Pro Aris et Focis : За алтари и очаги! : Олександр Діанін-Хавард: Християни повинні жити з усвідомленням, що є переможцями!\nОлександр Діанін-Хавард: Християни повинні жити з усвідомленням, що є переможцями!\nОлександр ДІАНІН-ХАВАРД – автор системи та засновник Інституту морального лідерства. Народився і навчався в Парижі. Працював адвокатом у Стразбурзі і Хельсінкі. З 1994 року – читає лекції й проводить семінари в різних країнах. З 2007 року – живе й працює в Москві (викладає в російських університетах, проводить семінари для топ-менеджерів російських компаній). Автор книжок: «Моральне лідерство» (перекладена 15-ма мовами) і «Створений для величі». Римо-католик, член організації Католицької Церкви Opus Dei, де сімейне життя, професія та інші життєві обставини розглядаються як можливість єднання з Ісусом Христом.\nДізнавшись, що Олександр ДІАНІН-ХАВАРД приїхав читати лекцію в Міжнародний інститут менеджменту в Київ, RISU попросило гостя про окрему зустріч для інтерв’ю.\n— Олександре, Ви народилися і виросли в Франції. З середини 90-х читаєте лекції і проводите семінари з лідерства в різних країнах. По суті, вже стали людиною світу. Скажіть: що послужило тому, що в 2007 році Ви відважилися переїхати жити в «путінську» Росію?\n— Хороше питання. Бачите, у мене грузинська (по матері) і російська (по батькові) кров. Я вихований в любові до Грузії та Росії. Для нас було очевидно, що хоч живемо в Франції, проте ми не французи. Так, ми вдячні французькому народу, що серед нього могли залишитися собою. Однак знали, що коли в Грузії і Росії впаде комунізм, обов’язково повернемося.\nУ 1971 році помирав мій грузинський дідусь Арчіл. Його останні слова, сказані своїй доньці, моїй мамі, були: «Хочу, щоби ти повернулася на Батьківщину як тільки ми звільнимося від комуністичного ярма». І в 1992 році вона з батьком туди переїхали. До слова, мама завжди багато допомагала грузинському народу. В останні роки це стосувалося медицини та освіти. До речі, мама навіть померла на День незалежності Грузії – 26 травня два роки тому.\n— А як Ваша мама, котра була замужем за росіянином, сприйняла те, що православна Росія напала на православну Грузію в 2008 році?\n— Мої батьки – понад усім тим. Для них – кожна людина – цінність. Вони не мислили національною категорією, а людською. Вдома ми зрідка про політику говорили – жили позитивним мисленням. Тобто, не було почуття гіркоти, помсти... Ми вважали себе патріотами, але не націоналістами. Моя бабуся-француженка вийшла заміж за дідуся-грузина. Інші дідусь з бабусею – росіяни. (Вони – петербуржці, емігрували в 1920-х роках). У такій французько-грузинсько-російській атмосфері любові я жив. І було відчуття, що увесь світ (половина – так точно!) – тобі рідний! Але це не космополітизм. Ти відчуваєш, що можеш бути на 100% французом, грузином і росіянином. І що з кожного народу можеш взяти найкраще.\nЯ дуже вдячний Богу за таких батьків, рідню.\n— Вони були віруючими?\n— Так. Хоча вголос про Христа ніколи не говорили. Якщо хтось молився, то робив це в своїй кімнаті, а не на очах у всіх. Діла були важливіші за слова.\nМама багато допомагала людям – рідня була заможною. Пам’ятаю, в наших домах в Парижі й біля Атлантичного океану часто жили дві-три-чотири сім’ї – друзі батьків, дітей…\n— Тобто, приклад Ваших батьків спонукав Вас вернутися в Росію?\n— Будучи молодою людиною, студентом юридичного факультету університету в Парижі, після смерті мого російського дідуся я жив у бабусі Ніни. (Це вона передала мені російську мову, російську культуру). Раптом почав усвідомлювати, що з Росією пов’язаний більше, ніж із Францією. Тоді народилася мрія повернутися на Батьківщину. І я повернувся.\n— Ваше уявлення про Росію сильно відрізнялося від російської реальності?\n— Я знав Радянський Союз – на третьому курсі юрфаку поїхав в радянську Грузію. Жив там місяць і бачив все на власні очі.\nКоли прийшла свобода, розумів, що незалежність отримала радянська Росія. А Росія моїх дідуся та бабусі щезла на віки вічні. Але я – християнин, тому живу не ностальгією, а майбутнім.\n— Олександре, скажіть: складно бути християнином в Росії? Чи зараз християнин складно бути всюди?\n— У Франції ним бути складніше. Люди перероджують самих себе. Перероджують таким чином, що кожен стає богом. І вже не треба шукати відповіді на питання – хто ти? Вони думають про те, ким хочуть стати. Ти – чоловік, який хоче стати жінкою, — давай… Іншими словами, є тільки суб’єкти, але нема Об’єкта. Звідси нема об’єктивних норм, об’єктивної людської природи.\nЩе донедавна «regenerate self», що в перекладі з англійської значить – «створити себе заново», — було красивим лозунгом, який спонукав до самоосвіти, досягнення поставлених цілей… Тепер він швидше сприймається як заклик до фізичного переродження.\nОчевидно, в Європі (в кожній країні) є острови християнства, де, треба сказати, сконцентровані справжні християни – католики, протестанти, православні. Зараз якість переважає над кількістю.\n— На жаль, християни часто не виступають єдиним фронтом. Так, ми говоримо про екуменізм загалом. Однак на практиці не завжди сприймаємо один одного, вважаючи себе більш прогресивними і «просунутими» в християнстві.\n— На жаль. Мені 51 рік. Я жив у Франції 27 років. Це колишня католицька країна. Я жив в Фінляндії 18 років. Це колишня лютеранська країна. Зараз живу в Росії. Це колишня православна країна. Треба сказати, що почуваюся комфортно з тим, хто любить Христа, — будь то католик, православний чи протестант. Умію цінувати Божу присутність в кожній людині. Ось справжній екуменізм. Ми повинні розуміти, що нас об’єднує більше, ніж роз’єднує.\nДля мене найстрашніше – християнин, який мислить сучасними антихристиянськими категоріями. Сталося те, про що писав російський мислитель, поет, публіцист Володимир Соловйов ще 100 років тому. А він писав про час, коли відбудеться страшний обман – гуманізм поглине християнство, а самі християни не зрозуміють, що вони вже не християни. Це буде християнство без Христа. Люди думатимуть, що Христос їм не потрібен, тому що вже досягнули християнських цінностей: демократії, миру в суспільстві, безпеки, соціальної справедливості, поваги один до одного… І це все робиться від імені гуманізму.\nУ мене в Франції хлопець-родич живе із хлопцем. При цьому він мені говорить: «Алекс, я глибокий християнин»… Багато хто переконаний, що можливо хлопцю жити з хлопцем, а дівчині – з дівчиною та одночасно бути християнами. Тобто, совість повністю збочена. Її уявлення про християнство обмежуються тим, що християнство – це толерантність. Але в даному випадку толерантність – не повага до іншого, а згода з гріхом.\nЧимало людей думають, що епоха Просвітництва закінчилася марксизмом. Ні. Марксизм тільки був найбільш кровавим її періодом. А епоха продовжується.\n— Олександре, як Ви зустрілися з Христом?\n— Ніколи не сумнівався в тому, що Бог є! Ніколи не було кризи віри! Мій шлях в Бозі – плавний, спокійний. Я просто читав, якщо можна так сказати, правильні книжки. І ще на своєму життєвому шляху зустрічав хороших людей, котрі скеровували. Так, на першому курсі університету познайомився з молодим хлопцем, членом Opus Dei. З часом ми стали друзями. Займалися разом. Покликання від Бога отримав через нього…\nБабусі, дідусі, батьки, брати, сестри також відіграють свою роль. Так що мені повезло. Але все це від Бога. Це називається – історія покликання людини.\n— Ви читаєте лекції і проводите семінари на тему морального лідерства, де говорите про активну життєву позицію християнина. До речі, про це можна почути далеко не у всіх Церквах. Часто єпископат, священики/пастиря говорять про споглядання життя, а не активну участь в ньому, мовляв, все почнеться там, на Небі. Як до цього прийшли? Через Opus Dei?\n— Повинен сказати, що св. Хосе Марія Ескріва, засновник Opus Dei, навчав діяльному християнству. Він відкриває шлях для мирян, які шукають Бога і хочуть бути святими. Монаше смирення – добре. Однак для людини, у якої є сім’я, бізнес, гроші, політика, монаше смирення не працює. Тут необхідне дуже діяльне смирення, яке потребує великодушності. А великодушність – формат надії та дії. Треба споглядати, роздумувати і молитися. Але також потрібно і щось робити. Інакше ти не можеш просуватися вперед. Крім того, тоді ти віддаєш світ в руки тих, хто не любить Христа. Мій друг-протестант, голлівудський сценарист, якось сказав: «Алекс, христиани пішли з Голівуду на початку 60-х. Вони вирішили, що неможливо залишатися християнами, працюючи там».\nІІ Ватиканський собор Католицької Церкви про що говорить? Про це! Іншими словами, хлопці, ви пішли з політики, бізнесу, шоу та кіноіндустрії, а тепер нарікаєте, мовляв, світ не християнський…\nВажливо зазначити, що це Бог змінює світ, а не ми. Але Він починає діяти, коли ми говоримо Йому «так».\n— У своїй книжці багато про це пишу. Якщо ми не будемо говорити Отцю Небесному «так», Він не стане нас примушувати. Тато любить!\nКоли Жанна д’Арк зустрілася з католицькими богословами, вони запитали: «Якщо Господь хоче вигнати англійців з Франції, то навіщо йому твоя армія?» На що сімнадцятирічна Жанна, яка не вміла читати-писати, відповіла: «Будемо воювати – Він дасть перемогу!» І богослови зрозуміли, що ось ключ до глибокого богословського питання того часу – питання про синергізм людської волі і Божої благодаті.\n— Олександре, як Бог Вам говорить?\n— Він багато говорить мені через інших.\n— Це я до того, що в Церквах часто не роблять акценту на стосунки з Богом.\n— Розумію, про що Ви. Я молюся молитвою дитини Божої: своїми словами, рідною мовою. При цьому споглядаю Христа – не тільки в Його слові, тобто, в Євангеліє, а й Христовий лик, Його мовчання… Я розмовляю з Богом про те, що зі мною відбувається: про радість, яку відчуваю; труднощі, які переживаю; людей, яких зустрічаю; професію… Теми моїх молитов – теми мого життя. А ось коли в людей нема життя, вони будуть читати молитви.\nНема нічого простішого християнської молитви. Це до індуської трансцендентальної молитви потрібна підготовка. А християнська молитва – розмова дитини з люблячим Батьком.\n— Я ще зустрічаюся з тим, що немало християн не пережили усиновлення Богом-Отцем. Звідси й незнання Його.\n— Бачите, фундамент життя членів Opus Dei – це відчуття богосиновства. А якщо ти – син Божий, то тобі треба мріяти так, як мріє Бог, жити таким життям, яким Він задумав для тебе. Моральне життя не полягає в тому, щоби дотримуватися якихось правил, а в тому, щоби стати подібному до Отця, оскільки ми – Його діти. Коли в людині глибоко укорінене богосиновство, він почувається як син Царя; впевнений, безстрашний, цілеспрямований… Тому що знає: Тато за нього! І на цей світ дивиться через Божу призму. Тобто, бачить світ як талановите Татове творіння, викуплене Христом – передусім для дітей Божих.\nЗнаю, що я – грішник і сповідаюся щонеділі. Однак коли мене запитаєте: «Алекс, ти хто?», відповім: «Я – син Божий». Про це, що грішник, згадаю наприкінці.\n— Ваше позитивне мислення пов’язане з відчуттям богосиновства?\n— Якщо живеш з відчуттям богосиновства, у тебе завжди буде позитивне мислення.\nКоли мені говорять, мовляв, Алекс, ти не пережив концлагерів, репресій, особистих драм, тому й маєш позитивне мислення. У відповідь розповідаю про відомого генетика Жероме Лежена, який відкрив причини синдрома Дауна. Я особисто був з ним знайомий. Жером науково обґрунтував, що з моменту свого зачаття ембріон – це людина. У цей час прибічники абортів стверджували, що ембріон стає людиною після двох неділь з моменту зачаття. Лежена ненавиділи за його християнство: перешкоджали вести наукову роботу, не виділяли фінансування… Але не дивлячись на усі труднощі, які довелося пройти, він був радісною і щасливою людиною. На могилі генетика напис – НІКА, що у перекладі з грецької означає – перемога. До слова, коли Папа Іван Павло ІІ приїжджав у Францію, то завжди відвідував могилу Жерома Лежена.\nМи, діти Божі, повинні жити з усвідомленням, що є переможцями! Написано: якщо Господь за нас, то хто проти нас!\nПроект авторських інтерв’ю «Щиро про віру» виходить за підтримки медійного служіння спільноти Відновлення в Святому Дусі «Мараната», РКЦ\nФото із архіву Олександра ДІАНІНА-ХАВАРДА\nна 19:53 Themes католичество, личности, христианство, Opus Dei


