Майбутнє моє та моєї країни - Г. С. Сковороди\nБілоконь Анастасія, учениця 7 класу\nКерівник: Книш К. Л., вчитель української мови та літератури\nНапевне, кожен із нас колись замислювався над тим, що таке рідна країна, чим вона особлива, чим вирізняється з-поміж інших держав світу. Відповісти на ці питання непросто, адже рідний край — це не просто клапоть землі, це щось значно більше. Рідна Батьківщина — це почуття, які виникають до цього «клаптя», це бажання діяти на його благо, повага до нього. Я можу впевнено сказати, що моя Україна — найкраща країна у світі. Та чи маю я підстави стверджувати це так категорично? Що ж таке моя країна? І чому вона найкраща для мене?\nУкраїна — це славетна історія. Україна — це мудрі літописи, це дзвін козацьких шабель, це зойк кріпака на панщині, це революційні заграви, це довгоочікувана незалежність…\nУкраїна — це ніжна лірична пісня, сповнена патріотизмом дума, вишитий рушник на покуті, розмальована святкова писанка…\nМожна довго перераховувати все те, чим для мене є моя країна. Україна — це все, що навколо мене, усе те, чим живу й про що мрію. Це мої батьки, друзі, вчителі. Кожен стук мого серця, кожен мій вчинок, кожен життєвий крок стосуються моєї країни.\nОднак головне, що Україна — це та земля, де я народилася, де живуть мої батьки, де завжди чекатиме мамина домівка, зігріта теплим родинним затишком, це — моя Батьківщина, найкраща і найрідніша, завжди захоплива у своїй непізнаності й, навіть, непізнанності.\nМайбутнє України у моїй мрії прекрасне. І люди в ній прекрасні. Вони — вільні й творчі, запальні та доброзичливі, бо українцям взагалі притаманні доброзичливість і гостинність.\nУкраїна майбутнього — це прекрасна та забезпечена держава. Її поважають та цінують в Європі, та й в усьому світі.\nЯ думаю, це буде країна, насамперед, без страху. Де ніхто не озирається, де люди ходять вільно, де всюди можна крокувати впевнено і нічого не боятися.\nЯ б хотіла, щоб кожен із нас усвідомив, що майбутнє незалежної країни в наших руках. Я можу гордо заявити, що я — українка і, думаю, що кожен із нас мусить дбати про свою єдину країну, про порозуміння й злагоду на всіх її землях.\nЯ впевнена, що в майбутньому я прикладу всіх зусиль, щоб прославити свою Батьківщину, адже я не бачу свого майбутнього без своєї рідної держави. Ким би я не була, де б не працювала, але своє майбутнє я пов’язую лише з рідним краєм, в якому завжди шумітимуть верби й тополі, цвістимуть вишні, пишатиметься червона калина. Хочеться вірити, що Україна буде багатою, розвиненою і демократичною державою. Я не хочу кричати, що я патріот, бо, думаю, що патріот — це не той, хто вміє виголошувати пишні фрази, а той, хто своєю щоденною працею множить багатство рідної землі, прикрашає, перебудовує свою Батьківщину. Думаю, у мене вийде.\nБлінова Ксенія, учениця 7 класу\nБерезівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Харківської районної ради\nКерівник: Дьяконова О.М., вчитель початкових класів\nДуховна культура - це складова культури, що охоплює мистецтво та філософію. Елементами духовної культури є: звичаї, норми, цінності.\nДивний світ оточує нас. Місяць і зорі, безмежне блакитне небо, поле і луки, ліси і гори, а ще стежка, якою ти йдеш до школи, червона калина, що росте біля рідної оселі, перша колискова мамина пісня. І цю дивну землю ми звемо Україною. Земля наших батьків, наших предків стає для нас найближчою, найдорожчою в цілому світі. Рідний край- це цілющі джерела, до яких пробивається корінець людської свідомості, пробивається до життя, до знань, до світла.\nЯ народилась у мальовничому селищі Березівка! Для мене Березівка- це не лише казкова, гарна мальовнича природа, але й добрі та щирі люди, рідна, квітуча земля! Ще з найдавніших часів в нашому селищі сформувалось шанобливе ставлення до хліба. Хліб-сіль на вишитому рушникові - це незмінний символ нашого селища. Хлібом у нас зустрічають і проводжають дорогих гостей у далеку дорогу. Для нас хліб – це не тільки щоденний вжиток, а й велика святість, витвір мистецтва. Хліб здавна є символом добробуту, гостинності. Традиційно в кожній українській хаті на столі на вишитому рушникові лежав хліб.\nКолись у нашому селищі була велика церква. Але під час війни її зруйнували. Довго не було у нас храму. Але 12 січня 2011 року церкву вирішили реконструювати. Назвали: Храм Пророка Іллі. І хоч наша церква маленька. Але до нього приходять багато моїх односельчан. Я сподіваюсь що ми і надалі будемо розвиватися, і колись в нас буде великий і гарний храм.\nУ нашому селищі є чудова бібліотека, яка знаходиться у Березівській Селишній Раді. Там завжди багато відвідувачів. Дорослих, і особливо дітей.\nА ще у нашому селищі проживає надзвичайно талановита людина Святенко Тамара Сергіївна. У своєму житті вона зазнала кілька професій, була і комсомольським працівником, і журналістом. Завжди активна, рухлива, вона вражала і захоплювала своєю енергією. Та ніколи їй не спадало на думку, що згодом обере шлях художника, що три її картини – «Жаба», «Соняхи», «Чужий город» - увійдуть до каталогу світового мистецтва. Вона пише надзвичайно чудові вірші. Тамара Сергіївна написала гімн нашого селища. На кожному святі все селище співає його. Вона талановита художниця, письменниця, дизайнер і звичайно господиня. А ще ця надзвичайно талановита жінка разом зі своїм чоловіком збудували у Березівці чудову криницю з дерева, та освятили її. І відтепер кожен може напитися святої та чистої води!\nНещодавно вийшла книга «Рідна Березівка». Її автор Ключко Лідія Нікіфорівна. Це людина, яка поклала багато зусиль щоби написати цю книгу. Там вона розповіла про все! Про таланти, про будівлі, природу та ще багато іншого. І відтепер кожна дитина може прочитати цю книгу і дізнатися все про свою рідну Березівку.\nПотонуло у вербах моє рідне селище Березівка. Має воно свою історію, свої звичаї. Живуть тут щирі, по-справжньому красиві душею люди. Споконвіку лунала у селі мелодійна пісня, яка надихала людей на працю, на подвиги, оздоровлювала душі. Є в нашому селищі вокальний ансамбль «Вишиваночка». Вони учасники багатьох конкурсів, без них не проходить жодного свята. Вони завжди у гарних костюмах, з гарним настроєм. «Вишиваночка»- це наша гордість.\nВ нашому селищі є багато талановитих дітей. На всіх концертах нас завжди дивують діти своїми чутливими піснями та гарними танцями. Є в нас танцювальний колектив «Іскринка». Я танцюю в цьому колективі, і пишаюсь цим. Нашому колективу понад сім років. Мабуть немає такої людини яка б не знала нашого колективу.\nЄ в селищі чудова майстриня. Яка вміє все робити своїми руками: і вишивати, і виготовляти іграшки і штучні квіти, займається бісероплетінням, квілінгом, орігамі- все не перерахувати. А людину цю звуть Бліновою Ганною Олександрівною. Все своє уміння вона передає дітям, які з великим задоволенням приходять до неї на гурток.\nЩе в нашому селищі розвинена фізична культура і спорт. Ми пишаємось тим що в нас є футбольна команда під назвою «Автомобіліст». Влітку кожного вихідного вони грають з різними командами на футбольному полі. Жителі селища Березівка з превеликим задоволення ходять на матчі і вболівають за нашу команду. Ще у нас прижилась традиція на світа влаштовувати Богатирські ігри. Це дуже цікаво та захоплююче. І діти і дорослі можуть взяти участь.\nІ наостанок я б хотіла сказати про наших юних спортсменів. Це Багішвілі Софіко та Бачукі. Вони чемпіони України та світу по бойовому самбо. Вони мають багато нагород та медалей. І взагалі в нашому селищі багато дітей цікавляться спортом. Спеціально для цього Супрун Олександр проводить заняття. Його учні спортивні та сильні парубки.\nМоє селище дуже багатогранне! В ньому мешкають багато талановитих людей! Я дуже люблю свою рідну Березівку!!! А назва нашого селища пішла від того, що колись давно протікала в нашому селищі річка «Березівка». Ось тому так і назвали наше селище.\nЗ пензлем у руці\nБогачова Наталія, вихованка гуртка «Літературне краєзнавство» Миколаївського обласного Центру туризму, краєзнавства та екскурсій учнівської молоді, учениця 8 класу Нечаянської\nЗОШ І – ІІІ ступенівМиколаївського району Миколаївської області\nКерівник: Запорожченко Г. М., методист, керівник гуртка\n«Літературне краєзнавство» МОЦТКЕ УМ\nДосить часто буває так, що в пошуках чогось незвіданого, екзотичного ми відправляємось в іншу область, навіть за кордон. Слідуючи народній мудрості «Добре там, де нас нема», ми чомусь думаємо, що десь краще, цікавіше, що десь там і люди талановитіші. Але як же ми помиляємось! Як часто не помічаємо, що оте прекрасне тут, і що найталановитіші люди поруч. Адже талантами своїми вони не хизуються, бо скромні. А творять свої дива, бо вклав Господь у душу людську іскорку таланту.\nУ цьому переконалися і я разом зі своїми друзями – вихованцями краєзнавчих гуртків Миколаївського обласного Центру туризму, краєзнавства та екскурсій учнівської молоді - учасниками краєзнавчих експедицій рідним краєм. Програми подорожей завжди цікаві, а все побачене і пережите залишається у нашій пам'яті і у наших дослідженнях.\nКожен раз на початку подорожі вирішували після всіх зустрічей, екскурсій написати короткі репортажі і «робити» колективні статті у «Рідну стежину» - газету нашого Центру.\nОт і взялася я за цю справу – впорядкувати думки своїх друзів і подати їхні та свої враження про зустрічі з людьми мистецтва нашого краю – Іваном Івановичем Шапошніковим та Віктором Євменовичем Москаленком - двома художниками Миколаївського краю. Та ще й виникла тоді ідея написання дослідження творчості митців. Адже зустрічі з ними були зворушливими і дуже цікавими.\nУ своїй роботі я намагалася розкрити самобутність таланту і щедрість душі обох художників.\nДоцільність пошукової роботи полягає у тісному зв`язку минулого з майбутнім, у дослідженні та збереженні всього найкращого, що є у нашому краї для майбутніх поколінь.\nІнформаційними джерелами даної пошукової роботи стали інтерв`ю з майстрами пензля, до яких ми завітали під час нашої подорожі, їхніми учнями, односельцями, фотоматеріали.\nМетоди дослідження: історичний, описовий, словесний, наочний.\nНезабутньою стала зустріч із Шапошниковим Іваном Івановичем, художником-професіоналом із села Парутине, що на Очаківщині, який пише масляними фарбами копії картин найвідоміших художників світу. Та ще й як пише! Копію від оригіналу важко відрізнити. Я не сподівалася побачити у хаті цього дідуся справжню картинну галерею.На чистих стінах висять картини знаменитих художників світу: Леонардо да Вінчі, Іллі Рєпіна, Карла Брюллова, Віктора Васнєцова, Тараса Шевченка та ін. Виявляється, це не їхні полотна, а Івана Івановича. Унікальна людина!\nВіктор Євменович Москаленко... Легенда нинішньої Христофорівки, що на Баштанщині. За неабиякий хист у малярстві йому пророкували блискуче майбутнє. Але Віктор Євменович обрав професію хлібороба. Як сам розповів, що гору взяв той перший шматок хліба, спечений із борошна, яке змололи на кам’яних жорнах. На Київщині, у далекій Шамраївці. Там народився і виріс. А далі – Уманський технікум сільського господарства, Дніпропетровський сільськогосподарський інститут, і – двадцять шість років підряд біля керма сільськогосподарського підприємства у Христофорівці. Для своїх односельців він, будучи головою їхнього колгоспу, зробив багато добрих справ. Насамперед, відбудував на базі маєтку відомого просвітителя, історика, композитора, етнографа Миколи Аркаса його школу; за кошти господарства збудував соціально-культурний комплекс. І, найголовніше - прославив милу Христофорівку своїм малярським хистом.\nЛюди різного віку, від молодших школярів до пенсіонерів, отримують велике задоволення від споглядання картин талановитого майстра. І у нас, вихованців краєзнавчого гуртка теж з’явилася можливість завітати у світ прекрасного, захоплюючого – у художню залу із полотнами художника-земляка Віктора Москаленка. Самобутність, різноманітність та художня витонченість картин майстра зачаровує, наче дивна мелодія. Д\nФото 3. Ознайомлення із виставкою картин Москаленка\nух творчості панує у цій кімнаті. У зачарованій атмосфері духовного спілкування з картинами відкриваєш для себе цілий світ.