Чи «осудить» людство «гарячі точки»? - Журнал Віче\nА деякі дослідники стверджують, що суперечності, які спричинили конфлікти, і навіть збройні, виконують цілу низку позитивних функцій: привертають увагу до проблеми, змушують шукати вихід із ситуації, що склалася, запобігають стагнації, сприяючи тим самим світовому розвитку, адже суспільство без конфліктів – мертве суспільство. Отак на шальках терезів можуть опинитися інертне й морально несвідоме, мертве суспільство чи просто купа бездиханних тіл. Утім, світове співтовариство все-таки прагне розв’язувати «конфліктогенні вузли», які вже зав’язалися, або воно саме їх і зав’язало (та часто-густо просто не хоче цього визнавати). Чи набуде механізм урегулювання спірних питань на міжнародній арені нових рис у 2010 році? Можемо лише здогадуватися. Однак підвалини майбутнього співіснування, мирного чи не дуже, вже закладено.\nУзяти хоча б арабо-ізраїльський конфлікт: земляни фактично розділені на табори – прибічників ідеї створення Палестинської держави та її противників. Переговорний процес практично зайшов у глухий кут, адже в результаті невиконання сторонами умов «Дорожньої карти» 2003 року ані ООН, ані ЄС не здатні сприяти врегулюванню. За умовами, передбаченими цим документом, Західний берег річки Йордан має перебувати під владою палестинців. Однак ізраїльтяни, захопивши ці території під час «Шестиденної війни» 1967 року, не поспішають повертати їх арабам. Більше того, в листопаді 2009 року у місцевій пресі з’явилася інформація про те, що євреї планують звести на палестинських територіях 900 нових квартир плюс інфраструктурні об’єкти, школи, лікарні, дитсадки. У відповідь на це лідер ПНА Махмуд Аббас 5 листопада оголосив, що не має наміру балотуватися на новий президентський термін на майбутніх загальних виборах, котрі відбуватимуться в Палестинській автономії 24 січня 2010 року. Це рішення він пояснив відсутністю прогресу на мирних переговорах з Ізраїлем, а також провалом міжпалестинського діалогу під патронатом Каїра й відмовою ХАМАС прийняти єгипетську ініціативу з відновлення єдності в автономії. У разі такого розвитку подій і світовому співтовариству, й Ізраїлю доведеться мати справу з радикально налаштованим угрупованням ХАМАС на противагу лояльнішому до євреїв ФАТХ. Відчуваючи це, Ізраїль 25 листопада відмовився від непоступливості і зробив перший крок назустріч Палестині. Кабінет Біньяміна Нетаньяху оголосив про десятимісячний мораторій на будівництво житла в єврейських поселеннях на окупованих територіях Західного берега річки Йордан. За словами самого Нетаньяху, цей крок відповідає національним інтересам Ізраїлю. І справді: хоча прем’єр і розглядає цей акт як «можливість просування на шляху до миру», та він геть не задовольняє вимог палестинців. Адже, по-перше, рішення ізраїльського уряду не означає цілковитого заморожування будівництва поселень, по-друге, запровадження мораторію не поширюється на будівництво в Східному Єрусалимі, а також на зведення громадських будівель, таких, як дитячі садки, школи й синагоги. Тобто такий крок ізраїльського керівництва є суто формальним і спрямований переважно на те, аби в певний спосіб «вибілити» країну після оголошення в ООН 16 вересня 2009 року так званої доповіді Голдстоуна – звіту Ради з прав людини ООН щодо розслідування фактів воєнних злочинів у Газі під час проведення Ізраїлем операції «Литий свинець» із 27 грудня 2008 року по 18 січня 2009-го. У доповіді, звичайно, наведено приклади порушення прав людини з обох сторін, однак саме Ізраїль називають «окупаційною силою», котра незаконно обмежує палестинців у доступі до їхньої власності й до земель святих місць. 6 листопада 2009 року Генеральна Асамблея ООН затвердила переважною більшістю голосів проект резолюції, поданої арабськими країнами щодо звіту Голдстоуна. 114 держав підтримали антиізраїльську резолюцію, 18 – проголосували проти, а 44 – утрималися. До речі, проти цього документа голосувала й Україна. У відповідь МЗС Ізраїлю заявило, що країна «обстоює своє право на самооборону» і далі діятиме так, щоб захистити життя своїх громадян від загрози міжнародного тероризму». «Ізраїль відкидає резолюцію Генасамблеї ООН, яка цілковито відірвана від тієї реальності, із якою Ізраїль змушений стикатися віч-на-віч», – підкреслюється в заяві. До того ж і Європейський Союз ударив Ізраїль «ножем у спину»: 8 грудня 2009 року глави зовнішньополітичних відомств 27 країн ЄС закликали шляхом переговорів надати Єрусалимові статус столиці двох держав, бо ЄС «ніколи не визнавав анексії Східного Єрусалима». Ізраїль не сприйняв і цього «пом’якшеного варіанта» вирішення близькосхідного конфлікту, заявивши, що такі декларації не сприяють відновленню регіонального мирного процесу. Однак перед тим (2 грудня 2009 року) головуюча в ЄС Швеція запропонувала розділити Єрусалим і визнати східну частину міста столицею майбутньої Палестинської держави. Це шокувало єврейське керівництво.\nФактично триває рух замкненим колом: Ізраїль не поступається ні на крок, хоча й досить активно вдає «миролюбного гравця». Та й не дивно, адже він усе ще відчуває підтримку США. Можливо, тиск міжнародного співтовариства і його прагнення врешті якось розв’язати проблему щось і змінить, та це з’ясується лише після січневих виборів у ПНА: якщо Аббас відмовиться взяти в них участь, войовничої політики ХАМАС Ізраїлю не уникнути.\n2009 року підтримуючи «всенародно обраного» президента Хаміда Карзая, Сполучені Штати мали, здавалося б, закінчити «гру в демократію», яку вони ведуть у горах Афганістану з 2001-го. Навіть їхні союзники по НАТО почали схилятися до такої ідеї: 12 листопада Генеральний секретар Північноатлантичного альянсу Андерс Фог Расмуссен заявив про намір організації розпочати у 2010 році поетапне виведення військ з Афганістану в обмін на укладення «оновленого договору між президентом Карзаєм і міжнародним співтовариством» на Конференції з питань Афганістану, запланованої на 28 січня 2010 року. Одначе згадаймо історію: СРСР залишився практично ні з чим опісля десятирічного протистояння з афганськими екстремістами. Біль, страх, фінансове виснаження – ось і все, із чим асоціювалася війна в Афганістані навіть у радянських політиків. Майже те саме можемо сказати і про США, вояки котрих просто не мають достатньо досвіду й снаги, щоб діяти у важкодоступних гірських районах та ще й майже без підтримки місцевого населення. Чого не скажеш про талібів, акції яких ретельно виважені, сили навчені діяти у складних умовах гірського ландшафту, а національна ідея, ще й підігріта нотками радикального екстремізму (хоч як дивно), справді їм допомагає. Барак Обама, президент США і лауреат Нобелівської премії миру 2009 року, хоч би яким ідеальним демократом він був, не може не розуміти важливості боротьби з бойовиками руху «Талібан» та забезпечення безпеки в густонаселених регіонах країни. Вихід – вишколити загони афганців, котрі змогли б підтримувати американських військових за необхідності, а загалом – діяти на місцях увесь час. Адже це значно дешевше. Свої «задуми» він виклав у щорічному зверненні до народу 1 грудня 2009 року, однак ще 25 листопада на засіданні «військового кабінету» за участі міністра оборони США Роберта Гейтса, держсекретаря Хіларі Клінтон та віце-президента Джозефа Байдена вирішив, що у 2010 році в Афганістан буде додатково надіслано 34 тисячі солдатів, які підтримуватимуть порядок у цій країні найближчі 18 місяців. А нова стратегія США в Афганістані ґрунтуватиметься на трьох «китах»: військових діях проти талібів, співпраці з ООН, міжнародними партнерами й афганським народом, а також тісному партнерстві з Пакистаном. «В Афганістані ми матимемо за мету таке: позбавити «Аль-Каїду» гавані, перехопити ініціативу в «Талібану» і позбавити його можливості скинути уряд. І ми повинні допомогти службам безпеки Афганістану й уряду взяти на себе відповідальність за майбутнє Афганістану. Ми здійснимо цю мету трьома шляхами», – сказав Обама, виступаючи торік 1 грудня з промовою, присвяченою новій стратегії США в Афганістані у військовій академії у Вест-Пойнті. «Наша нова стратегія в Афганістані обійдеться нам, за грубими підрахунками, в 30 мільярдів доларів. Та якщо залишимо цю країну нині і сподіватимемося на успіх «дистанційної» війни з «Аль-Каїдою», то неминуче послабиться наш тиск на цю організацію і виникне ризик подальших нападів на нашу країну і наших союзників», – зазначив Обама. Його ініціативу підтримали країни-члени НАТО, котрі запропонували США відправити до Афганістану близько 7 тисяч військових у 2010 році, заявив Генсек Альянсу 4 грудня після зустрічі міністрів закордонних справ країн–членів організації. Міністр оборони ФРН Карл-Теодор цу Гуттенберг узагалі сказав, що його країна готова надати у 2010 році додатково 52 млн. євро на військові витрати, довівши свій річний фінансовий внесок в операцію до 144 млн. євро. Такий перебіг подій сам по собі підштовхує до відповідних висновків: активізація талібів, збільшення кількості терактів, затягування воєнних дій. «Ми нарощуватимемо наші військові операції, – заявив офіційний представник руху «Талібан» Карі Юсуф Ахмаді після оголошення плану Обами. – Американський президент оприлюднив нову ганебну стратегію щодо Афганістану, але його сподівання встановити контроль за допомогою зброї не здійсняться. Додатковий, 30-тисячний, контингент лише сприятиме посиленню опору».\nМісія ООН зі сприяння Іраку (МООНСІ) діє в країні з 14 серпня 2003 року, й те, що 7 серпня 2009-го Рада Безпеки ООН одностайно схвалила резолюцію про продовження на рік мандата місії задля підготовки парламентських виборів у країні, свідчить про цілковиту невизначеність ситуації. РБ ООН зобов’язала Генерального секретаря організації щоквартально доповідати раді про виконання МООНСІ своїх функцій і про ситуацію в Іраку загалом.\nЩе в лютому 2009 року президент США Барак Обама представив громадськості свою стратегію закінчення війни в Іраку, оголосивши, що бойові операції США на цій території можуть бути припинені до кінця 2009 року. Відповідно до цієї стратегії американський військовий контингент в Іраку передбачалося скоротити за півтора року (весна 2009 р. – кінець серпня 2010 р.) приблизно зі 140 000 військовослужбовців до не більш як 50 000 осіб. Згідно з Угодою про статус військ, підписаною в листопаді 2008 року між Іраком і Сполученими Штатами Америки, решта 50 000 американських військових залишать Ірак до грудня 2011 року. Скорочення військового контингенту США, який наразі налічує 128 000 солдатів, потрібно розпочати після проведення у країні всенародних парламентських виборів. Однак через ветування віце-президентом Іраку Тарегом Аль-Хашимі закону про загальні вибори в країні дату їх проведення перенесли із січня 2010 року на березень. Майбутні вибори в Іраку повинні стати вирішальним кроком на шляху до стабільності в країні, загрозу для якої становлять бойовики й територіальні розбіжності між центральним урядом і Курдистанським регіоном. Водночас є небезпека, що ці розбіжності переростуть у конфлікт. Про це заявив спеціальний представник Генерального секретаря Ад Мелкерт на засіданні Ради Безпеки, присвяченому ситуації в Іраку 16 листопада 2009 року. «Успіх виборів у країні не можна гарантувати, тому що всередині країни і за її межами є сили, які продовжують дії, спрямовані на розподіл і руйнування», – заявив Ад Мелкерт. «Я закликаю всіх іракців проголосувати на наступних виборах, які визначать майбутнє країни», – заявив глава ООН Пан Гі Мун, виступаючи 11 листопада з доповіддю щодо ситуації в Іраку на засіданні РБ ООН. Тобто, поки не відбулися загальні вибори у країні, про виведення американських військ з Іраку говорити зарано. А такі трагічні події, як теракти 19 серпня і 25 жовтня, є нагадуванням про загрозу, яку становлять супротивники «демократизації» Іраку, котрі усе ще схильні до боротьби (тим паче, що результати виборів можуть бути непередбаченими, адже кількість місць у парламенті збільшено з 275 до 323 – по одному місцю на кожні 100 000 жителів країни).