У Кіровограді підприємці завищують ціни на продукти харчування. З 21 квітня 2010 року державною інспекцією... - весь Кіровоград - головний інформаційний ресурс регіону\nУ Кіровограді підприємці завищують ціни на продукти харчування. З 21 квітня 2010 року державною інспекцією з контролю за цінами в Кіровоградській області проведено низку перевірок додержання державної дисципліни цін під час реалізації суб'єктами господарювання продовольчих товарів, де виявлені порушення. За матеріалами перевірок застосовані економічні санкції в сумі 0,6 тис. грн., попереджено обрахування споживачів в розрахунку на рік на суму 309,6 тис. грн., до адміністративної відповідальності притягнуто 1 посадову особу на суму 0,1 тис. грн. Надіслані приписи про усунення порушень.\nПеревіркою магазину «Сім'я» приватного підприємця Торчило А.І.\n(м. Кіровоград) виявлено, що роздрібні ціни на масло вершкове жирністю 72,5% торгової марки «Щодня», упаковка 0,2 кілограма сформовані з порушенням діючого законодавства. Торговельна надбавка застосована в розмірі 24% до ціни виробника з перевищенням граничного рівня 15%. Роздрібна ціна 1 упаковки складає 12,60 грн. замість 11,68 грн.(завищення на 1 упаковці - 0,92грн.) Масло вершкове «Щодня», упаковка 0,1 кілограма, реалізувалось із застосуванням торговельної надбавки 19% до ціни виробника, з перевищенням граничного рівня 15%. Роздрібна ціна 1 упаковки становила 6,50 грн. замість 6,28 грн. (завищення за одиницю - 0,22 грн.). Олія соняшникова торгової марки «Олейна», реалізувалась за роздрібною ціною 12,80 грн. за 1 пляшку, ємністю 1 літр. Вказана ціна сформована з торговельною надбавкою 24,8% до ціни виробника замість граничного рівня 15%, як встановлено розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 18.06.2008р. № 520-р «Про регулювання цін на основні продовольчі товари». Перевищення на 1 пляшці складає 1,0 грн. Аналогічне порушення виявлено під час реалізації підприємцем олії торгової марки «Розумниця». Ціна 11,50 грн. за 1 пляшку, ємністю 1 літр, сформована з торговельною надбавкою 40,9% до ціни виробника замість15%. Завищення за одиницю складає 2,12 грн.\nПід час перевірки магазину «Джерельний» приватного підприємця Метис І.О. (м. Кіровоград) виявлено, що порушення діючого законодавства. Торговельна надбавка на масло вершкове жирністю 72,5% ТМ «Вершкова долина» становила 20,2% до ціни виробника, замість граничного рівня 15%. Роздрібна ціна 1 упаковки складає 9,40 грн., завищення на 1 упаковці - 0,41 грн. Олія соняшникова торгової марки «Чумак», реалізовувалась за роздрібною ціною 14,60 грн. за 1 пляшку, ємністю 1 літр з торговельною надбавкою 24,8% до ціни виробника замість граничного рівня 15%. Перевищення на 1 пляшці складає 1,52 грн. Аналогічне порушення виявлено під час реалізації підприємцем олії торгової марки «Славія». Ціна 11,90 грн. за 1 пляшку, ємністю 1 літр, сформована з торговельною надбавкою 37,9% до ціни виробника замість15%. Завищення за одиницю складає 1,97 грн.


Під час вагітності в організмі жінки накопичуються специфічні для плоду клітини, тому матері запам'ятовують своїх дітей імунологічно, інформує Ukr.Media.\nСеред найважливіших завдань, які прагнуть вирішити медики, — запобігання викиднів, виключення мертвонароджуваності та уникнути інших супутніх ускладнень вагітності, включаючи передчасні пологи. Автори нової роботи, займалися пошуком відповідей на основні питання, що стосуються вагітності і, зокрема, імунологічних порушень, пов'язаних з виношуванням дитини.\n«Вагітність вимагає фізіологічного впливу і часто повторного впливу чужорідних аллоантигенів (вони викликають однакову імунну відповідь у особин одного виду, які генетично розрізняються) плода. Наслідки вагітності сильно відрізняються, що свідчить як про алоімунізацію, так і про фенотипи розширеної толерантності. Ми показали, що вагітність стимулює накопичення специфічних для плода материнських CD8 + T-клітин і їх збереження в якості активованого «пулу пам'яті» після пологів. Цитоліз і потенціал для сильної вторинної експансії виникають при повторному виявленні антигену в репродуктивному контексті. Для порівняння, функціональне виснаження CD8 + Т-клітин, пов'язане з підвищенням експресії PD-1 і LAG-3, відбувається при повторній стимуляції фетального антигену під час наступної вагітності», — розповідається в дослідженні.\nКажучи простіше, в організмі майбутньої мами накопичуються специфічні для плода CD8 + T-клітини, тому жінки «пам'ятають» своїх дітей імунологічно, адже ці клітини зберігають активну пам'ять і після пологів.\nЕкспресія мембранних білків надродини імуноглобулінів PD-1 і LAG-3 так званими T-клітинами пам'яті (вигляд Т-лімфоцитів, які зберігають інформацію про ті антигени, що діяли раніше та формують вторинну імунну відповідь, при цьому він відбувається швидше, ніж первинний) нагадує клітинам, що вони знову мають бути толерантними до розвитку плоду. Проте молекулярні порушення, нейтралізують експресію цих білків, активізують при цьому материнські CD8 + Т-клітини, і провокують викидень — це відбувається вибірково й не при першій вагітності.\nВчені Вагітність Відмінності Імунна система\nВчені довели, що схильність до гіпертонії стає вищою, якщо людина працює по 8 годин на день\nЯкщо працювати по 8 годин на день, то ризик захворіти на гіпертонію стає вищим.\n25 Грудня 2019 05:03


З’явилися перші зображення електрокару від Alibaba - Auto24\nЗ’явилися перші зображення електрокару від Alibaba\n15 січня 2021 , 20:48\nКитайський концерн Alibaba Group став повноцінним автовиробником. Днями було презентовано першій електрокар їх нового бренду IM.\nУ листопаді минулого року компанії SAIC та Alibaba Group створили марку Zhiji Auto. Прем’єра першого електромобіля під брендом IM (Intelligence in Motion) пройшла в онлайн-форматі. На презентації було показано не тільки електроседан, який надійде у продаж вже наступного року, але й SUV-модель, що вийде пізніше.\nСедан комплектується двома електричними моторами сумарною потужністю 544 кінських сил. Для моделі заявлені дві акумуляторні батареї – 93 кВт-год та 115 кВт-год, які підтримають бездротові зарядки. Автономність з акумуляторів на 115 кВт-год повинна складати не менше 870 кілометрів.\nВ інтер’єрі облаштують 39-дюймову цифрову панель приладів та 12,8-дюймовий екран для управління другорядними функціями електрокару. Особливістю седана стане також вбудований відеореєстратор Carlog, який буде встановлено на даху над лобовим склом. До його складу входять відразу три камери з охопленням в 180 градусів та можливістю знімання в 4K.