\nЖивопис Івана Шапошникова та Віктора Москаленка вчить бачити красу людських почуттів, взаємовідносин, порівнювати зображене у творах образотворчого мистецтва, порівнювати явища з реальною дійсністю. І це розвиває естетичні почуття шанувальників їхнього мистецтва. Бо навіть, якщо хтось завітав до майстерень художників вперше, він все одно стане багатшим на одну думку, на одну ідею, на одне натхнення, навіяне творами майстрів пензля.\nБондаренко Ірина, учениця. 9 класу Роганської гімназії\nКерівник: Гливчак Н.Г.\nМожливість і здатність осмислити навколишнє і своє життя з'являється у взаємодії індивіда із зовнішнім світом, у спілкуванні з іншими людьми і самим собою.\nЛюдина осмислює (наділяє сенсами) все, що її оточує, а також власні дії, вчинки, моральне значення своєї діяльності для самоствердження. На певному рівні соціально-психологічної зрілості особистості в структурі самосвідомості виникає потреба, задовільнення якої являє собою складне і необхідне завдання: осмислення буття людини і визначення сенсу власного життя, свого призначення, покликання. Розум, знання, здатність творити добро запобігають стихійній течії життя і упорядковують прагнення і цілі людини. Тому сенс життя вбачається в удосконаленні свого розуму, своїх прагнень і здібностей, як тих, що забезпечують вище благо. Філософсько-релігійне розуміння сенсу життя в середні віки, яке потіснило антропоцентричні погляди античних філософів, зв'язало цінності життя людини з потойбічним, божественним світом і підкорило сенсожиттєвий вибір людини волі Бога. Тепер сенс життя вбачався у служінні Всевишньому, подоланні в собі гріховності, моральному бутті заради досягнення Божої благодаті.\nЕпоха Відродження з новою енергією активізувала проблему обґрунтування сенсу життя реальної людини як творчої індивідуальності, яка здатна бути тим, ким бажає. Людина належить, перш за все, до світу умодосяжного, у зв'язку з чим добро, воля і обов'язок, пробуджені власним розумом, визначають, спрямовують і надають цінності людському життю.\nГ. Гегель вважав призначення людини в тому, щоб підняти своє окреме існування до загальної природи, що, в свою чергу, пов'язано з опануванням досвіду роду людського, його культури, з прилученням до загальних духовних цінностей і суспільне значимої діяльності. Питання про сенс життя, що постає перед кожною людиною, що мислить, завжди має минуле в історичному досвіді, і свою новину у свідомості і самосвідомості конкретної історії і особистості.\nУ пошуках сенсу життя для людини неприпустимі позиції інших, бо це буде не свій, а чужий сенс. Безперечно, особистий сенс не утворюється ізольовано від суспільства, його цінностей та ідеалів, які індивід опановує в процесі формування свідомості і самосвідомості. Але вивчити, виховати сенс життя неможливо, а кожній людині потрібний власний життєвий сенс, можливість чого лежить у площині індивідуального бажання, усвідомленого пошуку і утвердження як результату самостійної творчості особистості. І, незважаючи на те, що, як свідчать соціологічні дослідження, сенси життя різних людей достатньо типові, кожен з них індивідуальний, неповторний, унікальний за емоційною і змістовою наповненістю, як унікальна і неповторна кожна людина. Сенс життя тісно пов'язаний з головною метою життя людини. Головна чи кінцева мета життя це стійка, істотна мета, що виражає корінні інтереси особистості, відносно якої усі інші проміжні життєві цілі служать засобом. Мета життя виступає провідним орієнтиром життєвої діяльності, зв'язуючи останню з ідеалом особистості. І саме в цій своїй якості мета життя близька до поняття сенсу життя, але не тотожна йому. Визначення мети життя один із способів усвідомлення його сенсу. Злиття ідеалу і мети надають життю людини сенс. Необхідність сенсовизначення життя зумовлена потребою людини в орієнтуванні власного існування і прогнозуванні результатів власної життєдіяльності, що стає важливою суб'єктивною умовою самореалізації особистості. Зрозуміло, що з розвитком особи сенс життя може змінюватись. Це зумовлено матеріально-економічними, соціальними, духовними змінами, досвідом, а наслідок зміна потреб, ціннісних орієнтацій, ідеалів.\nМатеріальні основи життя грають значну роль у формуванні сенсожиттєвих позицій. У сучасній дійсності ми маємо можливість спостерігати, як економічна нестабільність у суспільстві і соціальні проблеми, що виникають через неї, деформують життєві орієнтації багатьох людей незалежно від віку і статі.\nСлід ще раз підкреслити, що у суспільній свідомості містяться сенси, вже накопичені поколіннями, ціннісні переваги різних культур і суспільне заохочені життєві цілі та ідеали. У духовному світі окремого індивіда ці смисли фіксуються у виглядів стійких соціальних стереотипів, якими людина користується, надаючи сенс своїм діям. У процесі набуття життєвого досвіду ці сенси переробляються, опрацьовуються й обираються особисто найбільш значущі. Сенс життя може бути пов’язаний із суспільно значущими цілями та ідеалами, а також індивідуалістично орієнтований. Отже, сенс життя можна визначити як стійку, домінуючу спрямованість моральної свідомості, що безпосередньо виявляється у соціальній діяльності особистості чи суспільної групи і має соціальну цінність. Сенс життя зумовлює провідні ціннісні орієнтації і стратегічні цілі як граничні підвалини вибору способу життя. Базою індивідуального вибору сенсу життя є відображення у свідомості людини об'єктивних основ людського буття, подолання суперечностей між вимогами суспільного ідеалу і змістом власної діяльності, суб'єктивними задумами і об'єктивними результатами і, нарешті, рівень розуміння і обґрунтування свого призначення і покликання, покладання цілей і перспективи власної життєдіяльності у контексті життя суспільства, соціальної групи, референтного оточення. Щастя це вищий прояв реалізації сенсу життя особистості. Без усвідомлення сенсу людського буття неможливо зрозуміти, яким чином людина може бути щасливою.\nВ уявленнях про щастя перевагу має емоційний, почуттєвий бік моральної свідомості, що відбиває високий ступінь внутрішньої задоволеності людини всією своєю життєдіяльністю чи окремими її моментами на основі самореалізації особистих потреб і здібностей, інтересів і цілей, бажань та ідеалів.\nОсобливість щастя полягає в тому, що для нього немає рамок, воно завжди нове, несподіване, неповторне, воно в постійному русі, становленні. Розуміння щастя одного індивіда не співпадає із розумінням іншого. Зв'язано це з тим, що щастя суб'єктивне, індивідуальне за формою переживання, але об'єктивне за змістом. Як поняття моральної свідомості, щастя за своїм об'єктивним змістом спирається на деякі загальні уявлення і закономірності щасливого життя, які присутні в суспільному досвіді й безпосередньо впливають на індивідуальні мрії, завдання, ідеали. Наприклад, задоволеність своєю роботою, радість спілкування з друзями, щастя сімейного життя тощо опосередковуються об'єктивною соціальною, моральною цінністю цих форм людського життя (праці, дружби, сім'ї тощо).\nБути щасливим означає бути самим собою, усвідомлювати себе у стані задоволеності життям, окремими його актами, досягненням поставленої мети тощо, що, у свою чергу, є ознакою глибини і талановитості особистості, тобто здатності бути щасливим. Далі, переживання щастя безперечно пов'язане із станом піднесення життєвих сил, здібностей, творчого досягнення, втілення життєвого задуму, тобто щастя почуттєво-емоційна форма можливостей самореалізації особистості, що, у свою чергу, базується на генеральних цілях, сенсах та ідеалах життя. Щастя це відчуття, усвідомлення та інтегральне позитивне ставлення суб'єкта до своєї моральної діяльності на основі власного розуміння сенсу життя, що переживається у вигляді оптимістичного умонастрою, задоволення повнотою свого буття, реалізацією цілей. Сенс життя, щастя, обов'язок це результати ціннісного засвоєння складних зв'язків, суперечностей, сутностей соціокультурних реалій, в яких відбивається моральне ставлення до людини.\nЯ провела свое соціальне опитування, майже всі відповіли, що їх сенс життя закінчити школу і вищий навчальний заклад, знайти хорошу роботу, створити сім'ю, виховати дітей. За останні півстоліття цей сенс життя майже не змінився.\nЄВАНГЕЛІСТИ ХРИСТИЯНИ – БАПТИСТИ УКРАЇНИ НА\nПРИКЛАДІ ГРОМАДИ СЕЛА НОВИЙ МЕРЧИК\nБондаренко Дмитро, учень 11 класу Новомерчицького НВК\nВалківської районної ради Харківської області, член гуртка «Історичне краєзнавство»\nВалківського районного центру туризму, краєзнавства та екскурсій учнівської\nмолоді Валківської районної ради Харківської області\nКерівник: Корецька Н.П., вчитель історії\nУ незалежній Українській державі проблема співіснування традиційних релігій із сектантськими течіями стоїть дуже гостро, так само, як і питання про можливість інтеграції нових духовних вчень у сучасне українське суспільство. У зв’язку з цим постає необхідність вивчення історії виникнення та поширення нетрадиційних релігійних рухів у різних регіонах нашої держави.\nШироко представлені в Україні церкви протестантського напряму — третьої течії християнства, що виникла в епоху Реформації. Особливістю класичної Реформації в Україні було те, що вона мала здебільшого просвітницький характер, оскільки її соціальну базу складали шляхтичі, що отримали освіту в західноєвропейських університетах. З протестантськими переконаннями в Україну проникали й ідеї толерантного ставлення до носіїв іншої віри, свободи совісті. Вони потрапляли на благодатний ґрунт української ментальності, якій властива терпимість до іновірців. Саме Реформація, за словами Михайла Грушевського, «запліднила українське духовне життя ідеями віротерпимості, свободи релігійної совісті».\nНаприкінці XIX і початку XX в. починається новий період в історії російського і українського баптизму. Світська адміністрація у своїх заходах щодо баптизму стає ще рішучіше і твердіше. За словами єпископа Алексія, "Секта баптистів стає предметом серйозних наукових досліджень, організовуються місіонерські з'їзди для колективного судження про міри боротьби з нею; із середовища духівництва і православного народу виступають борці за істину православної Церкви, що віддають свої сили і знання важкій справі боротьби з баптизмом, пробудився дух православ'я й ожила свідомість своїх щирих церковно-патріотичних інтересів. Результатом усебічного вивчення баптизму було те, що ... 4 липня 1894 р. положенням Комітету міністрів баптизм (штунда) був оголошений сектою особливо шкідливою в церковному і суспільно-державному відношеннях", а послідовникам секти заборонялося збиратися на суспільні молитовні збори.\nАле з 1905 р. положення всіх російських сектантів і зокрема баптистів зовсім змінилося. З появою так званого закону про віротерпимість 17 квітня 1905 р. і указу 17 жовтня 1906 р. про реєстрацію старообрядницьких і сектантських громад баптисти стали вільно відправляти своє богослужіння не тільки в призначених для того будинках, але і влаштовувати свої збори в різних суспільних будинках. Сектанти почали проводити з'їзди і відкривати початкові школи, збирати свої баптистські громади, друкувати свою літературу і т.п.\nПринципово новий етап розвитку протестантизму почався в роки незалежності України, коли було створено всі умови для нормального функціонування різних віровчень. Упродовж 90-х років XX ст. протестантські громади кількісно зросли у 2,4 рази. Сьогодні церкви протестантського напряму є наймасовішими серед аналогічних напрямів у країнах СНД. Вони об'єднують 34 протестантських течії, які охоплюють 6098 організацій. До найчисленніших належать Євангельські християни-баптисти (2506 організацій).\nТака протестантська громада існує і у моєму селі Новий Мерчик. Поряд із поширенням правослів ҆я, яке прийшло сюди разом з переселенцями в кінці ХVІІ ст., а православна церква в селі збудована в 1743 році, з ҆являється і інша віра – протестантська. Певно не всіх людей задовольняло православ ҆я. Час зародження баптистської громади в селі Новий Мерчик достовірно невідомо. Можна припустити, що церква тут утворилась у кінці 80-х –на початку 90-х років ХІХст., що підтверджує метричне посвідчення пресвітера Матвія Кузьмовича Партоли, в якому вказано, що він сповідує євангельську віру. У селі існувало окреме кладовище «інаковіруючих», яке було влаштоване на вимогу панівної православної церкви.