті майже 40 років.\nРозгорнута довжина головний колій Гайворонської дистанції становить 160,6 км та 130,5 км головних колій вузькоколійної ділянки. В межах вузькоколійки діють 59 залізничних переїздів (21 з них із автобусним рухом) та 214 штучних споруд (в тому числі 25 мостів). У своїй структурі дільниця нараховує 7 цехів та 8 околотків.\nСеред ключових проблем виробничого підрозділу – зношеність основних фондів та неможливість подальшого утримання збиткової вузькоколійної дільниці, через що залізничники звертаються до місцевих адміністрацій щодо питання здійснення компенсації збитків магістралі від діяльності вузькоколійної залізниці у повному об’ємі із місцевого бюджету.\nВтім, не зважаючи на складнощі, у дистанції проводяться всі види капітальних колійних робіт у відповідності до запланованих термінів та обсягів. Так, за 8 місяців поточного року стан колії покращився на 12 балів порівняно із минулорічними показниками. Для цього було виконано низку протиаварійних робіт, зокрема колійні бригади уклали 4 тис. 405 шпал, у тому числі 1 тис. 200 нових дерев’яних та 2 тис. 416 нових залізобетонних, що на 1 тис. 181 шпалу більше, ніж у торік.\nДодамо, що вузькоколійка на Одеській магістралі приваблює чимало туристів, зокрема із Німеччини, Італії, Голландії, Греції тощо. Щороку тут проводиться декілька ознайомчих масштабних екскурсій і подорожей, під час яких до старинного паровоза, що працює на вугіллі, чіпляють кілька вагонів, і іноземці насолоджуються мандрівкою ретро-поїздом і чудовими краєвидами Центральної України.


В Ужгороді обрано нового кавалера Ордену Марії Терезії - Карпатський об'єктив https://rx.ua\nВарто зазначити, що в 2016 році Орден Марії Терезії отримав патронат сім’ї Габсбург, що свідчить про високий статус та європейське визнання нагороди. Саме тому, на її вручення приїхали й високоповажні нащадки королівського роду Габсбургів – Шандор та Герта-Маргарита Габсбург-Лотрінген.\n«Для нас важливо знаходитись сьогодні тут, в Ужгороді. Цей рік є особливим, адже ми святкуємо 300-ту річницю від дня народження Марії Терезії, видатної жінки, яка з’єднала Австрію, Угорщину та Україну. Марія Терезія приділяла велику увагу впровадженню релігії в навчальних закладах, а зараз ми можемо продовжувати її задуми», – зазначив ерцгерцог Шандор Габсбург-Лотрінген.\nВідтак, нащадки королівського роду Габсбургів вручили нагороду новому кавалеру Ордену Марії Терезії – ним обрали керівника підприємства «Фішер-Мукачево» Василя Рябича. Його підприємство забезпечує робочими місцями та гідною заробітною платою понад 1100 закарпатців.\n«Я дуже вдячний, що саме мені віддали цю нагороду, адже знаю, що на Закарпатті є чимало людей, гідних її отримати. Хочу додати, що без свого колективу, людей які мене завжди підтримували ця нагорода була б неможливою», – наголосив Василь Рябич.\nТакож, він подякував засновникам Ордену, які через цю нагороду втілюють в життя модель поваги до людей, що своєю працею та професіоналізмом докладають зусиль до розвитку нашого краю.\nЗокрема, спеціальну відзнаку отримало ТОВ «Фішер-Мукачево», яку від імені підприємства отримав Андрій Рябич.\nПід час урочистостей ужгородський музикант Дмитро Фесенко виконав музичний твір «Крила Марії Терезії», що написаний спеціально до церемонії вручення Ордену, а танцівники колективу «Бліц» порадували гостей виконанням танцювального номеру.\nНагадаємо, першим кавалером Ордену у 2015 році обрали Олену Камінську, керівника Студії сучасного танцю «Бліц». Другу нагороду у 2016 році отримав Валентин Штефаньо – відомий не тільки в Україні, а й у Європі ужгородський кондитер, шоколадьє, власник кондитерського дому «Valentin & Valentina SHTEFANYO».


