Філософія : в~ювђЂ. "H\nФілософські праці Ніцше, по більшій частині не пред'являють великих вимог до інтелекту освіченості читача. Їхня суть представляється ясної й однозначний, мети великими й очевидними, а мова – зрозумілим. У силу приступності його текстів читач виявляє, що філософія простіша, ніж він думав, або він сам розумніший, ніж думав раніше. Ніцше вважав себе природженим психологом - покликаним бути психологом і розвідником душ. Деякі речі, що він висловлює, уражають уяву своєю точністю і цілеспрямованістю діагностики. З погляду Ніцше, психологія лежить в основі усього, і тісно переплітається з іншими частинами його навчання.\nОсновні поняття філософії Ф. Ніцше\nФілософія Ніцше – це насамперед філософія індивідуума, але не індивідуаліста. Прагнення зрозуміти особистість, знайти вихід з кошмарів епохи - епохи подвійної моралі в усьому: у відносинах з людьми, націями, державами, у відношенні до самого себе – такий бачиться мета філософських побудов Ніцше. Звідси і поетична форма цих побудов, тому що чи можна усвідомити особистість, використовуючи біологічні, медичні, психологічні терміни? Звідси і найчастіше афористичний їхній характер – прагнення виразити свої думки в ємних, чітких і одночасно коротких фразах. Але тут і причина трагедії Ніцше. Дійсно, що може бути соблазном для інтелектуального обивателя, чим короткі, що легко запам'ятовуються і на перший погляд не потребуючі глибокого вдумування настільки вони здаються очевидними і зрозумілими формулювання, що так відповідають підсвідомим устремлінням і бажанням. Наприклад:\nТи йдеш до жінок? Не забудь батіг!. Але при цьому не треба забувати і те, що найбільше у великих – це материнське. Батько завжди тільки випадковість\nІншими словами до Ніцше і його праць не можна підходити з позицій однозначної логіки: Вона щонайменше двозначна, але найчастіше багатозначна і визначається контекстом. Звичайно, можна заявити, що все це викликано хворою свідомістю філософа. Але чи не та ця хвороба, що загострює сприйняття і дозволяє побачити те, що недоступно так називаному здоровому розуму? Та й де вона, границя між здоров'ям і хворобою в людини, що намагається вивернути свій розум у болісному процесі самопізнання?\nФілософські пошуки Ніцше – це ошуки моралі для вільної людини на шляху руйнування традиційних цінностей, орієнтація на який руйнує людяність, особистість, а в остаточному підсумку і самої людини. Усі що існували й існують моралі, на думку Ніцше, не просто несуть на собі печатка суспільства й умов його існування і виживання, але спрямовані, і це головне, на обґрунтування і виправдання володіння. Іншими словами, вони корисливі, а тому й антигуманні. Усі, навіть так називані загальнолюдські моральні цінності при уважному їхньому розгляді виявляються ширмою, що маскує користь. Так чи не краще сказати про цьому прямо, назвати речі своїми іменами й або відмовитися від цих моральних цінностей, або жити відповідно до них? Але останнє навряд чи можливо для людини, що споживає і прагне до споживання і живучого в суспільстві - череді. А тому всі демократичні рухи, на думку Ніцше, випливають цієї моралі стадних тварин, що має свої корені в християнстві див По ту сторону добра і зла: Прелюдія до філософії Майбутнього// Ніцше Ф. Соч У 2-х т. Т.2. І цілком природної і логічний виглядає Ніцшевськая критика християнства і християнської моралі, тому що ця критика є наслідок неприйняття буржуазно-ліберального духу християнства і буржуазного раціоналізму.\nНіцше включає у філософію два засоби вираження афоризм і вірш; форми, самі по собі розуміє нову концепцію філософії, новий образ і мислителя, і думки. Ідеалу пізнання, пошукам щирого він протиставляє тлумачення й оцінку. Тлумачення закріплює завжди частковий, фрагментарний зміст деякого явища; оцінка визначає ієрархічну цінність змістів, додає фрагментам цілісність, не применшуючи і не скасовуючи при цьому їхнього різноманіття. Саме афоризм виявляє собою як мистецтво тлумачення, так і щось тлумаченню підмет; вірш – і мистецтво оцінки, і щось оцінці підмет. Тлумач – це чи фізіолог, той хто спостерігає феномени як симптоми і говорить афоризмами. Цінитель – це художник, що спостерігає і діє перспективи, говорить віршами. Філософ повинний бути художником, одним словом, законодавцем.\nТакий тип філософа є до того ж найдавнішим. Це образ мислителя досократика, фізіолога і художника, тлумача і цінителя світу. Як розуміти цю близькість майбутнього і первісного? Філософ майбутнього є в той же час дослідником старих світів, вершин і печер, він діє не інакше, як силоміць спогаду. тім, що було власне кажучи забуте. А забуто було, по Ніцше, єдність думки і життя. Єдність складне: життя в ньому ні на крок не відступає від думки. Спосіб життя вселяє манеру думки, образ думки діє манеру життя. Думка активізується життям, що у свою чергу затверджує думку. У нас не залишилося навіть представлення про цій досократичній єдності думки і життя. Залишилися лише ті приклади, де думка приборкує і калічить життя, переповняючи її мудрістю, чи ті, де життя бере своє, змушуючи думку божеволіти і гублячись разом з нею. Не залишилося іншого вибору: або незначне життя, або божевільний мислитель. Або життя занадто мудра для мислителя, або думка занадто божевільна для людини здорового.


Прокуратура проведе балістичну експертизу зброї поліцейських, з якої застрелили молодика в Києві - ZAXID.NET\nПрокуратура проведе балістичну експертизу зброї поліцейських, з якої застрелили молодика в Києві\nСуспільство — Юлія Поліковська, 10:01, 10 лютого 2016 0 0\nПрокуратура має намір провести балістичну експертизу зброї співробітників поліції, які в ніч на 7 лютого в Києві під час переслідування автомобіля порушників застосували вогнепальну зброю, внаслідок чого загинув 17-річний пасажир автомобіля. Про це заявив прокурор Генеральної прокуратури Владислав Куценко, повідомив телеканал «112 Україна».\n«Це дуже серйозна ситуація. Справді, ніхто не дозволяє порушувати ПДР, ніхто не дозволяє перевищувати швидкість, «ганяти» в Києві або в іншому місті держави. Але був убитий 17-річний хлопець, який не керував автомобілем і таким чином порушником, апріорі, не міг бути», - сказав Куценко.\nВін повідомив, що прокуратура сьогодні нікого не звинувачує і слідство розбереться у цій справі. Однак слідчі прокуратури почали кримінальне провадження за ч.3 ст. 365 – перевищення службових повноважень співробітниками правоохоронних органів, що призвели до тяжких наслідків, смерті людини, та за ст. 115 – умисне вбивство.\n«Рано говорити про порушення поліцейськими або не порушення. Ми зараз вивчаємо матеріали отримані апаратурою відеоспостереження, які були і в автомобілі потерпілих і в автомобілі поліцейських. Проводиться опитування можливих свідків. Буде проведена балістична експертиза, щоб побачити з чого саме, зі зброї якого поліцейського було вбито людину», – сказав Куценко.\nВін також зазначив, що важливо, за яких обставин поліцейський прийняв рішення про постріли: «Якщо була дійсно реальна загроза життю інших людей, то можна говорити про одних обставин Якщо такої загрози не було, можна говорити про інші обставини».\nНагадаємо, у Києві в ніч на 7 лютого відбулася погоня зі стріляниною, під час якої поліцейські відкрили вогонь, в результаті чого загинув один пасажир BMW.


Бездріжджові баурсаки із содою - рецепт приготування з фото та видео\nАсель АльяскаровнаВсі рецепти повара\nБаурсаки – шматочки тіста різної форми, смажені у фритюрі. Це борошняний виріб, який носить різну назву і водночас є традиційним для киргизів, казахів, башкирів, таджиків, туркменів. Хрусткі бездріжджові баурсаки із содою чудово прикрасять святковий стіл і стануть частим смаколиком вихідного дня.\nЖир баранячий200 мл\nРослинна олія200 мл\nУ ємність середнього розміру вбиваємо 2 яйця, до них додаємо цукор, сіль і все це ретельно збиваємо віничком.\nРозігріваємо молоко, щоб воно було теплим, після цього виливаємо його в яєчну суміш, яку ми приготували раніше. Розтоплюємо вершкове масло і також додаємо в ємність, знову добре перемішуємо.\nУ ємність великого розміру просіюємо борошно і соду, перемішуємо, щоб сода рівномірно розподілилася. Тепер вливаємо туди рідину і ще раз перемішуємо, остаточно замішуємо тісто. Коли тісто готове, накриваємо кришкою і відставляємо хвилин на 30.\nОбсмажувати баурсаки необхідно в суміші розтопленого баранячого жиру й олії. Підготовлюємо жир: у жароміцній каструлі або казані витоплюємо баранячий жир, проціджуємо.\nТісто підійшло, ділимо його на 3 частини, кожну частину розкачуємо в пласт завтовшки 1 сантиметр. Розрізаємо на тонкі смужки за горизонталлю, а потім за діагоналлю, надаючи форму ромбів.\nВ казанок вливаємо розтоплений баранячий жир й олію в рівних об'ємах, ставимо на плиту. Коли олія закипить, закидаємо туди баурсаки і смажимо до золотистого кольору. Щоб баурсаки були рівномірно обсмажені з кожного боку, їх треба постійно помішувати.\nХрусткі і мініатюрні бездріжджові баурсаки готові. Смачного!