\nКорейська ядерна програма\nПеребуваючи 14 листопада 2009 року в Токіо, президент США Барак Обама у виступі, присвяченому американській політиці в Азії, заявив, що КНДР має повернутися за стіл шестисторонніх переговорів, щоб увійти у світове співтовариство. Посилення режиму нерозповсюдження, зазначив Обама, є завданням не лише окремих держав, у цій сфері «відповідальність повинні поділяти всі країни». «Цей процес поширюється на Іран і КНДР», – сказав американський лідер. У відповідь наприкінці листопада під час візиту до Пхеньяна директора Корейсько-американського інституту економіки Джека Прітчарда Північна Корея зажадала від США укласти двосторонній мирний договір. Державний секретар США Хіларі Клінтон, розглянувши таку можливість, заявила, що Вашингтон може розпочати вирішувати питання нормалізації відносин і укладення мирного договору з КНДР лише тоді, коли Пхеньян відмовиться від своїх ядерних амбіцій. За словами держсекретаря, США вивчать деякі питання, які порушувала Північна Корея останніми роками, а саме: нормалізації двосторонніх відносин, заміни угоди про припинення вогню мирним договором і допомоги в економічному розвитку, однак жоден зі згаданих компромісів не уможливиться доти, доки Північ не виявить прихильності до процесу денуклеаризації у рамках шестисторонніх переговорів. Однак КНДР поки що цього робити не збирається: вона ще відчуває тиск міжнародної спільноти. Навіть те, що Третій комітет Генеральної Асамблеї ООН схвалив 19 листопада 2009 року резолюцію з прав людини в Північній Кореї, у якій засуджено «систематичні грубі порушення прав людини» на півночі Корейського півострова, яскраво свідчить про це. Бо наразі необов’язковим є цілковите сприйняття внутрішньополітичного режиму в якійсь країні геть усім світовим співтовариством. Не можна вибудувати цілковито ідентичний американському «зразок демократії й державного управління». Відповідно, допоки на Пхеньян чинитиметься тиск, КНДР не повернеться за стіл переговорів і продовжуватиме випробування дедалі нових зразків озброєння, аби бодай якось посилити свій суверенітет, бо, найімовірніше, наступною ланкою «осі зла» може стати саме вона. Недарма ж КНДР засудила рішення Сеула приєднатися у травні 2009 року до Програми боротьби з розповсюдженням зброї масового знищення (ЗМЗ), так званої Ініціативи з безпеки в боротьбі з розповсюдженням ЗМЗ (Proliferation Security Initiative – PSI), яка була ініційована США у 2003 році, й ставить головною метою запобігання й припинення незаконного обороту матеріалів, які використовуються для створення зброї масового знищення. У відповідь 25 травня Північна Корея провела нові підземні ядерні випробування: «Наші військові після того, як США змусили свою «шавку» (Південну Корею. – Прим. ред.) приєднатися до PSI, більше не зв’язані Угодою про перемир’я від 1953 року», – йдеться у заяві КНДР, зробленій опісля випробувань.\nІранське ядерне дос'є\nЙого аж ніяк не варто\nзакривати й відкладати в довгу шухляду. США, Велика Британія та Франція вимагають від Ради Безпеки Організації Об’єднаних Націй нових санкцій проти Ірану в разі, якщо Тегеран не погодиться виконувати резолюції ООН стосовно ядерної програми. Відповідну заяву представники цих країн зробили 11 грудня 2009 року в штаб-квартирі ООН у Нью-Йорку. Двоє інших постійних членів РБ ООН – Росія й Китай – закликали бути терплячими щодо Тегерана й нових дипломатичних зусиль, спрямованих на співпрацю країни з ООН за ядерною програмою. Однак дещо раніше представник прес-центру Білого дому Роберт Гіббс нагадав іранській владі, що в грудні 2009 року закінчується термін, протягом якого Тегеран повинен прийняти нову угоду щодо питання збагачення урану, розроблену міжнародним співтовариством. Та президент країни Махмуд Ахмадинежад заявив, що тема ядерної програми його країни не потребує обговорення із Заходом, а ймовірних санкцій Іран не боїться. «Санкції не матимуть успіху. Агресори пошкодують про свої дії, щойно покладуть палець на спусковий механізм», – сказав Ахмадинежад. «Ті, хто говорять про санкції щодо Ісламської Республіки, живуть учорашнім днем. Їм самим Іран потрібен більше, аніж вони Ірану. Ізолювати Іран неможливо. Це просто смішно», – додав він.\nІ справді, саме тоді, коли МАГАТЕ запропонувало схему надання Ірану ядерного палива для мирної програми з виробництва електрики, згідно з якою Тегеран повинен був відправити 75% своїх запасів низькозбагаченого урану (загалом, як вважають, їх у країні є близько 1,5 тонни) для його подальшого збагачення в Росію, а потім у Францію, де з нього мали виготовити паливні стрижні для ядерних реакторів, які, зрештою, повернули б Ірану знову, країна оголошує про будівництво 5 нових заводів зі збагачення урану. Інші 5 місць під будівництво збагачувальних заводів поки що вивчають. Глава Організації з атомної енергії Ірану Алі Акбар Салех заявив, що їхній країні потрібно 20 заводів зі збагачення урану для того, щоб виробленого палива було достатньо для роботи атомних електростанцій країни, яка має досягнути рівня збагачення урану в 20% і виробляти 250–300 тонн ядерного палива на рік. За словами високопоставленого іранського дипломата Аболфазла Зохрехванда, Тегеран продовжить співпрацю з МАГАТЕ лише в рамках базових угод про гарантії, підписаних у 1970-х роках. «Згідно з гарантіями після встановлення обладнання (центрифуг) і лише за 180 днів до надходження газу в центрифуги... ми повинні інформувати МАГАТЕ», – сказав він, зауваживши, що за такими правилами і здійснюватиметься співпраця. Тим часом офіційний представник МЗС Ірану Рамін Мехманпараст підтвердив, що Ісламська Республіка не має наміру розривати відносини з МАГАТЕ. «Ми (Іран) не маємо наміру розривати відносини з МАГАТЕ. Ми хочемо побудувати десять нових заводів (зі збагачення урану) під контролем Агентства. І як ми вже сказали, це наші (законні) права», – додав він. Дипломат також повідомив, що нині не йдеться про вихід Ірану з Договору про нерозповсюдження ядерної зброї (ДНЯЗ), але й немає «необхідності добровільно приймати умови і виконувати домовленості з МАГАТЕ понад встановлені норми». Тобто Іран і надалі прагнутиме дотримуватися обраного курсу: і справді, чому Ізраїль може мати ядерну зброю, навіть офіційно не будучи членом так званого ядерного клубу, а Іран не може навіть претендувати на використання власного «мирного атома», хоча це й не заборонено міжнародними договорами?\nНа теренах Африки конфліктогенний потенціал узагалі, мабуть, є невичерпним. Регіон Східної Африки переважно через ситуацію в Сомалі перетворився на «вільну економічну зону», де процвітає незаконна торгівля наркотиками, мігрантами, зброєю, небезпечними відходами і природними ресурсами. Частина Африки, що на південь від Сахари, або так звана «транссахарська Африка», потерпає від голоду, злиднів і хвороб. Демократична Республіка Конго час від часу здригається від виступів повстанців. У Дарфурі триває спільна операція Африканського союзу – Організації Об’єднаних Націй (ЮНАМІД) за резолюцією Ради Безпеки № 1769 від 31 липня 2007 року. Під час консультацій із суданською стороною та міжнародними партнерами посередницька група прагне зміцнити консенсус, який зароджується, щодо належної участі і представництва Дарфура на виборах у квітні 2010 року, що, своєю чергою, дало б добрий стимул для укладення політичної угоди стосовно Дарфура, яку доповнив би Всеосяжний мирний договір, укладення котрого потрібно якомога пришвидшити.\nЧи вдасться це міжнародній спільноті? Чи буде зрушено врегулювання суперечностей у світі з «мертвої точки»? І чи досягнуть консенсусу бодай де-небудь? Наразі судити про це досить важко, однак можна з упевненістю сказати, що нинішнього, 2010, року всіх конфліктів не вирішать. А якщо й буде зроблено якісь кроки в цьому напрямі, то вони зможуть тільки-но покласти початок мирному врегулюванню, але аж ніяк не довести його до кінця.\nОтже, Білий металевий Тигр буде лише порівняно миролюбним.


Гладіолус: хвороби і шкідники\nВирощування гладіолусів - заняття захоплююче і корисне. Велике розмаїття сортів привертає квітникарів. Красиві суцвіття різної форми і забарвлення здатні перетворити ділянку. Але деякі садівники замість розкішних рослин бачать на клумбі дрібні суцвіття, викривлені стовбури. Основна причина криється в тому, що недосвідчені любителі приділяють увагу тільки догляду за квітами. І часто не беруть до уваги ще один важливий етап при вирощуванні квітки - профілактика і лікування захворювань або боротьба з шкідниками.\nОсновні захворювання гладіолусів, які зустрічаються на рослинах, діляться на інфекційні та неінфекційні. Найчастіше зараження відбувається насіннєвим матеріалом або через грунт. Деякі патогенні мікроорганізми переносяться шкідниками, нападниками на гладіолуси. В результаті поразки, гладіолуси перестають цвісти, сильні пошкодження призводять до загибелі рослин. Тому, висаджені квіти регулярно оглядають, щоб вчасно вжити необхідних заходів, проводять профілактичні заходи. Необхідно знати ознаки захворювань і різновиди шкідників, які знижують життєстійкість гладіолусів.\nГладіолуси схильні до захворювань, якими уражаються всі цибулинні культури. Але якщо для лука ці хвороби менш небезпечні, то гладіолуси переносять їх важче. Це пов'язано з постійною роботою селекціонерів щодо поліпшення сортотипов. Багато сучасні види неможливо виростити без постійного застосування спеціальних засобів. Велика частина патогенних мікроорганізмів, що викликають захворювання, мешкає в грунті. Тому боротьбу з ними вести досить важко.\nВіруси. Вірусні хвороби поширюються в будь-яких регіонах і не підлягають повному лікуванню.\nГриби. Грибні інфекції частіше вражають посадки гладіолусів на кислих грунтах.\nЗаражаються рослини спорами або через кореневу систему. Деякі хвороби гладіолусів розвиваються на бур'янах, які часто є основними переносниками. Крім цього, причинами хвороб гладіолусів легко можуть стати:\nПерш ніж приступати до вирощування та розведення гладіолусів, запасіться корисною інформацією про можливі проблеми. У статті будуть перераховані основні шкідники, а також хвороби гладіолусів і їх лікування, фото кожної проблеми.\nСеред них найбільш небезпечною і найбільш поширеною вважається фузаріоз або гниль суха.\nВикликається це захворювання грибком Fusarium oxysporum f.Gladioli. Серед сучасних сортів поки не виведені гладіолуси, стійкі до цього підступному захворюванню.\nпоєднання перезволоження грунту і вологою теплої погоди;\nУвага! Найбільшої уваги вимагають бульбоцибулини в період відразу після викопування на зберігання і після висадки в грунт.\nЗовні хвороба проявляється спочатку викривленням і витонченим листя, а потім їх пожовтінням і всиханням. Якщо подивитися на клубнелуковицу, то на ній помітні червоно-коричневі вдавлені плями - ознаки хвороби.\nНебезпека фузаріозу полягає в його повсюдне поширення. Якщо бульбоцибулини вражені хворобою слабо, то це не врятує сусідні здорові рослини від зараження. Особливо важливо оглядати матеріал перед укладанням на зберігання, щоб уберегти інші гладіолуси. При перших ознаках фузаріозу хворі бульбоцибулини видаляють. Якщо хвороба помічена в посадках, то їх викопують одночасно з грунтом навколо рослини. Попередити появу грибкової інфекції можна:\nдезінфекцією клубнелуковиц в розчині «фундазолом»;\nопудриванием посадкового матеріалу цим же препаратом перед висадкою;\nпоперемінним 15-хвилинним прогріванням (55 ° С) і охолодженням у холодній воді.\nЯкщо зараження уникнути не вдалося, то грунт необхідно обробити тіазоном з піском (1: 1). Суміш вноситься при осінньої або весняної перекопуванні грунту.\nНаступне захворювання гладіолусів, відоме багатьом садівникам - склеротинія або чорна суха гниль.\nЯк і попередня грибна інфекція, має ті ж причини для швидкого розвитку. Але на кислих і сирих грунтах стимулює поширення хвороби сира холодна погода. Ознакою ураження буде поява дрібних темних плям на листках. Листя стають ослабленими біля основи, жовтіють, потім всихають. На клубнелуковіце яскраво виражені ознаки захворювання відсутні, але під час зберігання хвороба проявляється. З'являються плями жовтуватого відтінку, які при збільшенні змінюють забарвлення на червоно-коричневу, потім чорну. Сама клубнелуковица стає твердою і гниє.