Як жінки чоловіків міняли | Жінка-УКРАЇНКА\nЯк жінки чоловіків міняли\nЩо робити, коли принц, за якого ви вийшли заміж, перетворився на звичайного чоловіка, котрий ніяк не бажає зробити вас щасливою? Шукати іншого принца! Де? Ну не на базарі ж... Там ви його точно не придбаєте. Та й на дорозі справжні мужчини, як відомо, не валяються. Проте хіба у вас немає найкращих, випробуваних пригодами подруг, також невдоволених своїми благовірними? Є? То прапор вам у руки! Обміняйтеся бодай на якийсь час своїми мужчинами. Раптом сподобається? В усякому разі, саме так і вчинили героїні цієї історії. І не шкодують, запевняючи, що їхній обмін — назавжди!\nМолода симпатична чернігівка Валентина пригадує, що звернула увагу на Руслана Суворова ще в першому класі. Хлопчик неабияк вирізнявся серед однолітків. Він був вищим на зріст і надзвичайно симпатичним. А ще дужим — міг дати відкоша навіть старшим школярам. Руслан краще за всіх грав у футбол, бігав кроси й катався на лижах. Він уже сидів верхи на коні, ходив із татом на полювання і тримав у руках скрипку. Як не дивно, навчався хлопчик також добре — половина однокласників списувала у нього домашні завдання.\n«Тривалий час Суворов абсолютно не переймався дівчатками — йому цілком вистачало спортивної секції та музичної школи, — розповідає Валя. — А я місця собі не знаходила — щодня лягала спати і уявляла свого Русланчика. Це були зворушливі, романтичні побачення: ми з ним начебто ходили в кіно, гуляли містом, сиділи в кав’ярнях, пристрасно дивилися одне на одного й сором’язливо цілувалися. Інколи він мені снився (ще б пак — стільки мріяти про цього хлопця!), тоді я прокидалася неабияк задоволена собою і увесь день перебувала в піднесеному настрої».\nВалю не бентежило, що Руслан навіть не здогадується про її почуття. «Він іще малий. Хлопчики набувають статевої зрілості пізніше, ніж дівчатка, — міркувала я. — Нехай трохи підросте, тоді й збагне, який скарб — за сусідньою партою».\nУ десятому класі у Руслана нарешті з’явилася дівчина. Втім, це була не Валентина, а білявка, котра теж, як і Суворов, займалася легкою атлетикою. У спортшколі вони й познайомилися. Настю туди привів її знайомий, а Руслан як визнаний чемпіон і старожил секції одразу взявся опікуватися новенькою. Незабаром вони вже чимчикували містом, узявшись за руки...\n«Я довго не могла в це повірити, хоч дівчатка із задоволенням пліткували про «солодку парочку», — зітхає Валентина. — Як же так? Я стільки років його кохаю! Вже вибудувала в уяві все подальше наше життя, а тут такий «облом». Ні, він, як і раніше, був привітний та галантний зі мною, жартома називав сусідкою, але наші стосунки цим і обмежувалися. Натомість якась зайда привласнила собі мого Суворова! Цьому треба було покласти край. Я мусила негайно щось придумати!»\nВаля ніколи не відчувала бодай якоїсь любові до спорту. Вона була худенькою, тендітною, часто застуджувалася, тому на біговій доріжці відверто пасла задніх. Безсило висіла на брусах, а коли стрибала в довжину, наступного дня не могла спускатися східцями — нестерпно боліли ноги. Проте кохання, як відомо, вимагає жертв. Отож Валентина записалася до тієї самої секції, аби на власні очі переконатися, що коханий їй зраджує.\n«Я тріумфувала, побачивши ошелешене обличчя Руслана, — пригадує вона. — Звісно, Суворов такого від мене не очікував! Мабуть, вважав, що я здатна лише м’ячі йому подавати та дурнувато верещати, коли він забивав гол (під час футбольних баталій у школі я вдавала з себе фанатку — за першої-ліпшої нагоди вмощувалася разом з іншими дівчатами на лавочку й несамовито підтримувала нашу команду, хоч насправді милувалася винятково красою та спритністю свого обранця). Та й, відверто кажучи, його пасія особливого враження на мене не справила — звичайна дівчина. Личко, правда, симпатичне і волосся гарне. Але чим я гірша? Вона добре бігає? Ну якщо це для нього так важливо, маю переганяти свою суперницю».\nТого дня Валентина тренувалася до сьомого поту. Руслан спочатку тільки жартував, потім приголомшено спостерігав за нею, згодом про щось стурбовано перемовлявся з білявкою. Незабаром Валя відчула, як хтось лагідно торкнувся її плеча. Озирнулася — поруч стояла Настя. Конкурентка приязно усміхалася:\n— А ти молодець, наполеглива!\nВалентина лише кивнула у відповідь і знову полізла на тренажер. Розлучниця занепокоєно похитала головою:\n— Тільки не можна першого ж дня отак упрівати біля цього залізяччя. Ти ж — неначе робот-термінатор! До навантажень треба звикати поступово, інакше завтра рук не підведеш...\n— Ну то й що? — непривітно відповіла Валя. — Це мої проблеми!\n— Послухай, — миролюбно промовила білявка, — я знаю, що кажу.\n— І не сподівайся — не надірвуся, — спопелила її поглядом Валентина. — Ось побачиш\n— я ще рекорди битиму!\n— Не сердься, я не хотіла тебе образити. Просто Руслан хвилюється...\n— О, то він уже за мене вболіває? — переможно вигукнула Валя, хекаючи на тренажері.\n— А тебе це дивує? Ви ж приятелі...\n— Він так сказав? Що я — його приятелька?\n— Авжеж, — розгублено стенула плечима Настя. — А хіба ні? До речі, ми завтра збираємося в кіно. Хочеш із нами?\n— А я вам не заважатиму? — недовірливо зиркнула на суперницю Валя.\nДо кінотеатру вони таки зайшли втрьох. Валя до останнього вагалася, гнівалася на Руслана та Настю, шпетила себе: «Я що, не маю власної гідності? Лікті ж кусатиму, спостерігаючи, як ця безсоромниця обіймається з моїм хлопцем!» Але все-таки вибігла з дому і встигла на сеанс. Руслан та Настя вже нетерпляче чекали на неї, причому Суворов ніжно тримав білявку за талію. «Так мені, мазохістці, і треба!» — подумки підколола себе Валентина, тяжко зітхнувши. Однак фільм був непоганим, а її однокласник поводився стримано — навіть не цілувався з Настею, коли в залі вимкнули світло. Невже вирішив змилуватися над бідолашною сусідкою — виявив гуманність? Чи їм просто було незручно розводити шури-мури на очах у знайомої?\nПісля сеансу Руслан і Настя провели Валю додому.\n— Ну як, тобі сподобалося? Не шкодуєш, що пішла з нами? — приязно поцікавилася білявка.\n— Дякую, — буркнула у відповідь Валентина.\nТепер на тренуванні Валею опікувалася Настя — ненав’язливо радила, що та як робити. Навчила масажувати стомлене тіло. Дотепно переповідала прочитані книжки, побачені фільми та різні жартівливі історії зі свого життя. А одного разу білявка буквально висмикнула подругу з-під автівки: вони, як завжди, поверталися зі спортшколи втрьох, переходили дорогу, і Валентина так замислилася, що мало не потрапила під колеса новенької «Тойоти». Руслан від побаченого аж за серце схопився:\n— Що ж ти, сусідонько, ловиш ґав? Ми ще повинні тебе, цілісіньку, неушкоджену, заміж віддати!\n— Спасибі за турботу, — мовила сумно Валя. — Тільки мій хлопець уже зайнятий, а іншого мені не треба...\nНастя мовчки співчутливо обняла її за плечі — так і дійшли до Валиної домівки. А наступного дня рятівниця ошелешила пропозицією:\n— Слухай, Валюшо, я до Руслана зустрічалася з іншим хлопцем. Костя дуже хороший, чимось схожий на тебе. Тепер він страждає, а я почуваюся винною. І, я думаю, ти до Руслана теж небайдужа?\n— Ну ти даєш, подруго! — розгубилася Валентина. — Якщо ти така здогадлива, навіщо пригріла на грудях гадюку та ще й завадила машині прищемити цій сучці хвоста? Хай би та «Тойота» твоїй суперниці трохи фігурку зіпсувала...\n— Облиш, — усміхнулася білявка. — Хіба ти в подібній ситуації не виручила б мене?\n— Не знаю, — чесно відповіла Валя. — Я вважала Руслана своїм. А тут з’явилася ти...\n— Серцю не накажеш, — не знітилася Настя. — Я нічого такого навмисне не робила — взагалі не вмію приворожувати хлопців! Руслан сам закохався, а потім уже я від його поглядів «попливла»... Проте знаєш, що мені спало на думку? А чому б тобі не познайомитися з Костею?\n— Оце вигадала! Навіщо йому я, коли він за тобою сохне?\n— А ось побачить тебе й пересохне. По-моєму, він може в тебе закохатися. Ти — на його смак!\n«Вона таки вмовила мене, — усміхається моя співрозмовниця. — Що то були за оглядини! Ми зібралися вчотирьох. Костя виявився спокійним, сором’язливим юнаком. Він із цікавістю поглянув на мене й, очевидно, не розчарувався. Хоч, звісно, йому було ніяково. Та і я пекла раків — не знала, як поводитися. Тому ініціативою повністю володіли Настя з Русланом. Вони без упину жартували, причому Суворов вихваляв до небес мене, а білявка — свого колишнього хлопця. Ми з Костею обмінялися буквально кількома фразами... Я повернулася додому зла, наче фурія. Це ж треба було себе отак виставити на посміховисько! Бідолашний Костик... Що він про мене подумає? Прийшла якась дурепа і двох слів зв’язати не може...»\nВтім, десь за півгодини пролунав дзвінок:\n— Валю, ви на мене дуже образилися?\n— Що ви, Костику, навпаки — це я сиджу і картаю себе за невдале побачення!\n— А воно було невдалим?\n— Ну я вас точно не вразила...\n— Валюшо, саме про таку дівчину я й мріяв. Але куди мені до Руслана! Вибачте, я знаю\n— Настя мені сказала...\n— Костику, ви мені сподобалися!\n— Справді? То ви завтра прийдете на побачення?\n«Бери мого Руслана, а мені віддай Костю...»\nВідтоді вони товаришували вчотирьох. Костя навіть до спортивної секції записався, аби якомога більше часу проводити разом із Валентиною. А незабаром він став її першим мужчиною. І хоч Валя й далі щодня бачилася з Суворовим, вона вже сприймала його лише як гарного та надійного приятеля, з котрим можна весело провести дозвілля.\nВласне, Руслан із Настею також часу не гаяли — білявка несподівано завагітніла, тож рідні змушені були готуватися до їхнього шлюбу. Молодята ледь школу встигли закінчити, як ступили на весільний рушничок. Звісно, свідками на цих урочистостях були їхні найкращі друзі — Валя та Костик.\n«А коли Настя народила донечку, — розповідає Валентина, — я залюбки погодилася стати хрещеною мамою дівчинки. На той час ми з Костею вже навчалися в університеті (спеціально вступили на один факультет) і теж готувалися до весілля. Ми й далі чудово дружили з кумами — всі свята зустрічали разом!»\nРуслан обрав фах історика, проте все більше переймався політикою. Працював у виборчих штабах, прагнув потрапити до Верховної Ради. Настя сиділа вдома з Софійкою. Вона була просто-таки зразковою мамою і мріяла народити ще й сина. Та Руслан не погоджувався — пояснював, що їй, такій молодій, вродливій, потрібно дбати про власну освіту й кар’єру. До того ж поява ще одного малюка може неабияк зіпсувати плани перспективного партійця Суворова.\n— Мені потрібно якомога частіше бувати у столиці, — розтлумачував, наче малій дитині, — адже саме там твориться велика політика! Ну хіба тобі не хочеться бути дружиною народного депутата? А я обов’язково ним стану! Ти ж у мені не сумніваєшся? Однак то — лише перший крок. Думаєш, я на цьому заспокоюся? Побачиш, неодмінно виб’юсь у губернатори чи міністри!\n— Авжеж, я в тебе вірю, — сумно зітхала Настя. — Просто ти все рідше буваєш удома...\nА ось Костика від політики нудило. Він мріяв про домашній затишок та дітей. Тож, гостюючи у кумів, залюбки бавився з Софійкою. Дівчинка, тільки-но побачивши Костика, щоразу щасливо всміхалась і тягнула до нього свої рученята. Настю це розчулювало до сліз.\nПроте Валентина народжувати дитину не квапилася. Категорично заявила чоловікові:\n— Я після університету вступатиму до аспірантури. Ось коли захищу дисертацію, стану кандидатом наук, тоді й можна буде подумати про нащадка.\n— Але ж Настя пішла в декрет і ніскільки про це не шкодує, — спробував заперечити Костик. — Яка у них чудова донечка!\n— Ну, то одружувався б із Настею. А мене й не сподівайся на домогосподарку перетворити... — пролунало у відповідь.\n«Власне, все найцікавіше в цій історії почалося на дні народження Софійки, — пригадує Валентина. — Зібралися вчотирьох, побенкетували та й поринули в ностальгійні спогади — про нашу спортивну школу та кумедне суперництво між мною і гарненькою білявкою, про те, як мене з Костиком знайомили... Ну й насміялися! І так гарно стало на душі».\nА вранці кумі подзвонила Настя:\n— Валю, знаєш, я оце майже ніч не спала, все думала... Помилилися ми з тобою, не тих чоловіків обрали!\n— Може, й не тих, та що вдієш? Вони ж нас ніби люблять... До того ж не пияки. Заробляють нормально. У тебе вже донька гарненька. Отож не бери в голову, подруго. Радій тому, що маєш.\n— Ні, ми з Русланом надто різні. Погодься, він більше тобі до пари. А ось Костя — наче для мене створений!\n— То що ти пропонуєш? Обмінятися чоловіками?\n— А чому ні? Ну що ти регочеш, тільки послухай: Руслан буде щасливий із тобою.\nСуворову потрібна саме така бойова подруга, яка стоятиме поруч на барикадах і заряджатиме йому рушницю. Чи ти не бажаєш стати «половинкою» відомого політика?\n— Ну от і стань, а мені віддай Костю. Ми з ним іще як мінімум двійко дітлахів народимо. І вам добре, і нам...\n— Що значить «віддай»? Він же не стілець. Це ж чоловік. Ми з ним у шлюбі!\n— То розлучіться...\n— Стривай, подруго, а Костик хоч знає про твої фантазії?\n— Ні, та, сподіваюся, він буде не проти. І мій Руслан — теж... Подумай, Валю, як гарно все може вийти! Ти спробуй переконати свого чоловіка, а я за Суворова візьмусь. І якщо вони погодяться, швиденько беремо ініціативу до своїх рук. Бо ці мужчини, як тільки доходить до серйозних сімейних справ, починають думати, мов гросмейстери. Так вони до пенсії вагатимуться, а владнати все треба зараз, доки Софійка маленька і ще нічого не розуміє...\nВалентина ошелешено поклала слухавку я довго не могла прийти до тями. А потім збагнула: Настя має рацію...\nВзагалі, все сталося навіть простіше, ніж вони очікували. Костя, уважно вислухавши дружину, спокійно кивнув у відповідь. Валя аж образилася, сльози набігли на очі:\n— І як я могла вийти за тебе заміж? Ти ж навіть не ревнуєш! А я, дурна, стільки переживала, як тобі це сказати.\nВін присів поруч, спробував обняти, та дружина рвучко випросталася:\n— І не думай! Будеш тепер зі своєю Настусею раювати. Ти ж, мабуть, увесь час тільки цього й хотів!\n— Я тобі не зраджував... — виправдовувався Костик.\n— Зраджував. Ану поклянися, що подумки жодного разу не кохався з нею, не уявляв її оголеною вві сні! Ну ось ти й почервонів. І які ж ви, мужчини, підступні!\nНаступного дня зателефонувала Настя:\n— Русланчик згодний, усе гаразд. Спочатку, правда, спалахнув, мов новорічна ялинка. Його трохи зачепило, що ми це вдвох спланували й за них, чоловіків, заздалегідь усе самі вирішили. Ну я ж його натуру знаю — зачинилася у ванній, почекала, доки перекипів.\n— І що він?\n— Покричав-покричав та й заспокоївся. А за годину постукав: «Настуню, будь ласка, відчини. Я поміркував — здається, в цьому щось є. Знаєш, я готовий спробувати».\n— Так і сказав? Ну хоч одна приємна новина!\n— А ти Костику говорила?\n— Ага, таке враження, що він тільки цього й чекав. Хоч би вдавано, як твій Суворов, обурився. А то кивнув, ніби я поцікавилася, чи приготувати йому кави...\n— То коли обміняємося? Може, завтра?\n— А чому завтра? Давай сьогодні!\n— Та ми ще з Русланчиком хотіли влаштувати прощальну ніч. Ну все-таки якийсь час жили разом, донечку народили...\n— Добре, завтра. Я щодо ночі теж подумаю. Треба ж по-людському попрощатися... Тільки вже завтра — неодмінно. Ми ж — не цнотливі сімнадцятилітні дівчатка, щоб розводити формалізм. Як-не-як свої люди — куми!\nВони розлучилися одночасно й так само разом справили весілля. Обидві наречені були в чудовому настрої. Їхні чоловіки почувалися не так упевнено.\n«Ще просто не звикли, — пояснює Валентина. — Ви, мужчини, — консервативніші, не так швидко адаптуєтеся до нових обставин. От інколи й виникають непорозуміння. Я, наприклад, завагітніла. Звісно, ненавмисне. Зібрали консиліум, тобто Настя з Костиком прийшли до нас у гості — кави попили, пограли в карти. Спільно порадилися й вирішили, що мені таки треба народжувати. Звичайно, наші з Русланчиком наполеонівські плани ніхто не відміняв. Але куми у нас надійні — пообіцяли з вихованням майбутнього синочка допомогти. Я й ім’я для нього придумала — Костик!»