Жага до життя героїв Лондона (Твори на різні теми)\nHome ⇒ 🎨Твори на різні теми ⇒ Жага до життя героїв Лондона\nБільшість творів Джека Лондона мають автобіографічний характер і відбивають особистість письменника. Доля його складалася нелегко. Виховувався Джек у сім’ї вітчима. Сім’я жила скрутно, і хлопець рано почав працювати.\nЗазнав і безробіття, і ув’язнення за бродяжництво.\nВ пошуках кращої долі вирушає на Аляску, але розбагатіти йому не поталанило. Єдиний скарб, який привіз Джек Лондон звідти, – це глибокі враження від природи півночі та характерів людей, з якими звела його доля. Досвід життя в умовах півночі дав йому нову і самобутню\nВже в першому надрукованому творі “За тих, хто в дорозі” визначилась головна тема творчості письменника; боротьба за життя як сенс існування. Ця тема об’єднує, на перший погляд, дуже різні творі: оповідання збірок “Бог його батьків”, “Діти мороза”, повісті про тварин “Біле ікло”, “Поклик предків”, романи “Морський вовк”, “Залізна п’ята”, “Маленька господарка великого дому”, автобіографічний роман “Марнін Іден”. У них письменник змальовує героїв, що шукають своєї долі, відстоюють свою життєву позицію, приходять на допомогу один одному навіть ціною власного життя.\nВони прості і суворі, сильні й щирі у прояві своїх почуттів.\nПрироду і людину автор сприймає як єдине ціле. Віддаючи данину людському розуму і вмінням, Джек Лондон засуджує людський індивідуалізм, прагнення до панування над природою та людьми. Цю позицію автора відчувають читачі повісті “Біле Ікло”. Собака-вовк стає на захист людини, тому що розуміє любов і справедливість, з якими ставиться до нього його господар.\nВін перемагає свій страх перед смертю, інстинктом, щоб врятувати життя людям.\nВ автобіографічному романі “Мартін Іден” жага до життя головного героя розкривається своєрідно. Молодий моряк, що знав лише темні сторони життя, пияцтво, бійки та брутальні лайки, випадково відкриває зовсім інший світ. Одного вечора він с гає на захист молодого шляхетного Артура Морза.\nТой запрошує його в гості, знайомить зі своєю родиною, сестрою Руфь.\nМартін закохується в дівчину, і Мартін хоче бути гідним її. Він починає багато читати, і згодом у нього народжується думка самому стати письменником. Він прагне до нового життя, і ця жага робить його невтомним і самовідданим.\nТа Руфь і Артур не вірять у можливості Мартіна. І все-таки Іден стає дуже популярним письменником, і тепер Руфь готова пов’язати з ним своє життя. Мартін досяг своєї мели – і його залишила жага життя, тепер йому все байдуже, навіть кохання Руфь. Розчарований, він закінчує життя самогубством.\nДжек Лондон образом свого героя доводить читачам, що людина може перемогти природу, вижити навіть у жорстоких умовах Півночі, якщо має мету, сильна своїм прагненням до неї. Але суспільні умови знесилюють людину в боротьбі за неї.\nВипробування Справжнє ім’я відомого американського письменника Джека Лондона-Джон Гріфіт. За своє життя він створив 19 романів, 18 збірок оповідань та статей, а також численні п’єси, вірші, автобіографічні книжки. Перша збірка його новел мала назву “Північна Одісея” , наступні – “Бог його батьків”, “Діти морозу” . Всі вони утверджують талант автора, його також визнає Америка і весь світ. У творах Лондона змальовані люди, схильні до ризику і сміливих вчинків, вони люблять мандрувати, […]...


У Сумському районі затримали серійних крадіїв | The Sumy Post Новини\nУ Сумському районі затримали серійних крадіїв\nКримінал | 20:04, 25.06.2017\nДвоє сумчан заробляли на прожиття, періодично обкрадаючи одну й ту ж агрофірму, розташовану на території Сумського району.\nЇх «здобиччю» стали вироби з кольорового металу, електроінструмент та деталі до нього, газозварювальне обладнання та металеві контейнери для зберігання овочів. Поліція затримала обох зловмисників при спробі втечі після чергової крадіжки.\nСерію крадіжок майна та обладнання одного з сільгосппідприємств Сумського району вчинили двоє сумчан віком 32-х та 35-ти років. Один з них раніше працював на обікраденому господарстві, тож добре знав і розташування будівель, і де зберігається яке обладнання. І знав те, що територія охороняється. Проте це не зупинило приятелів, тож вони, заздалегідь підготувавши інструменти та рюкзаки, рушили «на справу».\nВперше вони проникли до підсобного приміщення агрофірми, вийнявши шибку у вікні, та винесли дві бухти мідного кабелю та монтажний пояс. Згодом все це збули на одному з ринків обласного центру за 530 грн.\nВдруге їх здобиччю стали металеві «тиски» та нові колеса з бетонозмішувача – і виручили 500грн. Коли й ця сума закінчилась, в тому ж господарстві вони «здобули» повністю зібраний різак з металевими балони з киснем та пропаном, двома редукторами і двома шлангами. Обладнання вони вкрали разом з тачкою, на якій воно й зберігалось. Наступного дня, орендувавши вантажне таксі, зловмисники доправили сховане у лісосмузі поцуплене майно в Суми, де й збули по старій схемі за 1200грн.\nНаступна спроба збагатитися за чужий рахунок виявилась для зловмисників невдалою: поки вони, проникнувши в одне з приміщень та захопившись процесом, демонтували металеві ящики для зберігання овочів, їх помітив охоронець агрофірми, та викликав поліцію. Тож обидва «незвані гостя» були затримані прибулими правоохоронцями при спробі втекти через отвір у паркані, – інформує відділ комунікації поліції Сумської області.\nЯк згодом пояснили підозрювані, здобуте в такий спосіб майно вони реалізовували одному й тому ж чоловікові, якого запевнили, що речі не крадені, а власні, і продаються виключно з-за браку грошей. Отримані кошти вони витрачали на продукти харчування та горілку.\n«Обираючи саме це господарство об‘єктом крадіжок, чоловіки керувалися кількома факторами, – коментує начальник Сумського районного відділу поліції Віталій Дейниченко. – Свою роль зіграли наявність зручної транспортної розв‘язки, лісосмуга, де зручно сховати габаритну здобич, та невелика відстань до обласного центру, де можна швидко її збути».\nНаразі слідчими Сумського районного відділу поліції відкриті кримінальні провадження за ознаками ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України – крадіжка, пов’язана з проникненням до приміщень, в рамках яких встановлюється сума матеріального збитку, спричиненого сільськогосподарському підприємству. За скоєне любителям «легкого заробітку» загрожує ув‘язнення на строк від трьох до шести років.