\nДо захворювання чорною сухою гниллю стійкіші гладіолуси ранніх сортів. Профілактичні заходи і способи боротьби з захворюванням, ідентичні описаним вище. Якщо на ділянці грунт важкий, то допоможе:\nЩе одне серйозне захворювання, що вимагає уваги квітникарів - сіра гниль або ботритис.\nВикликається грибком Botrytis gladiolorum. Розвинутися може в будь-який період життя гладіолусів і вражає всі органи квітки.\nЛистя покриваються дрібними коричневими плямами з каймою червоного кольору. Вони розростаються, змінюючи колір листя, які відмирають. У сиру погоду на листках помітний пухнастий наліт. Стебло надламується, потім вилягає, а гниль проникає нижче. Клубнелуковіца гине. Спори гриба переносяться водою і вітром. Заходи боротьби не відрізняються від інших грибкових хвороб, але можна додати обробку розчином питної соди клубнелуковиц перед висадкою (на відро води 50 г порошку).\nМенш поширені хвороби - пеніціллезная і тверда гнилі, головня, курвуларія.\nВерхівки листя стають жовтими, а внизу рослини утворюються плями червоно-коричневого відтінку. Згодом вони перетворюються в смуги уздовж листя. Листя гниють, стебло переламується біля основи. На клубнелуковіце теж утворюються плями. Спочатку жовті, потім коричневі. У період зберігання поширення хвороби не спостерігається. Перед висадкою паршу зчищають і зеленкою обробляють місце зрізу. Засоби боротьби з паршею малоефективні. Найкращим прийомом буде вибірка здорового матеріалу і ретельне дотримання вимог агротехніки.\nОсновні розповсюджувачі хвороби - нематоди і грунтові бактерії. На денці утворюється наріст, може статися передчасне проростання діток. При хвороби квітконоси стають менш міцними, квіти дрібними, декоративність гладіолусів знижується. Щоб впоратися з хворобою, необхідно ретельно простерилізувати ґрунт, знищити хворі гладіолуси і провести передпосадкової обробку клубнелуковиц «фундазолом». Хвороба зустрічається не дуже часто, але становить небезпеку і для поруч зростаючих культурних рослин.\nКвіти можуть дивуватися захворюваннями:\nкільцевої плямистості тютюну;\nкільцевої плямистості томатів.\nПоширена проблема - вірус жовтої мозаїки.\nНа кольорах з'являється чергування забарвлених і нефарбованих ділянок, що надає суцвіттям строкатість. Самі квіти стають дрібними, а суцвіття витягнутими. Бульбоцибулини набувають бугристость або, навпаки, стають плоскими, мають блакитний відтінок. Передача вірусу захворювання можлива в момент зрізання, клубнелуковицами або їх дітками.\nМозаїка огіркова також призводить до появи штриховатость на всій рослині.\nВід цієї хвороби гладіолуси швидко в'януть, виглядають пригнобленими з деформованими цветоносами.\nПри ураженні мозаїками плями можуть набувати вигляду замкнутого кільця, листя починає закручуватися. Цибулини дрібнішають. Переносники цих захворювань - шкідники гладіолусів (тля, трипси). Щоб побороти мозаїку, необхідно боротися і з паразитами. Додатково вимагається неухильне дотримання агротехнічних вимог, видалення всіх хворих рослин, вибір здорового посадкового матеріалу. Повної перемоги над захворюванням за допомогою хімічних засобів досягти не вийде, тому профілактика хвороби буде основною зброєю в боротьбі з мозаїкою.\nТрипси - шкідники не тільки гладіолусів, а й інших рослин.\nТому боротьбу з ними потрібно вести на всій ділянці. Ця комаха живиться соком, що дуже послаблює рослини, знижує їх декоративність.\nВажливо! Після викопування клубнелуковиц обов'язково обробіть їх інсектицидами! У період зберігання трипси мешкають саме там.\nБоротися з шкідником потрібно обприскуванням посадок інсектицидами і обробкою цибулин. За сезон проводять не менше трьох обприскувань.\nТак, називають личинку жуків-коваликів. Цей шкідник виїдає цибулину зсередини.\nЯкщо ця поразка не призведе до загибелі гладіолуса, то залишається небезпека грибкових захворювань через отримані ранок на бульбах. Цей шкідник добре себе почуває на морквяних, картопляних грядках, в місцях з великим поширенням пирію. Тому висаджувати гладіолуси після цих культур не варто.\nПорада! Добре буде почувати себе гладіолус після томатів, часнику і бобових.\nВід цього шкідника, крім гладіолусів, страждають лілії, тюльпани, гіацинти. Проникають через дінці цибулини і відкладають яйця. Личинки живляться соком гладіолусових клубнелуковиц, знесилюють рослина. Щоб запобігти ураженню, потрібно:\nДотримуватися сівозміни. Чи не висаджувати гладіолуси після інших цибулинних.\nОбов'язково проводити термічну обробку і дезінфекцію бульб.\nЗагальні профілактичні заходи щодо захисту гладіолусів від хвороб і шкідників\nОсновна увага на ділянці доводиться приділяти профілактиці захворювань. Адже захворіла рослина, часом, вилікувати не вдається. А попередити цю проблему під силу навіть початківцям квітникарям. Тому прості рекомендації профілактики захворювань будуть корисні всім.\nОбов'язкове дотримання сівозміни. Квіти добре переносять одне місце не більше двох років поспіль. Потім вони починають більше хворіти, а ще через рік може початися масове захворювання квітів. Це відбувається внаслідок розмноження патогенних мікроорганізмів, що викликають хвороби - гниль і фузаріоз. Добрими помічниками при знезараженні грунту є настурція, чорнобривці, календула і гірчиця. Ці рослини висаджують на ті місця, де росли гладіолуси. Багато квітникарі розміщують їх посадки навколо гладіолусів, що приносить такий же ефект і допомагає уникнути захворювання.\nНе залишати захворіла рослина поруч зі здоровими. Видаляти потрібно разом з клубнелуковицей і частина прилеглого земляного кома.\nМульчувати посадки гладіолусів соснової хвоєю для попередження появи захворювань. Добре для профілактичних цілей підходить і сфагновий мох.\nПеріодично обприскувати гладіолуси від шкідників і хвороб профілактичними розчинами міді хлорокиси і купоросу мідного. Досить 20 г речовини на відро води.\nПісля прибирання клубнелуковиц на зберігання видалити всі залишки рослин на ділянці, щоб знизити можливість зимівлі патогенів та шкідників.\nЦі нескладні заходи дозволять вам зберегти улюблені сорти на кілька років і уберегти їх від захворювань і шкідників.\nГладіолус: хвороби і шкідники © 2017 - Може 2022


BMT презентувала корпус нового покоління – «пентамаран»\nБританська компанія BMT презентувала багатокорпусну платформу нового покоління – «пентамаран», призначену для надводних автономних оборонних та комерційних систем.\nЗокрема це можуть бути патрульні судна, засоби спостереження та розвідки (ISR), засоби протичовнової боротьби (ASW) або гідрографічних досліджень, повідомляє пресслужба BMT.\nПентамаран розроблений, щоб максимально зменшити спротив води, і як повідомляють у компанії, тести довели, що ця конструкція пропонує значні покращення в порівнянні зі звичайними формами корпусу, такими як монокорпус, катамаран та тримаран.\nУ судна дуже тонкий центральний корпус та два менші корпуси або спонсони з обох боків. Спонсони встановлюються один за одним, і коли судно йде рівною водою, передні спонсони не занурюються, оскільки вони забезпечують ефект стійкості лише при хвилях. У порівнянні з тримараном постійно занурений об'єм менший і, відповідно, менший опір води.\n«Наша команда провела велику роботу. Дані, зібрані в ході широкого тестування, є дуже переконливими. Там де важлива економія палива, форма корпусу пентамарана є більш ефективною, ніж звичайні повні форми – використовуючи ті ж двигуни та однакову кількість палива, він матиме більший радіус дії, що робить його ідеальним кандидатом для автономного застосування», – зазначає Мартін Біссуель, керівник сектору спеціалізованого проєктування.\n«У порівнянні з формою корпусу тримарана, бічні прискорення менші, що зменшує навантаження на конструкцію, а також антени та обладнання на палубі. Широка палуба пропонує велику робочу зону для багатоцільових можливостей. Він може нести корисне навантаження або, наприклад, безпілотні авіаційні системи», – додав Біссуель.\nКлючовим фактором, забезпечення тривалої автономної роботи судна, є надійність пропульсивної установки. Тому інженери BMT встановили декілька незалежних джерел живлення для підвищення надійності та життєздатності платформи.\nмітки: 9, світ, суднобудування, BMT


У посібнику вміщені невеликі оповідання, які дозволяють створити в учнів цілісне уявлення про хімію, її взаємозв’язки з різними галузями знань та сферами життя людини. Хімічні знання подані в загальнокультурному контексті, висвітлена їх цивілізаційна місія, роль у розвитку й існуванні людського суспільства.\nВидання розраховане на учнів середнього шкільного віку, може використовуватися як посібник для позакласного читання з природознавства та як додатковий матеріал при вивченні тем «Хімія – природнича наука. Хімія в навколишньому світі. Короткі відомості з історії хімії.» у сьомому класі\nПЕРВІСНА ЛЮДИНА І ХІМІЯ\nКоли первісна людина розвела перше багаття, вона й гадки не мала, що перед нею – хімічне явище.\nАле це вогнище зігріло її холодними ночами, допомогло приготувати їжу, врятуватися від хижих тварин і в кінці кінців вижити, щоб замислитись над загадками світобудови.\nЗуби і травна система людини в цілому встигли пристосуватися до вживання приготованої на вогнищі їжі, перш ніж вона зуміла пояснити: чому смажене м’ясо і випечений хліб не лише смачніші, але й поживніші, ніж сирі. Виявляється, що більш повному засвоєнню поживних речовин сприяє частковий розклад крохмалю та білків, який починається при термічній обробці продуктів, а закінчується в органах травлення.\nПерший глиняний глечик, напевне, потрапив у полум’я випадково. Але неважко уявити здивування, а потім і радість первісної людини, яка виявила, що виріб не лише не зіпсувався, а навпаки став більш міцним і вже не розмокає у воді. В такому посуді можна було закип’ятити чай або зварити перший в історії людства суп.\nЦей незграбний глечик став першим в ряду виробів, куди поряд з ним входять і будівельна цегла, і витончений фарфор, і керамічні деталі, без яких не буде працювати ні електронний мікроскоп, ні комп’ютер останнього покоління.


Фільм «Порядна львівська пані» отримав нагороду на кінофестивалі в Італії — КіноЧарт - індекс українського кіно\nВажливі події кіноіндустрії\nТеги: Порядна львівська пані,\tThe Gulf of Naples Independent Film Festival,\tфестиваль,\tнагорода,\tІталія,\tнайкращий акторський склад\nКороткометражний фільм Наталі Пасеницької «Порядна львівська пані» отримав нагороду на кінофестивалі в Італії за найкращий акторський склад. 6-й The Gulf of Naples Independent Film Festival (Неаполь, Італія) цього року відбувався в онлайн-форматі.\n«Порядна львівська пані» – еротична комедія за мотивами однойменної книги Люби Клименко.\nРолі у фільмі виконали Анастасія Карпенко, Володимир Губанов, Олена Лаврова, Олег Сікиринський, Олександр Норчук, Антон Пилипийченко, Андрій Сніцарчук.\nКінопроект режисерки Наталі Пасеницької «Порядна львівська пані» став одним із переможців Десятого конкурсного відбору Держкіно. Автором сценарію стрічки є Марина Меднікова, продюсером – Юрій Мінзянов. Держкіно виділило на фільм 995 тис. грн. Виділені кошти повністю покривають загальну вартість виробництва фільму.\nРежисерка Наталія Пасеницька була відома передусім своїми розважальними телепроектами: серіалами «Куратори» та «Щоденник вагітної».\nПодії на екрані розгортаються навколо головної героїні на ім'я Пенелопа. Творці картини описують її як «сучасну інтелігентну жінку, яка живе у Львові і працює в архіві».\nЖиття Пенелопи складається за звичною і до нестерпності нудною схемою «родина – робота». Все змінить поява «молодого доктора наук», з яким героїня порине у круговерть шалених пристрастей і божевільних вчинків.\nФільм знімали у Львові на площі Ринок, поблизу Вірменської церкви, на вулиці Коперніка, в Обласній клінічній лікарні тощо. А адміністрація Львівської національного університету ім. Івана Франка заборонила знімати фільм в університетській науковій бібліотеці, оскільки, на думку адміністрації, такі зйомки можуть зашкодити репутації університету.\nДо речі, «Порядна львівська пані» у квітні цьго року з'явилася у безкоштовному доступі на каналі Держкіно.