Тіна Кароль: "Про Пугачову, віру в себе та 50 000 $" » Тина Кароль. Фан сайт певицы.\nГлавная страница » Пресса » Тіна Кароль: "Про Пугачову, віру в себе та 50 000 $"\nТіна Кароль: "Про Пугачову, віру в себе та 50 000 $" 3 октября 2007\nАлла Пугачова. От написала її ім'я, і навіть не знаю, що писати далі. Здається, що в її імені уже всім і все сказано. Як вона сама співала, "живи спокойно страна, я у тебя всего одна".\nВ моєму житті Алла Пугачова зіграла визначну роль. Спеціальний приз від неї, що я його отримала на конкурсі "Нова хвиля 2005" власне для мене був призом її особистої довіри.\nІ, мабуть, це найбільш відповідальна премія за все моє творче життя. Я мала виправдати вибір Примадонни, довести усім, що вона не помилилася.\nПам'ятаю, коли наступив третій конкурсний день, за попередніми підрахунками голосів було вже зрозуміло, що я посіла друге місце. Залишилася головна інтрига, кому вручить свій приз Алла Борисівна, кому дістануться 50 000 доларів та іменний кулон "Алла".\nСпочатку нагороджували фіналістів. Раймод Паулс, Ігор Крутой і Леонід Агутін вручили мені другу премію конкурсу, ваучер на 25 тисяч доларів, море букетів і "кришталеву хвилю", символ конкурсу.\nПісля нагородження всі учасники стали у дві лінії, і так вийшло, що я стояла у самому кінці.\nАлла Пугачова піднялася на сцену і, як мені тоді здавалося, навіть повітря навколо нас завмерло. Примадонна почала зі своєї вступної промови, а я стояла і думала про себе:\n"Ну, звичайно, це буду не я. Вручать якій-небудь дурепі, яка поруч стоїть. От, наприклад, Поліні Гагаріній. Або якому-небудь протеже. Але, все одно, друге місце – це теж велика перемога. Господи, спасибі і на цьому".\nПоки я все це про себе промовляла, Алла Борисівна вже закінчила говорити і тут я чую:\n"Свой приз я вручаю певице из Украины Тине Кароль!" У шоковому стані, перше, що я змогла вимовити: "Це зараз мене покликали?"\nПодальші події я можу зібрати, як окремі епізоди з життя, як пазли з дитячої картинки. Алла Борисівна мені вручає приз. Я від хвилювання починаю дарувати всі букети, що в мене були, їй. Кричу, щосили: "Спасибо, тетя Алла!"\nЯ була така щаслива!\nПісля завершення конкурсу я поспілкувалася з Аллою Борисівною вже у неї в гримерці. І, мабуть, саме тоді я почула фразу, яка стала мені відповіддю на всі мої питання. Фразу, що стала мені путівником по всіх моїх життєвих дорогах, що стала для мене формулою успіху і нескінченної віри у свої сили.\nАлла Борисівна мені сказала: "Порви их всех, детка!"\nКажуть, головне вірити в себе, а не у долю. Все можна змінити, все підвладно силі нашого бажання. У цьому я переконалася на своєму власному досвіді.\nЩе можу додати, що ще дуже важливо вірити у свої обіцянки. І тоді все буде виходити.\nІ якщо я кілька років тому пообіцяла Аллі Пугачовій "усіх порвати", то я обов'язково це зроблю. Ну, тільки в тому випадку, якщо я ще цього не зробила.\nП.С.: Як я могла забути про найцікавіше? Грошові призи! (25 000 доларів від конкурсу "Нова хвиля" ми одержали наступного дня. Правда, це були не 25, а 18 тисяч. 7 тисяч "з'їв" податок).\nА от приз Пугачової – 50 000 доларів, я мала отримати від самої Примадонни. Так, Я ЇХ ОТРИМАЛА. Усі п'ятдесят. Без податку. На ці гроші ми відзняли мій перший кліп "выше облаков".\nВсе необходимое для занятий зимними видами спорта Вы можете подобрать и приобрести в Интернет магазине зимнего снаряжения на http://www.winter-extreme.ru/. Всегда большой выбор сноубордов, горных лыж, беговых лыж, креплений, ботинок, масок, чехлов и всего необходимого для активного зимнего отдыха в горах!


Гнучкий графік роботи надає працівникам свободу вирішувати, коли і де виконувати свої службові обов’язки. Оскільки потреби працюючих батьків можуть значно відрізнятися, різні варіанти гнучкого графіка роботи зможуть допомогти батькам подбати про своїх дітей і сім’ї. Гнучкий графік роботи має на увазі віддалену роботу, скорочений робочий тиждень або надання гарантованої довгострокової відпустки для того, щоб працівники мали можливість доглядати за хворими, літніми або родичами, що мають інвалідність.\nЗ метою підтримки батьків, в обов’язки яких входить виконання критично важливих обов’язків на робочому місці, роботодавці можуть забезпечити підтримання чистоти і дотримання гігієни шляхом обладнання на робочих місцях можливостей для миття рук з милом і проточною водою або надання спиртових антисептиків для рук там, де поки не облаштовані пункти для миття рук водою. Необхідно підтримувати годуючих матерів, що працюють, створивши їм чисті і зручні умови для годування грудьми. Роботодавці також можуть забезпечити захист всіх своїх працівників, включаючи тих, хто працює віддалено, надавши їм важливу інформацію про заходи профілактики, а також інструкції щодо поїздок і рекомендації про те, як обговорювати пандемію зі своїми дітьми.\nРоботодавці можуть допомогти своїм працівникам, у яких спостерігаються симптоми COVID-19, направляючи їх до медичних працівників і в служби охорони здоров’я. Наприклад, роботодавці можуть надати список місцевих лікарень, установ охорони здоров’я та служб екстреної допомоги із зазначенням їхніх адрес та номерів телефонів, а також проінструктувати своїх працівників про те, як безпечно дістатися до медичних установ.\n6. Допомогти працівникам і їх сім’ям впоратися зі стресом.\nЗменшення потенційного фінансового навантаження на працюючих батьків у зв’язку зі спалахом COVID-19 має вирішальне значення. Заходи підтримки можуть включати в себе гарантування зайнятості, оплачувану відпустку через хворобу і фінансову допомогу у вигляді виплати дитячої допомоги і субсидій на медичні витрати. Вразливим групам, таким, наприклад, як працівники з низьким доходом і працівники неформального сектору, повинна бути надана особлива підтримка.\nпопередьте своїх пацієнтів, що з такими симптомами, як кашель, температура, нежить, краще дзвонити вам і обговорювати подальші дії по телефону, ніж приходити і тим більше – чекати в черзі.\nНаприклад, при контакті з кров’ю (можливість інфікування гепатитом Б), коли вкусила тварина (можливе інфікування сказом), людина отримала травму і їй потрібна профілактика правця.\nЯкщо ваша сім’я змушена залишатися вдома під час спалаху коронавірусної інфекції (COVID-19), цілком імовірно, що ваші діти проводять у мережі набагато більше часу, аніж раніше. Шкільне навчання, спілкування з друзями, бабусями й дідусями, навіть уроки музики — чимало всякого тепер відбувається в режимі онлайн.