Сходи на горище FAKRO LTK Thermo 120/60 см купити - Львів. Ціни, доставка по Україні - Eximbud.com\nГоловна > Сходи на горище > Сходи на горище FAKRO LTK Thermo 120/60 см\nЦіна: 3 900.00 грн/шт.\nВсі горищні сходи FAKRO укомплектовані утепленою кришкою люка, що дуже важливо для використання в російському кліматі. Сходинки забезпечені протиковзкими виїмками, які забезпечують безпеку експлуатації, а з'єднання ступенів і бічних елементів в кріплення «ластівчин хвіст» гарантує стійкість всієї конструкції.\nГорищні сходи LTK Thermo виготовлена з сосни вищої якості і укомплектована утепленої кришкою люка з підвищеними теплоізоляційними властивостями. Дану модель сходів можна використовувати навіть в будинках, де значна різниця температур між поверхами, і тим самим обмежити проникнення холоду в житлові приміщення. Сходи складаються з трьох секцій, які компактно складаються і "зберігаються в стелі". Кришка люка облицьована ДВП білого кольору, що робить її практично непомітною при установці в світлому або білій стелі. Для більшої зручності та безпеки експлуатації сходи Thermo оснащена бічним металевим поручнем, а гумові наконечники оберігають поверхню підлоги від пошкодження і збільшують стійкість конструкції.\nЗ'єднання тятиви бічних елементів і сходинок сходів в кріплення «ластівчин хвіст» гарантує надійність і міцність конструкції. Щаблі не стикаються із кришкою сходів, а протиковзкі виїмки забезпечують комфорт і безпеку використання.\nГорищні сходи LTK Thermo укомплектована товстої кришкою люка (66 мм) З підвищеними теплоізоляційними властивостями. Обладнана металевим поручнем і гумовими наконечниками на ніжки.\nутеплена кришка люка товщиною 66 мм;\nфункціональність і міцність;\nможливість самостійного регулювання висоти сходів ;\nщаблі з протиковзкими виїмками ;\nметалевий поручень ;\nнаконечники на ніжки.\nТехнічні параметри: LTK\nвисота отвору: 22 см\nширина щаблі: 8 см\nтовщина ступені: 2 см\nтовщина утеплювача в кришці люка: 6 см\nДовжина отвору 120 см\n4 800.00 4 400.00\nТеги shodi na gorishche fakro ltk thermo 12060 sm, shodi na gorishche fakro ltk thermo 12060 sm fakro, shodi na gorishche shodi na gorishche fakro ltk thermo 12060 sm


Чи не багато жінок самостійно без докладного інструментального втручання можуть знати, що їм потрібно пройти лікування лейкоплакії сечового міхура. Про це навіть лікарі не можуть здогадуватися через відсутність у пацієнток яскраво вираженої симптоматики. Жінка може прийти на прийом до лікаря зі скаргами на передбачуваний у неї цистит, хоча насправді нездужання можуть бути пов’язані з розвитком у неї лейкоплакии. У чоловіків подібного роду хвороба зустрічається порівняно рідше, все пояснюється причиною іншої будови їх сечостатевої системи.\nЩо з себе являє ця патологія? Це ороговілий шар, що утворився в області сечового міхура внаслідок перетворення клітин перехідного епітелію на багатошарові плоскі клітини. По виду така патологія порушує функції сечового міхура, є небезпечною, оскільки провокує утворення бляшок онкологічного характеру на тлі передраковий стан тканин органу.\nЯкщо порівнювати будову чоловічої сечостатевої системи з жіночої, то в останньої зараження інфекцією може відбутися швидше, через близьке розташування анального отвору до уретрального каналу. А це означає, що для проникнення інфекції є багато сприятливих умов, щоб без перешкод досягти порожнини сечового міхура.\nЗараження може відбутися як низхідним, так і висхідним шляхом, найбільш часто захворювання починається на тлі незахищеного статевого акту, внаслідок попадання статевої інфекції в область уретри або інших хронічних захворювань органів і систем людського організму.\nРизик зараження у жінок підвищується, якщо не дивлячись на попередження лікарів – не носити внутрішньоматкову спіраль більш покладеного терміну – вони не завбачливо забувають вчасно звертатися до гінеколога, для її заміни або тимчасової відміни. У цьому випадку фахівці попереджають, щоб уникнути можливого інфікування, жінкам слід після закінчення певного періоду не тягнути зі зверненням до свого лікаря.\nЧасто лейкоплакия може діагностуватися серед пацієнтів, що мають ендокринні захворювання, ті що пов’язані з дисфункцією гопоталамусно – гіпофізарної системи і захворюваннями яєчників у жінок. Результатом патологічного явища в цьому випадку стає підвищене вироблення естрогену, іноді виникають і на фоні безконтрольного прийому оральних контрацептивів.\nГоловним фактором розвитку лейкоплакії, є інфекційний процес, захисні властивості здорового епітелію сечового міхура зберігаються до моменту їх поразки бактеріями або сечовий кислотою. Такі явища можуть мати на увазі зміна структури епітеліального шару на плоскі, наприклад, під дією тривалого інфікування сечового міхура при циститі.\nЯк розвивається патологія на клітинному рівні\nВідповідно до морфологічним дослідженням патологічного процесу, лейкоплакия може протікати по-різному в залежності від стадії захворювання:\nПлоскоклітинна модуляція. Така форма недуги має на увазі трансформацію перехідного шару епітелію на багатошарові плоскі клітини, при цьому тканинна структура сечового міхура залишається зміненою.\nПлоскоклітинна метаплазия. Тканини? що складаються з плоскоклітинний структур починають перероджуватися, а що залишилися здорові клітини продовжують гинути в результаті прогресування хвороби.\nМетаплазія з зроговінням. Змінена тканина сечового міхура поступово покривається ороговілих ділянок, на її поверхні утворюються бляшки.\nНа підставі вищеописаного можна виділити три форми лейкоплакії:\nКожна з цих форм має своєрідну симптоматику, з цієї причини всі вони вимагають до себе індивідуального уваги і лікуються різноманітними способами. Таке захворювання провокує не тільки розвиток запального процесу, але і викликає детрузорная порушення в сечовому міхурі.\nЛейкоплакія у вагітних\nЩо стосується вагітності, то у них лейкоплакия сечового міхура може спровокувати такі нездужання в залежності від терміну виношування:\nВикликати недуга у жінок під час вагітності можуть інфекційні процеси: вірус папіломи людини, хламідіоз, трихомоніаз або інші подібного роду хвороби. Особливо такі явища небезпечні на першому періоді виношування малюка, оскільки є небезпечними факторами, що провокують різноманітного роду аномалії в організмі дитини. Іноді це може стати причиною передчасного переривання вагітності.\nЯкщо хвороба припала на більш пізні терміни виношування дитини, в цьому випадку пологи у жінки можуть завершитися передчасно через інфікування плода, відшарування плаценти. Або в гірших випадках дитина може з’явитися на світ з уже сформованими у нього патологічними відхиленнями.\nЯкщо у жінки, яка планує зачати дитину, була зафіксована симптоматика лейкоплакии сечового міхура в період проходження профілактичного огляду, то їй рекомендується відмовитися від цієї затії до моменту повного одужання і відновлення тканин органу. У подібній ситуації вагітність може протікати з ускладненнями.\nОднак, якщо хвороба підтвердилася лише на той момент, коли жінка вже перебувала в положенні, їй призначаються антибактеріальні засоби, при цьому лікар обов’язково стежить за тим як протікає її вагітність з моменту виявлення недуги та терміну зачаття. Як правило, інтенсивна терапія не призначається до тих пір, поки жінка не народить.\nНа підставі цих симптомів пацієнту може знадобитися пройти лікування сечоміхуреві лейкоплакии:\nзбільшення кількості сечовивідних позовів;\nнеприємна симптоматика при сечовивідному акті з ознаками затримки сечі в організмі;\nтягнуть болі в нижній частині живота з присутністю нездужань в області поперекового і тазового відділу;\nпостійні відчуття повноти сечового міхура;\nсимптоми загального нездужання і слабкість в тілі.\nЯкщо у хворого спостерігається подібного роду симптоматика, лікарі в більшості випадків не відразу починають підозрювати про наявність у нього лейкоплакии сечового міхура, часто фахівці пропонують своїм пацієнтам пройти протизапальну терапію.\nЛейкоплакія належить до захворювань прихованого типу, яку легко переплутати з циститом. Тому щоб конкретно з’ясувати причину недуги, пацієнтів, у яких є підозра на цистит, можуть направити на проходження цілого ряду необхідних діагностичних процедур.\nАле перш ніж лікар дасть направлення на діагностику, він обов’язково запитає хворого про його відчуттях, і дізнається наскільки сильно у нього проявляється симптоматика. Далі, після завершення бесіди, почне обмацувати область сечового міхура і вносити отримані результати в амбулаторну карту хворого, на підставі яких пацієнтові будуть дані направлення на проходження діагностики.\nВ першу чергу знадобиться здати сечу на лабораторні аналізи для визначення кількості цукру, сечовини, креатину та гормональних відхилень. Що стосується аналізу крові, то він необхідний для виявлення в біологічної рідини характеру перебігу метаболізму і синтезу білка.\nНа другому етапі хворий проходить ультразвукове дослідження. Така діагностика дозволяє визначити рівень ураження шийки органу і його внутрішньої області з виключенням переходу інфекції на інші ділянки органів. Крім цього, може застосовуватися і урофлоуметрия, це та діагностика, яка дозволяє встановити наявні у хворого проблеми з сечовипускним процесом.\nДіагностика лейкоплакії також вимагає огляду патології за допомогою цистоскопії, що дозволяє досліджувати уражену область міхура через сечовипускальний канал. Що стосується застосування екскреторної урографії, то вона також є невід’ємною процедурою для виявлення хвороб сечостатевої системи за допомогою застосування в процесі дослідження контрастної речовини.\nЯке лікування буде отримувати хворий при сечоміхуреві лейкоплакии повністю буде залежати від етіологічних даних і тяжкості захворювання. Однаково можуть знадобитися як операбельні, так і консервативні методи лікування. Останні ґрунтуються на застосуванні медикаментів, спрямованих на пригнічення запального процесу.\nантимікробну і протизапальну терапія;\nфізіологічні розчини (аналоги гликозаминогликанов) для зрошення сечового міхура з метою підвищення регенерації уражених ділянок;\nфізіотерапія має на увазі лікування та усунення симптомів лейкоплакии сечового міхура за допомогою лазерної, магнітної і мікрохвильової терапії і електорофореза.\nОперація на сечовий міхур\nВ крайньому випадку при малій ефективності вищеописаних методів, хворому призначається операбельний видалення всієї порожнини сечового міхура або тільки його незначної частини.\nТрансуретральна резекція, операція з видалення уражених тканин сечового міхура за допомогою спеціальної петлі, прикріпленою до цистоскопу.\nЛазерна операція здійснюється за рахунок дії на уражену область електричним струмом, вона дозволяє повністю випалювати пошкоджені тканини, оберігаючи їх від подальшого інфікування за рахунок утворення навколо віддаленої ділянки захисної плівки.\nЩоб лікування швидше дало позитивний результат при лейкоплакії, хворим рекомендується регулювати своє харчування на підставі продуктів, які не викликають у них роздратування слизової тканини сечового міхура.\nНа підставі цього пацієнтам категорично не дозволяється вживати в їжу:\nгострі, смажені, копчені страви і спеції;\nсильно жирні бульйони;\nкавові і алкогольні напої, міцні чаї.\nЯкі продукти дозволяється їсти:\nсвіжі фрукти з солодким смаком;\nовочі в свіжому або відварному вигляді, за винятком білокачанної і цвітної капусти, помідорів, редьки, цибулі, щавлю і часнику;\nсвіже молоко і молочнокислі продукти;\nрізноманітні види каш;\nрибу і м’ясо з виключенням жирних сортів.\nІ ще обов’язковою умовою для одужання є нормований добовий питний режим, який включає вживання рідини за день не менше двох літрів. Це буде сприяти швидкому виведенню з організму хворого бактерій є провокаторами патологічного процесу.\nслабкої концентрації зелені і чорні чаї без додавання цукру;\nочищену або негазовану хлоридно – кальцієву воду;\nягідні морси на основі журавлини або брусниці.\nСтінки сечового міхура стають менш еластичними через тривалого перебігу запального процесу. З таким ускладненням змушені стикатися багато пацієнтів, що хворіють на Унутрипузирна лейкоплакией. У сечовому міхурі, через розвиток в ньому патологічного явища, сеча найчастіше не утримується і починає виходити мимовільно без можливості усвідомленого контролю з боку хворої людини.\nЧасто такі ускладнення, якщо хворий не звертається за медичною допомогою або лікуватися самостійно непередбачливість способами, переходять в ниркову недостатність, аж до того періоду, коли у хворого раптово починають відмовляти нирки.\nЩоб такого не сталося, після виписки зі стаціонару або в процесі проходження лікування, хворим рекомендується не тільки уникати зараження інфекційними захворюваннями, а й зміцнювати захисні функції свого організму.\nВажливо запам’ятати, що лейкоплакія це образливі явище, тому така недуга потрібно лікувати своєчасно і бажано на ранній стадії, оскільки при тривалому перебігу інфекційного процесу, хвороба може спровокувати рак сечового міхура. З цієї причини дуже важливо отримати потрібне медикаментозне лікування, що дозволить не тільки уникнути переходу інфекції на сусідні органи, але і вилікуватися без операбельного втручання.\nУ профілактичних цілях, щоб уникнути розвитку лейкоплакії в області сечового міхура, важливо дотримуватися наступних рекомендацій:\nзастосовувати засоби контрацепції при інтимних відносинах;\nпроходити своєчасне лікування при зараженні статевими інфекціями і не тільки;\nмати одного перевіреного статевого партнера;\nзміцнювати імунні сили організму за рахунок спорту, загартовування і правильної дієти;\nне допускати в організмі ознак гіповітамінозу в зимово-весняні періоди;\nуникати переохолодження області малого тазу;\nКрім цього, також необхідно досить приділяти часу відпочинку, сну, плюс не курити і відмовитися від прийому алкоголю і наркотиків.