Уряд затвердив порядок іпотечного кредитування для ВПО\nВідповідний порядок надання пільгових іпотечних кредитів внутрішньо переміщеним особам за рахунок коштів гранту у розмірі 25,5 млн. євро, наданих Кредитною Установою для Відбудови (KfW) було затверджено сьогодні, 28 квітня 2021 року, на засіданні Кабінету Міністрів України.\nПро це повідомляють в Міністерстві реінтеграції тимчасово окупованих територій.\n«Задля отримання пільгового кредиту під 3% буде сформовано окрему чергу на базі існуючих реєстрів, які ведуться Державним фондом сприяння молодіжному житловому будівництву та його регіональними управліннями. При цьому важливо, що громадяни, які стоять в черзі, не будуть виключатися з будь-якого реєстру Державним фондом та його регіональними управліннями до моменту фактичного отримання кредиту на придбання житла або поліпшення житлових умов з інших підстав. Тобто, у разі потрапляння до черги за угодою із KfW, людина одночасно зберігає своє місце у черзі, сформованій Державним фондом та його регіональними управліннями до моменту отримання житла», – наголосила заступниця міністра з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій Інна Драганчук.\nTags: ВПО, іпотека, кредити, уряд\nPrevious На Херсонщині пройшли випробування ракетних комплексів “Точка-У”\nNext Верховною Радою затвержено закон про передачу земель у власність громадам


Чистка лімфи за допомогою кореня солодки та ентеросгелю\nРоль лімфатичної системи в життєдіяльності людини важко переоцінити – від його нормального функціонування залежить робота всіх внутрішніх органів. Але лімфа під впливом несприятливих факторів навколишнього середовища або неправильного способу життя з часом засмічується, що призводить до збоїв в роботі інших систем організму. В якості засобу для очищення лімфатичної системи з успіхом застосовуються ентеросгель і солодка. Ці препарати окремо використовуються для лікування абсолютно різних захворювань, але в комплексі володіють прекрасним лимфоочищающим властивістю. З’ясуємо, чи насправді лімфосістема потребу в чищенні і як правильно почистити лімфу в домашніх умовах, використовуючи корінь солодки і сорбенти.\nЛімфа та її роль в організмі\nНазивається лімфою безбарвна межклеточная рідина, що циркулює по лімфатичних судинах людини. Лімфосістема тісно пов’язана з кровоносною системою і впливає на роботу всіх внутрішніх органів. Продукти життєдіяльності з крові виводяться в лімфу, яка проходить по лімфатичних судинах через лімфовузли, очищається там, після чого повертає в кров очищені поживні речовини і збагачує її лімфоцитами – головними клітинами імунної системи.\nЛімфа виконує в організмі декілька важливих функцій:\nрозподіляє і очищає межтканевую рідина;\nбере участь у процесі регуляції обміну речовин;\nпереносить в кров лімфоцити і ліпіди;\nповертає білок з тканинної середовища в кров.\nДля повноцінного функціонування внутрішніх органів важливо підтримувати оптимальну швидкість утворення і руху лімфи.\nНа відміну від кровоносної системи, в якій кровообіг здійснюється з допомогою потужного насоса – серця, швидкість руху лімфи по судинах набагато нижче. Із-за засмічення лімфи часто відбувається утруднення її відтоку і застій, тому токсини і бактерії залишаються в лімфовузлах або виходять з організму через шкіру, бронхи, слизові оболонки носа або очей. Це призводить до появи неприємних симптомів і викликає різні захворювання.\nОзнаки «забруднення» лімфи\nПро те, що лімфатична система не справляється зі своїми функціями, організм сигналізує наступним чином:\nВисипання на шкірі, виникнення бородавок, вугрів.\nЗапах від ніг і пахв стає дуже неприємним.\nПостійні розлади травлення, проноси, які змінюються закрепами.\nВиникнення набряків обличчя і кінцівок.\nЗбільшуються розміри лімфовузлів, мигдаликів.\nЧасті запальні захворювання дихальних шляхів.\nПогана циркуляція лімфи є однією з причин целюліту, тяжкості в ногах. Більш важке ускладнення – слонова хвороба, яку неможливо вилікувати без грамотного медичного втручання.\nАле підтримати нормальну роботу лімфатичної системи під силу кожному – потрібно вести активний спосіб життя і періодично проводити очищення організму за допомогою солодки та ентеросгелю.\nЦе стимулює імунітет, омолоджує організм, позбавляє від симптомів алергії і є хорошим засобом профілактики і лікування проти інших недуг:\nпігментації шкіри, вугрів і папілом.\nВсі хвороби розвиваються через ослабленою імунною захисту у зв’язку з забрудненням лімфи і крові. Самоочищення організму можливо тільки при здоровому харчуванні і високій фізичної активності. При неправильному способі життя, шкідливі звички і проживання в несприятливих екологічних умовах очистити лімфосистему допоможуть ентеросгель і солодка (корінь солодки).\nЧому корінь солодки і сорбенти допомагають очистити лімфу\nЧистка лімфосістеми ефективна тільки тоді, коли вона заснована на двох процесах:\nна розрідженні лімфи і стимуляції лімфообігу;\nна очищення кишечника від виведених токсинів.\nЗавдяки своїм лікувальним властивостям саме корінь солодки і ентеросгель (або інший сорбент) при сумісному прийомі допомагають очистити лімфосистему і повністю відновити її функції.\nКорінь солодки володіє наступними лікувальними властивостями:\nнадає розріджує дію;\nУ відповідності з інструкцією по застосуванню сироп кореня солодки використовується при комплексному лікуванні вірусних інфекцій.\nОдне з цілющих властивостей рослини – очищення лімфатичних вузлів від шкідливих речовин. Вони виводяться з лімфи в кишечник, і якщо вчасно їх не адсорбувати з кишечника, токсини знову потрапляють в кров, потім у лімфатичну систему. Процес засмічення шлаками починається спочатку.\nТому дуже важливо доповнити очищаючий ефект солодки прийомом будь-якого сорбенту, який зв’яже і виведе з організму всі шкідливі речовини. Добре поєднуються і доповнюють один одного солодка і полісорб або ентеросгель і солодка для чищення кишечника і лімфи.\nСорбенти зазвичай застосовуються при:\nХоча для чищення лімфи підходить і активоване вугілля, і полісорб, і смекта, найбільшу популярність отримала чистка лімфи солодкою і ентеросгелем. Лікарські засоби продаються в будь-якій аптеці за доступною ціною. Корінь солодки можна заготовити самостійно, а перед вживанням робити настої або відвари з нього.\nПеред тим як зважитися очистити кишечник солодкою і сорбентом, необхідна консультація лікаря. Безконтрольна чистка лімфосістеми може викликати інтоксикацію організму і порушення обмінних процесів.\nНезважаючи на те, що обидва препарати безпечні для організму, неправильно підібраних дозах або при тривалому застосуванні можливі побічні дії. Також потрібно ознайомитися з протипоказаннями для застосування даних лікарських засобів.\nКоли заборонено проводити чистку лімфи солодкою і ентеросгелем\nПеред початком процедури важливо уважно вивчити інструкцію до обох препаратів (якщо застосовуються таблетки або сироп кореня солодки). Використання свіжого кореня рослини краще для хворих на цукровий діабет або ожиріння, оскільки сироп з аптеки містить велику кількість цукру. Інші протипоказання у нього залишаються такими ж, як і у аптечного препарату.\nЗабороняється проводити процедуру очищення лімфи солодкою і ентеросгелем при:\nнепереносимості компонентів, алергічної реакції;\nзагостреннях захворювань шлунково-кишкового тракту.\nСлід враховувати, що чистка солодкою з ентеросгелем, як і будь-яка інша чистка організму, протипоказана при гострих захворюваннях, підвищеній температурі тіла, в післяопераційний період реабілітації.\nСпособи чищення лімфосістеми за допомогою солодки і сорбенту\nЯкщо протипоказань до очищення лімфи немає і лікар не заборонив очисні процедури, значить, можна приступати до них. Щоб очищення лімфи солодкою і активованим вугіллям або ентеросгелем принесло очікуваний ефект, потрібно знати, як їх правильно пити.\nЛікарі радять проводити чистку лімфи двічі на рік: навесні та восени. Частіше робити не рекомендується, оскільки регулярне втручання в природну роботу організму може призвести до непередбачуваних наслідків.\nВживання препаратів з метою очищення лімфи зазвичай не викликає труднощів, важливо лише дотримуватися черговість прийому коштів і витримувати рекомендовані тимчасові проміжки.\nЄ кілька способів, як приймати сорбенти і корінь солодки для очищення лімфи. Вибір відповідного методу залежить від способу життя, який веде людина.\nКласичний спосіб чищення лімфи\nПідходить для людей, які намагаються по життю дотримуватися збалансованого харчування, не зловживають шкідливими звичками, не мають серйозних проблем зі здоров’ям. Для очищення лімфи протягом двох тижнів необхідно щоранку натщесерце випивати 1 столову ложку сиропу кореня солодки, розведену в склянці гарячої води. Можна використовувати солодку в таблетках (потрібно прийняти 1 таблетку), настій або відвар з подрібнених лакричного кореня: 1 ст. л. сировини заливають склянкою води і кип’ятять на водяній бані 20 хвилин. Приймати по 1/3 склянки.\nЧерез 40-50 хвилин (не раніше!) слід випити 1 столову ложку ентеросгелю, запиваючи невеликою кількістю води, або таблетки активованого вугілля (з розрахунку 1 таблетка на 10 кг маси тіла). Через годину можна поснідати. За цей період сорбент встигне зв’язати токсинів у кишечнику.\nЗа такою схемою потрібно приймати лікарські засоби три рази в день: прийом солодки повинен бути обов’язково на голодний шлунок або через дві години після їжі, а одночасний прийом з ентеросгелем неприпустимий – він відразу зв’яже корисні речовини, що містяться в корені солодки, не дозволивши ефективно проявити лікувальні властивості рослини.\nУ період очищення лімфи не допускається прийом алкоголю, жирних та гострих страв, фастфуду.\nЧистка лімфи з попередньою підготовкою\nЦей спосіб підійде для людей, які ведуть не зовсім правильний спосіб життя, часто вживають шкідливу їжу, алкоголь і мають які-небудь хронічні захворювання. Чистка лімфи солодкою і ентеросгелем не буде ефективною, якщо попередньо не провести ряд підготовчих заходів:\nпротягом 7-10 днів дотримуватися вегетаріанського режиму харчування або, принаймні, повністю виключити зі свого раціону жирну, гостру, копчену їжу і алкоголь;\n2-3 рази перед чищенням лімфи відвідати лазню;\nставити очисні клізми один раз в три дні під час усього підготовчого періоду;\nВід правильної підготовки залежить успіх очищення лімфатичної системи і загального оздоровлення організму, тому підійти до нього потрібно дуже відповідально.\nСам процес чищення сорбентом і коренем солодки повністю збігається з класичною схемою.\nРозробив Методику лікар з великим стажем роботи О. В. Бутакова, пропагує лекції про необхідність періодичної чистки лімфи навіть людям, які не мають виражених проблем зі здоров’ям.\nЧистка лімфи за методом Бутаковой передбачає обов’язкову попередню підготовку і використання кореня солодки з бурою водорістю, вітамінами, амінокислотами та пробіотиками, розробленими фармацевтичною компанією Coral Club Inc. У період очищення також необхідно пити багато води, дотримуватися принципів правильного харчування, відвідувати лазню і ставити клізми мінімум чотири рази за два тижні чищення.\nЗа спрощеною схемою очищення лімфосістеми за методом Бутаковой потрібно приймати корінь солодки і ентеросгель відповідно до класичного способу прийому і доповнювати раціон харчування вітамінно-мінеральним комплексом. Після курсу чищення обов’язковий прийом пробіотиків (лінекс, бифидин, аципол, біфіформ).\nПобічні ефекти очищення\nКілька днів до початку прийому кореня солодки та ентеросгелю можливе виникнення побічних ефектів у вигляді нежиті і сльозотечі. Так проявляється розріджує дію солодки на слизові секрети. Може з’явитися нудота, запаморочення, кровотеча з носа, болю в суглобах. Лякатися цих явищ не треба – вони означають, що організм почав стрімко очищатися від шкідливих речовин. Через 4-5 днів побічні явища, як правило, припиняються.\nЯкщо процедура чищення лімфи супроводжується неприємними симптомами і різким погіршенням самопочуття, її слід припинити і звернутися до лікаря для обстеження та консультації.\nТерапевтична дія очищення солодкою\nПроведена за всіма правилами чистка лімфи солодкою і сорбентом дозволяє добитися значного поліпшення здоров’я і самопочуття. Відгуки лікарів і тих людей, які брали сироп солодки і ентеросгель, вказують, що після очищення:\nполіпшується стан волосся і нігтів;\nшкіра стає більш гладкою, пропадають вугри, лущення і пігментні плями;\nприходить в норму ліпідний обмін;\nзменшуються симптоми алергії;\nМаксимального лікувального ефекту при очищенні лімфи препаратами можна домогтися, тільки дотримуючись дієти і збільшивши фізичну активність. Дуже важливо регулярно виконувати комплекс вправ, багато рухатися, бажано пройти в період очищення лімфи курс загального масажу.\nВсе більше людей звертаються до методики очищення лімфи солодкою і ентеросгелем в спробі поліпшити самопочуття і позбутися від проблем зі здоров’ям. Судячи з відгуків, їм дійсно вдається цього досягти. Правильно проведена чистка допомагає поліпшити роботу настільки важливою для організму лімфатичної системи, а значить, нормалізувати функціонування всіх систем і внутрішніх органів людини.\nЯкими б не здавалися нешкідливими препарати для очищення, необхідно пам’ятати, що перед початком процедури обов’язкова консультація лікаря!\nMAXCACHE: 0.9MB/0.03925 sec


Був п'яний: поліція затримала водія, який збив на смерть жінку на Яремчанщині (ФОТО) - Галицький Кореспондент\nГоловна » Новини » Був п’яний: поліція затримала водія, який збив на смерть жінку на Яремчанщині (ФОТО)\nПоліція Прикарпаття затримала п’яного водія, який збив на смерть жінку на Яремчанщині.\nПро це йдеться на сторінці поліції Івано-Франківської області у соціальній мережі.\nЯк попередньо встановили поліцейські, водій, керуючи автомобілем «ВАЗ 21014», на повороті дороги не впорався з керування , виїхав за межі проїжджої частини та вчинив наїзд на жінку- пішохода. Після чого, транспортний засіб з’їхав в обрив місцевої річки та перекинувся.\nВнамлідок аварії 45-річна мешканка Надвірнянщини померла в лікарні.\nВодій був у стані алкогольного спяніння, вміст алкоголю у його крові становить 1,6 проміле.\nЗа фактом ДТП розпочали кримінальне провадження за ч. 2 ст.286 (порушення правил безпеки дорожнього руху) КК України.\nКрім того, вирішується питання про оголошення підозри горе- водієві за вчинення аварії.\nСлідчий клопотатиме про обрання запобіжного заходу – тримання під вартою.\nКатегорії: Новини, Притрафунки, ФотоПомічено: аварія, смерттб


Перший раз біометричний паспорт тернополяни отримуватимуть безкоштовно - 0352.ua\nПерший раз біометричний паспорт тернополяни отримуватимуть безкоштовно\n10:00, 3 січня 2013 р.\nЗгідно ухваленого закону, з першого дня 2013 року українцям мають видавати новий тип паспорту – біометричний. Це документ із цифровою фотографією, відбитками пальців і електронним чіпом, який міститиме всю необхідну інформацію про громадянина.\nНовий паспорт видаватимуть тим, хто щойно народився. Але не одразу, а по досягненні 16-річного віку. Перший документ видаватимуть безкоштовно, а далі щодесять років слід перефотографовуватися і платити, йдеться в сюжеті ТСН. Скільки – в міграційній службі, яка уповноважена видавати паспорти, поки не знають.