автор: Наталія Кочан (м. Київ)\nОсвіта – один із стратегічних напрямків політики держави – втратила в деяких регіонах України світський характер, закріплений у 35-й ст. Конституції, ст.ст.5,6 Закону про свободу совісті і релігійні організації, ст.ст.5,7,8 Закону про освіту.\nОфіційно пропаговане "українське християнство" все більше уподібнюється релігії Стародавнього Єгипту чи Великої китайської імперії з їх обожненням системи управління державою, де чиновник за сумісництвом виконував функції жерця. Прибічники клерикалізації відшліфували словник-"новояз": "вікова традиція", "особливості розвитку", "захист моралі та духовності громадян", "національна ідентичність", "культурна самобутність", "менталітет народу", "глибока релігійність народу" тощо. Ці самі по собі не злі слова заступають словник демократії – "права людини і громадянина", "полікультурність", "толерантність", "плюралізм", "рівність".\n...Церква за умов додержання чинного законодавства має право працювати в школі, а в теперішній ситуації в Україні – зобов’язана. Але в деяких регіонах (Галичина, Рівненська та Закарпатська області), де "як експеримент" у школах викладається християнська етика, це питання потрапило у глухий юридичний кут. Точніше, йдеться про Львівську та Івано-Франківську області, де цей курс з факультативу переріс в обов’язковий предмет. Практика, що там склалася, – поза чинним законодавством і скоріше є не педагогічним експериментом, а політичним, юридичним. Чи під силу державі відновити в цьому регіоні пряму дію Конституції, а чи доведеться вносити до неї зміни, які скасують принцип відділення школи від церкви, тобто порушать один з фундаментальних принципів прав людини – право свободи совісті.\nКоротка передісторія питання. У 1992 р. у трьох областях Галичини (Львівській, Тернопільській та Івано-Франківській) з посиланням на необхідність послабити міжконфесійну напругу рішенням органів місцевого самоврядування як регіональний та експериментальний курс було введено у школах предмет "Основи християнської моралі". Ні тепер, ні тоді державні вузи не готували викладачів цього предмета. Згодом у Львівській (розпорядженням голови облдержадміністрації) та Івано-Франківській (рішенням управління облдержадміністрації) областях курс християнської етики став обов’язковим. За даними Міносвіти на сьогодні у Тернопільській області, де цей курс залишився факультативом, тобто добровільним для відвідування, християнська етика викладається у 1456 класах з 8577. Проте у Львівській області християнська етика є обов’язковим предметом у 80% шкіл. Заступник міністра освіти О. Я. Савченко доводить громадськості, що "за змістом і спрямуванням курс "Християнська етика" не є теологічним, він покликаний сформувати загальнолюдські моральні цінності".\nІнакше вважають представники Управління освіти Львівської облдержадміністрації, які затвердили до видання методичний посібник з християнської етики для шкіл регіону. У пояснювальній записці, якою відкриваються ці рекомендації, стверджується, що "релігійне виховання у школі не суперечить її світському характеру", що "наші школи завжди ставали базами формування свідомих українців, для яких первинними були Бог і Україна", і насамкінець прикликається "Боже благословення на благочестиву справу виховання дітей", яке має допомогти "перелити в них світло християнського вчення". Останні слова більш ніж справедливі, але – за законом – не в підручнику для державних шкіл.\n...Релігійним меншинам і невіруючим громадянам України незатишно на Галичині. Якщо у 80% шкіл Львівщини християнська етика є обов’язковим предметом, а громади віруючих греко-католиків становлять при тому 57% від загальної кількості зареєстрованих в області (вірних УПЦ – 2,2%, римо-католиків – 4,8%, УАПЦ – 16,3%, УПЦ КП – 12,2% ), то зрозуміло, що чимала кількість учнів (та їхніх батьків) не мають свободи вибору, а донедавна Львівщина славилась своїми правозахисниками.\nЧи дійсно виховний ефект курсу християнської етики на Галичині вартий того, щоб у школах повсюдно запровадити навчання правдам віри і практикувати віру? Відповідь, як мінімум, не може бути однозначною. Ось приклад. У травні цього року у Львові від побиття хуліганами помер композитор Ігор Білозір. Били за те, що він говорив українською мовою, вбивці ж – російською. Подібними прикладами рясніє історія Галицького краю у XX ст.: вбивства на національному й релігійному грунті, винищення своїх своїми за політичні погляди. Греко-Католицька церква за часів митрополита Андрея Шептицького завжди підносила свій голос проти людиновбивства. Коли у 1934 р. у Львові українські націоналісти забили на смерть знаного педагога І.Бабія, також українця, лише тому, що, за словами митрополита, "їм не подобалась виховна діяльність покійного. Вона була перешкодою у злочинній акції втягування середньо-шкільної молоді в підпільну роботу [Організації українських націоналістів. – Н. К.]", він засудив цей злочин. Злочин є завжди злочином, писав глава церкви, і "святій справі не можна служити закривавленими руками. Не перестанемо твердити, що хто деморалізує молодь, той злочинець і ворог народу". Але ще рішучіше виступали митрополит Андрей та єпископат церкви проти почуття ненависті, що його людиновбивство породжує, "бо не тільки у приватному, але й у громадському та політичному житті християнин не може ненавидіти і найзавзятішого ворога", "бо ненависть може бути джерелом ще більших і численніших злочинів" (Спільне послання всіх єпископів Греко-Католицької церкви, листопад 1943 р.).\nЦьогорічні події у Львові розвивалися за законами ненависті. Учасники жалобного мітингу вимагали виселити "всіх окупантів з наших земель"; вулицями міста лунали заклики і з’являлися написи "Катам не жити! Кров за кров!", "Геть російську культуру!", "Смерть кацапам!". Учасники похоронної процесії, в якій брали участь десятки тисяч віруючих, чимало греко-католицьких ієрархів, священиків несли плакати: "Для убивць Ігоря Білозіра відновити смертну кару!" (на цьому ж плакаті шибениця із зашморгом), "Не засудить суд – покарає народ". Сьогоднішні вчителі християнської етики не витримали перед очима своїх учнів іспит на християнську любов. Жодна з християнських церков цього краю не виступила з осудом і вбивства, і вибуху ненависті у відповідь.\nПідсумовуючи стан справ з викладанням християнської етики, голова Держкомрелігій В.Бондаренко на згадуваній зустрічі релігійних діячів з Президентом 10 лютого 1999 р. зазначив: "Фактично в багатьох школах релігія викладається, і потрібно або визнати, що ми порушуємо закон, або якимось чином його вдосконалити". За цими словами стояли й результати проведеної Міністерством освіти у 1995 р. перевірки "в західних областях, де в школах вивчають катехизис. Висновки її негативні. Є наказ про припинення викладання релігії в учбових закладах"; і результати проведеної Генеральною прокуратурою протягом червня-липня 1998 р. перевірки, що зафіксували порушення Закону про освіту, коли в деяких закладах освіти до навчального процесу активно залучались релігійні організації; і лист міністра освіти № 119-269 від 1.07.1998 р. з наказом припинити навчання релігії в державних школах. Жодне з цих рішень не було виконане.\nВиглядає, що процес вийшов з-під контролю держави, і повернути ситуацію в русло чинного законодавства їй не під силу. З боку відповідних державних установ не чути сьогодні посилань на необхідність додержання чинного законодавства in integro. Радше йде пошук, яким чином вийти з юридичного тупика: триматись верховенства закону чи post factum "вдосконалювати" його. У першому випадку треба буде повернути у правове русло кількісно невелику, але соціально активну частину суспільства, і без внутрішньої напруги тут не обійтися – надто довго держава заплющувала очі на порушення закону. У другому випадку Україна ризикує протиставити себе нормам міжнародного права щодо свободи совісті та віросповідання. Третього не дано, у правовій державі закон є закон.\nВіце-прем’єр-міністр України М. Жулинський вважає, що запровадження у школах Закону Божого "не треба ні пришвидшувати, ні регламентувати так чи інакше. Найкращим буде, мабуть, індивідуальний підхід у кожному окремому випадку. І вводити Закон Божий у шкільні програми лише за бажання батьків. Більше схильний до того, щоб ввести у школах курс релігієзнавства. А до віри людина приходить сама. Проблема ускладнюється ще й тим, що, хочемо ми того чи ні, Україна багатоконфесійна країна". Такий підхід гарантує непорушність основних громадянських прав і свобод в Україні, але не дає відповіді на питання, як відновити ці права і свободи там, де їх уже порушено.\nГірше з освітянами. Їхня позиція не дає підстав для оптимізму. Ніхто не заперечує, що рівень суспільної моралі залишає бажати кращого (але це споконвічна проблема для всіх суспільств без винятку в усі часи). Проте обговорення причин негараздів зводиться переважно до "пропаганди насилля, жорстокості й розпусти" в засобах масової інформації та на телебаченні, і нічого не говориться про те, з чим діти стикаються щодня у школі: про "додаткові" уроки як опосередкований хабар вчителю; про зливу золотих медалістів на тлі загального падіння рівня та якості знань, отримуваних у школі; про аморальність системи вступу до вищих закладів освіти; врешті про позбавлення молоді перспектив на самореалізацію чесним шляхом на батьківщині. Телевізор можна не вмикати, а в цих параметрах системи освіти й виховання діти мають не просто жити, а навчитися як вижити, як не загубити совість і гідність.\nЧи здають собі справу церкви, які ратують за одержавлення християнської освіти й виховання, що на них чекає? Духу християнства на уроках такої "християнської етики" не буде, буде ідеологія, зміст якої визначатиме держава. Самі же церкви вишикують за списком на право допуску до школи згідно з їхньою політичною доцільністю. Перелік ознак неблагонадійності вже озвучується: там мова не державна, там національність не українська, там дух не український, там церква не досить традиційна, там центр керівний за кордоном, а там моляться не тим угодникам...\nЧи є альтернатива одержавленню Закону Божого? Звісно є, і навіть у вітчизняній історії. Проти одержавлення катехизації виступали саме ті, хто на досвіді переконався у згубності одержавлення християнської освіти й виховання передусім для церкви і віри. Свого часу святитель Інокентій (Веніамінов) висловив революційне як для середини XIX ст. твердження, яке на сьогодні є наріжним каменем міжнародного законодавства з питань свободи совісті та віросповідання. У Російській імперії Закон Божий був тією дисципліною, з якої змалку закладалася у свідомість дітей на всіх обширах імперії тріада "самодержавство – православ’я – народність" [sic! "незалежна держава – українське християнство – національна ідентичність". – Н.К.]. Святитель Інокентій доводив, що "надія на виправлення нашого народу під оглядом моралі в училищах дуже мала", "суспільство не може, а батьки не бажають чи також не можуть. Але може Церква... Церква і може і повинна дбати про це". Сьогодні тяглість традиції – відповідальності церкви за здійснення покладеної на неї місії і батьків за християнське виховання своїх дітей – бачимо в низці недільних шкіл при храмах, які організувались та існують за спільною ініціативою сім’ї і церкви. Мережа недільних шкіл в Україні зростає: на сьогодні їх уже майже 6,5 тисячі. З них понад 3 тисячі – найбільше від усіх інших церков – створено при парафіях Української православної церкви. Всеукраїнський союз християн віри євангельської (п’ятидесятники), маючи 900 громад, заснував 560 недільних шкіл. Тож і віра передається та зберігається не-ушкодженою, і закон дотримується.\nМожливість ширше розгорнути власну освітню й виховну працю ускладнюється для церков не стільки недосконалістю закону України про освіту, скільки практикою його виконання. В законі відсутні прямі формулювання щодо права релігійних організацій засновувати заклади освіти й ліцензувати в Міносвіті програми навчання на тих самих правах, що їх мають усі інші організації недержавної форми власності". У правовій державі за такого формулювання діє принцип "дозволено те, що не заборонено". Але саме це й не спрацьовує в реаліях сьогоднішньої України, тому церкви фактично опинились заручниками чиновничої сваволі.\nПро іншу можливість уникнути одержавлення християнської освіти й виховання говорив у наведеному вище інтерв’ю віце-прем’єр міністр М.Жулинський: за бажанням батьків священик може вести у школі відповідні факультативні заняття. Але й це має бути чіткіше прописано в законі про освіту, щоб дозвіл на працю не залежав виключно від особистих уподобань шкільної адміністрації, щоб діти будь-якого віросповідання мали можливість отримати в стінах школи релігійні знання від священнослужителя своєї конфесії чи релігії, не порушуючи при тому права інших дітей, як віруючих, так і невіруючих. Цей варіант також у руслі чинного законодавства; а держава, надаючи церквам право працювати у приміщенні школи (без орендної плати, у вільний від навчання час, включно із суботою й неділею), в такий спосіб могла б компенсувати, до певної міри, заподіяні церкві в минулому кривди і збитки. <...>\nУ християнстві закладено потужний потенціал для демократичних перетворень, піднесення й оборони гідності людини, прав особи і громадянина; на те спираються моральні підвалини західних демократій. Ніхто не заперечуватиме, знаючи історію, що у християнстві закладено й не менш потужні деструктивні можливості: релігійна нетерпимість, війни, переслідування іншодумців, занепадництво перед сильними світу цього. Питання в тому, що у християнстві актуалізувати. Скориставшись відділенням від держави, церкви в Україні могли б стати дійовим чинником створення основ громадянського суспільства, виступивши захисниками прав особи, але виглядає, що не так просто позбутися їм "кормиги рабства" і згадати про своє – дане як обов’язок – покликання до свободи.