Гребля | Художні твори | Гоголівська академія\nВлада – як спокуслива молодиця. Чи старий ти, чи юний, чи середніх літ козак – пройде мимо, запалить твої очі, кине тремтіння в тіло, жагою душу переповнить – так би й лапнув її, впав у палкі обійми, цілунками гарячими обклав, солодощами її впився, сп’янів би, сп’янів. Влада – солодко шепотів би день і ніч. Шепотів би, забувши про все на світі, навіть про те, що молодицю сію і нагодувати, і напоїти, і коштовностями врешті-решт обсипати треба. Але то буде завтра – і твій гіркий піт, і важка праця, і прокльони інших залицяльників, і нарешті отой владний вибрик, який рано чи пізно викине тебе з її постелі, витурить з хати, і підеш ти попідтинню, як і раніше ходив, звичайним козарлюгою, ото й тільки, що обпльованим тією самою молодицею, якої ти так жагуче прагнув, врешті-решт закушав, але так і не спромігся вдовольнити її вічно спраглу, вічно невдоволену, вічно підступну душу.\nАле то все буде потім. А сьогодні ти бабуїн бабуїном - очі червоні, язик по коліна, руки, як в алкоголіка, трясуться - влади хочеться, влади.\nРоман Петрович Риманчук у бій кинувся хвацько. Остогидла йому кар’єра вічного вчителя біології, захотілося інших висот. А тут ще й нагода неабияка - всенародні чергові вибори голови села.\nПоділився потаємним з рідними - так і так, мовляв, дорогенькі, хочу рвонути вгору, іншого хліба спробувати, в іншій каші поваритися.\n- В зарплаті не програєш? - поцікавилася дружина.\n- Тоді пробуй.\nІ Роман Петрович висунув свою кандидатуру. Супроти нього стояли Платон Гаврилович Кожушний - нині діючий голова села, і Гнат Климчук - тесля з будівельної бригади, який втомився, мабуть, махати сокирою та захотів помахати язиком.\nНу, Климчука за суперника Роман Петрович не мав - то так, для Гнатового самозаспокоєння та людського сміху кандидатура. А от Кожушний - з цим треба було повоювати, цей уже років п'ятнадцять нидів на керівному стільці і, виходячи з усіх ознак, злазити звідти не збирався.\nВ голові роїлися думки, як оси біля надкушеної груші. Для забезпечення шансів на перемогу над Кожушним хотілося відшукати вагомий і важкий аргумент, а пошуки ні до чого конструктивного не приводили.\nХто його знає, чим скінчилися б перегони, якби на Великдень не з’їхалися в батьківську хату Роман Петрович і його брат Андрій - володар чималенького столичного асфальтного заводу.\n- Чого ти печешся? - кинув Андрій - Плюнь на Байбузин, жми в Антонівку, обіцяй людям довгоочікувану греблю, я допоможу - і лови рибу руками.\nДо Байбузинської сільської ради входило два села - Байбузин і Антонівка. Байбузин стояв на трасі, тут же й міст через річку Бужанку був, Антонівка ж трималася далі, за сім кілометрів від Байбузина, на березі тієї ж Бужанки, яка з обох боків Антонівки розливалася чималими ставками. Вздовж річки тісно тулилися клаптики городів однієї з Антонівських вулиць. Раніше воно й нічого було - на райцентр їздили антонівці через Байбузин. Але років п’ять току по другий бік річки антонівцям доділили городи, аби люди не маялися на десяти-двадцятисоткових клаптиках.\nТоді й виникла проблема - на городи або пливи човном, або їдь через Байбузин, долаючи чотирнадцять кілометрів дороги, коли з власного подвір’я твій же город, як на долоні, за якихось п’ятсот метрів. Село завирувало - давай греблю. Приїхала влада, поблукала берегом річки, зібрала жителів прилеглої вулиці, запропонувала комусь із них поступитися городом, аби зробити з’їзд до річки. Жителі запротестували.\n- Там того городу всього десять соток, заберете, а я що, й по морквину повинна на той бік річки пертися, - волали жіночки. - Не дамо!\nХтось кинув ідею зробити дорогу по греблі верхнього ставка. Виїхали на місце, прикинули, що там треба підсипати кілометр існуючої греблі, ще півтора через мочарі насипати, плюс до всього ще й містка біля монаха ставити. Тут же, біля городів, варто вкинути пару труб, пустити через них річку і насипати двісті метрів греблі – ото й уся робота.\nКонфлікт між бажанням мати греблю і жалістю кожного за клаптем городу біля хати обіцяв перейти в розряд вічних і нерозв’язних, як раптом хтось згадав, що на березі Бужанки були колись колгоспні кошари (є, отже, вільне місце), до яких вела дорога, яка нині перетворилася у провалля з повсюдними купами сміття на своєму дні. Над самим проваллям, при березі, жила, щоправда, стара Галька Смердюха, але що тій бабі вже треба, як однак пора у «вишеньки», а спадкоємців катма - поступиться якимось метром.\nНа тому й порішили. Через рік громада притягла на місце колишніх кошар дві величезні бетонні труби - і все вмерло. Головам колгоспу, яких обирали ледь не щороку, було не до греблі - акти на прийом і передачу печатки не встигали оформляти. А Кожушний на ту греблю чи то наплював, чи й гадки не хотів про неї мати, але на неодноразові звернення жителів Антонівки щоразу реагував клятвеним запевненням і абсолютною бездіяльністю.\nТож Риманчуку залишалося лише вдало заповнити існуючий вакуум.\nНа сході жителів Антонівки вкотре випливла жадана гребля. Кожушний звично вдарив себе в груди.\n- Коли? - запитали його.\n- Розумієте, враховуючи скрутне фінансове становище...\n- Годі! - заткнули Кожушному рота. - Чули вже ми ці брехні. Забрехався ти, чоловіче. Дай іншим слово мовити.\nГнат Климчук ще й рота не встиг розкрити, як йому:\n- Куди ти лізеш? Що ти зробиш? Махав сокирою, то й махай далі.\nРоман Петрович поважно пригладив чуба.\n- Дорогі жителі Антонівки. Я не буду довго і непотребно розводитися. Я скажу прямо: мій брат Андрій - хто його, може, й знає - обіцяв мені цю греблю спорудити. А що нам треба? Двадцять машин щебеню та десять асфальту. Бульдозера колгосп дасть – де він у біса дінеться. А інше - зберемо суботник та громадою. Обіцяю, як у церкві перед олтарем - картоплю вже не будете восени возити через Байбузин.\n- А нащо нам той асфальт? - поцікавився хтось.\n- А що за вашими городами на тім боці? - перепитав у відповідь Риманчук.\n- Дорога на райцентр, - загули.\n- То не будете й на райцентр їздити через Байбузин! - вигукнув під загальний ажіотажний запал Роман Петрович.\nНа тих виборах голови села, вірніше, сіл, Кожушний добряче-таки осоромився, не набравши й тридцяти відсотків голосів сільського електорату.\nТри самоскиди возили землю, бульдозер загортав нею провалля, перетворюючи врослий кущами смітник у майбутню дорогу.\nРоман Петрович підбадьорив бульдозериста обіцянкою вечірнього могоричу під першу зіроньку і посунув проваллям до річки, аби наочно уявити собі майбутню асфальтовану красуню-греблю, яка дасть Антонівці не лише вихід до городів, а й до цивілізації в образі райцентру, відстань до якого скоротиться з тридцяти кілометрів до п’ятнадцяти-шістнадцяти.\nКолишні колгоспні кошари являли собою врослу бур’янами купу глини, обіч якої зеленів соковитий берег та стояв тин з якогось паліччя, що відгороджував від берега посмуговану кукурудзою ділянку картоплі.\n- Отут проляже моя гребля, - радісно потер руки Роман Петрович.\n- Сину, - почулося з-за паліччя.\nОбернувся Роман Петрович. Стара баба чіплялася подолом за цурпалля, вибиралася з городу на берег.\n«Галька Смердюха лізе зі свого городу», - оцінив ситуацію Роман Петрович.\n- Сину, - нарешті справилася баба з перепонами, наблизилась до голови, - то що, будете робити греблю?\n- Будемо! - гордо відповів Роман Петрович.\n- А як же я, сину? - наблизилася баба впритул, і Роман Петрович відчув, що недарма її прозвали Смердюхою – чимось гнилим несло від баби.\n- А що вам? - здивувався Роман Петрович. - Будете на райцентр геть і пішки бігати.\n- Райцентри вже не для мене, - зітхнула баба. - Краще скажи, сину, як мені далі жити.\nРоман Петрович здивовано знизав плечима.\n- Ту частину городу, котра над яром, забере дорога, - вела баба своєї далі. - Але тої не жаль, там однак горбок і одна глина, а цей шматок, що ось тут, у березі, його ж ставком затопить. Товаришу голова, у мене всього п’ятнадцять соток городу, мені його хватає. Але що ж бабі геть без городу робити - подихати, чи як?\n- Треба жити, - мудро мовив Роман Петрович. - Город наділимо за річкою, годі вам тужити.\n- Сину, я ж ледве до тебе ось дійшла, куди вже мені аж за річку,- скривилася стара. - Ви б зробили маленьку гребельку, аби людина чи коняка могли пройти, я б уже пожертвувала п’ять соток над яром на дорогу. Але ж ви хочете шосейку класти, а річку розлити. Я ж без городу лишуся, сину.