Між «трійкою» і «четвіркою» - № 003 (22022) субота 12 січня 2019 року - Одеська обласна газета «Чорноморські новини»\nМіж «трійкою» і «четвіркою»\nЗовнішньополітичні підсумки 2018 року\nНапередодні новорічних свят у Києві в Українському кризовому медіацентрі презентували зовнішньополітичні підсумки 2018-го. Окрім професійних, класичних, дипломатів до реалізації нашої зовнішньої політики причетні народні депутати, науковці, експерти та журналісти-міжнародники. Йшлося про здобутки та невдачі нашої міжнародної політики, про тенденції та динаміку.\nПро підсумки експертного опитування, організованого радою зовнішньої політики «Україн-ська призма», розповів заступник голови правління цього мережевого аналітичного центру в сфері зовнішньої політики і міжнародної безпеки Сергій Герасимчук:\n— Результати чимось порадували, а чимось здивували. Отже, питання перше: «Які найбільші досягнення зовнішньої політики у 2018 році?».\n«Збереження санкцій проти Росії» — 42%. Це питання було вкрай важливим для української зовнішньої політики, адже з боку низки країн Європейського Союзу надходили суперечливі сигнали, надходили певні ризики того, що санкції можуть бути пом’якшені, та все ж ми їх змогли втримати, змогли зберегти європейську солідарність.\n«Отримання Україною томосу» — 21%. На думку експертів, рішення про отримання томосу та автокефалії Православної церкви України також є значним досягненням зовнішньої політики. (Презентація відбувалася 27 грудня. Якби опитування проводилося після 6 січня, то це питання, скоріш за все, посіло б перше місце. — Прим. авт.).\n«Успішна діяльність у ПАРЄ та РЄ» — 7%. Тут безумовним успі-хом є результативна робота української делегації.\n«Отримання летальної зброї від США» — 5%.\n«Перемоги над Росією у міжнародних судах» також 5%.\nЯк бачимо, досягнень є чимало. Рік тому першу позицію посідало ухвалення Угоди про безвізовий режим з ЄС, а другу — початок втілення Угоди про асоціацію та зону вільної торгівлі з Євросоюзом.\nЯкщо говорити про провали зовнішньої політики, картина виглядає так. «Українсько-угорські відносини» — 20%. Упродовж року до проблемного питання статті 7 Закону України про освіту додалося питання незаконної видачі угорських паспортів, питання уповноваженого по Закарпаттю, питання взаємного висилання дипломатів, питання тривалого погодження кандидатури посла Угорщини. Українсько-угорські відносини переживають період стагнації. Якщо у 2017-у 38% опитаних говорили про те, що проблемою є погіршення відносин із західними сусідами загалом (йшлося, очевидно, і про Угорщину, і про Польщу, і про інші сусідні країни — через Закон про освіту), то в 2018-у ми чітко виокремлюємо українсько-угорські відносини.\nНа другому місці серед невдач — «Неспроможність зупинити будівництво газопроводу «Північний потік—2» — 10%.\nНещодавно з’явилася нова проблема — «Загострення ситуації в Азовському морі та захоплення в полон наших моряків збройними силами Росії» — 10%.\n8% фахівців вважають, що «Явних провалів у зовнішній політиці України не було».\n4% звертають увагу на те, що «Угода про асоціацію та ЗВТ з ЄС виконується незадовільно».\nЗа п’ятибальною системою українська зовнішня політика, за підсумками 2018 року, отримала в експертів рівно між «трійкою» та «четвіркою».\nЕфективнішій реалізації зовнішньої політики України, на думку експертів, заважають: «Відсутність стратегічного бачення зовнішньої політики» — 67%, «Кадрові питання» — 58%, «Недостатня координація дій між органами влади» — 52%, «Зовнішня агресія Росії проти України» — 41%, «Відсутність фінансових ресурсів» — 37%.\nНа питання «Чи відповідає зовнішня політика України щодо Російської Федерації вашим очі-куванням?» фахівці відповіли, що: «Відповідає деякою мірою» — 54%, «Не відповідає зовсім» — 26%, «Повною мірою відповідає» — 12%, «Зовсім не відповідає» — 8%.\nНайбільш дружніми до України називають Литву, Канаду, США, Естонію та Великобританію. Найбільш вороже налаштованими — Росію (99%), Угорщину, Сербію, Білорусь, Австрію і КНДР (останню — як загрозу глобальній безпеці). У 2017 році у п’ятірці найбільш дружніх країн замість Естонії була Японія, серед п’яти найменш дружніх — Польща.\nСеред парламентарів, які найактивніше просувають інтереси України на міжнародній арені, до п’ятірки лідерів потрапили Ганна Гопко, Володимир Ар’єв, Ірина Геращенко, Мустафа Джемілєв та Андрій Парубій. Перша трійка залишилася незмінною з попереднього року.\nЗа підсумками опитування, основними джерелами новин міжнародної політики для експертів є видання «Європейська правда», «Дзеркало тижня», «День», «Лівий берег», ВВС та «Радіо Свобода».