10 ЗАПОВІДЕЙ. Як вони виникли? Пророк Мойсей. | HL\n10 ЗАПОВІДЕЙ. Як вони виникли? Пророк Мойсей.\nГотуючись до занять недільної школи я частіше обираю ту тему яка особисто мені відгукується та близька. Виходить так що діти спочатку спонукають та самоорганізовують мене вчитись з Пн по Сб, а в неділю вже я їх вчу. Так на цьому тижні я сама в себе спитала, а що я знаю про 10 заповідей? Як вони виникли? Як мені зробити їх ближчими в першу чергу до себе, а так і до дітей? Дізналась що відповіді на ці питання можна знайти в книзі Вихід з 1 по 20 глави.\nТак темою нашого заняття сьогодні була:\n«10 ЗАПОВІДЕЙ. Як вони виникли? Пророк Мойсей.».\nЗадумка така що під час уроку я дітям викладаю по черзі картинки і зачитую з Біблії відповідні вірші. Вийшла повноцінна, зв’язна розповідь. При цьому в них завдання все запам’ятовувати, а потім ми в клас запросили дорослого котрий історію 10 заповідей не знав і діти мали коротко все переказати йому, при чому по черзі, щоб кожен висловився! Діти не сиділи за партами, а йшли поруч зі мною і роздивлялись картинку за картинкою.\nМи спеціально розставили столи в довгий ряд, що показувало яким довгим був шлях Ізраїльського народу до їх Пасхи і яким довгим та тернистим шляхом дійшли до нас 10 заповідей.\nА наприкінці заняття ми з цих картинок, спільно, зробили плакат, котрий повісили в недільній школі.\nЗадумка цього уроку перевершила всі мої сподівання, навіть той хто зазвичай як мишка сидить на уроці сьогодні активно розповідав історію виходу з рабства Ізраїльського народу і в очах дітей я вперше за дуже довгий час бачила щире зацікавлення!\nНище я приведу картинки і коментарі до них. Я використала переклад Огієнко, але мені він здається складним для дітей тому деякі слова я замінила на більш зрозумілі, деякі вірші скоротила щоб не обтяжувати дітей довгим текстом. Вийшло ось так:\n15. І звелів був єгипетський цар єврейським бабам-сповитухам….\n16. …. Як будете бабувати єврейок, то дивіться на порід: коли буде син, то вбийте його, а коли це дочка, то нехай живе.\n11. І сталося за тих днів, і підріс Мойсей. І вийшов він до братів своїх, та й приглядався до їхніх терпінь.\n13. І вийшов він другого дня, аж ось сваряться двоє євреїв. І сказав він несправедливому: Нащо ти б’єш свого ближнього?\n1. А Мойсей пас отару тестя свого °тра, жерця Мідіянського. І провадив він цю отару за пустиню, і прийшов був до Божої гори, до Хориву.\n2. І явився йому Ангол Господній у полум’ї огняному з-посеред тернового куща. І побачив він, що та тернина горить огнем, але не згорає кущ.\n13. І сказав Мойсей до Бога: Ото я прийду до Ізраїлевих синів та й скажу їм: Бог ваших батьків послав мене до вас, то вони запитають мене: Яке Ім’я Його? Що я скажу їм?\n14. І сказав Бог Мойсеєві: Я Той, що є. …\n14. І запалав гнів Господній на Мойсея, і Він сказав: Чи ж не Аарон твій брат, Левит? Я знаю, що він добре буде говорити.\n4. І покликав фараон Мойсея й Аарона, та й сказав: Благайте Господа, і нехай виведе ці жаби від мене й від народу мого, а я відпущу народ той, і нехай приносять жертви для Господа!\n9. І зробив Господь за словом Мойсея, і погинули жаби з домів, і з подвір’їв, і з піль.\n10. І збирали їх цілими купами, і засмерділась земля!\n11. І побачив фараон, що сталась полегша, і знову стало запеклим серце його, і не послухався їх, як говорив був Господь.\n12. І сказав Господь до Мойсея: Скажи Ааронові: Простягни свою палицю, та й удар земний порох, і нехай він стане вошами в усьому єгипетському краї!\n13. І зробили вони так. І простяг Аарон руку свою з палицею своєю, та й ударив земний порох, і він стався вошами на людині й на скотині. Увесь земний порох стався вошами в усьому єгипетському краї.\n16. І сказав Господь до Мойсея: Устань рано вранці, та й стань перед лицем фараоновим. Ось він піде до води, а ти скажи йому: Так сказав Господь: Відпусти Мій народ, і нехай вони служать Мені!\n17. Бо коли ти не відпустиш народу Мого, то ось Я пошлю на тебе, і на слуг твоїх, і на народ твій, і на доми твої рої мух. І єгипетські доми будуть повні мушні, а також земля, на якій вони живуть.\n20. І зробив Господь так. І найшла численна мушня на дім фараона, і на дім рабів його, і на всю єгипетську землю. І нищилась земля через ті рої мух!\n28. А фараон зробив запеклим своє серце також і цим разом, і не відпустив він народу того!\n1. І сказав Господь до Мойсея: Увійди до фараона, і говори до нього: Так сказав Господь, Бог євреїв: Відпусти Мій народ, і нехай вони служать Мені!\n2. Бо коли ти відмовишся відпустити, і будеш держати їх ще,\n3. то ось Господня рука буде на худобі твоїй, що на полі, на конях, на ослах, на верблюдах, на худобі великій і дрібній, моровиця дуже тяжка.\n6. І зробив Господь ту річ назавтра, і вигинула вся єгипетська худоба, а з худоби Ізраїлевих синів не згинуло ані одне.\n12. І вчинив запеклим Господь фараонове серце, і він не послухався їх, як говорив був Господь до Мойсея.\n13. І сказав Господь до Мойсея: Устань рано вранці, і стань перед лицем фараоновим та й скажи йому: Отак сказав Господь, Бог євреїв: Відпусти Мій народ, і нехай вони служать Мені!\n22. І сказав Господь до Мойсея: Простягни свою руку до неба, і нехай буде град у всьому єгипетському краї на людину, і на худобу, і на всю польову траву в єгипетській землі!\n24. І був град, і огонь горів посеред тяженного граду, що не бувало такого, як він, у всім єгипетськім краї, відколи він став був народом.\n35. І стало запеклим фараонове серце, і він не відпустив Ізраїлевих синів, як говорив був Господь через Мойсея.\n3. І ввійшли Мойсей та Аарон до фараона, та й сказали йому: Так сказав Господь, Бог євреїв: Аж доки ти будеш відмовлятися впокоритися передо Мною? Відпусти Мій народ, і нехай вони служать Мені!\n4. Бо коли ти відмовишся відпустити народ Мій, то ось Я взавтра спроваджу сарану на твій край.\n7. І сказали раби фараона до нього: Аж доки цей буде нам пасткою? Відпусти цих людей, і нехай вони служать Господеві, Богові своєму. Чи ти ще не знаєш, що знищений Єгипет?\n8. І повернено Мойсея та Аарона до фараона, а він їм сказав: Ідіть, служіть Господеві, Богові вашому. Хто та хто піде?\n9. І відповів Мойсей: Ми підемо з молоддю нашою та з старими нашими, з синами нашими та з дочками нашими, з дрібною нашою худобою та з великою нашою худобою підемо, бо в нас свято Господнє.\nФараон відповів: нехай ідуть самі чоловіки, та й служіть Господеві,\n12. І сказав Господь до Мойсея: Простягни свою руку на єгипетську землю сараною, і нехай вона найде на єгипетський край, і нехай поїсть усю земну траву, усе, що град позалишав.\n16. І поспішив фараон покликати Мойсея та Аарона, та й сказав: Згрішив я Господеві, Богові вашому, та вам!\n17. А тепер пробач же мій гріх тільки цього разу, і помоліться до Господа, вашого Бога, і нехай тільки відверне від мене цю смерть!\n18. І він вийшов від фараона й молився до Господа.\n19. І повернув Господь західній дуже сильний вітер назад, і він поніс сарану, та й укинув її до Червоного моря. Не позосталась жодна сарана в усім єгипетськім краї.\n20. Та Господь учинив запеклим фараонове серце, і він знов не відпустив Ізраїлевих синів.\n21. І сказав Господь до Мойсея: Простягни свою руку до Неба, і станеться темрява на єгипетській землі, і нехай буде темрява, щоб відчули її.\n22. І простяг Мойсей свою руку до неба, і сталася густа темрява по всій єгипетській землі три дні.\n23. Не бачили один одного, і ніхто не вставав з свого місця три дні! А Ізраїлевим синам було світло в їхніх садибах.\n24. І покликав фараон Мойсея, та й сказав: Ідіть, служіть Господеві! Тільки дрібна ваша худоба та ваша худоба велика нехай позостанеться. Також дітвора ваша нехай іде з вами!\n25. Та Мойсей відказав: також худоба наша піде з нами, не зостанеться ані копита, бо з нього ми візьмемо на служення Господеві, Богові нашому.\n27. І вчинив запеклим Господь фараонове серце, і він не хотів відпустити їх.\n1. І сказав Господь до Мойсея: Ще одну поразу наведу Я на фараона й на Єгипет. Потому він відпустить вас ізвідси. А коли він буде відпускати вас, то зовсім вас вижене звідси!\n4. І промовив Мойсей: Так сказав Господь! Коло півночі Я вийду посеред Єгипту.\n5. І помре кожен перворідний єгипетської землі від перворідного фараона, що сидить на своїм престолі, до перворідного невільниці, що за жорнами, і все перворідне з худоби.\n10. А Мойсей та Аарон учинили всі оці чуда перед лицем фараоновим. Та зробив запеклим Господь фараонове серце, і він не відпустив Ізраїлевих синів із своєї землі.\n1. І сказав Господь до Мойсея й до Аарона в єгипетськім краї, говорячи:\n2. Оцей місяць для вас початок місяців. Він вам перший між місяцями року.\n3. Скажіть усій ізраїльській громаді, говорячи: У десятий день цього місяця нехай візьмуть собі кожен ягня за домом батьків, ягня на дім.\n5. Ягня у вас нехай буде без вади, самець, однорічне. Візьміть його з овечок та з кіз.\n7. І нехай візьмуть тієї крови, і нехай покроплять на обидва бокові одвірки, і на одвірок верхній у тих домах, що будуть їсти його в них.\n12. І перейду Я тієї ночі в єгипетськім краї, і повбиваю в єгипетській землі кожного перворідного від людини аж до скотини. А над усіма єгипетськими богами вчиню Я суд. Я Господь!\n13. І буде та кров вам знаком на тих домах, що там ви, і побачу ту кров, і обмину вас. І не буде між вами згубної порази, коли Я вбиватиму в єгипетськім краї.\n14. І стане той день для вас пам’яткою, і будете святкувати його, як свято для Господа на всі роди ваші! Як постанову вічну будете святкувати його!\n28. І пішли й учинили сини Ізраїля, як наказав був Господь Мойсеєві та Ааронові, так учинили вони.\n29. І сталося в половині ночі, і вдарив Господь в єгипетськім краї кожного перворідного, від перворідного фараона, що сидить на своїм престолі, аж до перворідного полоненого, що у в’язничному домі, і кожного перворідного худоби.\n30. І встав фараон уночі, він та всі раби його, та ввесь Єгипет. І знявся великий зойк в Єгипті, бо не було дому, щоб не було там померлого!…\n31. І покликав фараон Мойсея та Аарона вночі, та й сказав: Устаньте, вийдіть з-посеред народу мого, і ви, і сини Ізраїлеві. І йдіть, служіть Господеві, як ви казали!\n37. І вирушили Ізраїлеві сини з Рамесесу до Суккоту, близько шости сот тисяч чоловіка піхоти, крім дітей,\n38. а також багато різного люду піднялися з ними, і дрібна худоба й велика худоба, маєток дуже великий.\n3. І сказав Мойсей до народу: Пам’ятайте той день, коли ви вийшли з Єгипту, із дому рабства!\n18. І повів Бог той народ окружною дорогою пустині аж до Червоного моря.\nі він погнався за Ізраїлевими синами.\n10. І звели Ізраїлеві сини свої очі, аж ось єгиптяни женуться за ними! І дуже злякались вони… І кликали Ізраїлеві сини до Господа,\n13. І сказав Мойсей до народу: Не бійтеся! Стійте, і побачите спасіння Господа, що вчинить вам сьогодні.\n22. І ввійшли Ізраїлеві сини в середину моря, як на суходіл.\n23. А єгиптяни гналися, і ввійшли за ними всі фараонові коні й колесниці його до середини моря.\n1. Тоді заспівав Мойсей та Ізраїлеві сини оцю пісню Господеві, та й проказали, говорячи: Я буду співать Господеві, бо дійсно звеличився Він\nІзраільтяни в пустелі.\n23. І прийшли вони до Мари, і не могли пити води з Мари, бо гірка вона.\n25. І він кликав до Господа! І показав йому Господь дерево, і він кинув його до води, і стала вода та солодка!