\n- Ну, - глибокодумно почав Роман Петрович, - треба було не розорювати город у березі. Он у людей кругом, гляньте, городи вище, їм ставок ні до чого. А ви чого аж до річки опустилися?\n- Так батьківщина моя тут споконвіків, - відповіла баба. – Ще як ґаздували окремо, то город був отут, де яр зараз та ота глина з кошар. А потім батька розкуркулили, витурили нас із хати, зробили тут кошару. Перед війною, щоправда, хату нам віддали, але без сотки городу. Коли кошара впала, а дорогу почало розмивати, ми прибрали п’ять соток он над проваллям. Поки ще в колгоспі робили, то якось перебивалися й без городу, а як пішли на пенсію, то чоловік мій покійний розорав берег, бо мусили ж ми якось жити. Сину, ти ж начальник, я тебе Христом-Богом прошу, лиши мені город, не пускай бабине хазяйство на розор. Я ж одна-однісінька, ще й каліка - май же милість, не прибавляй зла на світі.\nРоману Петровичу починало набридати бабине бурчання.\n- Шановна Галина... - запнувся.\n- Ільківна, - підказала стара.\n- Так от, шановна Галина Ільківна, гребля людям потрібна?\n- То в чому тоді питання? - підвищив голос. - Село хоче греблі, я її роблю, яке тут зло, коли це суцільне добро людям.\n- Але ж мені зло, - обізвалася баба.\n- А я кажу, - стояв на своєму Роман Петрович, - що добро є добро, і коли воно для всіх, то добро-таки. І не треба хлипати, мовляв, це зло, коли всі люди кажуть, що добро.\n- Ой, сину, не діли так світу, - провадила стара. - Не буває добра без зла, бо ніхто не знатиме, що то добро. Не буває й зла без добра, бо ніхто не знатиме, що то зло. У світі все сплутане і одне з одним перемішане. Коли добро комусь твориш, то це лиш комусь, а не всім поголовно, бо цим добром декому й зло чиниш. Коли зло комусь робиш, то іншому комусь цим добро засіваєш. Ти б знайшов, сину, середину.\n- Бабо, - вривався Риманчуку терпець, - оця казочка про так звану середину, про ситих вовків і цілих овець - це така єрунда. Краще не забавляйте мене. Чуєте, трактори гудуть, отже, гребля буде. Щось не подобається, звертайтеся до суду.\n- До суду я не піду, - знітилася стара, - нащо він мені? Ти краще глянь, сину, он на ті два дуби на горбку за річкою. Бачиш - один могутній, кремезний, темнолистий, півсвіту зайняв, а інший молоденький, маленький, листочки бліденькі, могутньою кроною старого дуба зверху, як шапкою, накритий - ні рости нема куди, ні жити як. Скажи мені, як добро на тім горбку сотворити?\n- Шановна Галина Ільківна, - сердився Риманчук, - у мене роботи по горло, а ви мене забавляєте. Зрізати старого дуба, хай молодий росте - ото вам і добро.\n- Не сердьтеся, товаришу голова, - сокорила стара, - вислухайте бабу, її завтра може вже й не бути, не буде кому й набридати. Хіба вам важко вислухати бабу?\n- Давайте, тільки пошвидше, - про людське око погодився Риманчук.\n- Так ото ж про дуби, - продовжила Смердюха, - ви кажете, що треба зрізати старого дуба, ото й усе на добро. На добро молодому, який ухватить повітря. Але ж старому дубу на зло, a він, може, три сотні років там уже росте, пам’яткою якоюсь є, людям за гордість правити збирається. А ви його під сокиру. Яке ж це добро?\n- Ну, добре, - махнув рукою Риманчук, - хай росте старий дуб людям на добро, мені яка різниця.\n- Вам ніякої, - погодилась стара. - Але ж молодий дуб загине. А через п’ятсот років старий відімре, а молодий якраз у сік увійшов би, пам’яткою став би, людям за гордість правив би. А ви його занапастили. Яке ж це добро?\n- Ну, тоді, виходить, немає добра на світі, - буркнув Роман Петрович.\n- Є, - не погодилася стара. - Старого дуба зрубали б - молодому добро було б, майбутнім людям добро було б. Молодого занапастили б, старому дубу добро було б, нинішнім людям добро.\n- Ну, я не знаю, - розвів руками Риманчук. - І так добро є, і так є; і так його немає, і так немає. Не розберу я вашої, бабо, балачки.\n- Та я, сину, до того, - зіперлася на костур стара, - що добро у всьому є, і зло у тому ж самому всьому також є. Скрізь середину треба тримати.\n- Яка ж на тому горбку середина? - аж обурився Риманчук. - Старого дуба не смій чіпати і молодому добро дай. Що ж його робити?\n- А добро і зло урівняти для всіх, - пояснила стара. - Щоб не одним все добро, а іншим все зло, а всього всім сторонам потроху.\n- А прорізати крону в старого дуба, аби молодий зміг крізь дірку до сонця прорватися. Трохи зла старому дубу, бо гілки деякі втратить, але й добро йому, бо під сокиру не піде. Трохи добра молодому дубу, бо вид на життя матиме, але й трохи зла, бо мусить поборотися, стиснений прорізаною кроною, за те життя. Отак, сину.\n- Добре, зрозумів, - дав відчіпного Риманчук. – До побачення, буду йти.\n- Та я, сину, не договорила, - вхопила за рукав стара. - Я знову за своє. Зробив би ти невеличку греблю, без усяких асфальтів - розділив би добро і зло порівну між селом і старою бабою,\nНічого не відповів Роман Петрович.\n«Ач, хитра стара, - подумав тільки. - Торочила-торочила про дуби, а скінчила своїм городом. Так, хитра штука людина - скільки б філософії не розводила, а завжди на своїй сорочці вузла в’яже. Ох, людність-людність, скільки про тебе не дбай, а однак усім не вгодиш. Так що дарма ти, бабо, язика томила - греблі бути, бути. Бо що стара баба супроти всього села? Так - комаха супроти мурашника. Дмухнув вітер, звіяв комаху - ніби й зло сотворив; але мурашник того просто не відчув - йому добре, якщо встиг вчасно двері закрити, і вітер зі свистом промчався мимо. Візьмеш, бабо, город на тім березі, де ти в біса дінешся, зате Антонівка на твоєму городі, можна сказати, нове життя отримає. Яка в цій справі може бути середина, коли з одного боку весь мурашник, а з іншого - одна комаха. Занадто різні пропорції добра і зла, аби зливати їх в одну посудину і рівними дозами обом сторонам потім розміряти можна було».\n- Романе Петровичу, дайте поля! - ревів з кабіни бульдозерист. - Гуляє ж трактор.\n- Де ті кляті машини з ґрунтом так довго? - вилаявся Риманчук і помчав вирішувати питання.\nГребля народжувалась, як росток з малої зернини, аби з часом заколоситись і дати щедрий урожай.\nАнтонівка приязно віталась до свого голови, що мчав вулицею в пошуках тимчасово зниклих машин. І якби ви запитали будь-кого з жителів, що ж то за чоловік побіг, вам би, не задумуючись, відповіли: «Христос. Одну хлібину на всіх ділить, а ми ситі».\nІ тільки у старій хатині при березі стара зморщене бабуся прошамкала б у відповідь зовсім інше: «Люцифер. Окраєць хліба мала, і того з рота видер».\nАле в Антонівці були не біблійні часи, тож ніхто нічого ні питав, ні говорив, а всяк робив свою роботу.\nОсобисто Риманчук Роман Петрович - греблю.\nКабінет голови села - взірець чи то скромності, чи бідності. Звичайний стіл, лави під стіною, календар на стіні та сейф у кутку. Все. Ну, хіба ще сам голова за столом, як персоніфікація влади, уособлення боротьби з анархією на селі, гарант конституції і мировий суддя, до якого не так часто щоб і ходили по ту мирову, а якщо вже і йдуть, то однак знають, що ображена сторона ніколи тієї мирової не признає.\nА ще голова виконкому Байбузинської сільської ради - будівничий. І цього звання забрати від нього вже не годен ніхто.\n- Добридень, голово! - Кожушний у дверях.\nНе часто скинуті з трону володарі приходять до того ж трону, аби схилити коліно перед своїм наступником.\nА цей прийшов.\n- Добридень, - Риманчук піднявся зі стільця, потиснув руку прибульцю. - Що привело? - відразу ж поцікавився.\n- Та так, - зняв Кожушний картуза, поправив чуба, - справа делікатна, не знаю, як і приступитися.\n- А навпрошки, - порадив Роман Петрович. - Коли в лоб б’ють, то зразу всі зорі бачиш.\n- Навпрошки, то й навпрошки, - погодився Кожушний. - Я що тобі, Романе, сказати хочу - постарайся там в Антонівці поскромніше.\n- Не зрозумів, - щиро здивувався Риманчук.\n- Ну, не асфальтуй греблі, зроби її по-простому. Не ображай старої Смердюхи.\n«О, ти диви, позаздрив моїй славі, - подумав Риманчук. – Ще й досі спить і бачить себе, певно, на цьому стільці. Мріє про повернення. Розуміє ж – забери в мене греблю, і хитнеться стілець. А зліплю я греблю, то як пам’ятник закам’янію біля неї і на своєму нинішньому місці. І є ж нахабство в людей рахувати когось за осла».\n- Це ж чого я маю так обмежуватись? - вдавано нерозуміючим голосом поцікавився Риманчук. - Що селу стара баба, тим паче, їй запропоновано, як зараз кажуть, альтернативний варіант.