Скачати "Життя і смерть як граничні цінності людини"\n1. Проблема життя у філософському вимірі.\n2. Дослідження смерті як одного з головних феноменів.\n3. Проблема життя, смерті та безсмертя людини.\n1. Проблема життя у філософському вимірі\nКожна людина чи рано пізно задається питанням про кінцівку свого індивідуального існування. Людина – істота, що усвідомлює свою смертність і може робити її предметом міркування. Неминучість власної смерті сприймається людиною не як відвернена істина, а викликає найсильніше емоційне потрясіння, торкається самих глибин її внутрішнього світу. Перша реакція людини після усвідомлення своєї смертності – почуття безнадійності і розгубленості (іноді навіть панічної). Людина, переборюючи це почуття, існує все життя, обтяжена знанням про прийдешню власну смерть; це знання стає проте основним у наступному духовному розвитку людини. Наявністю такого знання в значній мірі і розуміється та гострота, з якою перед людиною постає питання про сенс життя (зміст смерті) і мети життя (мети смерті).\nМіркування над цим питанням виявляється вихідним пунктом у виробленні основної “лінії” життя, що підкоряє собі поведінку і вчинки людини на різних рівнях: суспільство в цілому, трудовий колектив, родина, близькі друзі і т.п.. Відхилення від цієї “лінії” приводять до болісних моральних страждань у його життєдіяльності, а втрата “лінії” – до моральної (іноді фізичної) загибелі людини. Мета і зміст індивідуального життя кожної особистості тісно зв'язані із соціальними ідеями і діями, що визначають ціль і зміст усієї людської історії, суспільства, людства як цілого, його призначення, відповідальність на Землі і у Всесвіті. Цією відповідальністю окреслюються межі того, що можуть і чого не можуть робити людина і людство. Цим же визначається і те, якими засобами можуть чи не можуть вони домагатися своїх цілей.\nНавіть, якщо людина керується в житті визначеними моральними цілями і використовує для їхнього досягнення адекватні їм засоби, вона знає, що не завжди і не у всіх випадках може домогтися бажаного результату, який у моральних категоріях за всіх часів позначався як добро, правда, справедливість...\nУсвідомлюючи кінцівку свого земного існування і, задаючи питанням про сенс життя, людина починає виробляти власне відношення до життя і до смерті. Ця тема займає центральне місце у всій культурі людства. Історія світової культури розкриває споконвічний зв'язок пошуків змісту людського життя зі спробами розгадати таїнство небуття, а так само з прагненням жити вічно і якщо не матеріально, то хоча б духовно, морально перемогти смерть.\nПошуками відповіді на це питання займаються численні напрямки філософії. Філософія, якщо вона не є догматичною, апелює насамперед до розуму людини і виходить з того, що людина повинна шукати відповідь самостійно, додаючи для цього власні духовні (і фізичні) зусилля. Філософія допомагає людині, акумулюючи і критично аналізуючи попередній досвід людства в цих пошуках.\nФілософський матеріалізм заперечує можливість особистого фізичного безсмертя для людини, не залишає йому надії на “загробне життя”. Приймаючи матеріалістичний світогляд, людина робить важкий крок, що вимагає особистої мужності і сили духу, оскільки відмовляється тим самим від можливості розради, хоча б і ілюзорної. Накопичений людством моральний досвід довгий час осмислювався в рамках релігійних систем, а знання моральних цінностей, що обґрунтовуються ними, підпиралося посиланнями на суд і воздання, що очікують кожного після смерті.\n2. Дослідження смерті як одного з головних феноменів\nПлатон учив, що філософія є не що інше, як готування до смерті. Але лихо лише в тім, що філософія сама по собі не знає, як потрібно вмерти і як перемогти смерть.\nЖиття шляхетне тільки тому, що в ньому є смерть, є кінець, що свідчить про те, що людина призначена до іншого, вищого життя. У нескінченному часі зміст ніколи не розкривається, зміст лежить у вічності. Але між життям у часі і життям у вічності лежить безодня, через яку перехід можливий тільки лише шляхом смерті, шляхом жаху розриву. Смерть є не тільки нісенітниця життя в цьому світі, тлінність його, але і знак, що йде з глибини, що вказує на існування вищого сенсу життя.\nНе низинний страх, але глибока туга і жах, що викликає в нас смерть, є показник того, що ми належимо не тільки поверхні, але і глибині, не тільки щоденності життя в часі, але і вічності. Вічність же в часі не тільки притягає, але і викликає жах і тугу. Зміст смерті полягає в тім, що в часі неможлива вічність, що відсутність кінця в часі є нісенітниця.\nАле смерть є явище життя, вона ще по цю сторону життя, вона є реакція життя на вимогу кінця в часі з боку життя. Смерть є явище, що поширюється на все життя. Життя є безупинне вмирання, постійний суд вічності над часом. Життя є постійна боротьба зі смертю і часткове вмирання людського тіла і людської душі.\nЧас і простір смертоносні, вони породжують розриви, що є частковим переживанням смерті. Коли в часі вмирають і зникають людські почуття, то це є переживання смерті. Коли в просторі відбувається розставання з людиною, з будинком, з містом, із садом, із твариною, що супроводжується відчуттям, що, може бути, ніколи їх більше не побачиш, то це є переживання смерті. Смерть настає для нас не тільки тоді, коли ми самі вмираємо, але і тоді вже, коли вмирають наші близькі. Ми маємо в житті досвід смерті, хоча і не остаточний. Прагнення до вічності всього буття є сутність життя. І разом з тим вічність досягається лише шляхом проходження через смерть, і смерть є доля всього живого в цьому світі, і, чим складніше життя, чим вище рівень життя, тим більше його підстерігає смерть.\nСмерть має позитивний сенс. Але смерть є разом з тим найстрашніше і єдине зло. Всяке зло може бути зведене до смерті. Вбивство, ненависть, злість, розпуста, заздрість, помста є смерть і сіяння смерті. Смерть є на дні всякої злої пристрасті. Ніякого іншого зла, крім смерті й убивства не існує. Смерть є злий результат гріха. Безгрішне життя було б безсмертним, вічним. Смерть є заперечення вічності, і в цьому антилогічне зло смерті, її ворожнеча до буття, її спроби повернути творення до небуття. Смерть є повернення до споконвічного небуття.\nСмерть негативно свідчить про силу Божу у Світі і про Божий зміст, що виявляються в нісенітниці. Можна навіть сказати, що світ здійснив би свій безбожний задум нескінченного (вічного) життя, якби не було Бога, але тому що є Бог, то цей задум нездійсненний і кінчається смертю. І Син Божий, абсолютно безгрішний і святий, повинний був прийняти смерть, і цим освятив смерть. Звідси подвійне відношення християнства до смерті. У шануванні хреста ми шануємо смерть, що звільняє, що перемагає смерть. Щоб ожити, потрібно вмерти. У хресті смерть перетворюється і веде до життя, до відродження. І все життя цього світу повинно бути проведено через смерть, через розп'яття. Без цього людина не може прийти до відродження, до вічності. Добро, благо є життя, сила і повнота життя, вічність життя. Смерть є божевілля, що стало щоденністю.\nЖиві, а не мертві страждають, коли смерть зробить свою справу. Мертві більше не можуть страждати; і ми можемо навіть похвалити смерть, коли вона кладе кінець крайньому фізичному болю чи розумовому падінню. Однак неправильно говорити про смерть як про ”винагороду”, оскільки справжня винагорода, як і справжнє покарання, вимагає свідомого переживання факту. У житті кожної людини може наступити момент, коли смерть буде більш діючою для його головних цілей, ніж життя; коли те, що він відстоює, завдяки його смерті стане більш ясним і переконливим.\nСмерть - це зовсім природне явище, вона грала корисну і необхідну роль у ході тривалої біологічної еволюції. Дійсно, без смерті, що додала саме повне і серйозне значення факту виживання найбільш пристосованих, і в такий спосіб уможливила прогрес органічних видів.\nСоціальне значення смерті також має свої позитивні сторони. Адже смерть робить нам близькими загальні турботи і загальну долю всіх людей усюди. Вона поєднує нас глибоко відчутими серцевими емоціями і драматично підкреслює рівність наших кінцевих доль. Загальність смерті нагадує нам про істотне братерство людей, що існує незважаючи на всі жорстокі розбіжності і конфлікти, зареєстровані історією.\nПарадокс часу і вічності існує також і для долі особистості. Безсмертне і вічне життя об'єктивуються, і тоді говорять про нього як про загробне існування. Але безсмертне, вічне життя, не об’єктивоване і не натуралізоване, узяте зсередини, є життя принципово іншої якості, воно є життя духовне, у якому вічність настає вже у часі. Вічне життя може розкритися кожну мить, у глибині миті як вічне сьогодення. Вічне життя не є майбутнє життя, а життя сьогодення, життя в глибині миті. У цій глибині миті відбувається розрив часу. Тому етично помилкова та установка, що чекає вічності в майбутньому, як загробного існування, чекає смерті в часі, щоб прилучитися до вічного божественного життя. У майбутньому, по суті, ніколи не наступить вічності, у майбутньому є лише дурна нескінченність. Так можна уявити собі лише пекло. Вічність і вічне життя настає не в майбутньому, а в миті, тобто виході з часу, у перехрещенні вічної проекції життя в часі.\nСмерть існує ззовні як деякий натуральний факт, що настає в майбутньому, і вона означає проекцію життя в майбутньому. Але подолання смерті і перемога над нею означає не забуття і не відсутність чутливості до неї, а прийняття її усередину духу, коли вона перестає вже бути натуральним фактом у часі і стає виявленням змісту, що йде з вічності.\n3. Проблема життя, смерті та безсмертя людини\nЛюдина, народжуючись, отримує безцінний дар — життя, яке для неї є самоцінністю, для суспільства — найвищою цінністю. Тому вона має дорожити ним, ставитися до нього бережливо, навіть якщо їй здається, що воно не склалося, що у ньому багато негативних моментів, що воно важке.\nЛюдина має бути сильною, здатною протистояти випробуванням долі, не піддаватися хвилинним слабкостям. Сподіваємось, що ви саме такі.\nДо ціннісних вимірів людського життя насамперед належить і те, що ми позначаємо поняттям "здоров'я".\nМайже завжди, коли йдеться про здоров'я людини, мають на увазі фізіологічний стан організму, відсутність захворювань тощо. У широкому розумінні вживають поняття морального здоров'я людини, її душевного стану, що є гармонійною єдністю природних і соціальних складових. Отже, якщо у першому випадку ми характеризуємо стан організму з позиції чіткої взаємодії роботи всього людського організму, то в другому — йдеться про гармонію тіла і душі, певну збалансованість фізіологічних, психічних та духовних процесів людини, що досить влучно було висловлено ще в давнину: у здоровому тілі — здоровий дух.\nПорушення такої взаємодії призводить до захворювань. Проте будь-які патологічні зміни зумовлені соціальними причинами. Американський філософ У. Джеймс небезпідставно говорив, що "Бог може вибачити нам гріхи наші, але нервова система — ніколи". Причин таких "гріхів" немало. Багато з них коріниться у ставленні людини до свого життя: надто шанобливому чи презирливому, турботливому чи цілком байдужому. Не менше причин криється і в способі життя як системі типових форм повсякденної життєдіяльності людей, що формуються у певних умовах (тобто у певному суспільстві) і випливають з їхньої концепції життя, в якій найповніше реалізується життєва позиція людини.\nТому спосіб життя може бути "здоровим", тобто відповідати потребам природного і соціального в людині, або "нездоровим", якщо людина (свідомо чи несвідомо) не здатна керувати своїми вчинками, своїми емоціями і настроями, порушує гармонію душі і тіла, руйнує свій організм як фізіологічно, так і психічно.\nКожна людина вибирає спосіб життя. Вибираєте його й ви. Здійснюючи свій вибір, потрібно керуватися насамперед тим, щоб обраний спосіб життя не шкодив суспільству та іншим людям, не виходив за межі існуючих у суспільстві законів та моральних норм і не був спрямований проти самого себе, тобто не підривав здоров'я, не був гальмом для фізичних і духовних сил.\nІ не випадково у стародавній міфології людей на противагу безсмертним богам та стихіям так і називають — "смертні", тобто такі, що мають початок і кінець, що проходять обмежений шлях, невідомо ким відміряний.\nЩо нас чекає за тим таємничим горизонтом? Відповідь на це запитання допомогла б нам зрозуміти, хто ми є насправді: дивовижні напівтварини, що випадково зародилися на звичайній планеті? Біороботи, створені для експерименту високо-розвиненою цивілізацією? Боже творіння, покаране плоттю за первородний гріх? Чи ми безсмертні душі, що отримали свої тимчасові тіла, аби пройти черговий моральний урок? Хто ми? Адже за життя так і не маємо достовірної відповіді...\nЧисленні і розмаїті уявлення про смерть, які складалися у різних народів світу, можна умовно розподілити на кілька типів. Передусім це дохристиянські і християнські погляди. Нагадаємо також, що східні культури на відміну від західних зберегли віру в оригінальну силу космологій, релігійні та філософські системи, в яких смерть не розглядається як абсолютне завершення життя. Притаманні їм концепції посмертного буття охоплюють широкий спектр уявлень — від високих станів свідомості до конкретних образів іншого світу, який нагадує земний. У всіх цих віруваннях смерть не ототожнюється з повним зникненням людини, в чому величезна притягальна сила їх і сьогодні, на відміну від європейського раціоналізму, де переважають висновки про конечність людського життя.\nСтосовно теми безсмертя можна сказати, що вона надзвичайно суперечлива: люди завжди мріяли про нього, намагалися досягти, вдаючись до пошуку різноманітних еліксирів та магічних засобів. Це мрія, ідеал людини. Безсмертя, з цієї точки зору, є вищим благом. Згадаймо численні народні казки й легенди про пошуки чудодійного засобу, завдяки якому люди раз і назавжди подолали б смерть, позбулися б її і стали, "як боги", — вічно молодими, красивими, вічно сущими. Християнські ідеї також говорять про безсмертя тіла. Адам і Єва не знали смерті, але за гріх були позбавлені цього найбільшого блага. Саме первородний гріх привів їх у матеріальний, твердий світ, де їм довелося заглянути у вічі смерті, втратити найдорожче і найпрекрасніше — своє життя. Тобто смерть — це розплата за спокусу самовілля, самостійності, вільнодумства.\nОтже, цінності — це поняття, яким широко послуговуються у філософії для акцентування на людському, соціальному та культурному значенні тих чи інших явищ дійсності. Тобто цінності — це рівень значущості одного стосовно іншого в певній системі. Вся багатоманітність предметів людської діяльності, суспільних відносин і включених у них природних явищ може виступати як "предмет цінності", тобто оцінюватись у плані істини, добра, краси тощо. Йдеться про такі цінності, як гносеологічні (наприклад, істина) ральні норми, принципи), естетичні (краса) та ін.\nПроблема місця, ролі, призначення людини у світі, сенсу її життя є вічною. За словами Е. Фромма, людина — єдина тварина, для якої власне існування є проблемою; вона повинна її розв'язати, і їй від цього нікуди дітися. Поява цієї проблеми у свідомості людей пов'язана з нуждою, хворобою, муками совісті, зрадою, нерозділеним коханням тощо. Однак основна причина її виникнення полягає в усвідомленні людиною своєї смертності, скінченності свого існування. І справді, якби життя людини було вічним, то вона могла б дозволити собі на якийсь час абстрагуватися від цієї проблеми. Безсмертній людині ніколи не пізно почати життя зі смислом. А можливо, її взагалі не цікавив би смисл життя. Цього не може уникнути смертний, задумуючись, чи є в людському житті те, що не зникне разом зі смертю. Для смертної людини існування становить нескінченну цінність. Як писав російський письменник Микола Чернишевський (1828—1889), “краще жити, ніж не жити”, маючи на увазі, очевидно, “краще існувати, ніж не існувати”, “краще бути живим, ніж мертвим”. Це твердження втрачає свою істинність лише за умови, коли зберегти своє життя людина може тільки відмовившись від найвищих, уселюдських цінностей, наприклад шляхом зради.\nПорівняльна характеристика слов’янського язичництва, індуїзму та іудаїзму.Порівняльна характеристика філософії Давньої Греції та Давнього Риму.Антропоцентризм філософії епохи...