\nГромада на той час нараховувала 200 осіб, на служінні співав хор. У грудні 1911 р. М.К.Партола брав участь у ІІІ Всеросійському з ҆їзді євангельських християн у Петрограді, що свідчить про його активність та авторитет церкви. Цікаво, що в 1920 р. на території між селищами Олександрівка та Новий Мерчик було організовано поселення «Сіон», своєрідне втілення в життя знаменитої ідеї Проханова про «Місто Сонця». У цій місцевості, яка донині має назву «Сіон», чотири роки жила комуна, що складалася тільки з членів баптистської церкви.\nЗ 1929 р. пресвітером новомерчицької церкви був Пилип Назарович Шеремет. Під час сталінських репресій його заарештували і відправили до Сибіру, звідки він уже не повернувся. Влада забороняла віруючим збиратися, та майже 50 осіб щоразу крадькома приходили у дім Якова Григоровича Ковтуна.\nУ 1940 р. церкву очолив Іван Якович Комірний. Віруючі невеликими групами таємно збиралися по домівках. В повоєнний період, коли настало тимчасове пом ҆якшення ставлення влади до віруючих, церква винаймала у місцевого жителя будинок для служінь, а пресвітером було обрано Захара Никоноровича Чухна.\nВ післявоєнний період, багато людей виїхало до міста на відбудову. Кількість віруючих значно скоротилась, та й держава не зовсім позитивно відносилась до релігії взагалі. Незважаючи на таке становище, громада продовжувала існувати навіть у невеликій кількості у так званому «підпіллі». Збиралися у когось на хаті, співали тихенько своїх пісень, слухали проповіді. Точні дані де збиралися баптисти відсутні, так як місце перебування дуже часто змінювали, та й дуже не афішували, так як боялися розправи з боку влади.\nЗ здобуттям Україною незалежності, громада стала збиратися відкрито, не боячись переслідувань. Тільки кількість віруючих, у порівнянні з минулим, було дуже мало – близько 20 чоловік. Збирались у будинку Євдокії Григорівни Івасенко, де проводились зібрання до 1997 року, коли пастором став Федір Максимович Макаренко. З 1997 року по 2004 рік служіння проходили в домі Марії Юхимівни Партоли.\nУ 2004 році громада придбала нове приміщення у провулку Аптекарському,5, де і сьогодні проходять служіння. Церква невеличка – всього лише 15 членів, та й село нині набагато зменшилося кількісно. Віруючі ревно бережуть свою історію і охоче передають свою віру прийдешнім поколінням.\nЗНАЧЕННЯ Є.М.ДУХІВСЬКОГО В ЖИТТІ ЖИТЕЛІВ СТАРОГО МЕРЧИКА\nБондаренко Марина, учениця 7 класу Новомерчицького НВК\nКерівник: Бондаренко О. О., вчитель початкових класів\nУ 1870 році сумські підприємці цукрових заводів і винокурень відчули гостру недостачу паливних ресурсів. Багатий лісами сумський край після двох столітнього безконтрольного винокуріння збіднів на паливо. Сучасні заводи і потужна технологія потребували калорійного палива – донецького вугілля. У 1873 році сумські підприємці цукрових і винокурних заводів через земство подали прохання Харківському губернатору про термінове будівництво залізниці Суми – Люботин – Мерефа – Азовські дороги. Сумчани діловито приводять розрахункові вигоди від залізниці для свого краю. Сумське земство телеграмами турбує міністерство шляхів в Петербурзі. У 1873 – 1874 роках розпочалися пошукові роботи по прокладці залізниці , організовується акціонерне товариство по спорудженні дороги.\nВалківська земська Управа втрутилась в проект прокладки дороги Харків – Суми і в прошенії харківському генерал – губернатору від 30 квітня 1875 року попросили змінити напрям залізниці не через Люботин, а через Ков’яги. Валки на Азовську дорогу в районніМерефи – Борки.Валківці не зуміли добре обґрунтувати потребу дороги в повіті, але запевнили , що вони посилають своїх представників до Петербургу з цього приводу. Суперечка затримувала будівництво , і міністр шляхів на початок січня 1876 року повідомив , що він підписав розпорядження про фінансування будівництва дороги без врахування пропозицій Валок і Богодухова, який запросив підхід залізниці ближче до міста.\nСправжньої сили , яка не бажала змін в проекті прокладки траси Сумської залізниці ні валків ці, ні богодухівці ні сумчани не знали. Цією могутньою силою був новий валківській поміщик Духівський Євгеній Михайлович, якого ще ніхто не знав у повіті. Без родословної слави він став славним сам собою. Це був новий тип ділової людини в перехідний період східного феодалізму до капіталізму .\nНародився Є.М Духівський 1835 року в родині службовця Михайла Петровича Духівського в Петербурзі. З ранніх років був беручкий до навчання . У 1845 році , після закінчення кадетського корпусу , десятирічний Євгеній відмінно складає вступні іспити в інститут залізничного транспорту . Але юнаку не вистачило одного року, щоб бути зачисленим в інститут. Директор інституту генерал, князь Петро Андрійович Клейміхель, проситьЙого величність Миколу Павловича прийняти десятирічного здібного юнака. Є .Духівського зараховують до інституту на свій кошт.\nУ 1853 році Євгеній в чині поручика , інженера путійця закінчує інститут і направляється на будівництво залізниці С. – Петербург – Варшава . Працює помічником Ромера. З 1854 року працює при головному товаристві російських залізниць. Молодого, але досвідченого інженера в 1864 році відправляють в Швейцарію, а після повернення в Росію 1869 році зараховують Духівського в штат в Міністерства залізниць.\nВ Є. М. Духівського заводиться зайва копійка, і він розпочав шукати для купівлі доброї поміщицької садиби. Першого жовтня 1871 року Духівський пожалуваний в чин Колезького радника , а 9 жовтня він купує Села Старий Мерчик і Караван. 23 серпня 1872 року Духівський приїздить в Старий Мерчик, щоб прибрати економію під своє керівництво, але продовжує виконувати свої обов’язки в Міністерстві залізниць, звідки добре знав про початок будівництва залізниці Суми – Харків . Доля його звела з цією історичною подією з розвитком Слобожанщини .\nВ 1873 – 1874 роках виникло акціонерне товариство по будівництві сумської залізниці як сигнал дій для рухівського. Він з ним і складає контракт як підрядчик по її будівництву. Сім’я Духівських вкладає великі кошти : 96 облігацій були внесені Євгенієм, Сергієм , Віктором і сестрою Ольгою. Крім цього в міжнароднім банку на своє ім’я Євгеній взяв 400 000 крб. Солідна інженерська підготовка, талант організатора, працьовитість і впевненість в своїх можливостях не підвели Євгенія Михайловича. А що він міг працювати свідчить те , що через два роки , в 1877 році Духівський затребував прийняти Сумську дорогу і розрахуватись з ним. В цьому році Сумська дорога була відкрита . Не забув Духівський запроектувати залізничну станцію « Мерчик» у своїй економії.\nВ 1883 році , у віці 48 років, Євгеній Михайлович одружується на двадцятиоднорічній красуні Софії Іванівні Бахметтєвій. Не дивлячись на різницю у віці, шлюб був удалий.\nКрім залізної дороги, яка проходить Мерчиком, Духівський зробив багато добра і жителям села Старий Мерчик. Будучи гарним господарем свого маєтку, не скупивсь і на освіту у своєму селі. Виділив ділянку під школу у центрі села , а згодом дозволив священику будувати церковну – приходську школу.\nВ урочище Круглик , неподалік від станції Мерчик в 1890 – 1891 роках Духівським була організована лісопильня по виготовленню шпал і дощок для потреб залізниці. Пиляли шпали із свого лісу, який був розташований двома масивами в бік Огульців, Майського. Деревина місцевого лісу виявилась непридатною для виготовлення шпал. Їх забракували. Духівський боляче переживав невдачу задуманого і вже налагодженого підприємства. Німець , інженер лісопильні заспокоїв хазяїна , запропонувавши виготовляти продукцію більш популярну на попит і вар тіснішу по цінності, наприклад , паркет. Ідея Духівському сподобалась, інженерні розрахунки доводили прибутковість підприємства. Вирішено було зайнятись справою капітально на промисловій основі. Передусім потрібно було підібрати вигідне і раціональне місце розташування підприємства. Вирішили будувати на станції Мерчик. Було вирішено підвести на фабрику залізничну гілку для підвозу лісоматеріалу і завантаження продукції. Транспортом могли користуватися майбутні робітники ближніх сіл.\nПід самою станцією в лісі на північно – західній стороні дороги від станції Старого Мерчика виділили в 20 гектарів для майбутньої фабрики, а на протилежній стороні дороги вирішили побудувати житлові приміщення для робітників і службовців. З Литви запросили майстрів – паркетників. Побудували паркетний цех і лісопильну , сушилу, викопали колодязь. Змінили і назву підприємства: « Лісопильна і паркетна фабрика Є.М.Духівського». Були побудовані два цегляні цехи і контора, житлові бараки для робітників, встановлюється паровик і тяглова трансмісія, яка по закритих цегляних траншеях підводилась в цехи до верстатів.\nУже в 1900 році фабрика виконувала широкий асортимент замовлень: паркет не менше десяти сортів і виводів, буфети, двері, вікна, нагонки, дошки, бруски, спеціальні рами для заводів, залізниці, храмів. Практична в столярних роботах фабрика не мала обмежень в замовленнях . В часи Першої світової війни фабрика отримала велике замовлення для війська.\nЯк і господар, фабрика пережила важкі часи, але зуміла дожити і до сьогоднішніх днів, зберігши пам’ять про свого засновника.\nБорисенко Єлизавета, учениця 6 класу Рідкодубської ЗОШ I-II ступенів\nКерівник: Кисіль Ю. М., вчитель біології та хімії\nСпоконвіку в народі бриніла нестримна радість краси, не зникав потяг до всього прекрасного житті й побуті. Людина намагалася прикрасити своє нужденне життя, зробити радісною важку щоденну працю. За допомогою лише голки та нитки на простому полотні народжувалися неперевершені узори вишивок. Людині важливо було не просто мати білу сорочку чи шматок полотна для витирання рук. Кожну річ майстрині оздоблювали, роблячи з неї високомистецький витвір завдяки прекрасним вишиванкам.\nВишиванка в Україні – світ краси й фантазії, поетичного осмислення навколишньої природи, схвильована розповідь про думки й почуття людини, світ натхненних образів, що сягають давньої міфології, звичаїв і уявлень наших предків. Це давнє і вічно молоде мистецтво. Секрет його молодості в єдності людини з природою, в умінні протягом століть зберігати і примножувати красу, дарувати людям радість зустрічі з прекрасним.\nРушник на столі – наш давній звичай. Не було, здається, жодної на Україні оселі, котрої не прикрашали б рушниками. Хата без рушників, казали в народі, що родина без дітей. Рушник з давніх-давен символізував не тільки естетичний смак, він був своєрідною візиткою, а якщо точніше – обличчям оселі, відтак і господині. По тому, скільки і які були рушники, створювалася думка про жінку, її дочок. Ніщо, здається, так предметно й наочно не характеризувало жіночу вправність, майстерність, зрештою, охайність і працьовитість, ніж ці вимережані рукотвори. Вони завжди були на людях, розкривалися мистецьким багатством, оцінювалися справжніми пошановувачами.\nВишитий рушник створював настрій, був взірцем людської працьовитості. Він пройшов крізь віки, він і нині є символом чистих почуттів, глибини безмежної любові до своїх дітей, відданості коханому, міцності сімейних зв'язків.\nКоли і хто вигадав рушник – це таїться у глибині віків. Ткали і вишивали їх споконвіку. Тчуть і вишивають донині.\nХочемо розповісти вам про одну із берегинь народних традицій, майстриню вишиванки, яка проживає в нашому селі. Це Медяник Таїсія Іванівна.\nМедяник Таїсія Іванівна народилася 13 грудня 1938 року в мальовничому українському селі Путніково, яке має ще і назву Дорошівка, бо всі мешканці цього села мали прізвище Дорошенко. Це було дуже красиве село. Рівненькі вулиці, біленькі хати, які потопали в квітучих садах. Коло кожної хати ріс бузок, в дворі росли різнокольорові квіти. Яка була краса коли зацвітали садки, бузок! Хати стояли в білому цвіту, ніби наречена в вінку.\nКоли маленькій Таї виповнилося два роки померла її мама. Тато пішов на війну і її виховання повністю лягло на плечі бабусі. З шести років бабуся навчала її плести мережива, рукавички, носочки. Пізніше, навчаючись у третьому класі, вона навчилася вишивати.