\n- Ех, Романе, - вів своєї Кожушний, - зглянься ти над тою бабою. В неї й так доля гіркіша за перець і важча за камінь. Дай їй дожити віка спокійно - він у неї не такий уже й довгий лишився. А відійде баба - розшириш греблю, покладеш асфальт.\n- У всіх бабів доля важка була, - заперечив Риманчук. - Такі роки випали - війна, голод, відбудова.\n- Воно-то так, - погодився Кожушний. - Але хто знає долю Смердюхи, той би такого не сказав.\n- Я не знаю її долі, - відрубав Роман Петрович. – І якщо їй якась важча за інших випала, то хто ж винен.\n- Та не ти. Хто ж на тебе каже. Я закликаю тільки, аби ти на ту долю не вчепив іще одного каменя.\n- Я дбаю про всю Антонівку, - заходився роз’яснювати Риманчук. - Які тут можуть бути камінці на долю Галини Ільківни Смер... до речі, яке в неї прізвище, бо щось з голови вилетіло, і чому Смердюха? Хоча, чесно кажучи, від неї добряче й несе.\n- Ну, які проблеми у баби виникають при будівництві греблі, ти знаєш, - мовив Кожушний. - А чому Смердюха і чому смердить, то це ще з війни.\n- А що трапилось? - мимоволі поцікавився Роман Петрович.\n- Якоїсь ночі, - почав Кожушний, - зайшли до Гальки (а вона тоді сама мешкала, батько як погнав колгоспну худобу при евакуації десь за Дніпро, то аж після війни повернувся) двоє партизанів. Попросили, як і водилося, хліба, якусь картоплину, перекусили та й знову ж таки попросили перевести через Бужанку, аби серед темряви не втрапити в якусь промивину, бо діло снувалося тоді до весни. Куди Гальці діватися, люди зі зброєю, та ще й свої, з Байбузина, повела. Перейшли річку, вийшли до дуба на горбку. І тут раптом, треба ж такому статися, сліпа куля (а п’яні німці в селі розважалися, пострілювали вряди-годи з рушниці) влучила одному з партизанів у самісіньке коліно. Другий - щупленький такий, ще зовсім хлопчак - з острахом дивився на огрядного, велетенського свого побратима, все більше й більше розуміючи, що не з його силами тягнути таку масу ще з десяток кілометрів до лісу.\n- Що ж робити? - бідкався.\n- Понесли до моєї хати, - запропонувала Галька, - не кидати ж його тут пораненого, аби замерз до ранку.\nСяк-так перев’язали коліно, аби кров’ю не стік, потягли назад через річку.\nЗанесли в хату, поклали на лаву, щупленький попрощався і пішов геть. Та не встиг відійти ще й сотні метрів, Галька двері за ним не встигла закрити, як задеркотів автомат, щупленький скинув руки і повалився в сніг, а по дорозі від села заскрипіли чиїсь важкі кроки.\nГалька, сама не своя, влетіла в хату.\n- Німці! - скрикнула.\nПоранений, і без того блідий, зблід ще більше, заметушився.\n- Куди? - допитувався. - Куди сховатися?\nІ Галька знайшлася на сховок. Стояла у неї в сінях діжка, а поряд два клунки збіжжя.\n3а одну мить допомогла вона пораненому увібгатися в діжку, засипала його зерном.\n- Як хочеш, так і сиди, - наказала. - Хоч і задихнись, але не писни.\nУ двері загупали. Скинула з себе Галька одяг, спала, мовляв, накинула на оголені плечі хустку, перепитала, хто там, вчула відповідь і відкрила двері.\nВ хату ввалилися поліцаї.\n- Де він? - ревів один з них, Мирон Корченко.\nГалька Мирона як побачила, так і обімліла. Знала ж, а хто про те не знав, що перед самою війною отой поранений партизан з діжки відбив у Мирона його жінку. Відбив, побавився з нею з місяць, а тоді покинув і женився на іншій. Нещасна з горя наклала на себе руки, а Мирон лишився сам, ще й з малолітнім сином на руках.\nТож Гальчині запевнення, буцімто вона нічого не знає, на Мирона не подіяли. Він запримітив, виявляється, що з Гальчиної хати вийшов щупленький, він якимось чином точно знав, що зі щупленьким був його, Мирона, довічний ворог. Мирон жадав помсти, тож перерив Гальчину хату від погреба до горища, навіть у діжку заглянув, знявши кришку, але не здогадався запустити руку в зерно, перерив усю хату, але ворога не знайшов. І все-таки був певен, що він десь тут, поблизу, он же ж і вечеря неприбрана на столі, і напарник ворожий звідси вийшов.\n- Де він? - ревів Мирон.\nГалька мовчала. Її били, ґвалтували, знову били - а вона мовчала. І тоді Мирон озвірів. Він здер з Гальки сорочку, перевернув бідолашну дівчину спиною догори і заходився вирізати з її спини смужки шкіри. І тільки коли не змогли більше привести мовчазну нещасну до тями, облишили її, знівечену і закривавлену, та й пішли собі. На ранок з діжки виліз і поранений, не знаю, дякував чи ні напівмертвій за мовчання, більше за все, що ні, бо думав, що покинула цей світ, та й теж поповз кудись шукати кращого сховку.\nАле Галька вижила. Більше того, ґвалтівники зуміли лишити на пам’ять про себе ще й дитинку, яку Галька благополучно народила і ні за яку ціну не захотіла з нею розлучатися. От тільки спина її ось уже п’ятдесят з гаком літ ніяк не хоче повністю загоїтись, весь час гниє і сукровицею сочиться - від того й сморід від Гальки, від того й прізвисько Смердюха.\nАле це ще не кінець Гальчиним митарствам. По війні вона усиновила сина нелюда, котрий сплюндрував їй долю і тіло - сина Мирона Корченка, малого Василечка, котрий сиротою нещасною блукав, обпльований однолітками, як син поліцая, по селу в пошуках шматочка хліба.\nТа й на тому не скінчилося. Ледь доросла Гальчина донечка до восьми літ, як полізли вони з Василечком одного разу на людську черешню, а хазяїн тої черешні взяв та й налякав дітей пострілом з рушниці. Влучити не влучив, а діти з переляку попадали з черешні додолу. Дівчинка вбилася, а Василечко зламав хребта. І що цікаво - чоловіком, котрий пуляв з рушниці, лякаючи дітей, був не хто інший, як поранений партизан із діжки. Отака доля.\nПоховала Галька доньку та й зосталася біля лежачого Василечка. Так і виріс він, не встаючи з ліжка. Так і тридцять літ своїх зустрів, як раптом об’явився в селі його батько - Мирон Корченко. Худий, знеможений сибірськими таборами, пройшов по селу, розпитав за сина та й пішов прямо до Гальчиної хати. Ніхто не знає, що то була за зустріч, але розписалися Мирон з Галькою та так і жили - похоронили Гальчиного батька; прийшов час - і свого Василечка, трохи згодом похоронила Галька й самого Мирона. А сама й досі живе-мучиться зі своїми вічними болячками.\n- Ти думаєш, Романе, - продовжував Кожушний, - я ту греблю не міг раніше зробити? Міг, але чесно скажу, не хотів, не мав я права переступити через Гальку.\n- Не розумію, - сказав Роман Петрович, - що у вас за така велика причина була нехтувати інтересами всього села заради однієї старої, хай навіть доля її найнещасніша.\n- Причина вагома, - задумався Кожушний. - Бо отой партизан з діжки, то ж мій рідний батько, царство йому небесне - Гаврило Трохимович Кожушний. Так що я прошу тебе, Романе, пожалій стару, плюнь на свою греблю, май совість.\nІ пішов. Не сказав більш ні слова.\n«Ні, - похитав головою Риманчук, - ти мені, дорогий Платоне Гавриловичу, гріх свого батька на мою совість не вішай. Моя совість чиста від ваших проблем, як і гребля, яку я будую. Так що дарма ти до мене прийшов, мій попереднику, бо Антонівка не винна, що Смердюсі колись з-за твого батька порізали спину, а він у дяку за це призвів до загибелі її дітей. Антонівка не буде платити за чиїсь гріхи і не повинна спокутувати провину перед старою Смердюхою ціною власних незручностей із-за відсутності греблі. Бо не рівня гребля колишньому порятунку, як виявилося, досить-таки підлого партизана. Та й немає такого закону, щоби шану героям складати ціною нехтування інтересами всього села. Бо гребля для Смердюхи, може, й проблема, але Смердюха для греблі бути нею не може - занадто мале значення мала її порізана спина для села, аби стати перепоною будівництву греблі».\nТелефонний дзвінок аж злякав.\n- Привіт, - обізвався з трубки Андрій, брат, - то що, ти передумав?\n- Відносно чого? - здивувався Роман Петрович.\n- А дзвонив же Кожушний, казав, що він з тобою поговорить і ти не будеш асфальтувати греблю, бо там з якоюсь бабою проблеми.\n- От свинюка, - обурився Роман Петрович, - так і хоче мене підсісти. Яка баба, які проблеми, коли гребля росте на очах?! Вези щебінь, вези асфальт! Будуємо!\nГлупа осінь сірою пеленою крила все довкола. І в її туманній млі губилася гордість Антонівки - нова гребля, розширений верхній ставок і асфальтівка до траси на райцентр.