'долеміт' дочка зірки руді Рей Мура претендує на netflix, Едді Мерфі, стає багатшим, поки вона перебуває на добробуті -->\nДочка зірки «Долеміта» Руді Рей Мур ось-ось піде на війну із зірками фільму про перезавантаження Едді Мерфі і Кріс Рок знімають за Netflix, і вона каже, що її неможливо зробити без її благословення.\nЗа словами Расті Вессон, яка каже, що вона є законною дочкою покійного коміка, її вирізали з прибутку майбутнього фільму та всіх грошей на Netflix.\nУессон каже, що у неї є основні фінансові та медичні проблеми, в тому числі розміщення соціального забезпечення.\nУ відеозаписі до 'Вибуху' Расті описує, як вона є спадкоємицею маєтку 'Долеміт' після смерті батька Руді Рея Мура.\nВессон засмучений тим, що зірки, включаючи Мерфі і Рок, зароблять мільйони доларів від фільму, і що вона не була включена в жодні прибутки.\nВессон заявляє, що має резервну копію, щоб довести свою справу, і озброюється волею коміка, отриманим The Blast.\nВідповідно до заповіту Руді Рея Мура, 'реальна та / або особиста власність: все моє земне володіння, ексклюзивні права на всі грошові кошти, фільми, музику, зображення, відтворення голосу та / або симуляції та всі права на будь-які контракти, як укладені, так і в очікуванні. Я висловлюю своє виразне бажання, щоб Іветт Е. Вессон-Мінго отримала все, за винятком усіх інших членів сім'ї чи родичів.\nУ Вессона також є документи, подані в окрузі Уейн, штат Огайо, де суддя в 2010 році надав їй право виконувати маєток Руді Рей Мура.\nРасті найняла адвоката Лос-Анджелеса Рональда Лебо, який представляв би її у справі, і розглядає можливість подати судову скаргу проти Netflix, щоб зупинити фільм із попереднього вересневого виходу.\nЩодо того, як це сталося, команда Вессона каже, що під час смерті Мура у 2008 році компанія «скористалася ним» і «уклала угоду про ліцензування трьох фільмів, що було однобічним на їх користь».\nВона стверджує, що компанія 'не виплачувала заборгованість і повільно виплачувала частину грошей таким чином, що Расті мусила сама піклуватися про свого батька без фінансової допомоги'.\nВессон стверджує, що не отримала жодної готівки, оскільки позиція виробників полягає в тому, що вона НЕ дочка Мура. Джерело, близьке до Вессона, пояснює: 'вони не змогли сплатити або внести рахунок Расті, яка була його дочкою, і Виконавця нерухомості, в якій вона була єдиним бенефіціаром за його волею'.\nКомпанія 'відмовилася визнавати її ні дочкою, ні виконавцем. Навіть перед юридичними документами, які свідчать про те, що Расті є бенефіціаром та виконавцем, (компанія) намагалася стверджувати, що вона не є дочкою Руді Рея Мура та / або не належним представником її батька '.\nНам сказали, що в якийсь момент було досягнуто мирової угоди між усіма сторонами, що стосуються прав персонажа 'Долеміта' та прав на кіно, але Вессон стверджує, що гроші не були сплачені.\nНам також кажуть, що коли Вессон почав метушитись, компанія надіслала їй чек на $ 50 000 ... але його повернули, оскільки її юридична команда вважає, що вона заслуговує на значно більшу суму.\nЗа словами адвоката Вессона, 'очевидно (компанія) не зацікавлена ні у вирішенні питань, ні в усуненні її порушення угоди, включаючи права та інтереси мого клієнта до кінопроекту Netflix'.\nВін продовжує: 'У зв'язку з цим, на прохання пані Вессон, ми зараз рухаємось уперед разом із адвокатом по судових процесах та вищою судово-бухгалтерською фірмою, щоб здійснити ревізію з 2008 року роялті, заборгованого Руді Рею Муру та його нерухомості, в тому числі шукати обмежувальний наказ проти фільму про її батька Netflix '.\nВибух дотягнувся до Netflix, поки що жодного коментаря.\nЗірок Кендра Вілкінсон заявляє 'Сьогодні останній день мого шлюбу' Хенку Баскетту


Розслідування – Сторінка 171 – В Курсі\n162 тисячі гривень подарувала тернополянка шахраям\nНовини, РозслідуванняВід admin 11.09.2017 Залишити відгук\n“Вітаємо, ви виграли авто!” — надто солодка брехня, аби виявитися гіркою правдою. Спершу наївні краяни вірять смс-повідомленню про виграш іномарки а натомість, поповнюють список жертв мобільних шахрайств. Одне із таких смс про шалений виграш отримала мешканка райцентру Чортків. Звістка про виграш автомобіля “ШКОДА” надзвичайно втішила жінку. Усі подробиці їй пропонували дізнатись за певним номером телефону. В удачу чортківчанка повірила…\nЯк проходили арешти патріотів Тернопільщини? (національно-визвольний рух)\nІсторична хроніка, Новини, РозслідуванняВід admin 11.09.2017 Залишити відгук\nМинзарський Степан Михайлович народився у 1897 році у чарівному містечку, яке породило засновника Запорізької Січі Дмитра Вишневецького, і де кругом прекрасна природа та тиха річка Горинь. А птахи і тихий шепіт листя, помагали його матусі співати йому колискові і тим співом вже, з дитинства природа прищеплювали любов до рідної землі. І від діда-прадіда передалося…\nВ жахливій аварії загинула уся сім’я, вижив лише один син, що знаходиться у комі\nСтрашна трагедія трапилася із студентом тернопільського вишу та його сім’єю. Загинуло троє, один знаходиться в комі. Жахлива дорожньо-транспортна пригода трапилася із першокурсником Тернопільського національного економічного університету. У наслідок ДТП загинули батьки та брат хлопця. На даний час Валентин, так звати юнака, знаходиться в комі. На його лікування потрібні чималі кошти, тому на сайті…\nКолишній регіонал, який відправляв чиновників на Антимайдан, очолив в Тернополі “Радикальну партію”\nТернопільські радикали своїм керівником обрали колишнього регіонала – Богдана Яциковського, який в минулому був вірним слугою Хоптяна та Януковича. Тепер депутат облради керуватиме “Радикальною партією” в Тернопільській області. А ще зовсім нещодавно Богдан Яциковський сповідував інтереси головного злодія-регіонала, вступивши до Львівської організації “Партії регіонів”. Згодом, будучи заступником голови Збаразької РДА та членом цієї…\nЩоб одержати вільний дозвіл на торгівлю, тернопільський підприємець дав 600 доларів хабара\nНа Тернопільщині посадовець комунального підприємства отримав 600 доларів США неправомірної вигоди. Прокуратурою Тернопільської області області розпочато кримінальне провадження за ч. 3 ст. 368 КК України (одержання неправомірної вигоди) стосовно керівника комунального підприємства м.Тернополя. Встановлено, що посадовець одного з комунальних підприємств обласного центру одержав 600 доларів США від місцевого підприємця. Цю суму він взяв…\nПонад сімдесят кілограм риби вилучили у браконьєрів з Гусятинщини (ФОТО)\nВісімдесят три ляша, шість коропів, вісім судаків та сорок карасів – такий улов вагою понад 78 кілограм вилучили правоохоронці Гусятинського відділення поліції. Сьомого вересня надійшло повідомлення від головного державного інспектора рибного патруля про те, що він на водосховищі річки Збруч в селі Кокошинці виявив ймовірних браконьєрів. На місце події виїжджала слідчо-оперативна група. За словами начальника Гусятинського відділення поліції Олега Гудака, двоє мешканців Хмельницької…\nЗа що в Тернополі евакуювали автомобіль?\nНовини, РозслідуванняВід admin 10.09.2017 Залишити відгук\n8 вересня, на вулиці Котляревського патрульні поліцейські евакуювали автомобіль порушника правил дорожнього руху. Водій Hyundai припаркував автомобіль так, що він суттєво перешкоджав руху інших транспортних засобів. Окрім евакуйованого авто, водія-порушника очікує штраф у розмірі 510 грн. Сьогодні, 8 вересня, на вулиці Котляревського патрульні поліцейські евакуювали автомобіль порушника правил дорожнього ру… Опубліковано Патрульна поліція Тернополя 8…\nМотоцикліст потрапив під колеса автомобіля (ФОТО)\nІсторична хроніка, Новини, РозслідуванняВід admin 10.09.2017 Залишити відгук\nДорожньо-транспортна пригода трапилась сьогодні, 8 вересня, близько 09:15 год. Про це повідомила прес-секретар патрульної поліції Тернополя Оксана Смільська 0352. За словами правоохоронців, 17-річний мотоцикліст не дотримався безпечної дистанції і скоїв аварію із автівкою “Санг Йонг Рекстон”, за кермом якого перебував 26-річний водій. На порушника складено протокол за ст. 124 КУпАП, вилучено водійське…\nУ Тернополі діти-циганчата вживали наркотики просто неба\nУ Тернополі посеред вулиці двійко дітей-циганчат вживало наркотики. Про це очевидець ситуації написала на своїй сторінці у Фейсбук. “11-тa рaнку, вул. Острозького, біля входу в супермaркет “Рукaвичкa” троє хaрaктерної зовнішності дітей дихaють клеєм з кульків. Викликaю поліцію, чекaю. Діти потихеньку пересувaються в бік Чікен-хaту, я спостерігaю. Під’хaв пaтруль, пaтрульнa вийшлa з мaшини, зробилa крок в…\nЧи захищені дикі тварини Тернопілля від небезпечної африканської чуми?\nВід початку року в Україні зареєстровано 92 випадки захворювання на африканську чуму свиней (АЧС), у тому числі 13 випадків у дикій фауні. Серед яких Одеська, Кіровоградська, Чернівецька, Харківська, Черкаська, Івано-Франківська й Закарпатська області. Дику фауну Тернопільщини, на щастя, ця смертельна хвороба не зачепила, проте користувачі мисливських угідь не чекають, поки біда постукає в…


Посилена реабілітація може подарувати Нікіті повноцінне життя | Корупція Інфо\n«Єдиним шансом на здоровий повноцінний розвиток і життя, за рекомендацією лікарів, стало проходження реабілітації в клініці відновного лікування. Уже після проходження першого курсу у Нікіти почала простежуватися позитивна динаміка. Зважаючи на це, ми через місяць повторно вирушила до клініки. Проте лікування виявилося не тільки ефективним, але і досить дорогим, що стало не під силу нашій родині», – розповідає мама хлопчика.\nНікіта ще маленький і його організм зараз гарно піддається коригуванню, лікарі констатують, що якщо вчасно і регулярно проводити реабілітацію, малюк матиме цілком повноцінне життя.\n«У Нікіти дуже погана координація, через спастику він не може утримати рівновагу і почати сидіти і ходити. Він дуже старанний хлопчик, і намагається з усієї сили. Він уже не хоче лежати, тільки сидіти і ходити, але, на жаль, поки тільки з підтримкою. За всі курси він став більш витривалим, сильним, і постійно намагається сісти сам, грає іграшками і розвивається, як може. Але без вашої допомоги йому не впоратися. Допоможіть, будь ласка, поставити нашого синочка на ноги», – просить мама хлопчика.