\nБагато днів вони йшли по пустелі. Вся їжа закінчилася. Люди голодували. Вони сердилися на Мойсея. Господь нагодував їх їжею з неба. Вони назвали їжу манною небесною. За смаком вона була як хліб з медом. Манна з’являлася на землі щоранку.\nИсход 16:1–15, 31\nГосподь звелів їм збирати стільки манни, скільки потрібно для їжі на день. Деякі люди не послухалися. Вони набрали її занадто багато. Вони залишали її на наступний день. Але на наступний ранок манна виявлялася повної черв’яків. Вона погано пахла. Вони не могли їсти її.\nГосподь сказав, що люди не повинні збирати манну в день суботній. Їм потрібно зібрати досить манни напередодні. Тоді їм не доведеться працювати в суботу. Вони зможуть зберігати день суботній святим. Манна в суботу не псувалася.\n1. І рушила вся громада Ізраїлевих синів по пустелі І не було води пити народові.\n2. І сварився народ із Мойсеєм, і казали вони: Дайте нам води, і ми будемо пити! А Мойсей їм сказав: Чого ви сваритеся зо мною? Нащо випробовуєте Господа?\n5. І сказав Господь до Мойсея: Перейдися перед народом, і візьми з собою декого з старших Ізраїлевих, а палицю, що нею ти вдарив був Річку, візьми в свою руку, та й іди!\n6. Ось Я стану перед лицем твоїм там, на скелі в Хориві, а ти вдариш у скелю, і вийде із неї вода, і буде пити народ! І зробив Мойсей так на очах старших Ізраїлевих.\n1. Третього місяця по виході Ізраїлевих синів із єгипетського краю, того дня прибули вони на Сінайську пустиню.\n2. І отаборилися в пустині, навпроти гори.\n3. А Мойсей увійшов до Бога. І кликнув до нього Господь із гори, говорячи: Скажеш отак звістиш синам Ізраїля:\n4. Ви бачили, що Я зробив був Єгиптові, і носив вас на крилах орлиних, і привів вас до Себе.\n5. А тепер, коли справді послухаєте Мого голосу, і будете дотримувати заповіту Мого, то станете Мені власністю більше всіх народів, бо вся земля то Моя!\n7. І прибув Мойсей, і покликав старших народніх, та й виложив перед ними всі ті слова, що Господь наказав був йому.\n8. І відповів увесь народ разом, та й сказав: Усе, що Господь говорив, зробимо!\n9. І промовив Господь до Мойсея: Ось Я до тебе прийду в густій хмарі, щоб чув народ, коли Я говоритиму з тобою, і щоб повірив і тобі навіки!\n11. І нехай вони будуть готові на третій день, бо третього дня зійде Господь на гору Сінай на очах усього народу.\n16. І сталося третього дня, коли ранок настав, і знялися громи та блискавки, і густа хмара над горою та сильний голос сурми! І затремтів увесь народ, що був у таборі…\n17. І вивів Мойсей народ із табору назустріч Богові, і вони стали під горою.\n18. А гора Сінай уся вона димувала через те, що Господь зійшов на неї в огні!\n19. І розлігся голос сурми, і він сильно все могутнів: Мойсей говорить, а Бог відповідає йому голосно…\nОпубликовано Октябрь 28, 2018 от Анна Таранченко.\tКатегория: Воскресная школа Метки: недільна школа.\n« «Православный» КВЕСТ на День Рождения для друга.\nЯк почати займатися скаутингом? »


Таврійський буттєвий ландшафт у творах Миколи Куліша\nСоціум і ментальність Таврії незмінно жили у Кулішевому єстві, творчій свідомості. Митець був пов'язаний з нею кревно, духовно, нероз'ємно. Знаки таврійського простіру увійшли у його натуру, відбивались у його образах, метафорах, порівняннях, оживали у його листах, спогадах, роздумах.\nРеаліями Таврійського, а якщо ширше — південного ареалу (природою, ситуаціями, колізіями, персонажами, мовленнєвою специфікою) насичувалося Кулішеве світобачення. Ці реалії ставали достеменним джерелом і однією з предметно-образних основ його мислення.\nТак, характеризуючи власний внутрішній стан улітку 1924 року й удаючись до класично таврійських прикмет, Микола Куліш лаконічно зазначав: „Життя моє рівне, як чаплинський степ”. Розповідаючи Іванові Дніпровському про роботу над „великим полотном” із часів першої світової та національно-громадянської війни, з долею самоіронії він розмірковував: „Бачив коли, Жане, рибалку на Конці (річка в Олешках)? Як бачив, то уяви собі. Такечки і я сиджу над своїм романом. Закидаю вудку і жду... Куняю, виглядаю, чи не смикне хоч дрібна якась, дурненька рибка (поетична думка)”. А визначаючись зі своїми естети-ко-художніми засадами й піддаючи критиці те, що він розцінював як штучність у літературі, Микола Куліш писав: „Краще буде сісти та написати щось подібне до мемуарів або „Записки молодого революціонера”. Не буду ж я „висолоджувати” (солодить по-каланчацьки — це не те, що по-волинськи), як К.Гордієнко свої „Клаптики революції”.\nУ юні та молоді роки, спочатку навчаючись, а згодом перебуваючи в Олешках на різних державно-адміністративних посадах, Микола Куліш багато писав. Це був період літературної самоосвіти, пошуку свого жанру, стилю, своєї мови. Нині залишається невідомою значна частина творів цього періоду, проте збереглося чимало згадок самого Куліша про власну творчість молодих років. Ці згадки, оцінки дають припускати, що невідомий творчий доробок драматурга в художньо-стильовому сенсі був досить цікавим.\nСам Микола Куліш загалом поважливо ставився до свого раннього періоду творчості. Його приваблювали у ранніх творах багатство та яскравість фантазії, романтичне відчуття своєї письменницької майбутності, щедрість образно-емоційного мислення, легкість стилю, слова, думки. Іноді він навіть протиставляв ранній період зрілому, вбачаючи в ньому (ранньому періоді) чи не найповніший вияв багатства й невимушеності свого таланту. „Минули молоді літа, нема вже захоплення й гострого творчого почуття. Маю надію трошки розколихати себе. Може-таки які дві-три спізнілі квітки упадуть на пролетарську оновлену землю”, — писав він наприкінці жовтня 1923 року.\nВлітку наступного року в листі до Івана Дніпровського він знову повернувся до цієї думки, у романтично-ностальгійній формі висловлюючи невдоволення своєю нинішньою художньою фантазією та протиставляючи її легкості образного мислення молодих років: „Ех, Жане... Чи я старий вже став (Миколі Кулішеві було тоді 32 роки — Я. Г.), чи висох, як будяк на степу. Колись, пригадую тепер, не писав, а горів. Перо доганяло мої думки, мої образи. Летіли вони, як дикі коні степом, розпустивши гриви, різали гаряче повітря і одкидували його цілими шматками геть од своїх копит. А тепер: волочиться перо по бумазі, наче ледачий віл степом, і оглядається назад. А там замість образів та „образа”, як старці дорогою бредуть. Болото, багно. Ледве ноги витягають. Погано, друже. Не горю, а тлю, як ганчірка в золі”. І як сумний висновок, висловлений у ті ж дні: „Старе моє перо, шкребе, ржею вкрилося”. Ранній період творчості виявився для Миколи Куліша лабораторією самопошуку — майстернею з оволодіння підвалинами слова, композиційними основами,стильовими нюансами.\nДраматург досконало знав життя Таврійського краю, степової України. Він ретельно вивчав особливості побуту, етнографічної культури, народних звичаїв, мови. Він уважно спостерігав за характерами мешканців українського півдня і відтворював їх у своїх творах. Микола Куліш жив із гострим відчуттям „малої батьківщини” — її особливостей, проблем, болю; цим відчуттям проткана і його творчість.\nСпецифікою Кулішевої художньої манери є те, що він не тяжів до зображення „портрета” свого регіону, тих місцин, де народився й тривалий час жив, як це спостерігається у творчості багатьох письменників. З регіональним матеріалом драматург працював у іншому річищі: він активно використовував його для розгортання широкого драматичного полотна, для зображення й інтерпретації найтиповіших зіткнень, колізій, протиріч українського соціуму. Драматичний універсум Миколи Куліша, настояний на таврійських життєвих і культурних реаліях, характеризується узагальненістю й символічністю і відтворює провідні проблеми, конфлікти, явища загальноукраїнського звучання.\nБуттєвий колорит Таврії, південного регіону знайшов своє втілення передусім у Кулішевих п'єсах „На рыбной ловле” , „97”, „Комуна в степах”, „Отак загинув Гуска”.\nУ ранній п'єсі „На рыбной ловле” змальовувалися провінційні порядки, звичаї, характери. Написано її було на матеріалі олешківських вражень і спостережень. Створювалася вона легко, невимушено, була щедро пронизана комедійними та сатиричними інтонаціями й пізніше стала фактичною основою для створення комедії „Отак загинув Гуска”, яку, втім, сам драматург оцінював досить критично (Л. Танюк).\nП'єси „97”, „Комуна в степах” і „Отак загинув Гуска” об'єднані симпатією до нової, постреволюційної дійсності, використанням конкретики південноукраїнського буттєвого ландшафту, розробкою психологічно-побутового конфлікту, що відлунює соціальними нотами, зображенням буття степової провінції, барвистою й насиченою тропами мовою.\nНайбільш багатовимірно враження Миколи Куліша від життя й діяльності на Херсонщині, в просторі українського півдня відбилися у драмах „97” та „Комуна в степах”. У них митець поєднав актуальний фактичний матеріал, майстерну розробку форми драматичного твору і виразність, за його ж висловом, „місцевого колориту в мові”. Злободенність цих драм посилювалася їхньою художньотворчою (архітектонічною, інтонаційною, мовленнєвою) вивіреністю.\nНаскрізним мотивом у драмі „97” є мотив голоду, що проходить крізь усю композицію та систему конфліктів і безпосередньо пов'язаний з інтонаційною динамікою твору. Не зайве підкреслити, що у першому варіанті цей твір мав красномовний підзаголовок — „Доби голоду 1921 — 1922 року на Херсонщині”.\nДрама „97” з потужною художньою експресією розповідала про трагедію нації, розколотої голодом, злиднями й соціальною ворожнечею, що Микола Куліш спостерігав під час роботи в освітянській системі Таврії. Щоправда, внаслідок різних причин у наступних редакціях драматург переніс дію у 1923 рік, проте це не змінювало тієї обставини, що фактичною основою для написання п'єси залишалися трагічні події на Херсонщині початку 1920-х років. Доречно нагадати, що один із перших варіантів назви п'єси так і звучав — „Голод”, що й сам митець, характеризуючи свою роботу над твором, підкреслював: „П'єса взагалі — малюнки побутового життя за час нестерпучого голоду”.\nДія драми відбувається у Рибальчанській слобідці — поселенні з типово таврійською назвою. Мотив голоду входить у п'єсу в першій ж репліці, що вимовляється в ній. Ганна, гірко розмірковуючи, намічає гострі колізії твору: „Отакого наробили, що й варити нічого. Слобода!..”. Проте трагедійного звучання мотив голоду набуває значно пізніше як у першій дії, так і в самій п'єсі.\nОсобливість розвитку цього мотиву полягає у тому, що перші п'ять сцен забарвлені комічними фарбами. П'ята ж сцена вся виконана в жартівливо-піднесеному тоні, а шоста різко контрастує з нею. В шостій сцені вперше з'являється старчиха Орина й уносить страшні інтонації та конкретику біди, що охопила Рибальчанську слобідку. їй належать фрази: „До кого не прийду — гонять, лають.. Такий голод-голод...”, „Од першої пречистої без хліба... А тут і Оленка померла”.