\nОпитування проводилося з 1 по 14 грудня, участь у ньому взяло 120 експертів-міжнародників, журналістів, представників державних і недержавних аналітичних центрів та академічної спільноти.\nВиконувач обов’язків директора департаменту Європейського Союзу та НАТО Міністерства закордонних справ України Сергій Саєнко:\n— Можна і хотілося б зробити значно більше, але певні чинники цьому заважають. Це і російська агресія на Сході України, і не створення міжнародної коаліції на підтримку України в рамках міжнародних організацій. Але є розуміння того, що, по-перше, чітко визначені стратегічні пріоритети зовнішньої політики України — це інтеграція до Європейського Союзу та НАТО.\nВерховна Рада проголосувала за внесення змін до Конституції України. Я щиро сподіваюся, що в лютому ми отримаємо абсолютну більшість голосів, це буде підтвердженням акту солідарності з українським народом у прагненні реалізувати стратегічні пріоритети на наступні десятиліття.\nЗа обставин, які склалися, дипломатична служба працювала на відстоювання національних інтересів на міжнародній арені, заручаючись підтримкою наших партнерів і за океаном. Про це свідчить активна підтримка України нашими партнерами і в Раді Європи, і в Європейському Союзі, і в Організації Об’єднаних Націй. Нам справді вдавалося переконувати партнерів щодня про те, що відбувається в Україні та на її зовнішніх кордонах. Нам доводилося переконувати, що ми робимо в частині наших зобов’язань, передусім за Угодою про асоціацію, бо це є нашим домашнім завданням у Європейському Союзі. Угода про асоціацію є двостороннім рухом, дороговказом наших реформ, і чим більше ми робимо вдома — тим більше нам довіряють наші партнери.\nПро парламентську дипломатію говорив Володимир Ар’єв:\n— Це, напевно, перший склад Верховної Ради, коли переважна більшість, незважаючи на місце перебування — в коаліції чи в опозиції, працює разом. Тут, звісно, не йдеться про «Опозиційний блок». Виїжджаючи за межі України, ми представляємо Україну, а не свої політичні сили. Це дуже важливий момент, який дозволяє досягати успіхів для парламентської дипломатії.\nМушу особливо відзначити нашу постійну координацію із традиційною дипломатією. Можу сказати: те, що не можуть зробити, висловити наші класичні дипломати, те можемо зробити ми. І наші партнери, і наші вороги розуміють, що ми говоримо одним голосом, лише в різній інтонації. Це дуже допомагає координувати наші зусилля, зокрема по роботі в Раді Європи. 2019 рік для України в ПАРЄ буде непростим через спроби Росії поновити права своєї делегації чи обмежити можливість ПАРЄ запроваджувати санкції.\nУ 2018 році Литва за симпаті-ями українців посіла перше місце, тому було цікаво, що скаже Надзвичайний та Повноважний посол Литовської Республі-ки в Україні Марюс Януконіс, який, до речі, досконало володіє українською:\n— Якщо говорити про діяльність української дипломатії, перш за все треба визнати, що вона діє в надзвичайно складних умовах. Це перший фактор, який має підкреслюватися. Бо якщо ми беремо зовнішню політику в ідеальних умовах — це зовсім інша справа, а Україна діє в умовах російської агресії, тому українська дипломатія має докладати вдвічі або втричі більше зусиль для досягнення цих цілей, і якщо оцінювати загалом, можна сказати, що основні моменти українській дипломатії вдалося зберегти або затвердити. Зберегти європейські і міжнародні санкції проти Росії, це дуже важливо, стримати російську агресію, я не кажу про останній інцидент у Керченській протоці. А загалом Росія не проявила більшої агресії, хоча загроза залишається.\nМи всі бачимо велику активність української дипломатії. Об’єктивно оцінюючи, ми бачимо, що Президент дуже активний у зовнішній політиці, міністр закордонних справ — дуже активний, багато візитів, багато телефонних перемовин, і, спостерігаючи ззовні, видно, що ця активність дуже помітна. Щодо парламентської дипломатії, то я цілком згоден з тими прізвищами, які були названі в цьому опитуванні. Деякі українські посли, на нашу думку, працюють фантастично активно, професі-йно й ефективно. Не буду називати прізвищ, але приклади справді є дуже хороші.\nЩо стосується Литви. Нам дуже приємно за таку оцінку, і можу сказати чітко, що Україна залишається пріоритетом нашої зовнішньої політики. У 2019 році ми матимемо вибори президента, але я не сумніваюся, що стосунки з Україною залишаться на високому рівні. Наша дипломатія намагається допомагати українській дипломатії. У нас, може, й не такі великі ресурси, але ми докладаємо значних зусиль у міжнародних організаціях, особливо щоб переконувати наших партнерів, що Україна важлива, що важливо не втрачати увагу до України.