Близько місяця у Раковому не працювали світлофори. Комунальники пояснили причину : 27:09:2018 - vsim.ua\nСвітлофори на "штанах" у Раковому не працювали з 28 серпня.\nМешканці неодноразово скаржилися поліції, а та у свою чергу — комунальним службам.\nЩо ж стало причиною відключення, знають журналісти vsim.ua.\n28 серпня хмельничани вперше звернулися до поліції з повідомленням про те, що на перехресті Чорновола і Пілотської поряд з міською ветеринарною лікарнею на пішохідному переході не працювали світлофори. Неодноразово люди нарікали на те, що пройти через дорогу важко, бо автомобілі не зупиняються. Поліцейські, у свою чергу, зверталися до комунальних служб, оскільки світлофори належать до їхньої компетенції.\nСутуацію прокоментував речник патрульної поліції Хмельницької області Роман Мартинюк:\n— На тій ділянці дороги неподалік від світлофора було 2 ДТП. Чи пов’язані вони з тим, що він не працює, сказати важко. Основна причина — недотримання швидкості руху та виїзд на зустрічну смугу. Але близько 20 скарг від мешканців надійшло, що їм важко дорогу переходити, бо їх не пропускають автомобілі. Вперше поліція зверталася до комунальних служб 28 серпня. Вони сказали, що працюють у цьому напрямку.\nБлизько місяця знадобилося комунальникам, аби увімкнути непрацюючий світлофор. Лише сьогодні, 27 вересня, він знову запрацював. Чому так довго регулятор руху був відключений, ми запитали у начальника спецдільниці КП «БРЕД» Юрія Хамрика. Він розповів, що світлофор не зламався. Коли його встановлювали, пристрій підключили до електромережі підприємства «Віта», що розташоване поряд. Коли на фірму почали приходити рахунки за електроенергію зі значними сумами, вони були змушені світлофори відключити. Зараз, каже Юрій Хамрик, проблему вже вирішили.\nдороги Ракове Дороги і транспорт Чорновола\nРеформа поліції: що зміниться на Хмельниччині Чому руйнується історична будівля на Проскурівській, на яку вже витратили понад 1,5 мільйона «Нормальне явище»: у вакцинованих хмельницьких медиків були побічні ефекти ВСІМ Бізнес-ліга 2019: результати матчів 12 травня (онлайн)


ЗМІ дізналися можливі причини відставки Оніщенка | Українські Новини\nЗМІ дізналися можливі причини відставки Оніщенка\n23 жовтня 2013, середа, 13:35\t964\n2013-10-23T13:35:00+03:00 Політика 2019-01-15T08:18:05+02:00\nу Геннадія Оніщенка був конфлікт з віце-прем'єром Ольгою Голодець\nВідставка головного санітарного лікаря пов'язана з конфліктом його відомства з Россільгоспнаглядом.\nГлава Росспоживнагляду Геннадій Оніщенко залишиться на посаді до повернення прем'єр-міністра Дмитра Медведєва з Китаю. Про це пишуть "Ведомости" з посиланням на анонімного федерального чиновника.\n"Комерсант" відзначає, що відставка головного санітарного лікаря пов'язана з конфліктом його відомства з Россільгоспнаглядом.\nОніщенко виступав проти обмеження повноважень Росспоживнагляду з контролю за готовою продукцією . За даними видання, 9 жовтня чиновник демонстративно пішов із засідання Євразійської економічної комісії в Казані, де було оголошено, що Росія принципово згодна на скорочення повноважень відомства Оніщенко та передачі їх Россільгоспнагляду .\n"Ведомости" зазначають, що у Геннадія Оніщенка був конфлікт з віце-прем'єром Ольгою Голодець, яка 22 жовтня оголосила про його відставку. Газета пише , що Оніщенко часто не звертав уваги не тільки на думку Голодець, а й на позицію Медведєва , а слухався лише президента РФ Володимира Путіна.\nНагадаємо , Ольга Голодець оголосила про відставку Геннадія Оніщенка вчора, 22 жовтня. Сам Оніщенко, котрий дізнався про свою відставку на робочому місці, назвав Голодець "дивним персонажем", який не має права приймати рішення про його звільнення.\nБільше новин про:\tОтставка Роспотребнадзор Онищенко


Перед виконанням підсумкової роботи, для натхнення картинами творчістю художників-пейзажистів, учням пропонується підбірка картин з зображенням природи восени. Для підсилення творчого настрою можна пригадати вірши й музику, пісні, у яких висвітлюється осіння краса.\nВасиль Поленов , «Золота осiнь»\nЙосип Левитан, "ЗОЛОТА ОСIНЬ"\nBrendekilde Hans Anderson, «Лісиста дорога восени»\nGrishkevich Alexander, «Осiнь»\nПекучий день... лісів солодка млява... смага стежок... сонливиці левад... Іде гроза дзвінка і кучерява садам замлілі руки цілувать. Краплини перші вдарили об шибку. Кардіограма блиснула крива. Вітри з розгону поламали скрипку, гуде у сосен буйна голова. Тремтіння віт, і жах, і насолода, шаленство злив у білому вогні! Ну, от і все. Одплачеться природа. Їй стане легше, певно. Як мені.\nМене ізмалку люблять всі дерева, і розуміє бузиновий Пан, чому верба, від крапель кришталева, мені сказала: "Здрастуй!" - крізь туман. Чому ліси чекають мене знову, на щит піднявши сонце і зорю. Я їх люблю, я знаю їхню мову. Я з ними теж мовчанням говорю.\nЗАВДАННЯ: зобразити осінній пейзаж\n↓Завантажити документ Отримати свідоцтво IC092493


Спочатку робимо, а потім думаємо… | Юридичний вісник України Спочатку робимо, а потім думаємо… – Юридичний вісник України\nСпочатку робимо, а потім думаємо…\nВересень 21, 2017\tЮридичний світ\nМіклош розкритикував закон про держслужбу\nЗа словами глави стратегічної групи радників щодо підтримки реформ в Україні, колишнього віце-прем’єра Словаччини Івана Міклоша, закон про держслужбу, ухвалений Верховною Радою у грудні 2015 року, готувався на основі досвіду розвинених країн, де важливо, аби співробітники міністерств мали інституційну пам’ять, однак у випадку з Україною це шкідливо.\n«Була введена система держсекретарів. Цим законом хотіли домогтися стабілізації кадрів, однак, я думаю, що потрібно було домагатися не стабілізації, а заміни кадрів. Закон готувався на основі досвіду розвинених країн, де важливо, аби співробітники міністерств мали інституційну пам’ять. У випадку з Україною це шкідливо. Я не кажу про всіх людей. Але коли є бюрократія, ефективність роботи низька, високий рівень регуляції, то в цьому разі треба не лише проводити податкову реформу та інші, треба змінювати людей у міністерствах, аби приходили нові люди, освічені, які б могли працювати за новими правилами», — зазначив І. Міклош.\nМіклош додав, що багатьох людей потрібно було звільнити й набрати нових. «За цим законом складно знизити число співробітників. І ось тому нині ухвалили рішення запросити нових, які зможуть працювати в умовах проведених реформ. Це покращить роботу міністерств і уряду загалом. Реформи — це зміни, і дуже важко проводити такі зміни з людьми, які довго працювали в колишніх умовах. Вони просто не хочуть змін», — сказав голова групи радників.\nВін підкреслив, що наразі в Україні не потрібно змінювати відразу всіх співробітників міністерств. За словами І. Міклоша, спочатку потрібно замінити людей «на найбільш важливих посадах» і потім дати їм змогу визначати, які зміни треба провести серед підлеглих.\n«Чому найуспішніші реформи провели у країнах Балтії? Бо там прийшли нові, молоді люди на посади міністрів. Вони хотіли змін і не звикли й не хотіли робити так, як робилося раніше», — заявив він.\nЯк відомо, новий закон «Про держслужбу» Верховна Рада ухвалила 10 грудня 2015 року. 18 грудня його підписав спікер парламенту Володимир Гройсман, а 31 грудня — Президент Петро Порошенко. Ухвалення документа було однією з умов виконання Києвом угоди про фінансування контракту для України щодо розвитку держави, підписаного 13 травня 2014 року в Брюсселі.\nЗакон передбачає конкурсний порядок прийому на держслужбу та визначає порядок його проведення. Водночас вакантні посади, на які не оголошували конкурсу, підлягають скороченню. Серед вимог до держслужбовців — володіння державною мовою та наявність відповідного досвіду роботи.\nЧетвертого вересня 2017 року в Україні мав початися конкурс на посади в 10 міністерствах, що підлягають реформуванню. ЄС планує надати €100 млн на реформу держуправління в 2017–2020 роках.\nЯк очікується, відібрані внаслідок конкурсу фахівці, керівники груп і директоратів матимуть заробітну плату в розмірі 30–60 тис грн (уже з вирахуванням податків). Загалом планують набрати приблизно тисячу «фахівців із реформ».


Незважаючи на прихід весни, тернополяни продовжують хворіти на грип і ГРВІ - 0352.ua\nНезважаючи на прихід весни, тернополяни продовжують хворіти на грип і ГРВІ\n11:30, 9 березня 2017 р.\nНезважаючи на прихід весни, віруси грипу та ГРВІ не відступають. У лікувальних закладах області продовжують фіксувати хворих. Найбільше страждають від застуди люди з ослабленим імунітетом.\nУ регіоні триває епідемічний сезон, – кажуть лікарі. Хоча тенденції захворюваності вже йдуть на спад. Велика ймовірність захворіти весною у людей з ослабленим імунітетом або з хронічними захворюваннями. Відтак жителям краю радять вживати достатньо вітамінізовану їжу, пише зз.\n«За останній тиждень загальна захворюваність на грип і ГРВІ складає 265,5 десятих випадків на сто тисяч населення. Наразі спостерігаємо зниження рівня захворюваності. Проте кількість госпіталізованих дещо зросла, маємо 147 осіб, більшість з яких – діти. На жаль, в нас підтвердилася циркуляція вірусу АН3, який циркулював з грудня. Радимо у весняний період тепло одягатися і правильно харчуватися, особливо стежити за здоров’ям варто тим особам, в кого ослаблений імунітет», – відзначила завідувач відділення організації досліджень ДУ «Тернопільський обласний центр Держсанепідслужби України» Марія Павельєва.\nЗа словами лікарів-епідеміологів, цього року досить низький відсоток щеплення від грипу. Це пов’язано з відсутністю вакцини у лікувальних закладах краю упродовж тривалого періоду часу.\nТернопільщина грип вірус