\nЗ сьомої сцени першої дії узагалі змінюється емоційний малюнок п'єси. Він насичується суворими, важкими й непримиренно конфліктними реаліями. З цієї сцени з'являється суто драматичний компонент у п'єсі, який вже не полишає її до фінальних фрагментів. У сьомій сцені Сергій Смик, голова сільради, звинувачує Панька, секретаря сільради, в тому, що той „за три фунти кримського табаку” звільнив млин заможного селянина Гната Гирі від оподаткування. У ній повідомляється про надзвичайно складні й гострі стосунки, що склалися між окремими персонажами, між різними верствами селян у Рибальчанській слобідці, про звичаї та психологію її мешканців (Смик — Паньку: „Ти не викручуйсь, от... Звільнив Гирю з черги в підводи, бо віявся за його дочкою... і продавав наше більшовицьке движения”; Іван Стоножка: „То був урядник, хабарі брав, а тепер свій брат спотикається”, Смик — Копистці: „Вилий, бо це той самогон, що Гиря умисне підкинув, як хліб у нього шукали... Знав, як замазати очі комісії. Підкинув п'ятнадцять царських карбованців, оберемок старої вовни, а всередині барильце самогону поклав... Де б шукати далі, а комісія за барильце, та й назад...”).\nІ хоча сьома сцена закінчується бадьоро-жартівливою нотою, у невеличкій восьмій знов повертається драматична напруга, що заявила про себе у попередній сцені. З восьмої сцени ця напруга, сформована мотивами жорстокого голоду, соціального протистояння, ворожнечі, голодної смерті, вже не полишає сюжетну канву п'єси і з другої дії поступово посилюється.\nУ другій дії мотив голоду розроблюється постійно і розвивається на тлі контрасту — забезпеченість і достаток у домах Гирі й Годованого та голодна смерть, що наступає на незаможників. Інтонаційні фарби другої дії (порівняно з першою) темнішають, напружуються, насичуються різкими конфліктами й реаліями.\nУ центрі третьої дії — сцена протистояння бідняків-активістів та заможних селян Рибальчанської слобідки. Серед персонажів виділяються Мусій Копистка, якого драматург, за його ж словами, „вихватив, висмикнув із самісінької гущавини дніпровської голоти”, Параска — його дружина, Сергій Смик. Головні події боротьби розгортаються навколо церковних коштовностей. Найбільш запеклої форми протистояння набуває в сьомій сцені, де мотив страшного голоду, що певною мірою був віддалений першими шістьма сценами третьої дії, знову висувається драматургом на передній план. Соціопсихологічне протистояння безпосередньо пов'язується з темою голоду й хліба. (Копистка — Ларивону: „Бідному класу — тобі, братухо, мені й усім — за чашу і хрест золоті — хліба, браток, привезуть. Добрав тепер діла?”; „Голодної смерті хрестом не одгониш, тільки хлібом... Все одно без чаші, без причастя народ умирає...”; Годований: „Подивіться, граждани, подивіться! Он-он головний комісар їхній їде — голодная смерть! Хіба не чуєте — ребрами торохтить?..”; Параска: „Ти ж її не вдариш, Ларивоне? А мене? Ні? А чашу та хрест оддасиш? Дурненький, на хліб поміняємо, діток погодуємо, од голодної смерті врятуємо...”).\nУ третій дії твору, присвяченій конфліктам навколо церковної брами, інтонаційне напруження сягає кульмінації. У ній (третій дії) спостерігається максимальне загострення зіткнень і протиборства. Обидві сторони перебувають у стані відвертого протистояння, висловлюючи на адресу одне одного непримиренні звинувачення й викривальні тиради. Основна інтонація третьої дії — інтонація психологічної війни, у яку втягнуті мешканці Рибальчанської слобідки. Конфлікт у третій дії набуває найгостріших форм, зіткнення між персонажами не обмежується виголошенням пристрасних та декларативних думок, а переростає у персональні випади й прокльони.\nСпецифіка „подання” мотиву голоду в третій дії є такою, що після значного загострення в дії другій й на початку третьої цей мотив слабшає. Однак у процесі розвитку драматичних подій він знову набирає силу, коли нагнітається художня гострота через зняття церковних коштовностей. Драматург динамічно подає мотив голоду, майстерно регулюючи ступінь його напруги й спаду. Вдалий композиційний та психологічний підхід до розвою мотиву голоду дозволив не вичерпати його в перших сценах та діях твору, а навпаки, підвести до свого максимального вираження у четвертій, заключній дії.\nУ ній голод та голодна смерть стають основним тоном, лейтмотивом художніх подій. Більшість діалогів та полілогів побудовані на реаліях голоду, що скосив Рибальчанську слобідку. В останній дії розповідається про жахливі вияви, пов'язані з голодом. Значне композиційне місце займає колізія з канібалізмом (такі випадки мали місце на Херсонщині за часів голоду 1921 — 1922 років і були відомі Миколі Кулішеві). За своєю художньою виразністю ці фрагменти належать до найвідвертіших у Кулішевій драматургії.\n„Копистка. Скажи, Орино, ти їла своїх дітей м'ясо? Правду кажи, не бійся!\nО р и н а (чудно якось посміхаючись). їстоньки хотілось. Дуже хотілось. Я прийшла увечері додому, аж Маринка померла. А Ларивон, дай бог йому здоров'ячка, й показує: або всім помирати, або давайте по шматочку їсти Маринку...\nКопистка. Виходить, ви їли мертвих дітей? О р и н а. Авжеж, мертвеньких! Мертвеньких, мертвеньких... Ларивон, спасибі йому, нагострив ножа... А я стала до ікони, помолилася. І боженька бачив, як Ларивон різав, а нічого не сказав. Тільки осміхнувся... (Засміялась тихим напівбожевільним сміхом). Я їстоньки дуже хотіла, аж в голові каламутилось... Я в печі запалила, пополоскала гарненько, чистенько. Копистка (аж хитнувся). Що пополоскала? О р и н а. Маринку, мою донечку... Хоч їстоньки дуже хотілося, пррте я в той вечір Маринки не їла. Ларивон їв і дітям давав. Тільки солі не було... Без солі бідненькі їли... Без солі — без солі... З натовпу гомін.\nГодований. Брешеш, і ти їла! Троє діток було — і всіх поїла. Ось у ряднині кістки...”\nБезжальна конкретика голоду проходить через усю заключну дію. Голод зображується драматургом чи не в усіх своїх страшних виявах. У четвертій дії Ми-кола Куліш використовує прийом нагнітання мотиву голоду. Кульмінаційним моментом стає суд над людоїдами — старчихою Ориною та глухонімим Ларивоном, під час якого сокирою вбивають Ларивона.\nГолод у четвертій дії виростає в дійову особу. Він входить у жахливі стосунки з персонажами, починає правити ними. Змінюються і його формотворчі функції. Від тла сюжетики мотив голоду „проходить” шлях до сюжетоносної категорії: від небезпеки, що насунулася на Рибальчанську слобідку, — до великої біди, що скосила багато її мешканців.\nУ драмі „97” голод поінтерпретований Миколою Кулішем як трагедія усіх — і бідних, і заможних верств слобідки. Одних він нищить, інших примушує ставати жорстокими. Драматург (на матеріалі реалій, що з ни-ми стикався на Херсонщині) показує, як голод пробуджує найстрашніші інстинкти, руйнує долі, психіку, почуття, як він ставить людину в умови необхідності вибору між „людським” та „не людським”, як він множить смерть.\nУ четвертій дії інтонаційні фарби важчають, темнішають, починають бриніти кольорами пролитої крові. Мотиви масової смерті від голоду та людожер-ства роблять їх трагедійно насиченими. Ці інтонації містять підсумок розвитку мотиву голоду. Останні акорди п'єси (сцени 8, 9 і 10: повернення з хлібом Сергія Смика, перспектива порятунку тих селян, які залишилися живими, арешт Гирі й Годованого) не в змозі змінити трагедійне звучання всього твору.\nЯкщо під час написання трагедійної п'єси „97” Микола Куліш використовував фактаж і реалії голоду початку 20-х років XX століття, що його він пережив разом з іншими мешканцями Таврії, то у „Комуні в степах” драматург, розроблюючи аспект степового життя, змалював характери й драматичні колізії, що їх він спостерігав, з якими стикався на Херсонщині, на південних просторах у першій половині тих же 20-х років.\nП'єсі Миколи Куліша „Комуна в степах” традиційно приділялося й приділяється менше уваги, ніж таким його творам, як „97”, „Народний Малахій”, „Мина Мазайло”, „Патетична соната”, „Маклена Граса”, що зумовлено низкою причин.\nСам драматург залишив стримані, не дуже схвальні відгуки про першу редакцію твору, чим фактично поставив його нижче за попередню драму „97”. Такого театрально-мистецького резонансу, як „97”, вона не мала. „Комуна в степах” відрізняється від „97” концептуально й структурно-композиційно, а це на достатньому рівні не було осмислено сучасниками драматурга, які сприймали другу поставлену п'єсу Миколи Куліша як менш вдале продовження „резонансної” драми „97”.\nПроте давно настав час розглянути „Комуну в степах” як доволі помітне явище у драматургічно-мистецькому розвитку Миколи Куліша.\nХудожня територія твору чітко окреслена у назві. Час, коли відбуваються події, — пореволюційний і повоєнний періоди. Низка подій, що утворює сюжетний каркас п'єси, розгортається навколо долі степової комуни. Драматург зображує життя комуни в критичний для неї момент існування.\nУ Кулішевій п'єсі, що розповідає про виникнення, становлення й кризу південноукраїнської комуни, виділяємо три часові виміри: минуле (дореволюційне життя південного краю), недавнє минуле (відлуння громадянської війни та період створення комуни) і сучасність (період розпаду степової комуни і протистояння цьому).\nКартини минулого, пройнятого характерними степовими прикметами, реаліями, зустрічаємо вже в другій сцені першої дії, у розмові Вишневого, колишнього хазяїна, і діда Касяна, його колишнього сторожа, який тепер сторожує у комуні.\n„В и ш н є в и й. А я теж, як побачив свого хутора, подумав — немов сон, поганий сон: млин стоїть, хати не мазані, бур'яни кругом...\nД і д К а с я н (перебив). Де ті бур'яни? Вишневий. У мене був квітник, а тепер там що? Д і д К а с я н. Картопля. А хати помазані аж двічі. Вишневий. Чого ж вони темні та смутні такі? Д і д К а с я н. Темно дивитесь на них, от вони і темні... Та ви що, прийшли свій хутір одбирати? То чому вночі?\nВишневий (сумно). Темні й смутні. Отут мак у мене ріс і нагідки... Що ви тут наробили, хлопці, ой, що наробили! У мене, було, хутір аж пахкотів, як квітка серед степу бринів, а тепер... Гляну, погляну — все чисто не те, не так стоїть, не так росте, не так цвіте”.\nУ цьому діалозі Вишневого й Касяна риси минулого постають через репліки-спогади колишнього господаря, що вони (ці репліки-спогади) мають на меті підкреслити, відтінити контраст (у сприйнятті Вишневого) в стані господарства між тим, що було при ньому, і тим, як є нині. Виділення ним негативних фактів, спостережень нового господарювання також непрямо уводить у контекст їхньої розмови образ минулого.\nХудожня площа минувшини тісно пов'язана з образом Вишневого, який внутрішньо живе у двох часових вимірах — колишньому і теперішньому. Минуле він сприймає поетично, з певною долею ліричної романтизації. Минуле й сучасне в його уяві нероз'ємно переплітаються. Переплітаються, зрозуміло, з емоційною симпатією до колишнього. Від проблем і реалій сучасності він зазвичай подумки повертається до минулого.\nАспект минулого розвивається з допомогою й інших персонажів — Макара Байбузи, баби Лукії, „масових” та безіменних дійових осіб. Минуле у п'єсі — це частина життя персонажів, як, прикладом, для баби Лукії, яка „у просвірниці служила, у заїжджому дворі, у лікарні, в станового жінки, у бараках, у писаря, в мірошнички, у пивнички, в Явдокії Марківни” служила. Минуле у „Комуні в степах” — це складова панорамного бачення драматургом буття південноукраїнського селянства кінця XIX — першої чверті XX століття.\nАспект недавнього минулого (боротьба за нову, радянську владу й перші кроки життя на українському півдні за нової влади) також відіграє суттєву роль у формуванні концептуальних якостей драми. Він, як і аспект минулого, існує в творі у формі розповідей-спогадів (або епізодів-спогадів) та реплік-спогадів.