\nНайбільше Таїсії Іванівні подобається вишивати гладдю, через яку вона передавала всі відтінки живої природи, які запам’ятала з дитинства.\nСкільки себе пам'ятає, завжди займалася улюбленою справою. Коли в руках голка з кольоровою ниткою, а поруч купа ниток – забувала про все. На півтори-дві, а то і більше годин потрапляла у «царство вишивки», де розквітали і пахли квіти, щебетали пташки, які з'являлися на полотні як живі, де бігали стрімкі коні і голосно співали півні, де красувалися цвітом маки.\nДругим захопленням Таїсії Іванівни є ткацька справа. Будучи зовсім малою допомагала бабусі в роботі, намотувала стьожок на палички. Підростаючи сама стала сідати за верстат і раділа своїй роботі.\nТаїсія Іванівна передала вміння вишивати і ткати своїм онукам. Радісно їй від того, що вони не цураються ремесел прабабусі і бабусі.\nЗа своє життя Таїса Іванівна виткала 600 метрів ліжників різних малюнків, вишила понад 100 вишиванок: рушників, серветок, скатертин. Більше 20 весільних рушників вишила односельчанам на замовлення.\nНе раз її рушники, серветки, наволочки красувалися на різноманітних виставках в районі, області і навіть в м. Києві.\nНині Таїсія Іванівна на заслуженому відпочинку. Та любов до вишивання, до ткацької справи не полишає її і досі. «Через біль в ногах не можу ходити, та в вишивці, тканні все моє життя, моє продовження, без цього мистецтва сумно було б мені жити» − говорить Таїса Іванівна.\nВ нашому селі вже багато жінок почали займатися вишивкою. Часто заходять до нашої майстрині за порадою в якій вона нікому не відмовляє, чи то просто показати свої роботи. Так вона передає нам свої вміння, традиції, свій талант.\nБорисов Олексій, гурток «Краєзнавці-туристи» Черкаського обласного центру туризму,\nФахівці вважають, що в Україні з приблизно 2 млрд т щорічних твердих промислових відходів лише половина закладається під землю у шахтні виробки чи в борти кар'єрів, а половина «навантажує» поверхню, займаючи тисячі гектарів ґрунтів. В окремих областях Придніпров'я і Донбасу це навантаження досягає 10-18 тис. т на 1 км2 їхньої поверхні, а в середньому по всій Україні - 3 тис. т щороку. Нагадаємо, що частина цих (переважно природних) речовин все ж забруднює довкілля шкідливими елементами чи вторинними сполуками. Типовим прикладом таких звалищ-забруднювачів є шахтні терикони.\nЗагалом місця зберігання відходів є більш-менш шкідливими для довкілля, бо пилоутворення зі шлакосховищ, горіння териконів, проникнення мінералізованих (на жаль, не лікувальних) вод у водотоки і підземні горизонти погіршують здоров'я людей, завдають шкоди ґрунту запасам питної води.\nСпецифічною для України є проблема твердих і рідких радіоактивних відходів. Тут у черговий раз ми стаємо перед проблемою руху відходів виробництва через кордони України. І раніше, і зараз вони як експортувалися (відходи вуглевидобутку, кар'єрні тощо), так і ввозилися (макулатура, піритні недогарки тощо). Останніми роками почастішали спроби «робити бізнес» на ввезенні до нас тих отруйних відходів, що їх не бажають ані зберігати, ані знешкоджувати багатші країни, які є ближчими чи дальшими сусідами. Це можна розцінювати як великий кримінал, бандитизм, тому й кордони мають бути непроникними, і «премії» за таке «співробітництво» повинні вже в зародку відбивати намір «спробувати». А поки що радять виявляти пильність і цікавитися, що ж саме звалено купами за парканом, що відділяє ваші оселі від дуже популярних останнім часом контор із завезення отрут з Німеччини чи Польщі під торговою маркою «сировина».\nФахівці з екологічних і санітарних служб України вважають незадовільною і дуже далекою від західноєвропейських стандартів ситуацію з побутовими відходами. До трієчки не дотягують навіть системи знешкодження побутових стічних вод, хоч обласні центри мають відповідні системи. Та працюють вони, як правило, погано, бо перевантажені або вкрай зношені. Фахівці наводять довгий список негараздів і попереджають, що слід чекати не лише наростання забруднення річок патогенними мікроорганізмами і шкідливими сполуками, а й спалаху епідемій та подальшого погіршення здоров'я населення. Не дивно, що не кожного літнього дня і не на всьому узбережжі можна безпечно зайти у воду наших морів. Часто краще спостерігати за хвильками у бінокль. Ще гірша ситуація з твердим сміттям. Були спроби керуватися європейським прикладом і переробляти його на сміттєспалювальних заводах. Багаторічна практика їх використання засвідчила, що без попереднього сортування сміття така переробка просто неможлива.\nЦе ще раз і підтвердили українські заводи. Рівненський протримався до закриття менше року, на Київський дивляться дуже косо санітарні служби, бо надто вже отруйні гази струменять з його димарів. У цьому легко переконатися на досліді, якщо спалити у вогні невелику кількість будь-якої пластикової плівки. Радять не захоплюватися і не принюхуватися, бо ненароком і отруїтися можна, і досить серйозно. Отже, сучасних і безпечних заводів немає і не скоро вони будуть. Втім, це залежить від наших читачів, адже варто нам усім дружно розпочати «по-швейцарськи» сортувати своє сміття, як закуплений на Заході завод дуже швидко (за 2-3 роки) почне давати чистий зиск! Автори готові до такого сортування, але не беруться переконати в його необхідності все своє покоління.\nА поки що все побутове сміття без сортування опиняється в далеких від світових стандартів сміттєзбірниках. На наш превеликий жаль, є чимало так добре «вихованих» осіб, що частина цього сміття опиняється у формі смердючих куп на узліссях, галявинах, задвірках, схилах заліснених ярів. Та полишимо емоції для газетних статей і назвемо точні факти. Серед усіх звалищ обласних центрів лише з Хмельницького відводиться і використовується біогаз. Практично ніде не виконуються технологічні вимоги безпечного захоронения (створення глинистих прошарків, захист питних водотоків, відокремлення сухого сміття від мулів і токсичних речовин тощо). Часто все заразом звалюють у траншеї, з яких дощі вимивають отруту в підземні питні горизонти або в ріки. Варварство!\nВИСНОВОК: В світі, як і в Україні, головними причинами, що призвели до загрозливого стану довкілля є:\n● застаріла технологія виробництва та обладнання,\n● висока енергомісткість та матеріаломісткість, що перевищують у два-три рази відповідні показники відповідних країн;\n● високий рівень концентрації промислових об'єктів;\n● несприятлива структура промислового виробництва з високою концентрацією екологічно небезпечних виробництв,\n● відсутність належних природоохоронних систем (очисних споруд, оборотних систем водозабезпечення тощо);\n● низький рівень експлуатації існуючих природоохоронних об'єктів;\n● відсутність належного правового та економічного механізмів, які б стимулювали розвиток екологічно безпечних технологій та природоохоронних систем;\n● відсутність належного контролю за охороною довкілля.\nПРИКЛАДИ БЛАГОДІЙНИЦТВА У МІСТІ ЗІНЬКІВ ЯК ОДИН З ПРОЯВІВ ДУХОВНОЇ КУЛЬТУРИ ПОЛТАВЩИНИ, БАТЬКІВЩИНИ ГРИГОРІЯ СКОВОРОДИ\nБоровик Олена, учениця 10 класу, Зіньківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №2,\nзагін «Зеровчата» Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області\nКерівник: Літвішко Л.В., учитель історії\nДіяння для блага інших значною мірою вносить у суспільство ті якості, без яких воно втрачає людську суть. Енциклопедичний словник ХІХ ст. визначає «благодійність» як прояв співчуття до ближнього і моральний обов’язок заможного поспішати на допомогу незаможному. Інколи це поняття ототожнюють із поняттям «добро». Сьогодні, коли на перше місце починає виходити тільки пожива і корисливість, воно залишається тим острівцем, що нагадує людині, чим вона відрізняється від тваринної зграї. Нині доброчинна діяльність в Україні регламентується Законом «Про благодійність та благодійні організації». Ми розглядаємо цей феномен як діяльність, що формується на громадських засадах, або приватній ініціативі, здійснюється фізичними та юридичними особами, і має такі суттєві ознаки: 1) надання допомоги різноманітного характеру: фінансової, матеріальної консультативної, оздоровчої. освітньої, організаторської та інше; 2) наявність різних форм прояву: милостиня, опіка, патронаж, меценатство, філантропія, спонсорство, побутова допомога тощо. Благодійництво має давню історію. Про це ми знаходимо свідчення ще в Біблії. Очевидно, це внутрішній стан, коли людина сама відчуває потребу в таких діях. В усі часи цінувалася небайдужість до чужих проблем. Витоки благодійності нерозривно пов’язані, певною мірою, з утвердженням християнства, а насамперед, із ментальністю українців. Це підтверджується багатьма дослідженнями вчених, присвячених діяльності цілих династій, – Симиренків, Тарновських, Терещенків, Ханенків, Харитоненків, Яхненків або окремих відомих доброчинців, – Г. Галагана, Г. Маразлі, О. Поля та інших. В цьому контексті можна пригадати ще декого із багатьох доброчинців Полтавщини: Данило Апостол, Паїсій Величковський, Іван Котляревський, Єлизавета Милорадович). Але першим слід назвати уродженця Полтавського краю Григорія Сковороду, бо він не лише сам творив добро, а й спонукав до цього інших. У своїх творах він часто звертався до такої тематики. Так, трактуючи по-своєму Біблію він у Четвертій заповіді говорить, що « … И от тебе больше ничего не требует, кромѣ Чистосердечнаго Милосердїя к ближним твоїм . Він займався творчою і просвітницькою діяльністю. Допомагав людям, навчаючи їх добру. Його вважають предтечею Василя Каразіна, бо першими підписалися на значну суму 618 тисяч карбованців сріблом для заснування Харківського університету учні, знайомі та друзі філософа. .Звичайно, благодійництво у Зінькові не мало такого розмаху, про що йшлося вище, але є свідченням глибинних позитивних коренів у свідомості громадян. Відомо багато імен, які уславилися у цій царині. Тому, наша мета була віднайти факти благодійництва, та встановити осіб, які активно ним займалися(17- поч.20 століття), бо ці люди варті, щоб про них знали і згадували. В архівних матеріалах публікаціях, спогадах та літературі вказуються факти в першу чергу благодійництва для церков та монастирів. Так, запорізькі козаки за свої гроші та пожертвування збудували Скельський монастир на Зіньківщині ще 1600 року(тепер Сумська область). Після пожежі в шістдесятих роках XVII століття землі для побудови монастиря, який було тепер названо Пустино-Скельський Свято-Преображенський, були надані зіньківським полковником Василем Симоновичем Шимоном(Шиманом). Він же зробив перші пожертви на цю обитель. А. Твердохлєбов у своїй роботі «Осколки старины в Зеньковском уезде» зазначає, що в церквах міста знаходилися унікальні речі виготовлені за кошти зіньківчан: отамана Зіньківської сотні Антона Довбні, Юліани Лісовицької, козака із хутора Новоселівка Павла Сухого. титулярного радника Афанасія Кальницького та його дружини. Названо ще ряд осіб. У православних храмах міста до 1920 року зберігалося багато реліквій періоду XVII- XVIIІ століття (церковні книги - одна з них з гравюрами Ієремії Білецького, ритуальні речі, дзвони та багато іншого) - подарунки, зокрема, уродженця Зінькова, послушника Києво-Печерської лаври Кіндратія, дар архімандрита Златоверхого монастиря Йосипа Милошевського, братів Олексія та Кіндрат Хоменків. Коли у Трьохсвятительській церкві міста було відкрито книгу для збору благочинних пожертв на будівництво храму - в основу було покладено 1000 карбованців, які надіслав із Кронштадту протоієрей Іоан Сергієв. Ікону Володимирської Божої Матері, пензля послушниці Хорошківського жіночого монастиря Євдокії, пожертвувала у цю церкву жителька міста П. Бутович. Є і інші приклади. На прохання священика Олексія Анатолійовича Копи-Авдєєнка та громадськості 1897 року при Троїцькій церкві відкрилась жіноча церковнопарафіяльна школа. 30 карбованців вчительці платив особисто Зіньківський міський голова Сергій Іванович Крижанівський, він же за власний кошт повністю облаштував школу меблями. Крім такого роду діяльності, характерними були благодійницькі дії цілої громади. 