У перемогу Порошенка і Зеленського вірять майже порівну, - опитування - 112 Україна\nУ перемогу Порошенка і Зеленського вірять майже порівну, - опитування\nМенш ніж за тиждень до дня голосування на президентських виборах найбільшу підтримку населення отримує Володимир Зеленський, друге місце посідає Петро Порошенко, на третьому – Юлія Тимошенко.\nСеред тих, хто не визначився, більше схиляються до Зеленського (15,4%) і Порошенка (9,0%). Про це свідчать результати загальнонаціонального дослідження, проведеного Центром соціальних і маркетингових досліджень "Соціс" з 20 по 25 березня 2019 року, які має у своєму розпорядженні Укрінформ.\nЗгідно з даними опитування, найбільшу підтримку серед тих, хто повністю або радше впевнений, що візьме участь у голосуванні, отримує Володимир Зеленський (24,6%), друге місце посідає Петро Порошенко (14,8%), на третьому – Юлія Тимошенко, за яку готові проголосувати 8,7%.\nВодночас за Юрія Бойка готові проголосувати 7,9%, за Анатолія Гриценка та Олега Ляшка – 6,4% та 5,3% відповідно. Інші кандидати набирають менш ніж 4% голосів.\nЗагалом 16,6% виборців нині ще не визначилися і сказали соціологам, що не знають, за кого віддадуть свій голос у день голосування. Саме цій категорії респондентів було поставлено запитання "Навіть якщо наразі ви ще не визначилися зі своїм вибором, до кого з кандидатів ви більше схиляєтеся?". Зазначають, що виборці, які не визначилися, більше схиляються до Зеленського (15,4%), Порошенка (9,0%), Бойка (5,7%), Тимошенко (4,8%) і Гриценка (4,5%).\nПід час дослідження респондентам також було запропоновано зробити свій власний прогноз щодо того, хто стане наступним президентом України.\nНайімовірнішим переможцем на президентських виборах респонденти вважають Зеленського (28,5%). Перемогу Порошенка прогнозують 25,7% опитаних, а Тимошенко – 12,7%. Жоден з інших кандидатів не отримує показників вище 5%.\nБлизько чверті опитаних – 24,4% - не змогли визначитися з тим, хто саме стане наступним президентом України.\nЗгідно з опитуванням, наразі понад 84% українців готові взяти участь (повністю впевнені + радше впевнені) у виборах президента України, які відбудуться 31 березня.\nБлизько 81% українців стверджують, що в більшості випадків майже завжди або завжди голосують, коли в Україні відбуваються вибори різних рівнів. Всього близько 8% сказали, що ніколи або майже ніколи не голосують.\nЦентр соціальних і маркетингових досліджень "Соціс" провів загальнонаціональне дослідження з 20 по 25 березня 2019 року.\nВибірка – 2000 респондентів у всіх областях України (без урахування населення АР Крим та окупованих територій Донецької і Луганської областей). Вибірка є репрезентативною для населення України старше 18 років за такими показниками, як стать, вік, тип поселення та область проживання.\nСтатистична похибка дослідження: +/- 2,1%.\nДослідження було проведено в рамках підготовки до проведення екзит-полу центру "Соціс".\nЕкзит-пол буде проведено в день голосування 31 березня на 430 виборчих дільницях в усіх областях України (зокрема, й у Києві), обсяг вибірки – 15 тис. респондентів.


Євробачення в Києві: Ім'я учасника Євробачення-2017 від України дізнаємося в лютому, - глава НТКУ Аласанія (01.10.16 21:59) « Шоу-бізнес | Цензор.НЕТ\nВсе про:Євробачення (341) Аласанія (38)\n01.10.16 21:59 03.10.16 10:22\nГенеральний директор Національної телекомпанії України Зураб Аласанія заявив, що ім'я учасника "Євробачення-2017" від України дізнаємося у лютому.\nЯк передає Цензор.НЕТ, про це він розповів в інтерв'ю DT.UA.\nЗа словами Аласанії, трансляція "Євробачення-2017" буде повністю здійснюватися НТКУ, а канал СТБ, з яким у телекомпанії укладено договір, займеться забезпеченням національного відбору.\n"Національний відбір на "Євробачення-2017" вже стартував. НТКУ платить за ліцензію, СТБ бере на себе забезпечення національного відбору. Його ефір буде в лютому, тоді й дізнаємося ім'я учасника "Євробачення-2017" від України", - підкреслив Аласанія.\nЧитайте також: На Євробаченні-2017 у Києві очікують від 15 до 30 тис. іноземців, - гендиректор НТКУ Аласанія\nЯк відомо, першого вересня в Україні офіційно стартував національний відбір на конкурс однієї пісні "Євробачення-2017".\nУ жовтні-листопаді команда національного відбору проїде найбільшими містам України (Харків, Запоріжжя, Львів, Дніпро, Одеса, Київ), де музичний продюсер національного відбору Костянтин Меладзе особисто прослухає всіх, хто подасть заявки на участь.\nДо складу журі разом із Костянтином Меладзе входить співачка Джамала, яка принесла Україні перемогу на "Євробаченні-2016".\nЧитайте також: Київ розраховує заробити 600 млн гривень на Євробаченні-2017\nЦензор.НЕТ › Новини › Шоу-бізнес › Ім'я учасника Євробачення-2017 від України дізнаємося в лютому, - глава НТКУ Аласанія


Потяг "Хюндай" на Кіровоградщині збив пенсіонера — Інформаційний портал Кіровоградщини - Гречка - Новини Кропивницький\nПотяг "Хюндай" на Кіровоградщині збив пенсіонера\nОпубліковано Середа, 13 листопада 2013, 11:58 . в Надзвичайні події\nШвидкісний поїзд Hyundai сполученням "Дніпропетровськ- Київ " збив на смерть 62-річного пенсіонера. Подія трапилася 11 листопада в 19:09 біля с. Доброї Надії Олександрійського району. Про подію ПП повідомив сам машиніст після зіткнення.\nВ умовах туману і поганої видимості машиніст не зміг уникнути зіткнення з людиною, який перебігав залізничне полотно перед локомотивом. На повній швидкості - 120 км / год - склад протаранив чоловіка, завдавши травми, несумісні з життям. Пенсіонер загинув на місці події.\nЗа попередніми даними, основна причина того, що сталося - перехід залізничних колій у невстановленому місці, а також погана видимість. Через сильний туман машиніст пізно помітив пішохода і не зміг уникнути зіткнення.\nЗагиблий зареєстрований в селі Куколівці. Чоловік вів звичайний спосіб життя , у момент події був тверезий. Він збирав хмиз для обігріву власного будинку. Необережність і погані погодні умови призвели до трагічного збігу обставин.\nЗа матеріалом сайту Правдоруб\nМешканець Голованівська врятував продавчиню від грабіжника\nНа Кіровоградщині масово працюють телефонні шахраї


Техніка ухвалення рішень. Як лідери роблять вибір — купити на ВсіКниги\nАвтор Ріел Дженніфер, Мартін Роджер\nПoвeдiнкoвa нaукa дoвoдить: ми пpиймaємo пepeдбaчувaнi piшeння i чacтo coбi нa шкoду. Ви вкoтpe ciли зa cepiaл, a нe пiшли у cпopтзaл? Нa poбoтi знoву уxвaлили нe нaдтo уcпiшнe кoмпpoмicнe piшeння, a пpoдaвeць-мaнiпулятop пpoдaв вaм дopoжчий тoвap? Oдин з нaйвизнaчнiшиx миcлитeлiв у cфepi мeнeджмeнту Poджep Мapтiн виcунув тeopiю iнтeгpaтивнoгo миcлeння — її cуть пoлягaє у виpiшeннi пpoблeми зa дoпoмoгoю пpoтилeжниx iдeй як ocнoви для нoвoгo piшeння. Paзoм iз Джeннiфep Pieл вoни дocлiджувaли вплив уxвaлeниx piшeнь нa пoдaльшу дoлю кoмпaнiй. У книжцi aвтopи з гумopoм oпиcують тa aнaлiзують icтopiї, кoли лiдepи вiдoмиx кoмпaнiй oпинилиcя пepeд вибopoм, a тaкoж нaвoдять цiкaвi дocлiджeння й дiлятьcя дocвiдoм пpийняття piшeнь, щo пpинecуть вaм уcпix.


ДЕ БРАТИ ВІТАМІНИ ВЗИМКУ — 5 ІДЕЙ, З ЧИМ ПРИГОТУВАТИ СМУЗІ – Українська федерація фігурного катання на ковзанах\nЩоб приготувати порцію яблучного смузі, візьміть одне середнє яблуко (солодке або кисле — яке більше подобається), м’якуш одного стиглого банана й склянку молока, класичного йогурту, ряжанки або кисломолочної закваски. Інгредієнти складіть в блендер, добре подрібніть, вилийте в склянку — і смачного! За бажанням, в смузі можна додатися трошки заморожених ягід (полуниці, малини) та цукру або меду.\nХурма та шарон — фрукти яскраво-оранжевого кольору, в яких міститься багато корисних речовин. Хурма — це солодкий фрукт, який відрізняється терпким смаком (завдяки вмісту таніну). Шарон — суміш хурми з яблуком, відрізняється м’яким смаком (без в’язкості) та відсутністю кісточок.\nХурма і шарон — смачні та корисні десерти. Крім того, з м’якушем цих фруктів готують фруктові салати (наприклад, салат з шароном, солодким яблуком та горіхами, заправлений турецьким йогуртом), молочні шейки та смузі (наприклад, з хурмою, апельсином та ряжанкою).\nЯкщо ви любите страви з гарбузом, такі як гарбузові оладки та панкейки, гарбузову кашу й гарбузові супи, то вам напевно сподобається і гарбузовий смузі. Візьміть готове гарбузове пюре, м’якуш банана, дрібку кориці, цукор або мед (за бажанням) й склянку молока. Помістіть всі інгредієнти в блендер та добре подрібніть. Смузі готовий!\nКефірний смузі з м’якушем авокадо\nКефір — корисний кисломолочний напій. У ньому містяться вітаміни, мікроелементи, а також пробіотики. На кефірі можна готувати корисні та поживні смузі: кефірний смузі з яблуком, кефірний напій з м’ятою та м’якушем огірка, смузі на кефірі з м’якушем авокадо.\nВізьміть склянку кефіру, м’якуш половинки авокадо, трошки свіжого імбиру, складіть інгредієнти в блендер, добре подрібніть — і смачного! Замість кефіру можна взяти кисломолочну закваску, простоквашу «З печі», ряжанку або класичний йогурт без добавок.\nназадСМАЧНИЙ ГРУДЕНЬ: ІЗ ЯКИХ ПРОДУКТІВ ГОТУВАТИ СТРАВИ ВЗИМКУ\nдаліЗ М’ЯСОМ, РИБОЮ І ПІСНІ: НАЙКРАЩІ РЕЦЕПТИ САЛАТІВ НА СВЯТВЕЧІР І РІЗДВО


Кабмін призначив нову представницю в Раді » МІА Вектор Ньюз\nВектор Ньюз » НОВИНИ » Суспільство » Кабмін призначив нову представницю в Раді\nПредставляти Кабінет міністрів у Верховній Раді буде заступниця голови фракції "Слуга народу" Олена Шуляк. Джерело: Урядовий портал, керівниця пресслужби фракції "Слуга народу" Женя Кравчук Прем'єр Олексій Гончарук: "Наша задача – пояснювати важливість та позитивні наслідки пропонованих нами змін, аби народні депутати, маючи усю необхідну інформацію, могли донести її до своїх виборців та підтримати ініціативи Кабінету Міністрів під час голосування на пленарних засіданнях. Пані Олена за час роботи у ВР вже продемонструвала чудові результати у цьому напрямку".\nДеталі: Уряд затвердив Шуляк на вечірньому засіданні в п’ятницю, 15 листопада. Олена Шуляк є заступницею голови комітету Верховної Ради з питань організації державної влади, місцевого самоврядування, регіонального розвитку та містобудування. До цього обіймала посади члена Правління, керівника сектору "Будівництво" BRDO, генерального директора ТОВ "Мідланд Девелопмент Україна" та низку посад у бізнес-сегменті. На громадських засадах була віцепрезиденткою Спілки українських підприємців та віцепрезиденткою Young Presidents' Organization.\nЩо передувало: Народний депутат від "Слуги народу" Ірина Верещук склала повноваження представника Кабінету міністрів у Верховній Раді. Верещук повідомила: "Ми не знайшли спільної мови з прем'єр-міністром, ми не спрацювалися...Я вважаю, що нам треба було більш фахово працювати з депутатами, зважати на їхню думку". Вона також розкритикувала рішення фракції про виключення Анни Скороход. Нагадаємо:\n15 листопада фракція "Слуга народу" виключила зі свого складу Анну Скороход та Антона Полякова.\n» У Раді створили групи з міжпарламентських зв’язків з Норвегією та Грузією