Комунальний заклад "Базова бібліотека Іванівської селищної ради " : листопада 2013\nДень подяки, побажань та пропозицій.\nДля чергової зустрічі в бібліотеці з односельцями бібліотекар Інтернет-центру підготувала презентацію під назвою "Інтернет на службі у громади села".\nЗібрана інформація за перший навчально- трудовий рік Пункту вільного доступу до мережі Інтернет насичена цікавими пунктами. Привітання гостей в веселій віршованій формі дало з самого початку зрозуміти, що захід не стане сухим звітом. Арена побажань, пропозицій та подяки усіяна посмішками відвідувачів Інтернет-центру показала, що реалізація проекту "Бібліоміст" в бібліотеці проходить успішно.\nКоротко кажучі "Іванівці задоволені:потреби реалізовуються, навики отримуються, кількість відвідувачів збільшується."\nГості мали змогу побачити, як просто, використовуючи можливості Інтернету, можна здійснити віртуальну подорож в будь-яку країну світу, зайти на сайти державних установ, знайти будь-яку потрібну інформацію, а також почути про успіхи учасників групи тренінгу.\nДаніленко Л.В. представила свій фільм-презентацію сімейного альбому, Соклінська І.В розказала, як можна зробити красиву музикальну листівку і поздоровити своїх дітей з річницею шлюбу, а Путіленко О.А., через Skype зв'язок, дала змогу познайомитися присутнім з її донечкою Вікторією, яка люб'язно побажала всім доброго настрою та успіхів в освоєнні комп'ютерів, програм та Інтернету.\nЗвичайно ж не обійшлося без нагород. Активні учасники групи тренінгу відзначені подяками та призами від гуртка юних майстринь бібліотеки "Паняночка".\nФото на пам'ять - добра традиція всіх зустрічей, не будемо її відміняти.\nПідсумки підведено. Починаємо реалізовувати плани на 2014 рік.\nДо Всесвітнього дня боротьби зі СНІДом в бібліотеці організована виставка - заклик "СНІД наступає: остерігайся!" та бібліотекар Максак В.А. провела каскад інформаціїї "Про СНІД на повен голос" для учнів 9 класу ЗОШ №2.Молодь дізналася, що існують три основні шляхи передачі ВІЛ від однієї людини до іншої, як вірус імунодефіциту не передається, заходи профілактики та ін. Учні відповідали на запитання вікторини -тесту "Що ти знаєш про ВІЛ / СНІД".\nБібліотека провела до 175 - річчя від дня народження\nІ. Нечуя -Левицького літературну світлицю "Співець душі народної" та до 150 -річчя від дня народження Ольги Кобилянської літературну сторінку "Усі думки тобі, народе вільний, і пісня серця, музика душі тобі!" для учнів 7 - 9 класів Іванівської ЗОШ №2. Учні ознайомилися з життє-\nвим та творчим шляхом письменників, зачитували уривки з улюблених творів. Бібліотекар розповідала, що творча спадщина І.Нечуя -Левицького нараховує не один том, візитною карткою письменника стала повість "Кайдашева сім'я", учні мали змогу більш детальніше дізнатися про цей твір.\nТакож віддали шану письменниці Ользі Кобилянській, розумній жінці, людині з великої літери, яка вивела нашу літературу на європейський шлях.\nДень пам 'яті жертвам голодомору.\n23 листопада до дня пам'яті жертв голодомору бібліотека провела мітинг - реквієм "Не звільняється пам'ять, відлунює знову роками" біля пам'ятного знаку жертвам голодомору у 1932 - 1933 роках у центрі селища. Ведучі розповіли про скорботний день пам'яті жертв голодомору в Україні. Мучеництво дідів і прадідів не зітерти з нашої пам'яті. Потрібно пам'ятати скільки на Україні голод забрав людських життів, яка смертність дітей... Ніхто не має права про це забути. Всі присутні на мітингу запалили свічки, поклали квіти і колоски до підніжжя пам'ятного знаку та хвилиною мовчання вшанували пам'ять жертв голодомору.\nВ бібліотеці читачі мали змогу ознайомитися з книжковою виставкою "А братик плакав, просив їсти..." : історія свідчить."\nА до нас повернулась ВЕСНА\nІрина Олександрівна Чорна люб'язно згодилася представити свою колекцію художнього розпису Петриківки на нашому блозі. Це тільки маленька часточка всіх робіт, якими вона звеселяє домогосподинь в їх повсякденній праці на кухні.\nКожна робота Ірини Олександрівни неповторна, тому, можна сказати,що єксклюзивна.\nРозписні платівки, дощечки, ложки, копистки - придадуть кухні вишуканості, затишку. Відомо, що красивий посуд придає навіть смаку стравам, апетиту , приємної розслабленості за трапезою, а гарно прикрашені стіни на кухні надихатимуть господиню на приготування смачних шедеврів ексклюзивних борщів, легшого за пух картопельного пюре, соковитої з золотою скоринкою качечки.............\nНаче розпис Петраківкою ллються слова з її вуст описуючи своє захоплення. «Мистецтво існує, щоб служити людям, приносити радість і задоволення. Цього можна досягти, якщо навчитися сприймати прекрасне і розвивати здібності через клопітку, наполегливу працю. Ще з дитинства мене приваблювали безмежні степові простори з їх неповторною квітучою красою в різні пори року. Я намагалася спостерігати за всім, що було приємно моєму оку: за формою, окресленням, кольором , світлом різноманітних предметів у природі.\nПетриківський розпис має свої особливості. Композиції створюються за допомогою певної символіки. Головна дійова особа в розписі - квітка., що символізує вершину гармонії та краси в природі. Людина розглядається на рівні з квіткою, на рівні з пташкою. Це вчить нас жити в гармонії з навколишнім світом, природою, собі подібними. Учить правильно будувати сім’ю, суспільство. Калина символізує дівочу вроду, зозуля - таємниця вічного плину часу, півник - пробудження, відродження, родинне щастя"- говорить Ірина Олександрівна.\nТалант художниці - від Бога, тому і лягають яскраві мазки наче веселкова пісня, тому і радують так очі, і в оселях де є її роботи оселяється весна разом з добрим настроєм.\nТолерантність - шлях до примирення\nТолерантність це мистецтво, яке виражається в терпимому ставленні до іншого, несхожого на тебе, прийняття іншої людини, інших думок і поглядів. Обговорити тему «Толерантність – шлях до примирення» бібліотека запросила до себе жителів рідного села. Відвідувачі Районного центру зайнятості та студенти Іванівського професійного аграрного ліцею мали змогу більше дізнатися про беззаперечну користь толерантної поведінки в суспільстві.\nДля того, щоб досягати успіху в житті, не витрачати сили на конфлікти, “побутові війни”, доцільно сформувати та розвивати в собі цю прекрасну рису характеру. Тест "Наскільки я толерантний" виклив жваві висказування присутніх, показав різнобічні погляди на приведені для прикдаду життєві ситуації, допоміг зрозуміти, що іноді варто робити чесний самоаналіз своєї поведінки, та нагатися зрозуміти погляди на поведінку інших.\nПерегляд улюбленого мультфільму про кота Леопольда та його "друзів", показав приклад дружнього відношення навіть до ворогів, аби не загорілося полум'я ворожнечі і не спалило місток до примирення.\nНа завершення заходу, "круглий стіл" обійшов " Мішечок порад" і учасники мали змогу закріпити в пам'яті загально прийняті правила поведінки та спілкування.\nТолерантність принципово важлива не тільки в прояві її до своїх сусідів,вдома, на роботі, а і в інтересах міжнародної злагоди, щоб кожна людина,громада та нація усвідомлювали та поважали багатокультурний характер людського співтовариства.\nДо дня української писемності та мови в бібліотеці з учнями ліцею проведена вікторина "У ріднім слові - цілий світ".Питання були складними,але цікавими.Кожна відповідь учнів була доповнена та прокоментована бібліотекарем.Питання задавалися,як з мови так із літератури.\n8 листопада 2013 року в Пункті вільного доступу до мережі Інтернет центральної районної бібліотеки відбулось спільне засідання Президії районної ради, постійної комісії районної ради з питань гуманітарної політики, охорони здоров’я та соціального захисту населення, Координаційної ради з питань місцевого самоврядування при голові районної ради.\nНа засіданні були присутні Корнієнко В.А, голова районної ради, Козак Ю.М., заступник голови районної ради, Кідрук П.Д., заступник голови районної державної адміністрації, депутати районної ради, сільські голови, керівники районних організацій та бібліотечні працівники. Відкрив засідання голова районної ради Корнієнко В.А.\nПро реалізацію програми «Бібліоміст» в районі доповідала Андрійчук С.Ф., директор комунального закладу «Іванівська центральна районна бібліотека».\nВ ході засідання обласна бібліотека для юнацтва ім. Б.Лавреньова долучилася до цього заходу в режимі on-line. Відбулося скайп-спілкування заступника директора з основної діяльності Ігнатової Т.Ф. та зав. науково-методичного відділу Тарадименко І.І. з аудиторією в Іванівській центральній районній бібліотеці.\nНа зустрічі обговорювались питання щодо основних аспектів планування бібліотечної діяльності на 2014 рік та участі бібліотек Іванівської ЦБС в обласних інтернет проектах, ініційованих обласною бібліотекою для юнацтва ім. Б.Лавреньова: «Бібліовіночок Кобзарю» до 200-річчя Т.Г.Шевченка та «Херсонщині – 70» до 70 річчя заснування Херсонської області.\nСпілкування on-line відбулось і з Першотравневою бібліотекою, учасницею проекту «Бібліоміст».\nПрисутні мали змогу ознайомитися з реалізацією проекту в районі, як змінилися бібліотеки за останній рік. Були продемонстровано на практиці використання сучасних інформаційних технологій та впровадження нових інноваційних заходів.\nДосвідом роботи поділилася Марусяк Л.В., бібліотекар Нововасилівської бібліотеки ім.В.Стуса.\nЗдається, в наш час немає пори року , яка б не була "гаряча". Кожен день має свої турботи, якийсь менші, якийсь більші. Ми звикли до них. Коли з'являється вільний час, то відпочиваючи - ми всеодно щось робимо. А уявити бібліотекаря, котрий у вільну хвилинку сидить за столом і дивиться в стелю, просто не реально. В бібліотечному Інтернет пункті завжди вирує життя. Зустріч учасників гуртка "Паняночка" дає можливість з'єднати корисне з приємним.\nРозважаючись можна зробити красиві ре чі.\nСтворення таких симпатичних речей не потребує великих затрат ні матеріальних, ні часу.\nА ще їх можна подарувати друзям. Буде приємно, правда?\n8 листопада 2013 року в Пункті вільного доступу...


Медики зламали життя невинній жінці, через це вона не може мати дітей - Новини Українці\nЖінка позбулася яєчників через помилку лікарів\nЖінка на ім'я Ребекка Грін пережила найжахливіший період у своєму житті. Як виявилося, лікарі, до яких вона звернулася, зробили неймовірну помилку.\nМамі, у якої є двоє дітей, поставили жахливий діагноз – рак яєчників. Після того, як вона звернулася до медиків, її життя змінилося назавжди.\n42-річна жінка страждала від різких болів в районі живота протягом 23-х років. Медики сказали, що у неї – синдром роздратованого кишечника. Через це лікарі рекомендували видалити їй маткові труби і яєчники.\nОскільки Ребекка боялася за своє життя, вона писала емоційні прощальні листи своїй 21-річній дочці Еллі і 10-річному синові. Жінка розповіла про те, що у неї не було іншого вибору, як зробити цю операцію. У підсумку, виявилося, що це був не рак.\n"Я відчувала, що у мене немає іншого вибору, окрім як видалити їх. День, коли мені видалили яєчники, був днем, коли мій світ назавжди змінився. Це був найдраматичніший, сльозливий, страхітливий і руйнівний душу час за всю історію. Хірургічна менопауза ніколи не закінчується; мої кістки сильно болять, мені стає жарко, як ніби я можу втратити свідомість, а якщо мої пластирі після ЗГТ закінчилися, Я не можу встати з ліжка через біль. А тепер я хочу переконатися, що інші не страждають поодинці, як я. я втратила яєчники через підозру на рак яєчників, але виявилося, що це не рак", - розповіла жінка.\nНагадаємо, що у Філіппінах хлопець страждав від болю в грудях, не знаючи про забуте лезі ножа всередині його тіла.\nЯк раніше повідомляв портал "Українці", лікарі змусили жінку нести ампутовані ноги її чоловіка.\nТакож портал "Українці" писав, що жінці вирізали сідниці після ін'єкцій краси.


Візова пітримка. Робота за кордоном. м. Івано-Франківськ\nГоловна Оголошення Біржа праці (Шукаю роботу, Пропоную роботу) Робота за кордоном Візова пітримка. Робота за кордоном.\nПропоную Візова підтримка- підготуємо повний пакет документів до воєвудських віз,польські робочі та шенген візи,реєстрація, запрошення, литовські шенген та бізнес візи, іспанська шенген віза.


Правила та вправи для красивої постави - BOMBA-NEWS\nПравила та вправи для красивої постави\nВправи для тих, хто веде пасивний спосіб життя\nЗолоті правила правильної постави\nЯк зробити поставу гарною?\nКрасива і пряма спина, горда посадка голови, впевнений крок. На жаль, цим не можуть похвалитися багато людей. Але слід пам’ятати, що постава дозволяє не тільки візуально створювати гарний силует, але і є запорукою здоров’я.\nЯкщо виникла звичка постійно сутулитися, це може стати причиною погіршення самопочуття. Наприклад, частих головних болів. Не треба засмучуватися, адже виправити поставу можна за допомогою спеціальних вправ. Крім цього варто змінити спосіб життя, привчити себе до елементарної гімнастики і намагатися тримати спину рівно.\nСучасні дівчата і жінки, на жаль, не можуть похвалитися красивим силуетом. Багато з них ведуть сидячий спосіб життя, що позначається на формуванні постави, а особливо викликає втому.\nВажко сидіти на одному місці і не міняти при цьому позицію. Тому дівчата починають соватися на місці, а неправильне положення може призвести до викривлення хребта. Надмірні навантаження негативним чином позначаються на стані здоров’я. Навіть діти страждають на сколіоз та іншими формами викривлення хребта.\nНеобхідно більше рухатися, не носити тяжкості, вибирати зручне взуття і не надто захоплюватися високими підборами. Інакше це може призвести до развітіемкіфоза, сколіозу, лордозу і т.д.\nСідаємо на край стільця таким чином, щоб гомілки, стегна і спина перебували під кутом в 90 градусів один до одного. Потім вільно опускаємо руки, а плечі необхідно злегка зігнути. Потрібно напружувати одночасно м’язи спини і живота, а також ікри ніг. Плечі відводимо назад з таким розрахунком, щоб лопатки з’єдналися, а голову закидаємо. Сидимо в такому положенні декілька секунд, при цьому в тілі відчувається напруга. Потім слід розслабитися.\nВстаньте зі стільця і з’єднайте разом п’яти, напружили м’язи живота, коліна і сідниці. Потім піднімають на мисках досить високо, напружуємо тіло і повільно розслабляємося. Необхідно виконувати вправу досить часто і тоді постава буде красивою.\nНеобхідно їх дотримуватися, щоб зробити поставу витонченої навіть при виконанні домашньої роботи.\nКраще присідати, а не нахилятися, якщо потрібно завантажити пральну машину.\nЯкщо щось ріжете, то не треба згинатися над робочою поверхнею, а краще сісти за стіл.\nЯкщо прасуєте білизна, то встановлюйте дошку на висоті 15 сантиметрів від ліктів.\nЯкщо потрібно підняти річ із підлоги, то згинаємо ноги, а руками впираємося в стегна, що дозволить полегшити згинання і випрямлення тулуба.\nДля прибирання приміщення від пилу краще скористатися щіткою з довгою ручкою.\nВажкий тягар краще не піднімати. Однак дівчата звикли носити пакети з супермаркету, а адже це позначається на поставі. Наприклад, жінкам заборонено піднімати вантаж, який важить більше 20 кілограмів, а для чоловіків максимум становить в 50 кілограмів. Навіть якщо доводиться підняти щось з підлоги або поверхні, розташованої низько, необхідно зігнути коліна, присісти, а потім взяти предмет і акуратно підняти його.\nМити посуд треба так, щоб ноги були трохи зігнуті в колінах. В такому випадку можна тримати спину рівною, а якщо цього не робити, то після довгого миття може виникнути дискомфорт.\nОтже, як зробити красиву поставу за допомогою інших вправ? Для того щоб зберегти і підтримати гарну поставу необхідно зміцнити м’язи стегон, живота, спини, плечей і шиї. При цьому вони повинні працювати активно, взаємодіючи один з одним. Наприклад, якщо руки занадто слабкі, то на спину припадає основне навантаження. А це провокує витрата енергії, втрачається тонус м’язів і вони можуть «провіснуть». Це позначається на кровообігу і викликає набряклість ніг.\nРозтяжка допомагає зробити м’язи більш еластичними. Сідаємо по-турецьки, а кисті рук складаємо «в замок». Потім потрібно підняти руки над головою, щоб долоні дивилися вгору і потягується. Коли руки опускаєте – робите глибокий видих.\nСідаємо на коліна і заводимо за спину руки. Тепер необхідно їх підняти, але при цьому треба напружити м’язи живота. На глибокому вдиху слід застигнути на пару секунд, а з видихом – опустити голову на груди. Тепер можна розслабитися.\nМ’язи плечового пояса теж треба зміцнювати. І для цього підійде наступну вправу: стаємо перед дзеркалом біля стіни, опускаємо руки вниз і випрямляється так, щоб п’яти, лопатки і сідниці торкнулися стіни. Голову необхідно тримати прямо. Застигаємо на пару секунд, а потім робимо пару кроків вперед і стежимо за відчуттями.\nСтаємо перед дзеркалом, опускаємо руки вниз, спиною не треба торкатися стіни. Необхідно зафіксувати поставу і виконати пару вправ. Спочатку розводимо руки в сторони і піднімаємо в бік ногу. Після цього треба постаратися в такому положенні присісти, а потім встати.\nОбов’язково варто більше ходити, присідати з легкими гантелями. Стаємо біля стіни спиною, притискаємося до неї і намагаємося відчути кожен м’яз. Стежимо за відчуттями, напружуємо м’язи живота, правильно дихаємо. На вдиху треба випнути живіт, а на видиху – втягуємо його. Всі вправи треба виконувати по 10 разів кожен день.\nПісля цього рекомендують робити розтяжку: лягаємо на спину, витягуємо по черзі ноги і руки. Потім стаємо на коліна і корпусом намагаємося тягнутися максимально вперед. Фахівці радять висіти на турніку не до виконання вправ, а після цього. Турнік дасть можливість всім м’язам розслабитися, а також розтягнути хребет. Здоровий хребет і гарна постава – це основа нашого здоров’я і захист від різних захворювань.\nПотрібно частіше робити зарядку, ходити пішки, змінювати позу на роботі і частіше відволікатися!