\nСкептики, щоправда, тицяли на тонкий шар асфальту, натякали, що греблі спершу вистоятися треба було дати, бо дасть посадку і піде асфальт хвилями, ще на деякі недоліки вказували. Але Риманчук швидко затикав усім рота.\n- Вас уже он скільки років одними обіцянками годували, а я дав вам те, що хотіли. Може, воно й не європейських стандартів, бо без проектів усяких там, на доброму слові та моєму знайомстві роблене, але краще хоч таке, ніж ніякого.\nТож сьогодні на греблі грав оркестр, снувало туди-сюди всіляке начальство, та й взагалі було велелюдно. Обіч стояла увінчана стрічками і квітками вантажівка, котра під звуки музики першою повинна була перетнути греблю і досягти по новій асфальтівці шляху на райцентр.\nХлопці з оркестру вже добряче-таки померзли, тож з натугою прикладалися посинілими губами до видутих вітрами і власним диханням інструментів. Село, котре ледь не в повному складі обліпило греблю, також уже схилялося до пошвидшого закінчення урочистої частини і початку приливання нової греблі за святковими столами.\n- Шановні товариші! - гордість розпирала Роману Петровичу груди, тож він спромігся лише на одне речення. - Та що його довго говорити - поїхали! Щасливої дороги всім нам!\nІ гепнув пляшкою шампанського об борт автомобіля. Захурчав двигун, рушила вантажівка, загув натовп, заграв оркестр. Здійнялися шалені оплески, в супроводі яких автомобіль перетнув греблю і помчав до дороги на райцентр.\n- А тепер, шановні, за столи, - взяв подальше керівництво до своїх рук голова колгоспу. - Запрошені учасники будівництва, заслужені люди села, хто отримав запрошення, прямують до школи - бенкет там. А інші всі святкують по особистому плану - в честь спорудження греблі кожен житель Антонівки, працівник господарства, отримав по десять гривень, тож, я думаю, знайдете як відсвяткувати сьогоднішню знаменну подію.\nНарод від греблі посунув до села.\n- Сину, - почув Риманчук.\nОглянувся. Неподалік стояла захекана стара Смердюха - певно, з труднощами вилізла на греблю.\n- Чого вам? - невдоволено обізвався Роман Петрович.\n- Не послухав ти, сину, старої баби, - підійшла Смердюха ближче, - віддав усе добро селу, а мені саме зло лишив. Негоже так, сину. Глянь, у мене ж ні городу, ні грядки, ще й вода ледь не в хату заглядає, весняної повені підтопить мою халупу.\nРоман Петрович глянув на хату Смердюхи, котра після спорудження греблі опинилася ніби в ямі, дійсно позбулася городів довкола себе, ще й ставок плескався в якихось десяти метрах від порога.\n- Нічого там страшного немає, - мовив Риманчук задля годиться. - Ставок весною не розіллється, - зробив прогноз, у який і сам не повірив. – А город напровесні обов'язково на тім березі наділимо, - запевнив стару.\n- Не треба, - промовила бабця. - До весни ще далеко, а як до неї дожити? Ти ж, сину, мене живою в яму опустив. А чого ж мені живою там сидіти? Мертвою ліпше – хоч серця не рвеш та водою річковою захлинутися у власній хаті не боїшся. Мені, сину, зараз хоч головою в петлю.\n- Не меліть дурниць, бо мені ніколи, - розсердився Риманчук. - Будете жити, де ви подінетесь. Головою в петлю - гріх. Нащо він вам на старості?\n- Мені однаково, - вела своєї Смердюха, - та й ти, мабуть, до серця не візьмеш. Не послухаєш же мене, буцім усе зло мені лишив, не понесеш же це з собою далі, як гріх. І, напевно, правильно зробиш. Бо немає межі між добром і злом, є лише гребля, по один бік якої ставок добра, а по інший - зла. І та гребля - стезя нашого життя, сину, на неї вихлюпуються хвилі з обох ставків; а ми по тих калюжах бродимо - отак і живемо. І не можемо жити інакше, окрім як на греблі між двох ставків. І не можемо жити без греблі - бо зіллється добро і зло в одне море; а ми межі між ними не знатимемо, твердого ґрунту під ногами не матимемо - потонемо ми, сину. І жодного ставка спустити не можемо, бо інший на греблю напре і прорве її, і скінчиться наше життя. Навіть якщо добра ставок нас всуціль заповнить, однак пропадемо, бо знудимось в одноманітності.\nРиманчуку набридло, він рушив до села.\n- Зачекай же, сину, - дріботіла позаду Смердюха. - Он глянь на дуби. Пам’ятаєш, я говорила, що можна їх поділити добром і злом - прорізати крону одному, аби інший виріс, а не згинув. Але однак зло їх колись заполонить, як і другий виросте до розмірів першого - почнуть битися за місце під сонцем могутніми своїми вітами; нестимуть зло одне одному заради добра - обігрітися під сонцем і продовжити цей світ.\nЗахекалась, відстала, зупинилась.\n- Сину, - гукнула вслід, - ти не журися, не бери до серця, буцім одне зло мені лишив. Ти й добро мені дав тим злом - я нарешті наважуся назавжди відлучитися зі світу, бо вже втомилась я на своїй греблі. Хай люди ходять по твоїй.\nНе слухав, пішов, побрів, понісся геть до школи, де малися співати оди йому, Риманчуку Роману Петровичу, і його дітищу - греблі.\nРанок був важким, як і все на похмілля.\nВвалився Роман Петрович до кабінету, всунувся на стілець, хильнув крижаної води з відра в нетопленій сільраді - важко.\n- Романе Петровичу, - заглянула секретарка, - вам потрібно негайно їхати в Антонівку.\n- А що, хтось перепив? - спробував пожартувати.\n- Ні, якась баба повісилася. Телефонували з міліції, вони вже виїхали, треба, щоб і ви були там.\n- Це Смердюха, їй-богу, - перейнявся здогадом Роман Петрович. - Вона вчора торочила мені щось про петлю.\nПрибули на місце. За Антонівкою, за річкою, на горбку, біля двох дубів - старого й молодого - лежало старече тіло.\n- Так затягло шию, що мусили зрізати з вірьовкою, - мовив чоловік, що сидів на дубі і пиляв гілляку.\nЗ тієї гілляки звисав кінець мотузки, яка була перекинута через гілку, а другим кінцем прив’язана до молодого дубка.\n- Чого ви туди забралися? - звернувся Роман Петрович до чоловіка на дубові.\n- Старі люди кажуть, - відповів той, - що дерево, на якому висів вішальник, треба зрізати, або хоч гілляку, на якій повісились, спиляти, як дерево не подужаєш. От і ріжу гілляку. Якраз і молодому дубку світла дам.\n- Як це сама баба могла повіситись? - перепитав міліціонер,\n- А он стільчик, бачите, - знову повідав чоловік з дуба. - Він тут стояв, видко, Смердюха, царство їй небесне, з собою принесла. Гілляка не високо, мотузка перекинула, он за дубка зачепила, щоб той мотузок не ковзав, не сповзав, стала на стільчик, петлю наділа і баста.\n- Не могла дожити той рік чи два, що їй лишилися, - здивувався міліціонер, - понесло її на дуба. Сказано ж - що з літ, то й з розуму. Чи, може, була в неї якась причина? - поцікавився.\nНатомість знову обізвався чоловік з дуба:\n- На греблю покійна дуже гнівила. Живою, казала, та гребля її в яму вкидає. Воно-то так, хата її дійсно, як у ямі, вийшла. Але хіба варт із-за цього вішатись та такий гріх на душу брати, самому собі зло творити? Ну, кому з того, що стара вчинила, добро?\n- Стара думала, що мені, - кинув Риманчук, - бо не треба буде її весною від повені рятувати.\n- Ви, Рoмане Петровичу, - не вгавав чоловік на дубові, - не беріть до душі. Всім однак не вгодиш. Хіба вгадаєш, що якійсь старій бабі може казна-що в голову зайти? Зате ж греблю яку поставили. Ви ж гляньте - красуня!\nЗ горбка гребля, дійсно, була як на долоні. Як межа між двома світами-берегами, на якій ворушилось, повзало, кублилося життя. Котрого не схотіла добути до кінця стара Смердюха, зійшла з греблі, хоча й казала, що, окрім греблі, нічого більш на світі цім немає.\nТо куди ж, питається, тікала? І що хотіла цим сказати дбайливому та досвідченому голові села? Що треба прорідити великого дуба, аби ріс малий? Ех, старість завжди прагне філософії і висновків, хоча все значно, як на Риманчукову думку, простіше. Є Антонівка, є гребля, є задоволені цим люди і немає Смердюхи, якій ця гребля стала поперек дороги. А що від того змінилося, що баби немає? Нічого. Ні добра не побільшало, ні зла не поменшало. Як було все, так і лишилося, тільки замість надокучливої баби лежить під дубами посиніле сухе тіло. Оце і вся філософія. О, до речі…\n- Тіло на розтин везти будемо? - поцікавився Риманчук у міліціонерів.\n- У неї родичі є? - у свою чергу поцікавились міліціонери.\n- Ні, - обізвався чоловік із дуба, - уже нема нікого.\n- То нащо з нею возитися? - мовив найстарший міліціонер. – Що тут ще неясного, коли все ясніше дня. Закопуйте.\nПідігнали автомобіль, повантажили тіло, повезли на село.\n© Олена , 26-06-2015\n© Анізія, 26-06-2015\n© Viktoria Jichova, 26-06-2015\nЗгенеровано за 0.9548499584198 сек.