Бербок закликала Генасамблею ООН засудити вторгнення Росії - Новини cвіту\nМіністр закордонних справ Німеччини Анналена Бербок трибуни Генасамблеї ООН закликала світову спільноту засудити військову агресію Росії проти України. Росія здійснила жорстоку атаку на міжнародний мирний порядок, заявила Бербок у вівторок, 1 березня, в Нью-Йорку на спецсесії Генеральної асамблеї ООН. "У цій війні мова йде не лише про Україну, не лише про Європу, а про нас усіх. Розв’язана Росією війна знаменує собою початок нової ери, переломний момент", - сказала глава МЗС ФРН.\nБербок закликала країни-члени ООН підтримати резолюцію, що гостро засуджує напад Росії на сусідню країну і яка вимагає негайного припинення насильства. За її словами, міжнародна спільнота має обрати між "миром та агресією, справедливістю та правом сильного, дією та ігнорування"."Ми маємо об’єднатися в боротьбі за мир", - сказала німецький політик.\nГлава зовнішньополітичного відомства Німеччини звинуватила Росію у виправданні нападу на Україну "неприхованою брехнею", і, звернувшись до членів Генасамблеї ООН, зазначила, що "майже в кожної країни є більший та сильніший сусід, як у випадку з Україною та Росією, тому нинішня війна стосується усіх. Як заявила Бербок на адресу Росії, "ви говорите, що ваші дії є необхідною самообороною, проте весь світ бачив як ви місяцями збирали війська (біля українських кордонів. - Ред.)”, щоб вчинити цей напад"\nНинішня спецсесія Генасамблеї ООН, скликана за ініціативою США та Албанії, відкрилася 1 березня. Всього за час існування ООН спецсесії скликались десять разів, востаннє - 1997 року у зв’язку з ситуацією на окупованих палестинських територіях.\n2014 року Генасамблея ООН засудила російську анексію Криму. Тоді резолюцію підтримали 100 країн, проти висловились 11 та 58 країн утримались. Резолюції Генасамблеї ООН не є документами, обов`язковими до виконання.\nТеги: ООН Путин Росія МЗС Німеччина\nЕрдоган не підтримує вступ Швеції та Фінляндії до НАТО\nУ Франції арештували віллу російського олігарха Фрідмана\nНовини України 57 хвилин тому


ДЕПУТАТИ ГОТУЮТЬСЯ ДО 11-ї СЕСІЇ ОБЛРАДИ – вивчали проекти рішень у постійних комісіях | Новини Закарпаття\nДЕПУТАТИ ГОТУЮТЬСЯ ДО 11-ї СЕСІЇ ОБЛРАДИ – вивчали проекти рішень у постійних комісіях\n7 червня відбудеться 11-та сесія облради, тож із минулого тижня крайові депутати почали збиратися у складі постійних комісій, аби вивчати пропоновані матеріали. До їх роботи долучалися голова облради Михайло Рівіс, його перший заступник Йосип Борто та заступник Петро Грицик, а також керуючий справами виконавчого апарату облради Юрій Гузинець.\nРозробники проектів мають тісно взаємодіяти з депутатами\nЗокрема 29 травня засідали дві комісії – з питань законності, правопорядку, майна та приватизації, регламенту, яку очолює Віктор Русин та з питань транскордонного співробітництва, розвитку туризму та рекреації, де керівником Пейтер Чаба. Акцентували, звісно, на профільних питаннях. На першій предметом детального аналізу стали проекти «Про Програму боротьби з тероризмом на 2018 рік», «Про затвердження Антикорупційної програми Закарпатської обласної ради на 2018 рік» та низка майнових питань. У ході жвавої дискусії висловили низку слушних зауважень і пропозицій. Йшлося про потребу більш чіткої взаємодії розробників проектів із профільними комісіями. Михайло Рівіс вказав на необхідність неухильного виконання розпоряджень, доручень та загалом ухвалених радою рішень.\nДругу зі згаданих комісій провів заступник її голови Ернест Нусер. Тут найперше погодили проекти «Про затвердження Програми спільних дій Пряшівського самоврядного краю та Закарпатської обласної державної адміністрації, Закарпатської обласної ради на період із травня 2018 року по травень 2019 року», «Про затвердження Виконавчого протоколу №10 до Меморандуму про співпрацю між Закарпатською обласною державною адміністрацією, Закарпатською обласною радою та Кошицьким самоврядним краєм на період із травня 2018 року по травень 2019 року», «Про затвердження Угоди про співробітництво між Закарпатською областю України та повітом Марамуреш Румунії» тощо.\nЧерез крайову програму – підтримку молодим підприємцям\nНаступного дня зібралася комісія з питань охорони здоров’я, яку очолює Роман Шніцер. Депутати уважно опрацьовували всі подані питання з галузі медицини, освіти, культури, соціальної сфери, транскордонного співробітництва тощо. Ознайомились і зі зверненнями депутатів облради до вищих ешелонів влади з актуальних проблем краю.\n30 травня відбулося й засідання комісії з питань розвитку бізнесу, виробничої інфраструктури, банківської діяльності та інвестицій, де керівником Андрій Андріїв. Серед профільних розглянули питання «Про затвердження Порядку обговорення і внесення на розгляд обласної ради обласних (бюджетних) цільових програм, моніторингу та звітності щодо їх виконання», «Про комунальну установу «Навчально-курсовий комбінат» Закарпатської обласної ради», «Про внесення змін до Порядку використання коштів обласного бюджету для часткового відшкодування відсоткових ставок за кредитами, залученими суб’єктами малого й середнього підприємництва для реалізації інвестиційних проектів – у рамках Програми розвитку малого і середнього підприємництва в області на 2017 – 2018 роки». Останнє обговорили чи не найактивніше. Андрій Андріїв наголосив: недавно побував на Вінниччині, й там механізм фінансової підтримки регіональних бізнесменів працює надзвичайно потужно та забезпечує їм здешевлення кредитних ресурсів. «Мені хочеться, аби ми підтримали через цей механізм насамперед молодих підприємців і в такий спосіб дали їм змогу реалізувати себе на рідній землі», – сказав він. Керівник профільного департаменту й заодно крайовий депутат Денис Ман повідомив, що створено Центр підтримки підприємців, і запросив присутніх на його відкриття, яке відбудеться 7 червня.\nКоли зайшлося «Про хід виконання у 2017 році обласної Програми «Питна вода Закарпаття», то директор департаменту інфраструктури, розвитку і утримання мережі автодоріг загального користування місцевого значення та ЖКГ ОДА Едуард Маляр відзначив: понад 6 років із держбюджету коштів на програму не виділяли. Водночас галузь потребує значних капіталовкладень, оскільки більше 30% водопровідних та каналізаційних мереж необхідно замінити. Органи місцевого самоврядування спільно з виконавчою владою краю залучили в галузь 86,979 млн грн із різних джерел. Петро Добромільський знову порушив питання забезпечення питною водою жителів с. Дубрівка та Довге, що на Іршавщині, шляхом побудови водогону.\nЙшлося і про подальшу підтримку аеропорту «Ужгород», який вдалося зберегти коштом обласного бюджету.\nЧлени комісії подали рекомендацію усунути недоліки, виявлені в ході сертифікаційної перевірки служби авіаційної безпеки летовища, яка проводилася з 17 по 20 квітня.\nПроблему сільських пасовищ розглядали на комісії з АПК\nУ четвер засідала комісія з питань агропромислового комплексу, розвитку села, адміністративно-територіального та земельного устрою, яку очолює Петро Голубка. Спершу присутні уважно вислухали колегу – депутата облради Василя Якубця, який звернувся до них, аби вирішити проблему щодо сільських пасовищ, що знаходяться в користуванні жителів сіл Галоч, Палло та Батфа на Ужгородщині. Галоцька сільрада ще в 2015-му вирішила не погоджувати ГУ Держгеокадастру в області проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення держвласності, які використовуються для сільських пасовищ (143 га) для будь-яких цілей. Відтак Держгеокадастр рекомендував утворити КП, аби передати землі державної власності у комунальну. Сільрада виконала цю пропозицію та надіслала клопотання про дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в постійне користування цих земель для випасання худоби. Технічну документацію на сільські пасовища сільрада виготовила та профінансувала з місцевого бюджету. Водночас багаторазові її клопотання впродовж 2015 – 2017 років на адресу ГУ Держгеокадастру в області проігноровано, надані нечіткі відповіді щодо розпорядження землі сільських пасовищ. Принаймні так випливає з листа Галоцької сільради на ім’я голови Закарпатської облради Михайла Рівіса, який зачитав В. Якубець.\nПетро Голубка запропонував звернутися з відповідним листом до Головного теруправління юстиції в Закарпатській області для надання правової оцінки, юридичної консультації, аби поставити крапку в цьому питанні. Далі комісія перейшла до обговорення проектів рішень, серед яких профільні стосувалися права користування мисливськими угіддями.\nТого ж дня засідала й комісія з питань бюджету, яку очолює Василь Кошеля. Першочергово розглянули проект рішення про внесення змін до обласного бюджету на 2018 рік. З цього питання фахово інформували директор департаменту фінансів ОДА Петро Лазар та його заступник Наталія Боркулеш (Наша газета вже писала про цей проект, тож повторювати пропонований перерозподіл коштів не будемо). Цікавилися депутати й грошима від перевиконання митних платежів на дороги краю. Як повідомив посадовець, на сьогодні таких коштів надійшло 52 млн грн.\nЗапитували також про стан виконання місцевих бюджетів області за січень – квітень. І він втішний: за цей період маємо податків і зборів (обов’язкових платежів) на 1515,9 млн грн, що становить 119,5% до показника відповідного періоду 2017-го (або плюс 247,6 млн гривень). Уважно обговорили члени комісії й низку інших проектів та прийняли відповідні рішення по них.\nЗавершили вивчення порядку денного сесії 4 червня засіданням комісії з питань освіти, науки, культури, духовності, молодіжної політики, фізкультури і спорту, нацменшин та інформаційної політики, яку очолює Ільдіка Орос. Депутати особливо активно обговорили профільні проекти рішень – про присвоєння імені Героїв Красного поля Закарпатському обласному ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою, затвердження керівника Закарпатського обласного театру драми та комедії, виконання крайової програми розвитку дошкільної освіти до 2017 року тощо. Зосереджено вивчили й питання подальшої долі НВК у світлі освітніх реформ. Також із ініціативи департаменту соцзахисту населення ОДА для належної підготовки до дитячої оздоровчої кампанії-2018 було запропоновано внести зміни та доповнення до відповідної регіональної програми в частині фінансового механізму придбання путівок. Комісія вирішила включити це питання до порядку денного 11 сесії як нагальне, інформує прес-служба Закарпатської обласної ради.