Михайло Федорович Ларіонов народився 3 червня 1881 року в сім'ї військового фельдшера. Дитинство провів у провінційному Тирасполі. У 1898 він вступив в Московське училище живопису, скульптури і зодчества, де навчався у Коровіна і Сєрова. В училищі Ларіонов познайомився з правнучатого племінницею дружини Пушкіна Н.С. Гончарової, яка незабаром стала його вірною соратницею.\nАвтопортрет Ранній період творчості Ларіонова відзначений імпресіоністський підходом. У успадкованої від французьких художників манері створював він цілі мальовничі серії. Такі «Рожевий кущ», «Сад», «Риби при заході сонця» (усі 1904). Ці та їм подібні твори мали успіх на самих різних виставках, включаючи експозицію осіннього салону-1906 в Парижі.\nУ 1907 році Ларіонов відкрив для себе народне примітивне мистецтво, російський лубок. Етап примітивізму у творчості художника чи не найбільш плідний. Він захоплюється вуличної культурою. З'являються його серії «Франт», «Перукарі», полотно «Хліб», що нагадує вивіску булочної. Примітивізм Ларіонова знаходив джерела натхнення навіть у забірних малюнках і написах.\nНатюрморт. Бузок. У 1910-х роках Ларіонов проявив себе як блискучий організатор, очоливши групу молодих московських художників. Він підготував і провів виставки іконописних оригіналів, лубка. На виставці «Мішень», де демонструвалися також твори художників-самоучок і дитячі малюнки, Ларіонов представив роботи серії «Венери» і «Пори року» (1912), які були розцінені критиками як виклик. У них використані мову дитячого малюнка і архаїчна символіка, доповнена невигадливою текстом.\n«Мішень» стала вищою точкою розвитку художніх ідей Ларіонова. Тут народився лучізм, заклав початок абстрактного мистецтва.\nВ духані З 1912 року Ларіонов багато займався графікою. У 1914 році він брав участь у боях Першої світової війни, був контужений. У 1915 році на запрошення Дягілєва разом з Н.С. Гончарової приєднався до трупи «Російського балету», подорожував разом з нею по Європі, працював над ескізами костюмів і декорацій. У 1920-х він стає художнім радником Дягілєва.\nЗ 1919 року Ларіонов та Гончарова оселилися в Парижі. Художник продовжував займатися станковим живописом і графікою, брав участь у виставках, серйозно захопився колекціонуванням. В останні роки життя багато часу приділяв літературній праці.\nПомер художник 10 травня 1964 року в Фонтене-о-Роз.


Дія: Апетитне, шлунково-кишкова, сечогінний, потогінний, жовчогінний, жарознижувальну, протиблювотну, протисудомну, снодійне, протиглисний, тракту, при малярії, водянці, хворобах печінки і селезінки, подагрі, зовнішньо - при набряках, ударах, безсонні.\nОпис: багаторічна сіро-біле, корнеотприськово, трав'яниста рослина. Стебла прямі ілівосходящіе, 20-40 см заввишки. Листя двічі-тричі перістораздельние з лінійними часточками, як і вся рослина шовковисто сероопушенние. Кошики кулясті, дрібні, пониклі, зібрані в волотисте вузьке суцвіття. Віночок жовтий, пухнастий.\nЦвіте в липні-серпні. Росте у лісостеповій та степовій зонах, на степових і оступінених схилах, старих покладах, на солонцюватих луках, в супіщаної степу, на вигонах, пасовищах.\nВикористовувані частини: з лікувальною метою використовується трава (стебла, листя, квіти) і листя.\nЗбір. Час заготівлі липень-серпень.\nПротипоказання. Не рекомендується застосовувати вагітним жінкам і літнім огрядним людям.\nНастій. 1 чайну ложку сухої трави полину австрійської на 2 склянки окропу, настояти 15-20 хвилин, процідити. Приймати по чверті склянки повільно ковтками 3 рази на день за 30 хвилин до їжі, підсолодивши за смаком.\nВарикозне розширення вен. Розтерти в ступці свіжі головки і листя полину, змішати 1 ст. ложку кислого молока і 1 ст. ложку стовченої маси, нанести рівним шаром на марлю, накласти на хворі місця, покрити зверху целофаном. Через 30 хвилин зняти і змастити сметаною у напрямку знизу вгору. Курс: 3-4 дні, через кілька днів повторити.


« Previous 1 … 5023 5024 5025 5026 5027 … 18783 Next »\ncbd oil what is cbd <a href=" https://cbdtincturesui.com/ ">cannabidiol oil </a> cannabis tincture hemp oil vs cbd oil\nDequan Armstrong from Daly City was looking for cheap admission paper ghostwriting for hire for school\nAbraham Gill found the answer to a search query cheap admission paper ghostwriting for hire for school\nДиво-жінка 1984 2020 дивитися онлайн кіно 6d\nНа відео зображені найяскравіші моменти стрічки: як головна героїня демонструє свої суперздатності, спецефекти, пейзажі острова, на якому жили амазонки.\nЛаскаво просимо в 1980-ті роки з новою масштабною екранної пригодою Диво-Жінки. Загалом про Диво-жінку планують зняти три фільми. Водночас актриса підкреслила, що ведучий зробив найбільший спойлер для прихильників "Диво-жінки", які в очікуванні на вихід нової стрічки. Як годиться, у кожного з пасажирів лайнера був мотив вбити, тому всі підряд – підозрювані. Справді, 80-і – це була вершина післявоєнної Америки, американська гегемонія. Режисером стрічки знову виступає Петті Дженкінс. Режисеркою стала Петті Дженкінс, а Галь Гадот виконала головну роль у стрічці.\n"Гамбіт" (фантастичний бойовик, березень 2020 року) – і знову про комікси Marvel. Лінді Геммінґ — англійка, у портфоліо якої такі гучні фільми, як «Лара Крофт — розкрадачка гробниць», «Бетмен: Початок», «Казино Рояль», «Темний лицар» і «Гаррі Поттер. Наразі перші кінокритики вже встигли оцінити фільм "Диво-жінка 1984". Про це повідомляє Variety. Крім Галь Гадот, у фільмі знімаються Кріс Пайн в ролі Стіва Тревора, Крістен Уіг в ролі Гепарди, Педро Паскаль - Макс Лорд, Робін Райт в ролі Антіопи і Конні Нільсен в ролі Іпполіти. Повноцінний трейлер майбутньої картини очікується найближчим часом, а поки актриса Галь Гадот, яка виконала роль Діани Принс в супергеройський картині, поділилася коротким тизером з шанувальниками.\nГоловні ролі в картині зіграли Педро Паскаль, Кріс Пайн і Крістен Уіг. Фоном для романтичного знімка став меморіал Лінкольну. Бачив Tears for Fears. Я завжди мала плакати із цим коміксом, навіть під час знімання першого фільму в мене на стіні висів величезний плакат із «Царства небесного». Щоб підігріти цікавість кіноманів до цього довгоочікуваного фільму, у мережу злили відео перших хвилин супергеройської стрічки, які захопили мережу видовищними кадрами. Єдине, що відомо: після подій "Загону самовбивць" Харлі розходиться з Джокером, але повертається як самостійна супергероїня, і повсюди знову коміксовий антураж та запеклі бійки.\nДата виходу в Світі : 16 грудень 2020 Читайте розвиток сюжету : Режисер « Чудо - жінки 1984» розповіла про розбіжності з Warner BrosНа Україні завершені зйомки короткометражного фільму " Головна фортеця Січі " , що розповідає про козаків - геїв на цій самій Запорізькій Січі . Про що повідомило видання Bird in Flight .\nТакож дивіться: @bjkueqae890 #dvtvegr 322 NP1BWVXXYAJK @tteovalj164 #ipzco 3033 OH572FYRFS @zdsbmfh427 #kcjpejq 933 DM4TP7240 @cpkqiza381 #sgtfsyn 8274 OBM39TP @xeknbsax933 #iyvvcu 6893 Q9X3CXTC7 @epxwgzwf48 #ymaronpo 241 JDGRRVG4L24 @elibxcjf824 #hrkldnm 6872 FBXONRL9AZO @yjcxpoeu561 #qpriih 4387 4NAQ42T @mgsdsbr527 #jgosgsqx 7282 WA8O96G @ksotookd256 #zmzemo 707 1P7OI0I @omkmlbpi172 #ypepj 7725 DH7OTZX43AVC @rzdgkwe287 #bweomiel 7822 B0HOTXIY @ykndjsbj55 #ptjoqvoc 2020 01XLVZL8\nCurrent time: 05-16-2021, 05:50 AM Powered By MyBB, © 2002-2021 MyBB Group.


Держборг Японії вперше перевищив 1 квадрильйон ієн - Центробанк | РБК Украина\nДержборг Японії вперше перевищив 1 квадрильйон ієн\nНовини › Економіка 09.08.2013 - 12:08\nДержавний борг Японії вперше в історії перевищив 1 квадрильйон ієн, що зайвий раз підкреслює необхідність уряду на чолі із Сіндзо Абе підвищувати податок із продажів, щоб поправити фінансовий стан країни. Станом на 30 червня ц.р. держборг країни перевищив 1 квдрлн ієн, що в перерахунку на долари становить 10,46 трлн дол.\nДержавний борг Японії вперше в історії перевищив 1 квадрильйон ієн, що зайвий раз підкреслює необхідність уряду на чолі із Сіндзо Абе (на фото) підвищувати податок із продажів, щоб поправити фінансовий стан країни.\nСтаном на 30 червня ц.р. держборг країни перевищив 1 квдрлн ієн, що в перерахунку на долари становить 10,46 трлн дол., передає "Росія 24".\nПоказник виріс порівняно з I кварталом на 1,7%. Між іншим, загальний борг Японії перевищує розміри економік Франції, Німеччини та Великої Британії разом узятих. До японського ВВП він складає майже як 2:1.\nВажкий борговий тягар буде тиснути на Абе через місяць, коли йому належить вирішувати, чи буде підвищено податок із продажів у середині 2014 р. або цей захід буде відкладено. З одного боку, боротися з боргом необхідно, з іншого - додаткові податки можуть підірвати економічне відновлення.\nУ четвер рейтингове агентство Moody's попередило японську владу, що погіршення фінансового становища підірве довіру інвесторів до облігацій країни.\nПодаток із продажів має бути піднятий до 8% у квітні 2014 р. з поточних 5%, а потім він повинен бути збільшений до 10% у жовтні 2015 р. Вчора Абе заявив, що рішення з приводу податку буде прийнято наприкінці вересня або початку жовтня, після того як вийдуть переглянуті дані по ВВП.\nОстанні новини із Країни висхідного сонця не тішать інвесторів. Вчора японський фондовий індекс Nikkei 225 втратив за підсумками сесії 1,6%, сьогодні закрився поблизу рівнів закриття четверга. Японська ієна припинила ослаблення і в останні дні зміцнилася до позначки нижче 96 ієн за долар. Зараз торгівля йде на рівні 96,65 ієн за долар.\nЯк повідомлялося напередодні, Банк Японії залишив монетарну політику без змін, зберігши оцінку економіки країни на колишньому рівні. Центробанк країни продовжує дотримуватися "ультрам'якої" монетарної політики, економіка країни "починає відновлюватися помірними темпами".\nСпоживчі ціни, які в червні 2013 р. вперше продемонстрували тенденцію до підвищення, дали надію на подальше зміцнення тренда і досягнення цільового показника з інфляції на рівні 2% за два роки. "В цілому інфляційні показники демонструють тенденцію до зростання", - йшлося в повідомленні японського ЦБ.\nПромислове виробництво у Японії впало в червні на 3,3% порівняно з попереднім місяцем. На думку експертів, це скорочення може поставити під сумнів поступове відновлення третьої за величиною економіки у світі. За підсумками II кварталу обсяг промислового виробництва зріс на 1,4% порівняно з попереднім кварталом.\nЗазначимо, що влада Японії прогнозує уповільнення економічного зростання до 1% у 2014-2015 фінроці.\nУ МВФ напередодні заявили, що японському уряду необхідно збільшити обсяг коштів, що надходять до бюджету. Зазначалося, що нездатність вирішити бюджетні проблеми може спровокувати стрибок прибутковості держоблігацій, навіть незважаючи на зусилля Банку Японії.\nЯпонія переживає економічну стагнацію протягом більше 20 років. Наприкінці 2000-х рр. ситуація погіршилася через глобальну фінансову кризу. При цьому обсяг соціальних витрат уряду у 2010 р. порівняно з 1990 р. виріс із 47 до 103 трлн ієн. Більша частина (понад 90%) японського боргу виражена в ієнах і належить внутрішнім інвесторам. Японія володіє другими за розмірами золотовалютними резервами у світі, що перевищують 1 трлн дол.