\nПлоща недавнього минулого повідомляє про факти з життя персонажів або про загальні настрої, віяння, тенденції, які ще недавно, декілька років тому мали місце серед селян-степовиків. Так, Ахтительний, якого Макар схарактеризував як „недавнього кулака”, що „дочок на буржуйок вчив — по-французькому”, розмірковує: „Ніколи не треба женського полу в хаті держати. Меншу Ониську отак возив і таки скрутив... з комісаром, як розвьорстку з мене брав. Півтори тисячі пудів пшениці, дак я йому й Ониську на придачу. На, кажу, і дочку в розвьорстку! А тепер вона така там комісариха, що просто треб'єн. І любляться, як коти весною. (Окинув веселим і хитрим оком усіх)”.\nХарактерним є і той епізод, коли Лавро, голова степової комуни, взнавши, що в них відбирають сорок десятин землі і паровий млин, не погоджується з цим і, посилаючись на свою недавню військову біографію та оперуючи суто таврійською топонімікою, відстоює комуну: „(До Ахтительного). Поїхавши в город, думаєш, що справді здобули землі? Не така вона легка, щоб так легко до рук попадала. Не в город ми їздили її здобувати, а до Перекопу, аж за Перекоп той ходили (показавши на цурупалок ноги) і ось чим здобули її! Бачиш?”\nУведення аспекту недавнього минулого мало за мету об'єктивізацію картин життя, зображеного у „Комуні в степах”. Драматург увів у композицію твору епізоди-спогади, як одні пристосовувалися до нових умов та радянської влади, як інші вірили у незмінність революційних поривань і почуттів. Микола Куліш, актуалізуючи свій досвід і спостереження, набуті на Херсонщині впродовж помежів'я 1910-х—1920-х років, прагнув граничної повноти, переконливості у відтворенні розмаїтої гами тенденцій та явищ пореволюційної доби. Малюнки реального життя, такого життя, яким воно було за добу перших років нової влади, — ось чим збагачує драму „Комуна в степах” територія недавнього минулого.\nНайвагоміше місце серед трьох часових зрізів займає у п'єсі образ сучасності, себто першої половини 20-х років. Дії відбуваються до 1924 року. В одній з останніх сцен, що розгортаються „осіннього вечора”, Лука засвідчує часові кордони сучасності, кажучи: „Хворий наш вождь”.\nСучасність змальована Миколою Кулішем у характерних конфліктах, образах, оцінках. Для створення портрета сучасності драматург використовує різні художні ракурси — соціальний, побутовий, інтимний, а також різні прийоми — драматичні й комедійні. „Комуна в степах”, з одного боку, продовжує реалістичні традиції п'єси „97”, а з іншого — є прообразом наступних драматичних творів Миколи Куліша, що в них посутнє місце займатимуть гротескна та фантасмагорійна поетика на тлі посилення загальної трагедійної фоніки.\nПідкреслена локальність художньої території — кризова ситуація, що складається в комуні, розташованій у південноукраїнських степах, — стає для Миколи Куліша зоною тривоги й роздумів про долю села, селян й українського суспільства.\nКомпозиція драми концентрує увагу на основних сюжетних подіях, що у ній відбуваються. У першій дії зображуються буденне життя „комуни в степах” й посилення негативного ставлення до неї. У другій розповідається про зусилля Ахтительного, спрямовані (на противагу комуні) на створення сільгоспколективу, і про розкол у комуні. У третій — про розпад степової комуни й відчайдушні спроби її збереження. Завершує композиційний монтаж своєрідний епілог, у якому гине Хима й заарештовують Вишневого.\nОбраз сучасності виформовується завдяки розмаїтій палітрі персонажів, які виведені у п'єсі. Серед них виділяється Хима — палка прихильниця комуни, поривання, думки й почуття якої спрямовані на те, щоб посилити комуну. „Хуторяни? Ще, дивіться, до нашої комуни пристануть. Чули, Мотронька казала, що Кошарного Максим хоче в нашу комуну вписатися і батька, і хуторян, которого побіднішого, підбиває?” — каже вона у розмові з дідом Касяном.\nНавколишні події Хима сприймає в емоційно загостреному ракурсі, у її судженнях вгадується захоплення ідеєю перетворення людства, для неї природним є наївне мислення категоріями планетарного масштабу. Під час обговорення питання про ліквідацію комунальної кухні саме Хима після слів Лавра „Хто за комунальную, підніміте руки!” захоплено вигукує: „Щоб не тільки в нас була, а по всіх світах!”.\nХима — характер романтичний. Вона романтично переживає те, що відбувається з комуною, романтично мислить і уявляє навколишнє життя-буття і так само романтично відчуває природу. Ось як вона передає свій сон, у якому відбито типовий таврійський пейзаж: „Немов отак хата. Поле. Я вийшла і стала біля дверей. І немов випав дощ, буйний дощ. Стала вода. А небо все в райдугах, аж дзвонить. І в калюжах райдуги, а степ голубий-голубий”.\nЗагибель Хими не виглядає художньо переконливим поворотом у розвитку подій п'єси. Таке сюжетне рішення є виявом тиску стандартів сучасності на Кулішеву художню свідомість. Варто пригадати, що остаточна редакція „Комуни в степах” припадає на початок 1930-х років, коли мотив загибелі від руки „ворога” став активно продукуватися не тільки в журналістиці й публіцистиці, а й у різних сферах мистецтва.\nЗначний інтерес у персонажній парадигмі „Комуни в степах” викликає образ Макара Байбузи, який позначений неабиякою концептуальною і композиційною вагою. Макар зображений як характер критично мислячий, шукач істини та кращого матеріально-духовного життя. Він аналізує, зіставляє, робить висновки, як жилося раніше і як нині, як було до комуни і як зараз. Йому належить основна частина критичних суджень, що висловлюється персонажами на адресу комуни. Його критеріями, від яких він відштовхується, є доцільність і ефективність справи. У Макаровій критиці комуни є підстави виділити декілька напрямків:\n— думки про несправедливий розподіл обов'язків, про невдалу організацію трудового процесу, загальне невдоволення характером діяльності комуни (“… Що той головує, той писарює, той агітує, а я, Макаре, за всіх роби”);\n— невідповідність того, що було обіцяно, тому, що він реально спостерігає в комуні; низький рівень технічної забезпеченості праці, відсутність практичного сенсу, результату в діяльності комуни, неможливість заробити у ній на заможне життя („Казали, трактори будуть, електросвітло, як у райському саду, а вийшло, що до коней іти, то й свічечки уночі нема. По стайні у Панаса гуляєш”. Ця ж сама варіація з вуст Макара Байбузи звучить і в другій дії, але з ще більш категоричним висновком, у якому він схиляється на бік Ахтительного: „Іду в колектив, от що далі! Казали, трактори будуть, електросвітло, як у райському саду, а насправжки — купа старців вийшла. Ще й циган почали приймати. Комуна!”);\n— порівняння порядків комуни з тим, що було до неї, власне, співвіднесення сутності колишньої та нової дійсності („Гірше, як за хазяїна було, їй-бо...”).\nОбраз Макара Байбузи — степового трударя — подано у п'єсі в духовно-психологічному розвитку. На початку драми він хоча й висловлює критичні спостереження щодо стану справ у комуні, проте це радше думки вголос, ніж прагнення вийти з неї. На перші наполегливі аргументи Вишневого, щоб залишити комуну й утворити сільгоспколектив, Макар невдовзі відповідає реплікою-розмірковуванням: „А комуна ж як?” Ідея Вишневого, як той змальовує її перед Байбузою, — організація колективу заради кращої праці й ліпшого життя, — без сумніву, приваблює працьовитого Макара, але не одразу поглинає його.\nМакар Байбуза вагається, переживає (драматург передає його психологічний стан на початку другої дії такою ремаркою: „Задуманий, замислений, аж хворий прийшов Макар до Вишневого...”), пробує відмовлятися від ідеї-пропозиції Вишневого. Макар і бажає розпочати інше життя — і водночас внутрішні сили стримують його. Доводи Вишневого, попри усю їхню аргументованість, не були для нього переконливими. І тільки успішна поїздка Ахтительного в місто, звідки той привіз папери з резолюцією „дозволити с.-г. колектив імені товариша Посунька”, схилила Макара на бік Вишневого.\nМакар Байбуза — тип степовика-практика й навіть прагматика. На нього впливають не аргументи й гасла, не логічні комбінації й емоційні поривання, а конкретні результати, практичні наслідки будь-якої справи. Природно, що на його вибір вирішальний вплив мали привезені Ахтительним офіційні документи, які він власними очима побачив і зміст яких він почув. Та навіть після того, як документи були прилюдно виголошені, Вишневому довелося натиснути на Макара, щоб той прийняв рішення вступити до сільгоспколективу.\n„Ахтительний. ...Того ж дня й папери написали: колектив дозволено імені товариша Посунька, земля по ярок наша, млина в оренду на три роки... (Подав папери Вишневому, той зразу Макарові).\nМ а к а р. Та я ж неграмотний.\nМаксим (підійшов і почав читати). ...дозволити с.-г. колектив імені товариша Посунька, землю по ярок і паровий млин...\n...Вишневий. Чуєш, Макаре?\nМакар.А господи!.. Чую...\nВишневий. Віриш тепер?\nМакар. Та... вірю.\nЕлемент вагання й надалі не полишає Макара Байбузу. В своїх думках він є більш рішучим, ніж у діях, щось кревне зв'язує його із степовою комуною, в екстремальних ситуаціях він відчуває невпевненість у собі. У кульмінаційній сцені третьої дії (під час межування землі) після палких метафоричних слів Хими, що їх вона завершила дошкульним запитанням „Невже ж ви ударите, дядю Макаре?”, він на якийсь момент розгубився, охоплений суперечливими почуттями: пам'яттю про своє нещодавнє життя у степовій комуні та бажанням перебороти цю пам'ять. Його стан у цю мить драматург передає такою ремаркою: „Аж по очах провів рукою Макар. Став”. І тільки алегорійна оповідь Ахтительного вивела його з стану розгубленості, й під її впливом він рішуче віддає команду межувати землю комуни.\nОбраз Макара Байбузи є найскладнішим у п'єсі. У ньому відбито суперечливе духовне єство, складна натура українського селянина. Працелюбство, совісність, домінування прагматичного розуму, поєднання рішучості думок з певною нерішучістю вчинків, вагання під час вибору життєвих пріоритетів, внутрішнє шукання нових, оптимальних форм життя і водночас тяжіння до тих форм буття, що вже склалися, незважаючи на їхню незадовільність й неефективність, моменти розгубленості, психологічного роздоріжжя — усе це риси духовного портрета Макара, який постає цілком символічним і навіть емблематичним характером.\nПостать степовика-правдошукача Макара Байбузи суттєво збагачує портрет сучасності — першої по-ловини 1920-х років, надає вірогідної життєвої ускладненості тим процесам і тенденціям, що змальовані й змодельовані у Кулішевій драмі „Комуна в степах”.\nНа проблемно-колізійну своєрідність Кулішевого драматичного універсуму виразно й багатоаспектно вплинули колорит і фарби рідного регіону драматурга — півдня України, а саме — Таврії. На характері конфліктів і проблематики його п'єс рельєфно позначився життєвий та інтелектуальний досвід Миколи Куліша, значною мірою теж здобутий на терені Таврійської землі, на якій пройшла майже половина його життєшляху.\nВ Таврії він почав пізнавати й художньо інтерпретувати світ, формувався і духовно зростав. На таврійських просторах він здобув визнання як громадський, культурний і педагогічний діяч. Фактаж, події, реалії, що мали місце й відбувалися у форматі українського півдня, щедрим струменем увійшли до його творів, насамперед у ті, що створювалися на початку його драматургічної діяльності.