Преса періоду культа особи - Астрономия\nНова економічна політика допомогла суспільству вирішити проблеми у тому вигляді, у якому вони склалися після громадянської війни, та вибратися з розрухи. “Неп нагодував місто”, – писали газети того часу. Піднявся рівень добробуту й на селі, про це теж свідчать публікації того переломного року. Окружна газета “Кіровоградський пролетар” висвітлює у номері за 23 жовтня 1929 р. успіхи у підвищенні рівня життя селян за умов їх кооперування: тепер вони мають їдальню, дитячі ясла, школу, і все це є вирішальним доказом переваг нового життя для інших селян, які саме приїхали знайомитися з досвідом колективного господарювання.\nВодночас у великих містах загострилися соціальні проблеми, це викликало обурення й гнів робітників, – а отже, створювало відповідну базу для суспільної підтримки відмови від непу і встановлення тоталітарного режиму.\nДалі перед країною (вірніше, перед верхівкою її правлячої партії) постала проблема – йти далі шляхом поглиблення ринкових відносин, запровадження їх у промисловому, а не лише в аграрному секторі економіки, чи повертатися до жорстко централізованого управління економікою, політичною сферою. Перший шлях уособлювався у постаті Бухаріна, другий – Сталіна. Сталін не міг не перемогти, він був більш послідовним комуністом, до того ж як генеральний секретар керував усією партією, усіма її зв’язкам з суспільством, тобто і партійною пресою.\nВ 1928 р. стався неврожай, а отже дрібний сільський виробник у своїй масі не дав хліба державі за нав’язуваними йому цінами. Сталін, виступаючи в газеті “Правда” вказував на головного ворога: “Мелкий собственник не дает хлеба армии и городам”.\nНе вирішені у 1917-1918 рр. соціальні проблеми в країні знову загострилися, виникли в черговий раз продовольчі труднощі. Неврожай 1928 року вкрай їх загострив. Були введені “заборні книжки”, тобто карткова система розподілу продовольства. Промислових робітників знову було протиставлено економічно більш самостійному селянству, переважну кількість якого на той час складали середняки. Супутники непу – злочинність, безробіття, проституція, жебрацтво – настроювали трудящих проти непу. Розпочата індустріалізація країни вимагала мільйонів робітничих рук для некваліфікованої праці на будмайданчиках першої п’ятирічки.\n“Великий поворот” 1929 року якраз і означав у економіці відмову від залишків ринкового механізму, остаточне скасування свободи виробника, а в суспільно-політичній сфері – повернення суспільства на шлях тоталітаризму.\nТема постачання на рубежі 1930-х знову стає однією з провідних для преси. По-перше, об’єктивно до цього вели труднощі з забезпеченням міст усім необхідним – зауважимо, труднощі, які, по-перше, були суб’єктивно нав’язані країні монопольно правлячою партією – а по-друге, саме на цій болючій для населення темі краще всього було “розкрутити” маховик переслідування політичних противників.\n12 вересня “Вісти…” опублікували постанову ЦК ВКП(б) з питань постачання. Гострокритичні матеріали на цю тему з’являлися в пресі, як було показано вище, задовго до її виходу. Поступово нарощувалися обсяги публікацій, їхня періодичність, гострота критики, глибина висвітлення проблем. Порівнюючи цю практику з тим, як розвивалися події навколо теми кооперації рибалок, можемо зробити спостереження про те, що політичний механізм попередньої проробки проблеми в пресі – з наступним прийняттям відповідного рішення партії “за вимогами трудящих” – вже був відпрацьований.\nОтже, постанова підбила підсумки попереднього етапу розвитку чергової кампанії. Громадська думка щодо працівників “робкоопів” – робітничих кооперативів – була підготовлена. Навіть і передбачуваний вирок вже було винесено на сторінки газет: 9 вересня, за три дні до прийняття постанови, “Вісти.” писали:\n“Робітниче постачання – на рівень вимог третього року п’ятирічки: апарат кооперації дуже засмічений ворожим елементом.\n…Київський Саробкооп на протязі двох років приховував невідомо для чого сала на суму більше 30 тис. карбованців. Нікопольський ЦРК зберігав більше року 18 мішків гречаного борошна й 22 мішки гречаної крупи, які попріли на складах. Гришинський – згубив один вагон білої муки, переховуючи його у вологому приміщенні. Майже в усіх робкоопах, обстежених бригадами, виявлено розбазарювання дефіцитних товарів серед працівників апарату робкоопів. Ще більш страшні факти маємо у м’ясозаготівельній роботі”.\n“ЦК пропонує редакціям всіх центральних та місцевих газет організувати систематичне висвітлення діяльності кооперації. Посилюючи боротьбу (за прикладом “Правди”) проти конкретних винуватців безгосподарності… преса повинна разом з тим ширше висвітлювати позитивний досвід роботи тих кооперативів, що досягли реальних наслідків у раціоналізації постачального апарату, у створенні правової бази та в організації масової участі робітничих споживачів у контролі та в сприянні роботі”.\nРеалізуючи цю установку, “Вісти…” запроваджують 28 вересня нову й дуже показову рубрику: “Наші розслідування”. Органи преси з санкції їхніх засновників прирівнюються до слідчих органів. Посилюється обстановка насильства, тотального стеження, доносительства через газету. Лист до редакції наближається за своїм значенням і наслідками до заяви до НКВС.\n“Луганський ЦРК – на гальмах опортунізму (! – авт ), , без масового робітничого контролю”.\nТак звичайні крадії, яких треба було змусити відшкодувати нестачу й зняти з роботи або відправити до суду й в’язниці, отримують статус політичних ворогів. Нагнітається психоз: “Громадське харчування – в катастрофічному стані”. Розворот закінчується нібито конструктивним за намірами матеріалом: “Бригада “Вістей” пропонує” – але головна ідея пропозиції полягає не в збільшенні виробництва товарів першої необхідності, а в ширшому розгортанні робітничого контролю за їх розподілом.\nОдна за одною друкуються тематичні полоси, де розслідуванню піддаються торгівля м’ясом, рибою, хлібом (18 жовтня), рибними виробами (29 жовтня), хлібопекарській справі (1 листопада). Далі – більше: вже у наступному номері, 2 листопада трапляється неймовірне, газета піддає критиці органи радянської влади, де теж, виявляється, засіли вороги:\nНовою була й практика послідовного, наполегливого повернення газети до теми. 12 грудня “Вісти…” знову висвітлювали справи постачання робкоопами риби, м’ясопродуктів, вимагали покращення роботи підприємств громадського харчування.\nПочаток “холодної” громадянської війни в СРСР у 1929-1938 рр., прямим жертвами якої (не меншими від “гарячої” у 1917-1922 рр.) були мільйони безневинних репресованих громадян, спричинило несприйняття селянством нового повороту аграрної політики уряду, вірніше – ЦК партії. Розгром селянства, кардинальні зміни усталених форм його існування, як вони склалися на протязі століть і останніх п’яти-семи років, мав наслідком голодомор 1931-1933 рр. А починалися ці процеси безпосередньо влітку 1930 р.\nПартійно-радянська преси зіграла в цих трагічних подіях ганебну роль пропагандиста, агітатора й колективного організатора жорстоких політичних катаклізмів. Відступаючи від загальнолюдських цінностей, згодившись із спекулятивним протиставленням інтересів робітничого класу і всього суспільства, ця преса стала на шляхи самознищення. Поза даною політичною системою вона існувати не могла – і, зрештою, не змогла. Наскільки роль “гвинтика” перекрутила завдання і місце журналістики в суспільстві, яскраво свідчить такий факт. Навесні 1918 р., під час напружених дискусій в Москві й Таганрозі щодо організаційних засад створюваної компартії України, московську пресу було залучено до участі в брудній політичній грі. 9 травня “Правда” для зовнішнього вжитку надрукувала цілком пристойний матеріал про те, що ЦК РКП(б) обговоривши питання про виділення особливої української компартії із рядів РКП, не знаходить ніяких заперечень проти створення УКП, тому що Україна є самостійною державою. Це рішення було ухвалене 3 травня на засіданні ЦК РКП під головуванням В. Леніна. На цьому ж засіданні було прийняте інше рішення, для внутрішнього обігу: московський ЦК схвалив ідею створення КП(б)У, однак рекомендував твердо отримуватися лінії на створення компартії в Україні як частини РКП, і лише з тактичних міркувань проголосити у відкритій пресі про лояльне ставлення до її організаційну незалежність. (Див. Є. П. Юрійчук. Становлення і характер радянської влади в Україні. Історико-правові аспекти. (1917 – 1922 рр. – К., ІЗМН, 1998).\nВідступ від принципів госпрозрахунку та економічної зацікавленості у стосунках з селянством спричинив у 1929 р. ті самі наслідки, що й у 1918-му: селяни почали приховувати хліб. Партія знову вдалася до насильства. Замість колишніх продзагонів прийшли “робітничі бригади”, які почали звичними методами забезпечувати виконання планів хлібозаготівель. Але тепер у державних та партійних органів набагато більший розрахунок був на підтримку преси – добре відмобілізованої, насиченої вірними партійцями, вишколеної і, головне, з армією добровільних помічників-робсількорів.\nХлібозаготівля у 1930 р. проходили дуже важко. “Вісти…” у номері за 2 та 6 вересня повідомляли:\nНаркомзем України у таких умовах прийняв дуже жорстке рішення, у якому передбачалося, зокрема, завдання й пресі: “Просити редакцію газети “Комуніст” (орган ЦК КП(б)У – авт. ), представництво “Правды” та редакцію газети “За социалистическую перестройку” відрядити у згадані чотири округи робітничі бригаді перевірити хід сівби й причини позорного відставання цих округів”. У тому ж документі відзначено: “Газети, а особливо газета “За социалистическую перестройку”, не розгорнули кампанію організації соціалістичного змагання в осінню сільськогосподарську кампанію”. Такі бригади були створені, про їхню роботу свідчать публікації у вересневих номерах всеукраїнської газети “Комуніст”.\n“Місячник огляду й перебудови роботи кооперації. 1 лютого – останній строк перебудови роботи кооперації та держторгівлі. Розгортаючи масову організаційну роботу, залучити до місячника найширші кола робітників прилавка, пайовиків та домогосподарок… Партбригада заводу № 60 приступила до перевірки робкоопу “Переможець”. Перша декада їхньої роботи дає позитивні наслідки” (“Луганская правда”, 1932 р., 16 січня ).\nПо-перше, більше уваги газети почали приділяти позитивному досвіду вирішення проблем. В “Луганской правде” з’явилася постійна рубрика “Використовуємо досвід кращих”, під якою, наприклад, 22 січня 1932 р. було висвітлено роботу по прийманню попередніх замовлень магазину та робкоопу “Паровозник”\nЗразки для наслідування давала “Правда”, яка, наприклад, проводила з 21 по 26 жовтня 1931 р. п’ятиденник перевірки, в якому під її керівництвом об’єднали свої зусилля газети Південного Кавказу та західних областей. В окремих заходах редакцій одночасно брали участь до 5 тисяч кореспондентів та робсількорів. В один день за контрольну роботу бралися активісти редакцій металургії, залізничного транспорту, машинобудування, експлуатаційники – а потім скоординовано, одночасно в “Правде” й кількох інших газетах виходила низка публікацій про причини неякісної роботи певного обладнання чи машини. Місцева преса об’єднувалася з низовою та стінною, а також з подібними виданнями інших регіонів. Так, 16 січня 1932 р. “Луганская правда” повідомляє про те, що заводська преса мобілізується, та висвітлює досвід заводської газети “Ударник” по спільному вирішенню питань покращення постачання робітників підприємства.\nЦя дуже помітна особливість усієї партійно-радянської преси як типу ЗМІ тоталітарної моделі виявилася вже у перші роки радянської влади. Так, 1 травня 1920 р. кілька впливових газет – центральні “Вісти…” й “Більшовик” та київський часопис “Галицький комуніст” випустили спільне число – газету “Червоний стрілець”. У 1921 р. під час продовольчої кризи одночасно виходили газети “На голод1” у Бердичеві, Богуславі, Борзні, Києві (як вечірня газета), Новгород-Сіверському, Сквирі, Сосниці, Чернігові, Шостці тощо, у Херсоні – “На борьбу с голодом!”. Там, де не було друкарських можливостей, як у Чорнобилі, Умані – відзвітували стіннівками.\nЗ роками цей досвід – по команді згори об’єднувати (за прийнятою тоді мілітаризованою лексикою, мобілізувати) наявні сили – не втратився, і ось тепер він знову став у нагоді.\nОднак з плином часу в практиці газет, особливо місцевих, з’явилися нові ознаки посилення тоталітарного тиску – різке зменшення критики та майже повне зникнення повідомлень про заходи, вжиті після опублікування критичних матеріалів.\nУ 1927 році в “Луганской правде” при значно меншому обсязі критики кількість публікацій по їх наслідках нараховувало в середньому 18 на місяць. У лютому 1932 р. тут не було опубліковано жодного подібного матеріалу, хоча у попередньому місяці – січні тут видруковано близько десяти критичних виступів, з них чотири – по соціальній проблематиці, яка особливо актуальна, а отже вимагає від редакцій повідомляти читачів про вжиті заходи. Про те, що логічний ланцюг “критика-відповідь” був перерваний, свідчить такий приклад. У січні “ЛП” звинуватила один завком профспілки у поганому керівництві торгівлею. У лютому ж пройшло повідомлення про конкурс на кращу крамницю, організований цим профкомом – але без посилання на свій попередній виступ (1932 р., 20 лютого).\nТак, активну позицію зайняв центральний орган партії у здійсненні Звернення уряду та ЦК ВКП(б) до всіх партійних, радянських, господарських та професійних організацій від 29 вересня 1931 року “Про розвиток м’ясної й консервної промисловості”. “Правда” організувала низку публікацій, в яких було поставлено серйозні проблеми – це, втім, не зупинило голоду, що саме насувався на країну. Відгуки цієї загрози (але тільки відгуки) знаходимо на шпальтах центральної газети 17 жовтня 1931 р.:\n“Почему консервные заводы Украины не справились с планом третьего квартала? План может и должен быть выполнен… Украинская консервная промышленность, развившаяся за последний год (тобто при непі – авт. ) гигантскими темпами, пришла к четвертому кварталу с низкими производственными показателями. Промфинплан за 9 месяцев выполнен только на 60,7 процента”\nВ цей же час місцева преса України не розгорнула систематичної роботи по організації виконання Звернення. Так, Луганськ було названо в числі міст, де має бути вжито особливих заходів – але “Луганская правда” за перше півріччя присвятила зазначеній проблемі всього 2 матеріали – й ті у другому кварталі.\nКампанійщина, вже згадувана як родова ознака преси тоталітарної моделі, з переходом до нового типу соціальних відносин значно посилилася. Так, Луганський міськком партії та міська контрольна комісія прийняли “Резолюцию объединенного горпарткома и горКК” – “О плане жилищного, коммунального и культурно-социального строительства в городе Луганске на 1932 год” (“Луганская правда”, 1932 р., 18 січня). Планом передбачено ввести 127.000 кв. метрів житла, що забезпечить розміщення 21.100 осіб, та будівництво гуртожитка на 3.500 осіб.\nПлани чудові, газети заходилися їх виконувати. Регулярною стала рубрика “По-большевистски осуществить постановление ГПК и ГКК о жилищном строительстве”. 28 та 29 січня виходять матеріали щодо проблем постачання – про використання місцевих будматеріалів, по організаційних питаннях – про необхідність врахувати помилки минулого року.\nНа цей час остаточно склалася структура партійно-радянської преси як в цілому в СРСР, так і в Україні. Кожен партійний комітет, від районного й вище, і навіть на крупних промислових підприємствах з кількістю працюючих понад 2000 осіб – розгорнув власні газети. Відповідали духові епохи їхні назви: “Більшовицький штурм”, “Ленінське слово”, “Сталінська перемога”, “Колгоспне життя”. В обласних центрах до географічної назви додавалося слово “правда”, і такі газети були переважно російськомовними. Так були засновані “Киевская правда”, “Днепровская правда”, тощо.\nЗміцніла й набула значного досвіду й суспільної ваги типова газета того часу – “Луганская правда”.\nНа протязі десятиліть вона була однією з найбільших та найавторитетніших обласних видань УРСР. Навіть в масштабах Радянського Союзу вона посідала помітне місце, про що свідчать всесоюзні нагороди. В 1967 р. газету було нагороджено орденом Трудового Червоного прапора, в 1977 р. газеті було вручено найвищу нагороду – Почесну грамоту Президії Верховної Ради СРСР.\nЯскраві зразки публіцистики залишила на сторінках газети участь у стаханівскому русі або шефство над великими новобудовами (на Донбасі було 33 так звані комсомольські шахти, в будівництві яких брала участь молодь, а на центральні органи комсомолу було покладено велику частку відповідальності за хід їх спорудження, стан справ у соціальній сфері та в ідеологічному забезпеченні). Одна з великих акцій “Луганской правды” – “луганська година”, що переросла згодом в “українську годину” (робітники брали на себе зобов”язання семигодинну норму виконувати за 6 годин, а сьому працювати “на п”ятирічку”). Було створено виїзні редакції “ЛП” на шахтах. Ця ефективна форма роботи жила дуже довго. Участь у виїзних бригадах, в структурах так званого “народного контролю”, де вимагалося широке висвітлення виявлених недоліків – усе це віддзеркалювало постійне прагнення журналістів зміцнити зв’язки газети з життям.\nЗ іншого боку – в підшивках газети видно повне підпорядкування “лінії партії” в усьому, що стосувалося тематики матеріалів, підходів, оцінок, навіть “географії” виступів газети.\nВиконуючи вимоги центральних органів, до початку 1930-х років усі районні та міські комітети партії заснували власні друковані видання. Цікаво, що, попри надзвичайну централізацію управління в усіх сферах життя в тоталітарному суспільстві та підпорядкування низів верхам – місцеві газети не підчинялися обласним газетам. Але вони були певною мірою підлеглі обкому партії, зокрема, відділу пропаганди, сектору преси – хоча їх засновниками були районні, міські комітети партії. Щороку в кінці грудня редакції звітували за заведеними формами про основні результати своєї роботи саме перед вищестоячими партійними комітетами, а перед засновниками звітували раз на два-три а то й більше роки на засіданнях бюро, пленумах тощо.\nНарешті, по-четверте, звіт редакцій був у певному розумінні частиною річного звіту засновника – наскільки вміло й плідно керували у міськкомі чи райкомі партії своєю газетою? А це, вважалося, об’єктивно й всебічно міг зробити тільки вищий за ієрархією партійний комитет.\n– кількість позаштатних авторів (тобто робсількорів у термінах 1920-1930-х років),\n– кількість критичних виступів, у тому числі рейдів як найбільш масових та бойових жанрів,\n– кількість отриманих та, окремо, опублікованих відгуків на критичні виступи газети, причому розбіжність не мала перевищувати 5-10 процентів.\nЦікаво, що фінансові й інші звіти щодо господарчої діяльності редакцій обкоми та ЦК партії не розглядали, перепоручивши цю “неполітичну” справу відповідним видавничим відділам виконавчих комітетів. Вони називалися по-різному, але врешті затвердилася довга, зате змістовна назва: управління у справах поліграфії, видавництв та книжкової торгівлі – облполіграфвидави, які вже, по своїй окремій вертикалі, були підзвітні обкомам та ЦК.\nРішення чергового з’їзду конкретизувалися в подальших партійних документах (приклад – циркуляр РКП(б) губкомам и укомам “О программе местных газет” від 4 квітня 1921 р.). Всі рішення, що приходили з центру партії або з її місцевих осередків, ретельно вивчалися в первинних парторганізаціях редакцій, де неодмінно і безумовно ухвалювалися. При проголошуваному демократизмі внутрішнє життя партії було сповнене незавуальованого формалізму, його посилення дедалі ставало для партій шляхом в нікуди, адже за таких умов роботи заради оцінки начальства нікого насправді, за великим рахунком, не цікавила думка пересічного члена організації, якому була відведена роль “гвинтика” у справі безумовного виконання рішень, до прийняття яких він не був причетний.\nЗ розвитком непу якісно змінюється ситуація в країні: з”являється надлишок сільгосппродукції при катастрофічній нестачі виробів важкої та легкої промисловості. Внаслідок запровадження ринкових відносин в аграрному секторі виникає криза перевиробництва. Преса відповідно реагує на ці зміни. На шпальтах газет з’являються теми прискорення індустріалізації, боротьби з надвисокими цінами на промислові товари: так, в харківських “Вістях…” подібні матеріали з’являються по 10-12 раз на місяць, інколи навіть щодня.\nНа цей час в редакціях вже складається певний штат редакторів, журналістів, здатних адекватно відповідати на вимоги часу, підвищується їх середній професійний рівень. З’являється жанрове різноманіття, відроджуються забуті журналістські жанри: репортаж, фейлетон (найкраще почав піднімати цей жанр Остап Вишня). Журналісти опановують крупні газетні форми, наприклад, наскрізні теми – висвітлення однієї актуальної проблеми з номера в номер (згадувані вище кампанії щодо зниження цін та утворення рибальських кооперативів).\nЦей переворот в журналістиці стався тихо, практично без шумних процесів, подібних до тих, які були організовані над Зинов’євим, Каменєвим, Бухаріним та іншими політичними діячами. Навіть колишні керівники каральних органів – Ягода, Єжов – зникали з політичної сцени (а значить, за тодішніми порядками, і з життя) після великих політичних шоу із викриттям “злочинницької діяльності” і тому подібними, розрахованими на масу неосвідчених в політиці та й взагалі напівграмотних робітників епохи індустріалізації, тобто вчорашніх селян-незаможників, яких голод і колективізація вигнали з сіл і хуторів.\nЗ журналістами такого не було. Режисери політичних спектаклів розуміли, що викриття “ворогів народу” в редакціях газет нічого позитивного дати не зможе, а шкоди завдасть великої – підірве довіру народу до слова “Правды”, а отже й до самої партії. Преса – це надто серйозний політичний інструмент, пов’язаний з масовою свідомістю, щоб втягувати її в політичні ігри, розраховані на маси. Журналісти були поставлені перед драматичним вибором – або прийняти диктатуру вождя та вірно служити йому, або йти з редакцій та й з життя. Вибір, якназвичай, робили за них. Кожен кореспондент був на виду, з усіма особливостями його манери письма та політичними уподобаннями. Непотрібні зникали тихо: просто вранці не виходили на роботу. Інколи оголошували про термінові відрядження, в інших випадках інсценували трагічну загибель чи смерть внаслідок “раптового” тяжкого захворювання.\nБільше того, загальна радість від історичних (значною мірою вигаданих) перемог радянського народу у першій п’ятирічці спричинила хвилю трудового ентузіазму, масової боротьби за нове, небувале й нечуване. Розгойдана з допомогою преси, ця хвиля піднімала й саму пресу над рутиною повсякденної роботи. За ініціативою редакції “Правды” у 1930 р. була проведена всесоюзна нарада робсількорів, яка сильно вплинула на перебіг подій. Вона, зокрема, заклала фундамент для прийняття 16 квітня 1931 року постанови ЦК ВКП(б) “О перестройке рабселькоровского движения” (в якому, зазначимо, серед безлічі завдань не було зовсім приділено уваги участі робсількорів у вирішенні соціальних проблем – для нової влади вони вже не були такими актуальними).\nЦя ж газета “Правда” організувала у 1931 році всесоюзний конкурс низових газет, де серед показників одне з чільних місць мало саме розгортання робсількорівського руху – в тому числі й задля боротьби за “правильность распределения доходов”.\nЗа зразком центрального друкованого органу місцеві газети проводять “переклички” – наприклад, між сталінградськими тракторобудівниками та колгоспниками. Робітники звернулися через пресу до селян із закликом спільною працею досягати успіхів у п’ятирічці. Колгоспники, також через газету, відповідають:\nІнший приклад – робота виїзних бригад Мелітопольської газети “Радянський степ”, котрі, маючи у своєму складі сількорів, перевіряли у серпні 1931 р. роботу сільських Рад (див. номер за 31 серпня).\nМаючи широку мережу робсількорів, “Луганская правда” активно використовувала їх на головній новобудові міста – “Луганбуді”, докорінній реконструкції паровозобудівного заводу. Вони сигналізували про певні негаразди, проводили рейди-перевірки, в кожному номері повідомляли й про успіхи в бригадах та на різних ділянках будмайданчика.\nУ 1930-1932 рр. із зміцненням реальної влади карних органів, в цілому з тоталітаризацією громадського життя ця робота преси почала різко зменшуватися. Наприклад, в 1927 р., при значно меншому обсязі критики, за місяць кількість відгуків на виступи по харківських “Вістях… доходило до 18, а в 1930-1932 рр. такі приклади вже були поодинокими. У лютому 1932 р. в “Луганской правде” не було опубліковано жодного відгуку на власні критичні виступи. Місячник огляду та перебудови кооперативного руху, проголошений тут же в номері від 16 січня 1932 року, судячи з подальших публікацій, так і не було проведено в життя.\nНевдачі першої п’ятирічки, попри вся намагання пропаганди створити міф про “грандіозні успіхи індустріалізації”, відобразилися на шпальтах тогочасних газет. Нестача коштів привела уряд до необхідності у 1930 році згорнути темпи будівництва, про це було видано постанову Ради народних комісарів СРСР. “Известия ВУЦИК” (Всеукраїнського центрального виконавчого комітету – авт. ) друкували 26 вересня 1930 р. текст:\n“Будівництво житлових приміщень та соціально-культурних закладів треба, по можливості, закінчити до 1 грудня 1930 р., а решту… зупинити та законсервувати до наступного будівельного сезону”.\nЦе відразу позначилося на ставленні преси до проблеми скорочення обсягів будівлі житла – хоч у суспільстві демократичного типу реакція мас-медіа, напевно, була б протилежною: привернула б загальну увагу до такого рішення уряду. Але після загальної команди з боку парткомів “все кинути і займатись лише цим” редакції партійно-радянських ЗМІ швидко забули про колишню першорядність справи. У 1931 році, наприклад, на сторінках “Луганской правды” кількість публікацій про будівництво житла не перевищило десяти, включаючи хронікальні замітки – проти 35 змістовних публікацій у 1930 році.\n1934 г. – новий рубіж у розвитку партійної преси, віха в історії країни. Закінчилася індустріалізація, колективізация. СРСР через величезні втрати почала виходити з кризи. В 1935 р. в “Правде” вийшла знаменна стаття “Хлеб без карточек”. Сталінська Конституція проголосила: “Социализм в СССР победил окончательно и бесповоротно”.\nПочинається передвоєнний період, котрий характеризується для країни подвійною ситуацією. З одного боку, соціалізм через всі кризи й катаклізми, заплативши неймовірно високу ціну у 7 мільйонів людей, реально привів до покращення життя тих, хто лишився в живих. На XVII з’їзді партії було відзначено: “Для трудящихся в СССР исчезла угроза безработицы, нищеты и голода”. Це, підкреслювалося, було досягнуто на рейках соціалістичного будівництва. Зазначимо, як приклад пропагандистської напівправди, що безробіття зникло лише в його класичному розумінні – на довгі десятиліття воно перемістилося, так би мовити, всередину робочого часу найманих працівників, а боротьба з простоями та прогулами стала однією з “вічних” тем партійної преси.\nЗ іншого боку – почали розгортатися не менш страхітливі соціальні процеси, спричинені сталінським вченням про те, що по мірі зміцнення соціалізму зростає накал класової боротьби. Преса того часу чимало зробила для пропаганди цієї вочевидь вигаданої тези, покликаної для дальшого розкручування масових репресій, постачання наддешевої робочої сили через систему ГУЛАГу, забезпечення безумовної політичної монолітності радянського народу навіть ціною знищення його частини. Саме під цим гаслом проходили масові репресії 1937-1938 рр., відомі під назвою “беріївщини”. Країна продовжувала розвиватися не за об’єктивними законами розвитку суспільства, а за волею однієї людини – Сталіна, за законами культу особи.\nХарактерною ознакою преси тоталітарної моделі ( в СРСР – періоду культу особи) завжди було друкування на перших сторінках газет портрету вождя. В СРСР – Сталіна, в Китаї – Мао, в Північній Кореї – Кім Ір Сена. Паралельно йшло широке цитування думок та настанов вождів, практично кожен більш-менш помітний матеріал мав бути “підкріплений” ізсередини посиланням на їхні твори.\nЩодо боротьби з класовим ворогом – газети формулювали громадську думку, спрямовану, за вказівкою з гори, на смертні вироки політичним супротивникам вождя, друкуючи фотознімки розгніваних натовпів та подаючи величезні заголовки: “Розбити собачі голови ворогам народу!”.\nПреса продовжує приділяти увагу соціальним питанням, в тому числі й будівництву житла, але при цьому так само пропагандистськи, замінюючи висвітлення реальної картини життя пропагандистськими вивертами: так, в порядку речей на протязі багатьох десятиліть було давати в статистичних даних та аналітичних статтях кількість введеного в дію житла – але без натяку на те, скільки при цьому людей зостається в так званих “чергах на житло”. Внаслідок цього лишається незрозумілим, чому ж після п’ятдесяти років напруженої праці останньому генсеку М. Горбачову доводилося створювати програму “Житло-2000”, яка, втім, також не була проведена в життя?\nПідбиваючи підсумки, зазначимо, що до початку Великої Вітчизняної війни в радянській Україні було створено новий тип преси – компартійний. Він відрізнявся від так званих буржуазних періодичних видань, що виходили тут раніше та продовжували виходити в ці роки за кордоном, кількома принциповими ознаками.\n– ця преса була створена більшовиками задля захоплення й утримання за будь-яку ціну політичної влади в колишній Російській імперії та в світовому масштабі,\n– вона була одним з найважливіших оплотів тоталітарного суспільства, забезпечуючи:\n– ідейну однорідність суспільства в межах відданості справі побудування соціалістичної держави,\n– абсолютну керованість суспільства в усіх його складових з єдиного партійного центру,\n– придушення будь-якого опору в будь-якому вигляді рішенням і діям центру,\n– спрямованість її виключно на будівництво соціалізму і комунізму,\n– непримиренна ворожість її іншим соціальним ідеям поза межами комуністичної ідеї і навіть в межах її іншим варіантам окрім ленінсько-сталінського типу монопартійного, командно-адміністративного, казарменного соціалізму,\n– незаперечною є участь цієї преси в організації репресій – або масових (часів культу особи Сталіна, коли критика в газеті із звинувачуваннями у підривній діяльності фактично дорівнювалась вироку), або вибіркових (часів неосталінізму, проти так званих дисидентів);\n– наявність численних “табу”, тобто соціальних явищ, сфер, або тематичних пластів чи персон, які не могли бути піддані критиці,\n– зорієнтованість на обмежене коло питань, завданих позаредакційними та навіть позажурналістськими факторами, такими, як рішення з’їздів комуністичної партії, вказівки партійних лідерів тощо;\n– безпосередня участь у будівництві соціалізму: пропаганда панівної ідеології, агітація за більшовизм і проти його ворогів, організаторська робота по виконанню рішень центру;\n– крім нав’язаності тематики, відчувалася завданість і в цілях, взагалі не притаманних ЗМІ: участь у підвищенні продуктивності праці, якості продукції, ефективності виробництва;\n– вся преса дуже ретельно цензурувалася;\n– таким чином, стають зрозумілими складові того соціального механізму, у якому партійно-радянська преса була безвідмовним “гвинтиком” – у великому й розвиненому механізмі партійного контролю за суспільством та впливу на нього з метою керування всіма його ділянками.\n– широке застосування масових форм редакційної роботи: “переклички”, огляди, рейди;\n– масова участь добровільних кореспондентів, тобто “рабселькории”, у діяльності редакцій та у суспільному житті,\n– координація творчих сил багатьох ЗМІ території, галузі тощо на вирішенні злободенних соціально-економічних проблем,\n– в безлічі конкретних життєвих ситуацій преса приносила реальну користь у розв’язанні проблем підвищення продуктивності праці, підвищення якості продукції, вирішенні соціальних проблем тощо – хоч в історичному масштабі соціалістичний спосіб господарювання й довів свою безперспективність.\nКульт особи Мао Цзедуна Реферат На тему: “Культ особи Мао Цзедуна” Наприкінці 1949-го Мао і його прихильники-комуністи проголосили на материку Китайську Народну Республіку. З 1949 по 1954 р. Мао нещадно очищав партію від своїх супротивників. Він виступив проти поміщиків, проголосивши програму насильницької колективізації в селі подібно сталінським п’ятирічкам 30-х років. З листопада 1950 р. по липень 1953 р. КНР утручалася за наказом Мао у...\nТворча спадщина Софії Русової Періоду еміграції Курсова робота З педагогіки на тему: “Творча спадщина Софії Русової. Періоду еміграції” І. Зміст педагогічної діяльності і науково-публіцистичної творчості Софії Русової 1922-1940 рр. 1.1. Педагогічні пріоритети теоретичного доробку С. Руслової еміграційної доби. 1.1.1. Джерела і проблематика педагогічних творів. 1.2. Вихований потенціал праць, жіночої тематики. ІІ. Внесок Софії Русової у розвиток української педагогічної думки 20-х – 30-х рр. ХХ ст. 2.1....\nПоняття юридичної особи її ознаки Зміст. Вступ. Сьогодні наша країна переживає етап переходу від командно-адміністративної системи до системи ринкових відносин. І однією з найважливіших задач формування сучасної ринкової економіки є створення розвинутої та ефективної структури господарських форм в економіці України. Однією з таких форм є господарські товариства. Ця категорія юридичних осіб виступає основним різновидом господарювання в розвинутій ринковій економіці. Йдеться про організаційно-правові форми добровільного об’єднання...\nДержавні та комунальні підпримства як юридичні особи Київський університет імені Тараса Шевченка кафедра цивільного права Наукова робота На тему “Державні та комунальні підприємства як юридичні особи” Виконала: Студентка 1-ої групи 2-го курсу Денної форми навчання Лукач І. В Науковий керівник: Кандидат юридичних наук Майданик Р. А. Київ 2000р. План 1. Вступ. 2. Загальні положення з приводу здійснення державними та комунальними підприємств своїх повноважень. 3. Проблемні питання в...\nГосподарські товариства як юридичні особи КУРСОВА РОБОТА На тему: “ГОСПОДАРСЬКІ ТОВАРИСТВА, ЯК ЮРИДИЧНІ ОСОБИ” . Вступ. Актуальність теми полягає у тому, що вона є однією із важливих тем цивільного права. Історія йде в перед, а разом із нею розвиваються та розгалужуються цивільно-правові відносини. Господарські товариства, як юридична особа є результатом цих відносин. Господарські товариства-це родове поняття, яке об’єднує п’ять самостійних видів товариства: повне, командитне, товариство...\nАрхівні копії закриття періоду і перенос проводок Розділ 10. Архівні копії, закриття періоду і перенос проводок 10.1. Архівна копія Нагромаджені з допомогою “1С:Бухгалтерії-Проф.” дані можуть бути випадково пошкоджені на жорсткому диску, розрушені вірусом, загублені через помилки жорсткого диску або помилки користувача і т. д. Щоб забезпечити збереженість даних, програма дозволяє створювати архівні копії. Архівна копія записується на одну, або декілька дискет ( в залежності від кількості інформації...\nЮридичні особи як суб’єкт цивільних правовідносин Національна Академія Внутрішніх справ України Факультет заочного навчання Курсова робота З цивільного та сімейного права Тема: Юридичні особи як суб’єкт цивільних правовідносин. Виконавець: М. Київ 1998 рік План. 1. Поняття юридичної особи та її ознаки. 3 2. Порядок виникнення, припинення та реорганізації юридичних осіб. 10 3. Види юридичних осіб. 20 4. Список використаної літератури 31 1. Поняття та ознаки юридичної...\nКонтроль сознания и феномен культа С. Хассен Стивен Хассен участвовал в просвещении общественности по поводу контроля сознания и деструктивных культов свыше 15 лет. Он имеет лицензию консультанта по психическому здоровью и степень магистра по психологическому консультированию Кэмбриджского колледжа. В 1988 году он стал автором нашумевшей книги “СРАЖАЯСЬ С КУЛЬТОВЫМ КОНТРОЛЕМ СО3НАНИЯ: БЕСТСЕЛЛЕР-РУКОВОДСТВО? 1 ПО 3АЩИТЕ, СПАСЕНИЮ И ВЫЗДОРОВЛЕНИЮ ОТ ДЕСТРУКТИВНЫХ КУЛЬТОВ” (“ПАРК СТРИТ ПРЕСС”) (Combating...\nЗараз ви читаєте: Преса періоду культа особи\n« Електропостачання механічного цеху\nЕвразийское будущее Украины и России »