1905 року при Миколаївській та Троїцькій церквах почало діяти Богородице- Каплуновське сестринське братство. Воно було створене у Зінькові за ініціативи Михайла Легейди. Діяльність братства складалася з благочинної роботи в приході та за його межами, що виявлялось у допомозі сиротам, вдовам і безпритульним, піклуванні за хворими бідняками, опіка та благоустрій храму, підтримка чистоти й порядку в ньому. Михайло Легейда сам бував у сім’ях приходу, записував нужденних і сповіщав про них членів братства. На приватні пожертви влаштовувалися благодійні обіди.. Сюди приходило близько 100 осіб. За перші чотири роки свого існування на потреби храму братство витратило 637 крб. 50 коп., а на виплати бідним - 54 крб. 11 коп.. Вносили зіньківчани також свій вклад на притулки для старих, сиріт, інвалідів Жертвували не лише гроші Відомим у Зінькові був купець І гільдії Іван Степанович Воздвиженський На релігійні свята він власноруч розвозив бідним зіньківчанам борошно, інші продукти харчування. Неподалік села Лютенські Будища колись існував хутір Рівне Воздвиженського. Назва його пішла від того, що для своїх працівників він збудував тут добротні гарні однотипні будинки. Як окремі жителі, так і громада підтримували починання в організації світських освітніх закладів. Наприклад, приміщення для повітового і приходського училищ міста віддав лейтенант Левенець . Добру славу по собі залишив завідувач земською лікарнею Іван Олексійович Петровський, який не лише був прекрасним кваліфікованим лікарем, але й започаткував за свій кошт кілька стипендій для учнів жіночої прогімназії та чоловічої гімназії. Дворянка, вихователька жіночої прогімназії, а згодом вчителька жіночої гімназії Олена Михайлівна Оранська та завідуюча цього закладу Олександра Іванівна Нікотіна постійно брали під опіку здібних бідних учениць, вносячи плату за їх навчання. На початку XX століття в Зінькові було засновано губернську школу садівництва для дітей-сиріт, приміщення для якої і землю віддала поміщиця Васильєва. Хороший приклад показали зіньківчани при будівництві чоловічої гімназії. Будівельні матеріали на неї дав І. С. Воздвиженський. Пожертвував 1000 карбованців предводитель Зіньківського дворянства Григорій Євгенійович Бразоль. Власник Величковського хутора, відставний майор Косюра, заповів на цю справу 10 000 карбованців. Інші кошти внесла громада, давши, хто скільки міг. У архівних матеріалах неодноразово згадується також, що земство постійно брало на себе обв’язки по виплаті стипендій бідним учням, які здобували освіту у вищих навчальних закладах, училищах, гімназіях, давало кошти на будівництво гімназій, Народного дому тощо. Як показали дослідження документів, інших писемних джерел, спогади чи перекази жителів міста, акцій благодійництва можна назвати ще чимало. Тобто, були такі факти під час визвольних змагань 1917-1920 років, в роки Голодоморів 1933 та 1947 років, Великої Вітчизняної війни(коли, наражаючись на небезпеку рятували військовополонених, бійців, виручали співгромадян). Існують вони і в сучасний період. Одними з таких проявів - зведення біля Христо-Різдвяної церкви каплиці зі статуєю Святого Миколая за кошти колишнього жителя міста Симоненка Миколи. Інакше не можна назвати підтримку відомої Зіньківської дитячо-юнацької школи олімпійського резерву з гандболу колишніми її учнями, нині підприємцями, Шумом Володимиром, Ричиндою Миколою. Традиції благодійництва продовжують багато жителів різного віку та достатку - ісьогодні не забувають свого основного морального обов’язку - допомоги ближньому. Вона проявляється у різних чинниках: грошові пожертвування, допомога речами, залагодження господарських проблем(особливо людям у поважному віці) та іншим, що може принести користь і душевний спокій людині. Недарма говорять, що загибель нації починається з байдужості й невігластва. Але доки існують такі особистості й благовидні справи, доти буде існувати й народ. Вважаємо, що високі моральні й духовні принципи благодійників минулого можуть стати прикладом для засновників сучасних доброчинних фондів, організацій та об’єднань.\n1.Григорій Сковорода. Начальная дверь ко Христіанскому добронравію./ Григорій Сковорода. – ПЗТ. у 2-х томах. – К. – 1973. – Т.І. С.151\n2.Ващенко Г.Виховання любові до Батьківщини. / Ващенко Г. - Вибрані твори. - Дрогобич. – Відродження. – 1997. – 323 с.\n3.А. Тердохлебов. Осколки старины в Зеньковском уезде. / / Тердохлебов А.. –Киевская старина. – 1905. – Т.90\n4.Матеріали Зіньківського районного історичного музею.\n5., 6 . Там же.\n7, Л. Літвішко, О. Літвішко Зіньків від сивої давнини до наших днів. //Літвішко Л, Літвішко О. – Полтава. – Артполаграфсервіс. – 2004. – 120 с.\nФІЛОСОФІЯ СУЧАСНИХ ҐЕНДЕРНИХ ВЗАЄМИН\nБорщ Анна, учениця І курсу класу української філології\nКерівник: Бутурлим Т. І., кандидат педагогічних наук,\nНа сучасному етапі розвитку суспільства спостерігається криза інституту сім’ї. Конфлікти між чоловіком і жінкою, нерівноцінний розподіл ґендерних ролей, нещирість, зради призводять до міжособистісної дисгармонії, що позначається на особистості суб’єктів ґендерних взаємин та їх найближчому оточенні.\nНезважаючи на актуальність проблеми ґендерних взаємин в ХХІ ст. та всебічний аналіз категорії ґендеру (Т. Бендас, Ш. Берн, О. Гайденко, Т. Говорун, О. Здравомислова, О. Кікінежді, І. Кльоцина, І. Кон, В. Кравець, О. Ярська-Смірнова та ін.), філософія сучасної ґендерної інтеракції потребує детального аналізу й узагальнення.\nҐендерні взаємини – це особливий вид суспільних відносин між представниками певної статі, що визначає міжособистісне спілкування та взаємодію в інститутах суспільства. За допомогою ґендерних відносин утвержується та відтворюється уявлення про чоловіче та жіноче як базові категорії соціального порядку.\nУпродовж віків наука сформувала дуалістичне розуміння статей: жінка ‒ тіло, пасивність, ірраціональність, безсвідомість, чоловік – раціо, активність, свідомість. У філософії домінував соціологічний метод, який зводив розуміння сім’ї до вузької емоційної прихильності. Саме тому з метою формування нової системи ґендерних знань, трансцендентної, надісторичної реальності наприкінці ІІ половини ХХ ст. виникає феміністична епістемологія, яка поступово трансформується в ґендерну філософію – філософію співпраці статей. Остання спрямована на реконструкцію фіксованих в історії суспільства патріархатних стереотипів, зокрема виявлення причин, ознак і наслідків замовчування жіночого буття, подолання андроцентичного стилю презентації історичного досвіду, відмову від авторитаризму, «чоловічого стилю» творення науки, що ототожнює людину з особою чоловічої статі. Так, згідно ґендерної філософії, особистість розглядається не як статична сутність, а історично змінна дефініція, тобто чоловік і жінка розцінюються як самодостатні особистості, що мають право й можливість на повноцінний саморозвиток.\nҐендерний підхід, на відміну від традиційного, розглядає сім’ю як відкриту, автономну, цілісну систему. Сім’я, на думку, О. Вороніної, – це культурна система зобов’язань, емоційних зв’язків, синтез любові й домінування .\nЯк зазначає Н. Байдюк , існує дві моделі ґендерних взаємин: партнерська й домінантно-залежна. Партнерська модель – це стосунки двох рівноправних суб’єктів, кожен із яких має власну цінність, узгоджує позиції та прагнення зі своїм партнером. Домінантно-залежна модель взаємин статей не передбачає рівноправ’я, оскільки один суб’єкт спонукає іншого підкорятися іншому.\nМ. Сологуб на противагу традиційній сім’ї виокремлює такий тип ґендерних взаємин (егалітарний), для якого характерний рівноцінний розподіл ґендерних ролей, свобода самореалізації . Саме така модель взаємин чоловіка та жінки, відповідно до філософії ґендеру, є зразковою. О. Вороніна в праці «Теорія і методологія ґендерних досліджень» наводить три приклади ідеальної сім’ї: дружна (любов, розуміння, співпереживання, готовність допомогти), незалежна (повне задоволення особистісних потреб, бажань, саморозвиток, свобода виконання обов’язків), взаємозалежна (кохання, турбота, відповідальність, підтримка прагнень партнера до самореалізації). Усі вищезазначені характеристики конструктивних взаємин статей властиві гармонійній (зрілій) сім’ї.


14 порад про те, як стати щасливіше\nГоловна/Людина/14 порад про те, як стати щасливішим\nЛіто закінчилося, скоро пройде і осінь, попереду — холод, довгі ночі і мінімум сонця. Як тут не засумувати? Але не варто впадати в зневіру і входити в «сплячий режим» до самої весни. Є відмінні способи стати трохи щасливішими! Ну, або, принаймні, хоч трохи підняти собі настрій. Між іншим, ефективність цих порад доведена наукою!\nКожен день записуйте те, за що ви вдячні долі.\nВедення щоденника давно пов’язують з позитивними емоціями. А якщо регулярно наприкінці дня записувати все, за що можна подякувати цей день, це в майбутньому допоможе вам стати більш організованим і в цілому — трохи щасливішими.\nСпробуйте поділитися тим, що зробило вас щасливішими, зі своїми друзями і близькими.\nВчені довели, що якщо ділитися хорошими новинами зі своїми близькими, це підвищує ймовірність щастя і зміцнює суспільні зв’язки. Але поділитися з кимось — це вулиця з двостороннім рухом, так що обов’язково вислухайте, що хорошого відбулося у ваших друзів і рідних.\nЧитайте також: Людське щастя можна передбачити по рівнянню\nОточіть себе блакитним кольором.\nНауково доведено, що синій колір і його відтінки підвищують реакцію і увагу, водночас забезпечуючи відчуття спокою й умиротворення.\nВнесіть медитацію в свій розклад.\nМедитація вимагає зусиль і часу, але її результати того варті. Дослідження показують, що медитація допомагає «перезавантажити» мозок і допомагає знизити рівень стресу, в той же час підвищуючи почуття задоволеності життям.\nВитрачайте гроші на інших.\nПросто збирати гроші заради себе самого — досить егоїстично, та й настрій не підніме. А от якщо витрачати гроші на інших, це підвищує настрій і приносить позитив у життя. Зводіть кого-небудь у кіно, зробіть близькій людині несподіваний подарунок або просто заплатіть за обід з друзями.\nНе забувайте про фізичні навантаження, навіть якщо це коротка зарядка.\nЗарядка допомагає знизити рівень стресу, навіть коротке заняття спортом має свої великі переваги. Також доведено, що фізичні вправи покращують образ тіла, навіть якщо не спостерігається ніяких зовнішніх змін.\nПроживіть сповна кожен момент свого життя.\nЖити повним життям тут і зараз — одна з головних доріг до щастя. Думаючи про майбутнє або минуле, ви можете стати тривожнішими, а зосередившись на тому, що відбувається в даний момент, можна стати крапельку щасливішим.\nДослідження показують, що навіть незначна нестача води в організмі може привести до підвищеної роздратованості і невдоволення життям. Так що пийте рекомендовану кількість води в день — близько 8 склянок.\nХороший сон призводить до підвищення стійкості організму до негативних емоцій, а також допомагає тілу виробляти антистресові нейротрансміттери. Головне, не переборщити — занадто довгий сон теж шкідливий і веде до депресії.\nНавіть короткі півгодинні прогулянки на вулиці допомагають підвищити рівень щастя і відчуття умиротворення. До того ж, це допомагає організму краще засвоювати вітамін Д, який допомагає при різних хворобах.\nСтавте перед собою досяжні цілі.\nЦе один із самих стандартних способів підняти настрій. Цілі не повинні бути занадто амбітними і нереальними. Просто складаючи для себе цілі і досягаючи їх, ви вже скоро відчуєте себе набагато більш щасливим і успішним.\nУсмішка не витягне вас з депресії, однак якщо ваш день пройшов нейтрально, проста посмішка може «повернути» ваші емоції в сторону позитиву. А посміхнувшись комусь, ви напевно отримаєте усмішку взамін, що створить «круговорот щастя».\nСлухайте улюблені веселі пісні.\nСлухаючи улюблені танцювальні хіти, ви можете запросто прогнати смуток. Головне, уважно слухати музику і вникати в ритм. Музика, яка грає на фоні, навряд чи підніме вам настрій.\nІ, нарешті, проводіть менше часу в мережі.\nЧим ви популярнішими в мережі, тим найнещасніші ви в житті — це доведений факт. Тепер у вас є ще один привід відійти від комп’ютера! Так що вперед, починайте свій шлях до щастя!