\nЗначущим пунктом є те, що Україна зберегла міжнародну увагу, оскільки міжнародний контекст дуже складний, світова політика, ми всі бачимо, змінюється, у міжнародній полі-тиці проявляється більше егоїзму, тому Україні потрібні додаткові зусилля, щоб працювати зі своїми партнерами. Також Україна зберегла макроекономі-чну стабільність, це теж, я думаю, частково є досягненням зовнішньої політики. Звичайно, залишаються питання, які не до кінця вирішені, але, повторю, умови, в яких працює українська дипломатія, дійсно складні. Коли ми говоримо про інтеграцію України в ЄС і НАТО, це пов’язано передусім з внутрішньою політикою.\nУ завершальній частині цього опитування я згоден з тим, що Україна має великий потенціал, щоб стати лідером Східного партнерства. Ми говоримо насамперед про три країни — Україну, Грузію та Молдову, які підписали Угоду про асоціацію, мають дуже багато спільних інтересів. На мою думку, Україна тут справді могла б відігравати цю роль.\nДля Литви, ще раз зазначу, Україна залишається чітким пріоритетом. Чотири роки ми були контактним посольством НАТО в Україні. В Україні діє єдина литовська військова навчальна місія за кордоном. Україна є пріоритетом програми розвитку нашого МЗС, отримує більшість коштів, виділених на цю програму, та багато інших речей. На мою думку, литовсько-українські стосунки є майже ідеальним прикладом. Якщо розглянути детально, важко знайти якісь навіть історичні конфлікти або проблеми в стосунках, і це дуже велика цінність, за яку ми дуже вдячні нашим українським партнерам.\nГоловний редактор «Європейської правди» Сергій Сидоренко у своєму коментарі наголосив на необхідності звертати увагу не лише на відносини із ключовими партнерами України, а й працювати більше над відносинами з країнами-сусідами — Угорщиною, Польщею, Румунією, Словаччиною, Болгарією. Він відзначив як позитивний тренд, що зовнішню політику почали висвітлювати більше ЗМІ. На його думку, це свідчить про зростання в українському суспільстві розуміння того, що Україна дуже залежить від подій і процесів у світі.\nГоловна » Архів номерів » 2019 » № 003 (22022) субота 12 січня 2019 року


Як вивести з режиму сну |ЯкПросто\nЧи доводилося вам безуспішного натискати всі можливі клавіші на ноутбуці в спробах вивести його зі сплячого режиму, або ви і зараз, відклавши його в бік, шукаєте в інтернеті через мобільний телефон способи його «оживити»?\nІснує два простих, але радикальних кошти вивести ноутбук зі «сплячки». Якщо ви ще не зробили це, то спробуйте почати з короткого натискання на кнопку включення ноутбука — як правило, будь-який комп’ютер після цього «прокидається». Якщо цього не сталося, натисніть і утримуйте кнопку живлення протягом кількох секунд. Зазвичай цього буває достатньо, щоб «жорстко» вимкнути ноутбук. Повторне натискання повинно привести до його включення.\nДругий спосіб хоч і тривіальний, але працює безвідмовно у всіх випадках. Переверніть ноутбук, щоб дістатися до клямки, яка утримує батарею в корпусі ноутбука. Перемістіть її в положення Open і витягніть батарею. Через кілька секунд вставте її, потім поверніть ноутбук в початкове положення і натисніть кнопку включення, що неодмінно змусить його повернутися до життя.


У Японії представили дерев'яний суперкар на водневому паливі\nГоловна Новини IT технології У Японії представили дерев'яний суперкар на водневому паливі\nУ Японії представили дерев'яний суперкар на водневому паливі\nХоча ідея досить цікава, до випробування на дорогах розробка не готова\n4 листопада 2019, 12:07 709\nЯпонія представила своє бачення автомобіля майбутнього. І це бачення складається з дерева.\nДвадцять дві компанії внесли свій внесок у створення автомобіля, який Міністерство охорони навколишнього середовища Японії представив під час Токійського автосалону на цьому тижні. Тим не менш, на даний момент дерев'яний автомобіль не готовий до випробування на дорозі.\nДерев'яна машина, безумовно, виглядає футуристично, з дверима-метеликами і гострими кутами. Але важко сказати, наскільки близько автомобіль підходить до заявленої мети команди по зниженню ваги на 10 відсотків. Також залишаються невідомими подробиці про те, що знаходиться під капотом.\nПортал Carscoops дійсно повідомляв, що цей транспортний засіб має водневий паливний елемент і максимальну швидкість, обмежену всього 20 км/г. Якщо це правда, здається, що цей автомобіль - надзвичайно рання концепція. Чи може в Японії просто вирішили, що людям майбутнього нікуди поспішати і їздити вони будуть дуже повільно.\nЯк повідомляло видання "Коментарі", американський автовиробник Fisker показав свій перший електромобіль.