Главная > Интересные факты > Ментальность Украины\nЦе явище дещо згрубило український характер, внесло нові елементи в розвиток духовної та трудової культури. Як, наприклад, жителям західних територій України більш притаманні патріотизм та релігійність, а чим далі на схід, тим більш сформовані колективізм й дуалізм культури та мови. Але українці були і завжди будуть єдиними, їх культура має спільні витоки.\nЗдавна українці тягнулись до природи, оселі українців обов'язково оточували сади та квітники, це додавало хаті краси й затишності. У гарної господині завжди були розкішні квітники, квіти цвіли з ранньої весни до пізньої осені, щоб хата була охайною й чистою, слідкували не лише всередині, а й зовні. Деякі господині, що були більш багатими, обмазували хату кольоровою глиною. Не кожна господиня могла дозволити собі купити кольорову глину, часто хати були білі, бо використовували крейду, а призьби були обмазані звичайною глиною.\nІнтер’єр хати також був колоритний і особливий, можна процитувати опис хати з повісті Івана Нечуя-Левицького «Кайдашева сім`я»: «Кайдашева хата була простора, з чималими ясними вікнами, з новими образами, з великими вишиваними рушниками на стінах та на образах». Рушники мали особливе значення для українців, вони супроводжували їх протягом всього життя, дівчатка з юності, а то й з дитинства вишивали собі рушники на придане, на весілля. Рушники були одночасно і прикрасою, і оберегом родини. Зазвичай, українська хата була не дуже багата на меблі: стіл, ослони, стільчики. Особливе місце відводилось печі, вона слугувала й, як годівниця, й від холоду спасала, а також на печі спали. Піч доглядали й кілька разів на рік трусили сажу, білили чи обмазували глиною.\nСлідкували господині не лише за оселею, вона мала встати раніше за всіх й хазяйнувати: затопити піч, видоїти корівку, вимісити тісто на хліб, зварити борщу та каші, щоб було що подавати на обід чоловікам. Борщ, вареники, галушки – національні українські страви, не дуже вишукані, проте корисні й поживні. Взагалі, значення жінки-берегині сім`ї українців, шана до матері-виховательки та її незмірний вплив від перших кроків до самостійного життя є чималою складовою процесу формування характеру людини. Важливою характерною рисою української духовності є щасливе сімейне життя. Для української родини було типово мати кілька дітей, в дітях наш народ вбачав велике щастя. Що й не дивно, адже продовження роду, плекання поповнення нації – важливий елемент розвитку цивілізації. Без родини українець не уявляє повноцінного змістовного життя.\nНаші предки лишили нам багату культурну й духовну спадщину. Слідувати за велінням серця, та за підказками прародичів є безперечно важливим елементом збереження власної етнічної самобутності. Адже саме це ми ледь не втратили в останні роки й саме до цього прагнемо повернутися, щоб залишитися справжніми українцями назавжди й передати цей досвід наступним поколінням.