Презентация на тему: "Чого боїться дитина? Зміст дитячих страхів Страх завдати батькам неприємності, прикро вразити їх Страх, що в сімї не буде грошей З батьками, з близькими.". Скачать бесплатно и без регистрации.\nЧого боїться дитина? Зміст дитячих страхів Страх завдати батькам неприємності, прикро вразити їх Страх, що в сімї не буде грошей З батьками, з близькими. - презентация\nПрезентация была опубликована 2 года назад пользователемЛидия Бологовская\nПрезентация на тему: " Чого боїться дитина? Зміст дитячих страхів Страх завдати батькам неприємності, прикро вразити їх Страх, що в сімї не буде грошей З батьками, з близькими." — Транскрипт:\n1 Чого боїться дитина? Зміст дитячих страхів Страх завдати батькам неприємності, прикро вразити їх Страх, що в сімї не буде грошей З батьками, з близькими щось трапиться Магічні страхи (погані прикмети, гороскоп) Страх космічних катастроф, НЛО тощо (Прокинусь – і вже нічого нема) Страх фізичного насилля, фізичної травми, нещасного випадку Фантастичні страхи, страшні сни, страх темряви Відчуття безпорадності, незахищеності, особистої безпорадності (все буде погано, ніхто не допоможе, я маленький і слабкий) Медичні страхи Фантастичні страхи, страшні сни, страх темряви Страх покарань Процес адаптапції до школи є важливим етапом для успішного становлення і розвитку в дитини її творчих здібностей. У цій важливій справі велику роль можуть відіграти батьки, а саме їхнє розуміння дитячих проблем, ускладнень, труднощів. Батькам потрібно розібратися в дитячих страхах, неврозах, темпераменті дитини.\n2 Як допомогти дитині? І Дати їй можливість зрозуміти природу свого страху. Навчити не соромитися своїх страхів, не заганяти їх всередину. ІІ Допомогти їй розібратися в причині страху, знайти шлях до подолання його. Дитина має повірити, що вона сама може перемогти страх, зможе активізувати себе для діяльності. ІІІ Треба допомогти дитині в самопізнанні, виробленні впевненості у своїх силах. Цьому сприяють особисті комунікаційні стосунки школяра в класі, що допомагають йому досягти гармонії в особистісному і соціальному плані Багато дітей живе в атмосфері емоційних негараздів, емоційної напруги. Відносини у родині є основним джерелом тривожності у молодших школярів, а одним з найбільш розповсюджених страхів є страх засмутити батьків.\n3 Діти бояться невідомості! На казковій планеті жила собі дівчинка (чи хлопчик) Дзетта. У повітрі на цій планеті літали смішинки, веселинки, турботки, печалинки. І настрій дівчинки залежав від того, хто на неї сідав – вона то сміялась, то раділа, то засмучувалася. Інколи на цій планеті зявлялися різні шкідники – бактерії, інфекції, і коли вони сідали на дівчинку, вона починала хворіти. Але на цій планеті був чарівник – людина в білому халаті, якого всі називали лікар. Він міг розрізняти всіх шкідників і визначати, який з них сів на дівчинку і як його відігнати. Деякі інфекції боялися таблеток, інші – ліків у ампулах, треті – гірчичників, четверті – мікстури у пляшечці. І тільки лікар-чарівник знав, як впоратися з інфекціями, що принесли хворобу. Якось на Дзетту сіла гидка і потворна інфекція. Дівчинка занедужала, стала вередливою і неслухняною. І тоді мама повела її до лікаря- чарівника. Насамперед лікар почав шукати, де ховається інфекція. Попросив відкрити рота і заглянув у горло, потім став слухати трубочкою, чи не ховається інфекція у легенях. Навіть попросив лягти на кушетку й пошукав її у животику. І звісно ж, знайшов! Недарма ж він чарівник. Виписав ліки і попросив прийти ще раз. Дзетта приймала ліки, як сказав лікар, і страшна інфекція загинула. Дівчинка швидко одужала і знову прекрасно жила серед смішинок, веселинок і цікавинок. Діти завжди хвилюються перед візитом до лікаря. Незалежно від мети візиту – звичайний огляд, хвороба, процедури, діти в більшості випадків переживають і негативно ставляться до нього. Цей момент потребує підвищеної уваги і піклування з боку батьків.\n4 Батьки можуть, якщо не позбутися повністю то хоча б допомогти дитині справитись з страхами: Як допомогти дитині? 1.Необхідно зробити будь-яке зусилля, щоб покращити відносини з дитиною. Дорослим необхідно поменшувати свої вимоги до дитини, рідше карати її і менше звертати увагу на ворожість, яку вони час від часу проявляють. 2.Необхідно прагнути заспокоїти дитину, вернути їй душевну рівновагу. Наукові пояснення, висміювання і жарти з приводу страху неумісні і взагалі недопустимі. 3.Перш за все дорослі повинні з повагою віднестися до страху дитини, або вести себе так, ніби в страсі дитини немає нічого дивного. Дитина потребує того, щоб всі її страхи признавались, приймались, поважались. Тільки тоді, коли вони розглядаються відкрито, дитина може набути сили, що достатня для взаємодії з навколишнім світом, що час від час лякає її. 4.З дітьми необхідно говорити про страхи, слово страх не повинно бути табу. Оскільки деякі з страхів виникають в результаті помилкових уявлень, інші мають за основу реальні ситуації або зявляються внаслідок нерівного положення дитини в сімї, групі ровесників. 5.Можна розповісти дитині, що самі батьки, або хтось з спільних знайомих пережили такий ж самий. 6. Одним із ефективних засобів у подоланні страхів є\n5 Про зайчика Пушка, який вмів добре бігати Жив собі зайчик Пушок. Він ще був не великим зайчиком, тому дуже любив пустувати, гратися, бігати і скакати. А ще у зайчика була подружка – білочка Родзинка ( оченята у неї такі були, наче родзинки). Пушок та Родзинка дуже любили гратися вдвох, особливо – бігати і скакати. Бувало, зайчик по доріжці скаче, а білочка – по гілках дерев. Прибіжіть хтось перший і гукає : А я вже тут!. Той, хто не встиг, доганяє і собі: І я вже тут! Зайчику дуже подобалося бігати і тому він думав, що бігає дуже добре. Якось лісові звірята - приятелі Пушка та Родзинки – вирішили влаштувати змагання. Треба було проскакати доріжкою, обережно пройти по стовбуру-місточку через струмок і пробігти швидко-швидко до краю галявини до прапорця. Вхопити свого прапорця і поставити у дупло дерева. Хто першим зробив – той і виграв. Зайчик дуже сподівався виграти: бігав же він добре. Зранку зібралися звірята: зайчик Пушок, білочка Родзинка, вовчик Сірко та барсучок Смугастик. Попросили вони тітоньку сову Софію крилом махнути, щоб почати змагання. Вишикувались, сова крилом змахнула і звірята почали змагатися. Скакати добре виходило у білочки, зайчика та вовчика, а от барсучку заважало черевце і він відстав. Через місточок першою перебігла білочка: їй по деревах і звично і зручно. Пушкові та Сіркові довелося повільно переходити, тому галявини вони дісталися разом і одночасно почали бігти. Швидко бігли зайчик і вовчик. От уже і Родзинку перегнали. Хто ж першим прапорця схопить? Пушок дуже старався бігти, дуже поспішав, але Сірко все ж його випередив, хоча і не набагато. Він схопив свого прапорця і встромив у дупло. А от зайчик… Він так засмутився, що прибіг гірше вовчика, що навіть свого прапорця не взяв. Сів під деревом і заплакав. Уже і білочка прибігла, і барсучок Смугастик (він вже не біг, а просто йшов, бо втомився), а Пушок все плакав. Підлетіла до них сова Софія. - І чого це ти, зайчику, так засмутився ? - Бігаю я погано, а думав, що до-о-бре… - плакав зайчик. -Так, – погодилася сова. – Але ж ти лише сьогодні біг гірше від Сірка. ЛИШЕ СЬОГОДНІ ! - Так ! Так! – підхопили звірята. - Ти добре біг, – сказав вовчик. – Мені важко тебе було обігнати. Пушок подивився на друзів "мокрими очима", зітхнув і не дуже весело посміхнувся. - А хочеш разом тренуватися? – раптом запропонував Вовчик. Так! – аж "посвітлішав" Пушок. Я теж хочу з вами, - соромязливо сказав Смугастик. Ідея! Давайте завтра тут всі і зустрінемося! – підскочила Родзинка. Звірята розійшлися по домівках. Питання для обговорення: - Як ви вважаєте, зайчик справді погано бігає? - Чому? - Які б слова ви сказали зайчику, якби він був поряд? Переживання програшу, розчарування у собі\nСкачать бесплатно презентацию на тему "Чого боїться дитина? Зміст дитячих страхів Страх завдати батькам неприємності, прикро вразити їх Страх, що в сімї не буде грошей З батьками, з близькими." в формате .ppt (PowerPoint)


22 серпня 2020 11:01\nЧому керівник СФГ Поділля Андрій Сопрук вважає, що такі авто, як Opel Combo Life, потрібні у кожному господарстві\nВ ексклюзивному інтерв’ю Landlord керівник СФГ «Поділля», що у Хмельницькій області, Андрій Сопрук поділився враженнями від тест-драйву нової моделі Opel Combo Life.\n«Я віддаю перевагу динамічному стилю їзди, але завжди намагаюся чітко дотримуватися правил дорожнього руху. Це дуже важливо для мене, особливо якщо в автівці їде моя родина», — стверджує Андрій Сопрук.\nКерівник СФГ «Поділля» особисто здійснив тест-драйв нової моделі німецького виробника — Opel Combo Life, проїхавши декілька десятків кілометрів за кермом: спочатку вулицями міста Хмельницький, потім — автотрасою та сільськими дорогами.\n«Такі авто, як Opel Combo Life, приваблюють своїм комфортом та зручністю в управлінні, а також порівняно невисокою вартістю. Автоматична коробка передач, кондиціонер, відмінна керованість та просторий салон сподобаються як тим, хто шукає сімейне авто, так і керівникам підприємств, які підбирають автівку для щоденних поїздок працівників — універсальний автомобіль. Це дуже зручна машина, в якій немає нічого зайвого та яка водночас забезпечена усіма необхідними опціями, що допомагають водієві та забезпечують комфорт пасажирам. Для мене важливо бути впевненим у безпеці моєї сім’ї на дорозі, і дуже цінно, коли автомобіль допомагає в цьому. Адже він оснащений круїз-контролем з обмеженням швидкості, системами попередження про вихід зі смуги руху та попередження про зіткнення, до того ж має таку приємну функцію, як парктронік. Вважаю, авто має гарні перспективи на ринку України, пропонуючи добре оснащення за досить привабливою ціною. Цей автомобіль — вдалий варіант як для пасажирських перевезень, так для бізнесу», — переконаний Андрій Сопрук.\nНагадаємо, раніше Landlord розповідав, як керівник СФГ Поділля Андрій Сопрук вирішує питання нестачі вологи за допомогою комплексного живлення рослин.\nOpelавтоАндрій СопрукСФГ «Поділля»


Абсцеси головного мозку. Хірургічне лікування: Абсцес головного мозку - обмежене скупчення гною в речовині - - - Медична Бібліотека на medbib.in.ua\nАбсцес головного мозку - обмежене скупчення гною в речовині мозку. Найбільш часто абсцеси є внутрішньомозковими, рідше - епідуральними або субдуральним.\nЕтіологія і патогенез. Причиною абсцесу мозку є поширення інфекції, викликаної стрептококами, стафілококами, пневмококами, менингококками. Нерідко виявляються кишкова паличка, протей, змішана флора. Шляхи проникнення інфекції в речовину мозку різні. Відповідно з етіологією та патогенезом абсцеси мозку поділяють на: 1) контактні (пов'язані з близько розташованим гнійним вогнищем), 2) метастатичні; 3) травматичні.\nНайчастіше зустрічаються контактні абсцеси, обумовлені мастоідітамі, отитами, гнійними процесами в кістках черепа, придаткових пазухах носа, очниці, мозкових оболонках. Близько половини всіх абсцесів мозку має отогенное походження. Хронічні гнійні отити набагато частіше ускладнюються абсцесом, ніж гострі запальні процеси у вусі. Інфекція при отитах проникає з скроневої кістки через дах барабанної порожнини і запалі синуси per continuitatem в середню черепну ямку, викликаючи абсцес скроневої частки мозку. Отогенний інфекція може поширюватися також в задню черепну ямку через лабіринт і сигмовидної синус, приводячи до абсцесу мозочка. Риногенні абсцеси локалізуються в лобових долях мозку. Спочатку розвивається місцевий пахіменінгіт, потім - сліпчівий обмежений менінгіт, і нарешті запальний процес поширюється на речовину мозку з утворенням обмеженого гнійного енцефаліту. У більш рідкісних випадках ото-та риногенні абсцеси можуть виникати гематогенним шляхом внаслідок тромбозу вен, синусів, септичного артеріїту. Абсцеси при цьому локалізуються в глибинних відділах мозку, далеко від первинного вогнища.