Обережно: сальмонельоз! / / : Бердичівський погляд\nЧудової літньої пори активнішими стають мікроби – збудники кишкових інфекцій та харчових отруєнь. Цьому сприяє висока температура навколишнього середовища, при якій мікроби активно розмножуються і становлять загрозу людині. Медики попереджають населення про неухильне виконання санітарно-гігієнічних вимог. Зокрема, й правил особистої гігієни.\nКожному важливо дбати про профілактику сальмонельозу. Дане харчове отруєння має характерні ознаки кишкових інфекцій: болі в животі, нудоту, блювоту, пронос, високу температуру, слабкість.\nЗбудник сальмонельозу – мікроб сальмонела – знаходиться в яйцях, м'ясі хворих тварин і птахів. Людина також може заразитися від хворих людей та бацилоносіїв, які не перехворіли, але виділяють мікроб у довкілля.\n1975-й рік запам'ятався медикам Бердичева масовим захворюванням на сальмонельоз. Люди захворіли на весіллі, скуштувавши страви з гусячих яєць. Число хворих сягало 86 осіб. Стан їх був важкий, але всіх вилікували. У 2018-му в Україні також зареєстровані випадки сальмонельозу.\nПравила профілактики сальмонельозу наступні:\nЗаборонено вживати яйця водоплавних птахів у ресторанах, кафе, їдальнях, харчоблоках, лікувально-профілактичних закладах, коледжах. Забороняється продаж цих яєць в торгівельних точках, санкціонованих ринках.\nЯкщо ви тримаєте у господарстві водоплавних птахів, пам'ятайте, що їх яйця уражені сальмонельозом на 85%. Їх можна використовувати при випічці, так як температура в духовці дорівнює 200-250 градусів, і мікроб вбивається. Але під час приготування можна забруднити мікробом руки, посуд. Тому перед приготуванням страв доцільно замочити яйця в содовому розчині на 15 хвилин. Інвентар і посуд ретельно помити.\nКурячі яйця уражені сальмонельозом на 15%, тому також перед приготуванням із них страв їх треба замочити в содовому розчині на 15 хвилин. Не рекомендується з них готувати яєчню. Краще варити вкруту.\nПри приготуванні м'ясних страв із птахів необхідно дотримуватися технології і правил термічної обробки, щоб знешкодити сальмонелу. Вироби з рубленого м'яса необхідно ретельно підсмажувати з обох сторін на повільному вогні.\nОбов'язково дотримуватись особистої гігієни тим, хто готує, і тим, хто куштує.\nОбов'язкове проходження медичного огляду працівниками харчової промисловості і торгівлі харчовими продуктами, кафе, ресторанів, харчоблоків.\nШановні добродії, дотримуйтесь правил і будьте здоровими.\nАвтор: Ольга Протасевич, член НСЖУ, санлікар


Sony PlayStation 4 буде представлена 20 лютого · Скачать книги бесплатно - Электронная Библиотека\nSony PlayStation 4 буде представлена 20 лютого\nКомпанія Sony розіслала запрошення на якесь захід, яке відбудеться 20 лютого в Нью-Йорку і на якому ми побачимо "майбутнє PlayStation". І хоча у запрошенні явно не сказано, що нам покажуть наступне покоління ігрових приставок, цю інформацію з посиланням на власні джерела підтвердило авторитетне видання The Wall Street Journal.\nРесурс стверджує, що, незважаючи на ранній анонс, консоль надійде в продаж ближче до кінця року – приблизно одночасно з Microsoft Xbox 720. Sony, за даними The Wall Street Journal, включить "більше соціальних аспектів" в ігровий процес у новій приставці. Крім цього, компанія зосередиться на більш тісній взаємодії гравця і консолі, ніж на технічних характеристиках.\nЗа останніми чутками, Sony PlayStation 4 (кодове ім’я Orbis) може отримати восьмиядерний 64-бітний процесор AMD і графіку AMD R10XX. За різними відомостями, японська компанія може зберегти оптичний привід в консолі або відмовитися від нього.\nЧитайте також про можливі характеристиках Microsoft Xbox 720 (Durango) – основного конкурента Sony PlayStation 4.\nhome, историческая драма, триллер, экология\nСтарт світових продажів самого незвичайного фотоапарата