Збірна Росії підозрюється у вживанні допінгу на ЧС-2014 - Новини футболу - Вперше в історії під підозрою знаходиться ціла команда | СЬОГОДНІ\nЗбірна Росії підозрюється у вживанні допінгу на ЧС-2014\n25 червня 2017, 08:55\nВперше в історії під підозрою знаходиться ціла команда\nМатч ЧС 2014 Росія - Корея\nФутболісти збірної Росії, які брали участь в чемпіонаті світу 2014 року в Бразилії, стали об'єктами розслідування ФІФА на предмет вживання ними допінгу. Про це пише газета Daily Mail.\nЯк наголошується, в цілому ФІФА підозрює у вживанні допінгу 34 російських футболіста. В їх число входять і 23 гравця, що входили в заявку збірної на ЧС-2014.\nDaily Mail вказує, що ця історія "ставить додаткові питання про придатність Росії до проведення чемпіонату світу в 2018 році". Також зазначається, що вперше в історії під підозрою знаходиться ціла команда, до того ж національна збірна.\nДжерело газети розповіло, що ФІФА має "досьє надзвичайної доказовості і детальності про футболістів". Про можливі заходи в статті не вказується, але співрозмовник газети підтвердив, що розслідування ведеться.\nНа ЧС-2014 збірна Росії не вийшла з групи.\nфутбол допінг збірна Росії ФІФА ЧС-2014


Статті > Уяви > На подіумі: Бутан\nАвтор: Корній Грицюк 11.08.2015 | Бутан, на подіумі\n1989 року тамтешня влада вирішила посилити Дріглам Намжа, і дрес-код з рекомендованого перетворився на обов'язковий. Проте це буяння барв не всім припало до душі – близько 80-ти тисяч непальців, які жили в країні, покинули її, пославшись на небажання носити вбрання, недозволене індуїзмом. І все ж більшість бутанців не протестує і щодня вдягається в національні костюми на радість приїжджим, які думають, що на вулицях вічний карнавал.\nҐхо, який носять представники сильної статі, складається з халата до колін, підперезаного паском із тканини кера. Важливо, щоби спереду сформувалася кишеня, до якої кладуть особисті речі та використовують замість сумки. На ноги надягають довгі шкарпетки. На свята обов'язковим елементом є кабні – шовковий шарф, приблизно 90 на 300 см, обрамлений бахромою. Зазвичай він звисає з лівого плеча до правого стегна. До слова, навіть дорослі чоловіки користуються сторонньою допомогою, коли вдягаються, адже процес не з легких.