\nМетастатичні абсцеси мозку найчастіше пов'язані із захворюваннями легень: пневмонією, бронхоектазами, абсцесом, емпієма. Метастатичні абсцеси можуть також ускладнювати септичний виразковий ендокардит, остеомієліт, абсцеси внутрішніх органів. Механізмом проникнення інфекції в мозок є септична емболія. У 25-30% випадків метастатичні абсцеси є множинними і локалізуються звичайно в глибинних відділах білої речовини мозку.\nТравматичні абсцеси виникають в результаті відкритих (вкрай рідко закритих) травм черепа. При пошкодженні твердої мозкової оболонки інфекція проникає по периваскулярним щілинах в мозкову тканину, чому передує розвиток обмеженого або дифузного запалення оболонок. У випадках проникнення в мозок стороннього тіла інфекція потрапляє разом з ним. Абсцес утворюється по ходу ранового каналу або безпосередньо в області чужорідного тіла. Травматичні абсцеси мирного часу складають до 15% всіх абсцесів головного мозку; відсоток їх різко зростає під час війни і в післявоєнний період.\nПатоморфология. Формування абсцесу мозку проходить ряд стадій. Спочатку реакція на впровадження інфекції виражається в картині обмеженого запалення мозкової тканини - гнійного енцефаліту. Надалі можливе загоєння шляхом рубцювання. В інших випадках в результаті розплавлення тканини мозку виникає порожнина, наповнена гноєм, - стадія обмеженого гнійника.\nНавколо порожнини утворюється досить щільна сполучнотканинна капсула - стадія инкапсулированного абсцесу. Вважають, що формування капсули починається через 2-3 тижнів і закінчується через 4-6 тижнів. При зниженні імунної реактивності організму капсулирование відбувається вкрай повільно, а іноді гнійний осередок в мозку залишається в стадії розплавлення мозкової тканини.\nКлінічні прояви. У клінічній картині абсцесу мозку можна виділити 3 групи симптомів: 1) общеінфекціонние - підвищення температури (іноді інтермітуюча), озноб, лейкоцитоз в крові, збільшення ШОЕ, ознаки хронічного інфекційного процесу (блідість, слабкість, схуднення), 2) загальномозкові, що з'являються внаслідок підвищення внутрішньочерепного тиску, зумовленого утворенням абсцесу. Найбільш постійний симптом - головні болі. Часто відзначаються блювота церебрального характеру, зміни очного дна (застійні диски або неврит зорового нерва), періодична (ортостатична) брадикардія до 40-50 уд / хв, психічні розлади. Звертають на себе увагу інертність, млявість хворого, сповільненість його мислення. Поступово можуть розвиватися оглушення, сонливість, у важких випадках без лікування - кома. Як наслідок внутрішньочерепної гіпертензії можуть спостерігатися загальні епілептичні напади; 3) осередкові, що залежать від локалізації абсцесу в лобових, скроневих частках, мозочку. Абсцеси, розташовані в глибині півкуль поза рухової зони, можуть протікати без локальної симптоматики. Отогенні абсцеси іноді формуються не на боці отиту, а на протилежній, даючи відповідну клінічну картину. Поряд з вогнищевими можуть спостерігатися симптоми, пов'язані з набряком і здавленням мозкової тканини. При близькості абсцесу до оболонок і при абсцесі мозочка виявляються менінгеальні симптоми.\nПеребіг. Початок захворювання звичайно гостре, з бурхливим проявом гіпертензіонньгх і вогнищевих симптомів на тлі підвищення температури. В інших випадках початок хвороби менш окреслене, тоді клінічна картина нагадує протягом загальної інфекції або менінгіту. Рідко початкова стадія абсцесу протікає латентно, з мінімально вираженими симптомами і невеликий температурою. Після початкових проявів через 5-30 днів хвороба переходить у латентну стадію, відповідну осумкованія абсцесу. Ця стадія протікає безсимптомно або проявляється помірно вираженими симптомами внутрішньочерепної гіпертензії - частої головним болем, блювотою, психічної загальмованістю. Латентна стадія може тривати від кількох днів до кількох років. Надалі стать впливом якого або зовнішнього фактора (інфекція), а частіше без явних причин обшемозговая і вогнищева симптоматика починає швидко прогресувати. Летальний результат при абсцесі мозку настає внаслідок його набряку і різкого підвищення внутрішньочерепного тиску. Вкрай важким ускладненням абсцесу, можливим в будь-якій стадії, є його прорив в шлуночкову систему або субарахноїдальний простір, що також зазвичай закінчується смертю.\nДіагностика і диференційний діагноз. Розпізнавання абсцесу мозку базується на даних анамнезу (хронічний отит, бронхоектатична хвороба, інші осередки гнійної інфекції, травма), наявності вогнищевих, загальномозкових симптомів, ознак підвищення внутрішньочерепного тиску, початку захворювання з підвищеною температурою і характерного прогресуючого його перебігу. Для постановки діагнозу має значення повторна ехоенцефалографія, обнаруживающая зміщення серединних структур мозку при абсцесах півкуль. Необхідні також рентгенографія черепа (ознаки підвищення внутрішньочерепного тиску), рентгенографія придаткових пазух носа, скроневих кісток, дослідження очного дна (застійні диски або картина невриту зорових нервів), люмбальна пункція.\nВирішальна роль в розпізнаванні абсцесів, особливо множинних, належить комп'ютерної та магнітно-резонансної томографії, при якій виявляється характерне округле утворення, зазвичай обмежене капсулою.\nЗа наявності гіпертензійного синдрому люмбальную пункцію слід робити обережно, а при важкому стані хворого - утриматися від неї, так як при наростаючій внутрішньочерепної гіпертензії витяг цереброспінальної рідини може викликати утиск мигдаликів мозочка у великому потиличному отворі (при абсцесі мозочка) або медіальних відділів скроневих часток в отворі намету мозочка (при абсцесі скроневої частки) із здавленням стовбура, що може призвести до загибелі хворого.\nДиференціальний діагноз залежить від стадії абсцесу. У початковому гострому періоді захворювання абсцес слід відмежовувати від гнійного менінгіту, причина розвитку якого може бути та ж, що і абсцесу. Слід враховувати більшу вираженість ригідності шийних м'язів і симптому Керніга при гнійному менінгіті, сталість високої температури (при абсцесі температура часто гектическая), великий нейтрофільний плеоцитоз в цереброспінальній рідині, відсутність вогнищевих симптомів.\nПеребіг і симптоматика абсцесу і пухлини головного мозку мають багато спільного. Диференціальна діагностика при цьому утруднена, так як при злоякісної пухлини можливі лейкоцитоз в крові і підвищення температури тіла. Особливе значення в цих випадках набувають дані анамнезу, тобто наявність факторів, що обумовлюють розвиток абсцесу. Слід мати на увазі, що до часу формування абсцесу первинний гнійний осередок може бути вже ліквідовано.\nПрогноз. При абсцесі мозку прогноз завжди серйозний. При несвоєчасному та неадекватному лікуванні, насамперед хірургічному, летальність досягає 40-60%. Найгірший прогноз у хворих з множинними метастатичними абсцесами. У 30% видужали зберігаються резидуальні неврологічні симптоми, найчастіше фокальні судомні напади.\nІнформація, релевантна " абсцеси головного мозку. Хірургічне лікування "


!!!Ці рейдери зруйнували будинок київської вчительки Москаленко\nЧуть Тарас Юрійович - майстер спорту з боротьби, 08.06.1991 року народження\nНародився в Полтавській обл. в с. Тарасівка.\nМісце проживання: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Рибна, 10 (гуртожиток).\nНомер телефону Тараса: 066-187-02-56\nЙого сторінка ВК: http://vk.com/id151891925 (сторінку він тимчасово видалив)\nМісце навчання: КОЛIФКС — Київський обласний лiцей-iнтернат фізичної культури i спорту, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леванівського, 52/4.\nтел.: (04463) 7-39-40 - приймальня ліцею\nтел.: (04463) 7-66-33 - директор Балясников В.М.\nтел.: (04463) 7-61-14 - заступник директора з навчальної роботи Мазуркевич Т.В.\nсайт ліцею: http://kolifks.kiev.ua/\nБарков Ілля Віталійович, 25.04.1992 року народження\nМісце проживання: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Січневого Прориву, 13, кв. 45.\nМожливо навчається в тому ж ліцеї, що й Тарас Чуть.\nЙого сторінка ВК: http://vk.com/id126180354 (спочатку він змінив ім’я, а потім з взагалі тимчасово видалив сторінку)\n(це той хлопець, що соромиться на відео)\nІван Євгенович Проскурніков, 21.10.1988 року народження\nНомер телефону Івана: 099-745-80-84\nМісце прописки: Луганська обл., м. Кремінна, вул. Титова 1, кв. 15, дом. тел.: (06454) 21677\nЙого сторінка ВК: http://vk.com/id111356140\nМісце роботи: боулінг-клуб "Більшовик". Посада, вірогідно, охоронець.\nМісце навчання: НУБіП (Аграрний університет), Київ, вул. Героїв Оборони, 15.\nЛісогосподарський факультет, кафедра технології деревообробки, заочне відділення, магістратура.\nЗавідувач кафедри: Пінчевська Олена Олексіївна\nАдреса кафедри: м. Київ, Сільськогосподарський провулок 4, навчальний корпус 17, кімн. 101-104, 106-109.\nтел.: (044) 527-81-67 - кафедра\nелектронна пошта кафедри: opinchewska@gmail.com\nтел.: (44) 527-82-33 - довідкова служба Університету.\nелектронна пошта університету: rectorat@nauu.kiev.ua.\nсайт університету: http://nubip.edu.ua/\n(це той хлопець, що на відео нападає на оператора)\nОлександр Костін, 4 сiчня 1983 року народження\nСторінка ВК: http://vk.com/id12730610.\nЗакінчив НУБіП в 2005 році.\nСлужив у військових частинах:\nА3990, Україна, 2005–2006;\nА1799, Україна, 2005–2006\nПрацює, чи принаймні працював, у нічному клубі Карамель\n( той, що також чіплявся до оператора).\nРоман Джагинов, той, що був у зеленій кепці, народився 27 лютого\nСторінка ВК: http://vk.com/daariec3\nПрацює охоронцем в нічному клубі "Карамель" за адресою вул. Гната Юри.\nТелефон клубу: 044-247-19-49\nТрьох останніх хлопців об’єднує одна людина – колишній афганець Сергій Жидков. Його сторінка у ВК: http://vk.com/id194623461.\nОсь він із Романом Джагиновим на змаганнях за Кубок України по бойовому самбо в 2011 році\nОсь також з Романом (Роман знизу), але вже на роботі (Сергій також працює охоронцем, можливо начальником охорони, в нічному клубі "Карамель" ). Також запам’ятайте обличчя хлопця, що стоїть на фото най лівіше, до нього ще кілька разів варто буде повернутись\nА ось із Іваном Проскурніковим (Іван справа) змаганнях за Кубок Європи по дзюдо серед юніорів 2011 році Ліворуч від Сергія Жидкова той самий хлопець з попередньої фотографії, чиє обличчя треба було запам’ятати\nА це Сергій вже із обома «героями» (Іваном Проскурніковим та Олександром Костіним), які нападали на оператора. Ліворуч знову те саме обличчя з минулих фотографій. Обличчя до речі, дуже знайоме. Найвірогідніше, він також брав участь у руйнуванні дому Москаленко\nОтже, зв’язок очевидний. Ким саме Сергій Жидков є хлопцям, наразі невідомо. Найвірогідніше – тренером, духовним наставником. Але скоріш за все "ноги ростуть" саме звідти.\nЯкщо у вас з’явиться якась інформація, що стосується даної теми, або ви впізнаєте когось на відео - обов'язково напишіть про це в коментарі, чи в особистому повідомленні. Конфіденційність для вас гарантована.\nМожна дзвонити та писати електронні листи до навчальних закладів та спілкуватися з керівництвом, щодо поведінки їхніх студентів.\nНу, і не забуваймо про замовника.\nА ось, власне, сам відеозапис, якщо хто ще не бачив\nУкраїна має знати і своїх героїв, і тих покидьків що стали а службу бандитсько-окупантському режимові!\nПоширив інформацію у Фейсбуці\nЦе не більше ніж гарматне м’ясо і поступати з ними треба так, як поступають з гарматним м’ясом.\n76.05.13, 16:46Ответ на 4 от uraha\nЦе не більше ніж гарматне м’ясо і поступати з ними треба так, як поступають з гарматним м’ясом. торпед завджи вбивали першими. це торпеди, по вашому - гарматне м'ясо.\nБог дає людині якісь талант, якщо вона його не використовує, або зловживає ним, то вона його втрачає. Пройде небагато часу і ці бугаї втратять своє здоров’я, а може і життя. Раніше такі лобуряки руйнували Божі храми, а потім їх спіткали біди, з росповідей свідків, одні не доживали до 30 і їх нащадки також, інших розбивав параліч. Нічого доброго і на їх не чекає.\n96.05.13, 21:55Ответ на 8 от БАІ\nЦі козли про завтра нездатні подумати\nЦе так називаемі бики,вони як правило помирають першими.