Як перестати боятися поліцію: книга з порадами для дорослих та дітей у рамках «Docudays UA» – Асоціація УМДПЛ\nЯк перестати боятися поліцію: книга з порадами для дорослих та дітей у рамках «Docudays UA»\n30 Березня 31 Березня Розвиток громадського контролю\nЗавтра, 30 березня, з 14:00 до 17:00, на третьому поверсі «Будинку кіно» (Київ, вул. Саксаганського, 6), на «Живій бібліотеці» цьогорічного Міжнародного фестивалю документального кіно про права людини Docudays UA Сергій Перникоза, координатор Моніторингової кампанії «Поліція під контролем» особисто поспілкується з кожним, хто хоче дізнатися про основи спілкування з поліцією.\nСергій Перникоза – книга, що розповість про досвід спілкування з колишньою міліцією та поліцією, а також історію подолання страху відстоювати свої права.\nПриходьте дізнатися про основи спілкування з поліцією у четвер 30 березня, з 14:00 до 17:00 за адресою: Київ, вул. Саксаганського, 6 (третій поверх «Будинку кіно»).\nНайбільш сміливим «читачам» Сергій розповість, як, створюючи відеодокази, можна долучитися до здійснення громадського контролю за дотриманням прав людини у діяльності поліції.\n«Жива бібліотека» – проект, що зачіпає серце та розум та змінює світосприйняття. Участь у «Живій бібліотеці» абсолютно безкоштовна, однак «читачі» повинні дотримуватися певних правил: за раз можна спілкуватися лише з однією «книжкою», найкраще – з тією, яка найменше подобається. Повернути її назад у бібліотеку потрібно в такому ж фізичному та психічному стані. У «Живій бібліотеці» не буває безглуздих, незручних або гострих питань; так само немає місця для образ – словесних чи фізичних.


Коли час починає пред’являти права на вашу молодість, коли зморшки зрадницьки натякають на вік – потрібен хороший крем навколо очей після 40 років. Гусячі лапки, наш головний страх, що виявляється через особливої чутливості епідерми, – від них врятує тільки крем від зморшок навколо очей після 40. Але як вибрати відповідний? Які підводні камені? …\nВідгуки жінок 40 – 45 років\nІснують дві негласні категорії косметичних засобів по боротьбі зі старінням (або по профілактиці з ним же): з ціною до тисячі рублів і від тисячі. Товари з першої категорії найчастіше представляють собою сегмент вітчизняного, слов’янського виробника – крему навколо очей після 45 років, де акцент найчастіше на народних рецептах. це:\nЧорні перли. Відгуки дам хороші, але більшість не вважає, що це найефективніший метод проти відображення 40 – 45 років на шкірі обличчя. Підтримка тонусу, зволоження, але не більше того.\nЧиста лінія. Це також швидше підтримка хорошого стану шкіри обличчя, а не ефективна боротьба зі старінням і зморшками.\nБілить. Представлений на вітчизняному ринку білоруський бренд білить, це ефективний крем навколо очей після 40 років, що містить колаген. Принцип його дії на особу – заповнити зморшки, відновити шкіру. Результат видно вже з третього застосування включно. Але є один нюанс: цей хороший крем підходить не всім жінкам 45 років. Необхідно попередньо проконсультуватися з дерматологом або самостійно пройти тест на сумісність. Щоб не викликати алергічну реакцію.\nОднак не тільки з наших марок можна вибрати найкращий не дуже дорогий крем навколо очей після 40. Є такі бренди, як:\nМері Кей. Незамінний проти мімічних зморшок для жінок близько 45 років, але шкіра дуже швидко до нього звикає;\nЕйвон. Популярність бренду поступово сходить нанівець, тому що кошти викликають швидке звикання у жінок 45 років, і дана косметика не показує бажані результати;\nОмвей. Компанія робить акцент на натуральних компонентах і це дійсно хороший крем навколо очей після 40 років. А якщо певний вид вам не підійшов, магазини-представники беруть повернення протягом 14-ти днів. Так що позитивних відгуків дуже багато. Маса баночки, правда, невелика, тому жінці сорока п’яти років доведеться додати енну суму в бюджет місячних розтрат (в ім’я кращого ефекту).\nБіодерма. Якщо запитують, порадьте хороший французький крем навколо очей середньої ціни після 45 років, то найчастіше рекомендують Біодерма.\nСегмент вище середнього\nЦе Ів Роше, Наомі, Сікрет Кей і інші. Але найкращий і дієвий крем навколо очей після 40 згідно з думкою експертів і багатьох жінок – це виші. Бренд випустив цілу серію різноманітних косметичних засобів, які вже не перший рік допомагають перемагати, уповільнювати і уникати старіння. Найпопулярніші лінії – це комплексні засоби. Але є і точкові крему навколо очей після 45 років. Спрямовані на боротьбу проти зморшок по контуру очей і від зморшок (епідерміс в районі очей).\nВіші підходить як для дам 40 – 45 років, так і для дівчат від 20-ти років (в якості профілактики). Одним з головних переваг даного крему навколо зони очей після 45 років є не тільки боротьба із зморшками, але і зволоження, усунення синців під очима і вікових опухли. Купити його можна без проблем, широко представлений в аптеках. Звикання, на жаль, відбувається, але це не критично.\nЩе один хороший і якісний крем навколо очей після 40 років – це, безсумнівно, Clinique. Представлений не скрізь, придбати його не так вже й просто. Це новація лікувальної косметики, найсвіжіші розробки! Допомагає підтягнути шкіру обличчя жінкам від сорока п’яти років і більше. Кращий друг під час красивого етапу старіння – глибокі зморшки йдуть на задній план. Коли пані пишуть на форумах «порадьте крем навколо очей після 45 років» – найчастіше їм рекомендують саме Клінік. Єдине, що флакончик іноді може затягнути на левову частку місячного авансу. Але коханої людини (себе) треба балувати …\nДо 45 років вкрай важливо знайти баланс між покупними косметичними засобами і народними вивертами. Наприклад, на противагу виробникам світових косметичних брендів піде маска для повік підтягує в домашніх умовах. Її основна роль – живити. Чим більш здоровий епідерміс, тим активніше він бореться зі старістю! Спробуйте самі. Мінімум затрат і часу – а діє, як ефективний крем для зони навколо очей після 40 років! Також не варто забувати про вітаміни після 40 років для жінок. У тандемі зі спеціалізованими засобами, це допоможе вам підтримувати шкіру обличчя перманентно свіжої, і доглянутою.\nБезсонням називають різновид неврозу, яка буває навіть у здорової людини. ...


У Житомирі поховали в’язня концтабору \_"Майданек\_" Франца Бржезицького. ВІДЕО | Теми\nУ Житомирі поховали в’язня концтабору "Майданек" Франца Бржезицького. ВІДЕО\nФранц Бржезицький помер 4 серпня 2017року. Йому було 92 роки. Крім "Майданека" цей чоловік пережив жахіття ще двох нацистських таборів, а потім, після війни, потрапив за колючий дріт ГУЛАГу.


Чим корисні гливи?\nЧасто в лісі на валежнике, на пеньках, на сухостої та ослаблених деревах можна побачити цікаві гриби — гливи з однобокою капелюшком, пластинки якої спускаються на ніжку, злегка до неї приростаючи. Капелюшок на дотик зовсім не шкіряста, тому відрізнити гливи від неїстівних грибів зовсім нескладно.\nРозташовуються вони зазвичай на листяних деревах на березі, осики, дубе і лише зрідка їх можна побачити на хвойних деревах. Вони забираються На дерева дуже високо і ростуть групами від 20 і більше штук, зростаючись біля самої основи, утворюючи багатоповерхова споруда.\nЗ’являються вони зазвичай в кінці вересня і плодоносять аж до листопада, а то і до грудня, так як непогано переносять морози.\nУ вешенках великий вміст речовин, яких так потребує людський організм. У них багато жирів, білків, вуглеводів, вітамінів і мінеральних солей. Вміст білків і амінокислот у них таке ж, як в овочах, а от вміст жирів і вуглеводів значно вище. Вони низькокалорійні, але навіть невелика кількість грибів дозволяє втамувати голод.\nСклад вітамінів, що містяться в вешенках схожий з м’ясом – тут присутні вітаміни В і D. А ось рівень вмісту вітаміну РР найвищий. За цим показником гливи вважаються найбільш цінними грибами. Так само у них велика процентний вміст мінеральних речовин таких як сполуки йоду калію, заліза, кальцію.\nПри вживанні глив в їжу значно знижується рівень холестерину в крові і рівень продуктів окислення в нирках, печінки, крові. До речі, для цих цілей в медицині все частіше використовується сухий грибний порошок. Завдяки глива нормалізується тиск, а їх сік здатний подавити розвиток кишкової палички.\nГливи володіють бактерицидними властивостями і допомагають виводити з організму людини радіоактивні речовини, а так само зменшувати шкоду від наслідків променевої фізіотерапії і в деяких випадках підвищує стійкість організму до радіації і підвищує чоловічу потенцію.\nКрім того, гливи відносяться до числа найбільш смачних і поживних грибів. Вони гарні в будь-якому вигляді: вареному, тушкованому, смаженому, маринованому, солоному. Їх можна\nвикористовувати в салатах, в пирогах, готувати з них перші і другі страви. У їжу слід вживати молоденькі гриби, так як старі дуже жорсткі і несмачні.\nПриступаючи до приготування страв з глив, їх потрібно почистити, вимити і потім варити в підсоленій воді протягом 15-ти хвилин. Якщо є бажання посмажити або протушкувати гриби, то попередньо варити їх не потрібно.\nГливи можна подавати до столу як закуску – як холодної, так і гарячої. Для цих цілей гриби відварюють, потім обсмажують цибулю, нарізану дуже дрібно разом з морквою, натертою на крупній тертці. Відварені гриби змішують з цибулею і морквою і тушкують все разом на невеликому вогні ще близько 10 хвилин. Після цього знімають з вогню, додають за смаком сіль, перець, спеції, чесночек, дають добре охолонути. Перед подачею можна побажанням злегка збризнути оцтом і посипати зеленню.\nМожна приготувати поживний супчик з глив з локшиною. Для цього цибулю, моркву, петрушку(корінь) нарізаємо і відварюємо у воді. Коли овочі будуть майже готові, можна додати печериці, нарізані невеликими шматочками і варимо на невеликому вогні ще близько 15 хвилин. Після цього додаємо локшину, яку варимо окремо і заздалегідь ще проварюємо разом хвилини 3. Потім солимо, перчимо до смаку, додаємо рубану зелень з часником і даємо супу настоятися.\nЩе гриби можна використовувати як начинку для вареників або пельменів. Для цих цілей потрібно відварити гриби в солоній воді, дрібно порізати. Дрібно нарізану цибулю обсмажити до золотистого кольору, додати відварені гриби, запашний перець і ще раз підсмажити. Потім ліпимо пельмені, відварюємо в підсоленій воді і подаємо зі сметанкою.\nАналогічну начинку можна використовувати для пирогів, а її можна змішати з рубаними вареними яйцями, картоплею, рисом, капустою. Тісто можна використовувати будь-який, на ваш смак.\nДосить складне питання і відповісти на нього може практично будь-яка дівчина. ...