Warning: session_start(): open(/opt/alt/php72/var/lib/php/session/sess_a7dfd0412b7f113b63ba3abd3edfb222, O_RDWR) failed: Disk quota exceeded (122) in /home/marketop/public_html/system/library/session.php on line 69Warning: session_start(): Failed to read session data: files (path: /opt/alt/php72/var/lib/php/session) in /home/marketop/public_html/system/library/session.php on line 69 Купити внутрішній блок Cooper&Hunter SUPREME (Gold) CH-S12FTXAM2S-GD(I) в Україні. Надійний виробник, низькі ціни\nВнутрішній блок кондиціонера Cooper&Hunter SUPREME (Gold) CH-S12FTXAM2S-GD(I) розроблений для приміщень, площею до 35 кв. м. Модель призначена для роботи з зовнішніми блоками Cooper&Hunter. Внутрішній блок працює на озобезпечному фреоні R32. Двоступеневий інверторний компресор забезпечує ефективну роботу в температурному діапазоні від -30 до +54°С. CH-S12FTXAM2S-GD(I) обладнаний функцією захисту будинку від замерзання +8°C, а також має вбудовану технологію тотального очищення CH SMART - ION Filter. Модель оснащена модулем Wi-Fi для віддаленого управління кондиціонером через додаток.\nКоефіцієнт енергоефективності охолодження EER / SEER: немає даних/ / 8,5 (A+++)\nКоефіцієнт енергоефективності обігріву COP / SCOP: немає даних / 5,1 (A+++)\nСпоживана потужність (охолодження / обігрів), кВт: 0,84 / 0,95\nДодатково: Захист будинку від обмерзання + 8 ° C. Стильний LED дисплей на панелі внутрішнього блоку. Інтелектуальне управління в режимі AUTO - автоматична зміна режимів роботи залежно від змін температури в приміщенні. Затримка пуску вентилятора з метою виключення обдуву холодним повітрям в режимі нагріву. Бактерицидну покриття пульта ДУ. Теплообмінники з антикорозійним покриттям GREEN-FIN. Система стабілізації напруги і безпечного низьковольтного старту. Самодіагностика порушень роботи основних блоків і режимів. Блокування управління.


До матчу Кубку ФІБА «Мавпи» підходять з кадровими проблемами і оптимізмом\nСереда, 24 жовтня 2018, 11:34\n24 жовтня черкащани проведуть перший домашній матч групового етапу Кубку ФІБА проти лідера чемпіонату Данії - «Бакен Берз»\nНа долю «Мавп» випав непростий графік ігор. Минулого тижня черкащани зіграли два важкі поєдинки. У стартовому матчі групового турніру Кубку ФІБА підопічні Максима Міхельсона в Косово поступилися місцевій «Пріштіні». А вже 20 жовтня у Южному «Мавпи» програли «Хіміку».\nУ передматчевому тренуванні команди участі не брав Брендон Янг, що встиг стати одним з лідерів "Мавп". За словами тренера команди Максима Міхельсона, американець травмувався у грі проти «Хіміка» і на 99% не зіграє завтра проти датчан.\n- Нам не допоможуть відразу 5 гравців: Конєв, Липовцев, Бояркін, Бірута, додався Брендон Янг. Будемо грати тими, хто є. Ми всюди шукаємо позитив. Адже такі ігри - це величезний досвід для наших молодих гравців. Так, наприклад, Іван Ткаченко грає регулярно по 30 хвилин, Діма Скапінцев отримує ігровий час. Так вийшло, що я зараз по суті наново знайомлюся з командою. Плани, малюнок та модель гри – все змінюється по ходу сезону. На сьогодні випали гравці основної ротації, додамо сюди ще Кольченка, який продовжує відновлюватися після операції. Ми, тренери, самі не знаємо, що очікувати від команди. Зараз ми «латаємо» дірки.\n- Ми розібрали атаку суперника. Команда агресивна і технічна в атаці. Багато цікавих індивідуально сильних гравців. Можу відзначити дуже швидкий напад: команда біжить і атакує на 4-6 секунді. Ми ретельно готуємося до гри і готуємо для суперників кілька сюрпризів. Я сподіваюся, що за рахунок концентрації, самовіддачі гравців, розуміння, що в ситуації, яка склалася, важливо грати за себе і за «того хлопця». Ми гратимемо на перемогу.\nГра «Черкаські Мавпи» - «Бакен Берз» відбудеться 24 жовтня у СК «Будівельник». Початок матчу о 19.00.


Облік і аудит. Облік використання робочого часу; нарахування Методичний портал.\nРеферат Облік і аудит. Облік використання робочого часу; нарахування і відрахування заробітної плати (на прикладі АК "Теркон") (курсова)\nОблік і аудит. Облік використання робочого часу; нарахування 1 сторiнка\nОблік і аудит. Облік використання робочого часу; нарахування 2 сторiнка\nОблік і аудит. Облік використання робочого часу; нарахування\nСкачати:Облік і аудит. Облік використання робочого часу; нарахування\nПідвищення ефективності використання основних виробничих фондів в часі і вплив його на господарську діяльність підприємства (курсова)\nЕкономічна теорія. Інфляція: суть, причини, форми. Антиінфляційна політика (курсова)\nРЕФЕРАТ З соціології на тему: “Протосоціологія (стародавній світ)” ПЛАН 1. Розвиток соціального знання Стародавньо\nДИПЛОМНА РОБОТА на тему: Проблеми правового регулювання пенсійного забезпечення на Україні ЗМІСТ І. Вступ ІІ. Основна частина Правова при\nПогроза знищення майна. Необережне знищення або пошкодження майна Погроза знищення чужого майна шляхом підпалу, вибуху або інши\n© 2005-Sun, 24 Feb 2019 04:23:44 +0300 UkrRef.com.ua


Крок вперед і два назад / Персонал Плюс - №23 (376) 9-15 червня 2010 року\nІ тут несподівано для багатьох президент Янукович заявляє, що слід повернути людям їх конституційне право і провести місцеві вибори уже восени цього року. Одразу була визначена найконституційніша дата — 31 жовтня 2010 року.\nІ начебто найкраще зреалізувати своє виборче право на місцевих виборах народ зможе за умови повернення до мажоритарно-пропорційної, тобто змішаної системи голосування.\nІдея гаранту прийшла до смаку, адже взявши в руки калькулятор він підрахував, наскільки може збільшитися чисельність армії регіоналів на місцях та скільки районних і обласних рад в результаті стануть підконтрольними владі.\nЯк відомо, виборча система — спосіб переведення голосів виборців у депутатські мандати і владні посади. Залежно від типу виборчої системи отриманий результат може дати різну кількість мандатів, тому коригування системи голосування під кожні конкретні вибори перетворилося вже на справжнє мистецтво.\nЯкщо вірити джерелам поважного видання «Дзеркало тижня», то законопроект про вибори депутатів місцевих рад, розроблений Партією регіонів, уже готовий.\nРозподіл місць у радах відбуватиметься за принципом 50/50: одна частина мажоритарщики, інша — депутати, обрані за закритими списками тих партій, які подолають виборчий бар’єр.\nЩе одна особливість — керівні посади в областях отримали колишні голови виборчих штабів президента.\nВ результаті, навіть у «чужих» західних областях команда Януковича може отримати більшість у місцевих радах.\nПроте це чудова можливість провести в органи місцевого самоврядування «партійні гаманці» і представників бізнес-середовища, адже пропонується залишити систему закритих партійних списків.\nВиборча система, яка зараз активно критикується усіма політичними силами, до речі, провладними також, фактично залишається, хоча й у скороченому варіанті.\nЗакриті партійні списки у поєднанні з мажоритарними округами і владним ресурсом — це шлях країни до узурпації влади, повернення до авторитарних методів правління.\nПересічний виборець стає заручником «гречкосіїв» і у власній країні поступово перетворюється на стороннього спостерігача. Цей етап Україна вже проходила у 1998 і 2002 роках.\nПроте аналізувати їх можна лише тоді, коли відповідний законопроект буде зареєстрований у парламенті. А так — це не більше, ніж струшування повітря.\nПозачергові вибори у Верховну Раду можуть пройти спільно з вибором в місцеві ради восени поточного року або весною 2011 року. Таку думку сьогодні висловив директор Агентства моделювання ситуацій Віталій Бала.\n«Очевидно, що сьогодні питання перевиборів парламенту є актуальним для ряду політичних проектів. Це актуально перш за все для Партії регіонів, а також політичних сил Сергія Тигипко і Арсенія Яценюка», - вважає він. При цьому експерт відзначив, що і нові політичні сили зацікавлені в швидкому проведенні парламентських виборів. «Сьогодні існує суспільний запит на проведення парламентських виборів, який підтримують як на рівні фракцій в, так і поза парламентом. При загостренні дискусії щодо дати місцевих виборів, з технічної точки зору цілком можливо продавити і парламентські перевибори поточною восени або майбутньою весною», - сказав він. На думку політолога, місцевих і позачергових парламентських виборів сьогодні залежить від умов функціонування коаліції. «Проведення місцевих і позачергових парламентських виборів може стати додатковим стимулом в переговорах про переформатування коаліції і ступеня впливу кожного її суб’єкта на участь у владі. Скажімо, позиція Литвина може «натомити» ряд груп впливу, спраглих розділити квоту Блоку Литвина у владі. В цьому випадку можна говорити про формування довиборної коаліції з тим же Тігипко і новими проектами, а також.


Учні обиратимуть предмети, вчителі матимуть більше свободи та доплати, - Рада - iPress.ua\nДокументом для учнів передбачені механізми побудови власної індивідуальної освітньої траєкторії\nЗа законопроект "Про повну загальну середню освіту" у першому читанні проголосували "За" 229 народних депутатів.\nУ березні 2019 року Лілія Гриневич представила законопроект на засіданні уряду. Це, як сказала раніше очільниця Міносвіти, "масштабна реформа" середньої освіти, повідомляє "Правда життя".\nІнфографіка: прес-служба Міносвіти\nЗа словами Лілії Гриневич, були випадки, коли діти з різних причин згасали в стінах школи за лічені хвилини, ні медсестра, ні швидка просто фізично не встигали надати їм допомогу.\nТому домедичну допомогу повинні вміти робити усі вчителі.\nЗаконопроект передбачає обов’язковість такої підготовки.\nДодамо, що випускники українських шкіл з 2021 року складатимуть обов'язковий іспит з математики, а історія України та іноземна мова будуть предметами за вибором, заявила під час Години запитань до уряду міністр освіти і науки України Лілія Гриневич.\n30 05 2019 12:33\nТЕГИ: Верховна Рада, освіта, міністерство освіти, школа, учні, школярі, вчитель


Дівчина зачісує волосся – Мері Кассат\nHome ⇒ 💗Кассат Мері ⇒ Дівчина зачісує волосся – Мері Кассат\nНепорозуміння, яке сталося в 1917 році з картиною “Дівчина зачісує волосся”, стало для Кассат подією приємним, адже її роботу прийняли за твір Дега. Насправді, художник упросив подругу подарувати йому це полотно, виставлявшееся на восьмій виставці імпресіоністів. У 1886 році захоплений Дега не міг намилуватися цією роботою, вважаючи, що жінці не дано настільки майстерно оволодіти пензлем.\nДега, друг і вчитель Кассат, серйозно вплинув на її творчість, і багато її роботи схожі на твори наставника, але саме в цій картині знаходять найбільшу схожість стилів двох майстрів.\nОбидва художника самостійно працювали над сюжетом миються жінок, при цьому, підходи до розкриття теми відрізнялися істотно, і якщо героїні творів Кассат зображувалися з теплом і симпатією, то у Дега “туалетна робота” зводила жінку, за його словами, до “рівня тварини”.\nСвятий Георгій – Одилон Редон Пастель – це кольорові олівці без оправи, сформовані за допомогою клейкої речовини з фарбувального порошку. В залежності від кількості клеїть речовини пастель може бути твердою......\nЖінка з манго (Дівчина з плодом манго) – Поль Гоген Картина є найбільш чуттєвим втіленням дружини Гогена – Техури. “Вахине але ті ві” – вивів своєю рукою живописець назва полотна на таитянском мовою. На цей......\nДівчина зачісує волосся – Мері Кассат.\nPrevious Причал в Кольбере – Рауль Дюфі\nNext Святий Ієронім – Хусепе де Рібера


Джиперс Кріперс 3 (2017) - відгуки глядачів, рейтинг фільму, рецензії кінокритиків і трейлери | Мультиплекс\nМег Фостер, Джина Філіпс, Джонатан Брек, Керрі Лазар, Стен Шоу\nТріш Дженнер нещодавно пережила страшну трагедію - її брат загинув у старій церкві. Зараз вона намагається навчитись жити з цим і єдиною відрадою для неї є син Деррі, названого на честь брата. Тріш дуже боїться, що минуле буде переслідувати і її сина. У той же час, сержант Девід Туббс зараз як ніколи близький до того, щоб знищити мерзенного Кріперса - страшенного чудовиська, що нагоняє страх на фермерів і жильців з усієї округи.\nВідгуки про фільм Джиперс Кріперс 3