Отруйні рослини, які можна зустріти в Росії / здоров'я | Цікаві факти, корисні поради, статті про виживання в непередбачених ситуаціях, мистецтво магії, ворожіння і багато іншого.\nГоловна » здоров'я » Отруйні рослини, які можна зустріти в Росії\nДавно минув час, коли людина жила збиранням. Тоді доводилося відчувати їстівність рослин і грибів методом проб і помилок. Школа, університет, уроки ОБЖ розповідають про небезпечні рослини, ось тільки, хто ж їх слухає. Ось і виявляються в приймальному покої з отруєнням люди, які чогось спробували на смак он той красиву квітку.\nЦе красиве рослина приїхало з Японії. Зараз воно активно культивуються в Криму, але може приживатися і переживати зиму набагато північніше. Квіти його виглядають гарними кистями з легким приємним ароматом. Ось тільки, якщо з'їсти будь-яку частину гліцинії, то можна отримати набір від головного болю до серйозної діареї. Симптоматика збивається простим засобом від нудоти, але все одно - навіщо такі пригоди?\nЦе багаторічна бобова рослина частіше можна зустріти в Індії, але на території Росії воно також є. Після дозрівання з розкритих стручків з'являються червоно-чорні невеликі плоди. Ось одного такого буде досить, щоб відправити людину на зустріч з Творцем. Додатково абрін (активний токсин) обрадує тих, що вижили повної дисфункцією шлунково-кишкового тракту (від діареї до постійного слиновиділення), гіперзбудливості і серйозної лихоманкою.\nЦе дерево зустрічається по всій території Європи. Як мінімум багато чули про знаменитих тисовий луках середньовічної Англії. Хоч і росте воно повільно, старі дерева можуть перевищувати 40 метрів. Безпечна для людини тільки кора дерева. Все інше (від соку деревини до листя) небезпечно для життя. Мінімальний набір симптомів при отруєнні:\nзбої в дихальному ритмі;\nсудоми, сильна аритмія, м'язові коліки.\nЦя назва частіше знають любителі фентезійних РПГ, де зустрічається алхімія. На Русі це квітка звали "борець". Зустрічається він в гірських районах. Дуже отруйні для людини коріння рослини. Пацієнт отримує набір від проблем серцево-судинною системою до неврологічних порушень. Летальний результат настане навряд чи, але період відновлення буде тривалий.\nНазва вже має натякнути на неприємні наслідки знайомства з цією рослиною. Але хто ж розбирається в ботаніці? Тим більше, що при цвітінні болиголов нагадує пастернак або морква. Якщо розтерти в руках будь-яку частину болиголова, то він виділити алкалоїди з характерним "мишачих" запахом. Якщо довго принюхуватися, то розлад шлунка, тремор, мігрень ще цілий букет нездужань гарантовані.\nОтруйна змія заповзла рибалці в штани небезпечне відео


Вернум Банк вирішив самоліквідуватися - НБУ відкликав у нього ліцензію | СЬОГОДНІ\n14 травня 2019, 19:25\nНаціональний банк України (НБУ) рішенням правління від 14 травня відкликав банківську ліцензію у Вернум Банку, інформує прес-служба регулятора.\n"Єдиний акціонер Вернум Банку ухвалив рішення про припинення цим банком банківської діяльності без ліквідації юридичної особи", - сказано в повідомленні.\nУ НБУ відзначили, що Вернум Банк – сьомий банк, який припинив банківську діяльність за власною ініціативою без ліквідації юридичної особи. Раніше аналогічне рішення ухвалили БМ Банк, DV Bank, банк "Фінансовий партнер", Апекс-Банк, Промислово-фінансовий банкі Кредит Оптима Банк.\nТакож нагадується, що процедура припинення банківської діяльності без ліквідації юрособи стала можливою після прийняття закону про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків в березні 2017 року.\nУ Нацбанку додали, що причиною для відкликання банківської ліцензії є узгодження банками з НБУ плану припинення і повне виконання зобов'язань, пов'язаних із здійсненням банківської діяльності.


Марта Адамчук з "Квартал 95" показала свою незвичайну сторону і ошелешила словами про рік, що минає: "Прекрасна"\nБрюнетка з "Квартал 95" показала свою незвичайну сторону і ошелешила словами про рік, що минає: "Прекрасна!"\n30 грудня, 23:16\nЗірка Студії "Квартал 95" Марта Адамчук поділилася завзятим фото і підвела підсумки року, що минає\nГумористка з "Жіночого кварталу" опублікувала новий пост на своїй сторінці в Instagram. Про це пише Politeka.net.\n2020 рік став справжнім випробуванням для більшості людей по всьому світу, і приніс з собою багато складнощів і катастроф. Однак, Адамчук напередодні свята вирішила дивитися на речі позитивно і висловила це в короткому підведенні підсумків свого року.\n"Офігенний рік", - написала артистка, супроводивши свою публікацію смайликами.\nМарта також опублікувала своє нове фото. Варто відзначити, що Адамчук не тільки відома гумористка і співачка, але ще і талановитий фотограф, яка час від часу радує колег по «Жіночому Кварталу» фотографіями свого авторства.\nНа новому знімку Марта постала якраз в образі фотографа. Одягнена красуня непомітно - на ній зручні джинси і проста водолазка. Головною деталлю її образу став вірний фотоапарат, який зірка повісила на шию.\nНа підтвердження своїх слів про рік, що минає артистка на знімку досить посміхається.\nШанувальники Адамчук тут же відгукнулися на новий пост.\n"З наступаючим, прекрасна Марта! Нехай наступний рік буде ще більш успішним для вас!", "Моя зірка!",- пишуть люди.\nНагадаємо, пекуча брюнетка з "Квартал 95"довела до мурашок, виконавши танець сідниць:"зносить вежу".\nЯк повідомляла Politeka, ефектна брюнетка з "Квартал 95" засліпила "дірявим" декольте: "яка краса!".\nТакож Politeka писала, що гаряча брюнетка з "Квартал 95" вбила наповал фатальним образом у вузькій сукні: "Ммм, цукерочка!".


Сьогодні все частіше покупці, стикаючись з вибором шпалер, віддають перевагу флізелінові. Це не дивно, адже бамбукові шпалери на відміну від багатьох своїх аналогів товщі і пластичнее, що дозволяє приховати дефекти стіни. Але варто враховувати, що поклейка шпалер флізелінових своїми руками має певні особливості, про які ми розповімо в даній статті.\nНеобхідні інструменти для поклейки флізелінових шпалер:\nМалярський валик або кисть;\nМаленька пензлик для промазування стиків;\nГумовий валик або кельму.\nПідготовка поверхні стіни. Перед тим як клеїти шпалери на флизелиновій основі поверхню потрібно підготувати наступним чином:\nЗняти старі шпалери або видалити фарбу;\nРозетки і вимикачі необхідно зняти, а дроти заізолювати;\nПри нерівностях на стіні її потрібно вирівняти (гіпсокартоном або штукатуркою)\nПоверхня ретельно зашкурить;\nЯкщо є тріщини або дірки, то їх необхідно зашпаклювати;\nПоверхня обробити ґрунтовкою (вибір і нанесення грунтовки);\nДати час на просушку.\nЗамір поверхні. Необхідно заміряти висоту стіни або ширину стелі і визначитися з необхідним розміром шпалерного полотна. До виміряних розміром необхідно додати не менше 5-10 см.\nРозмітка. Розмітку стіни бажано починати з кута. За допомогою будівельного рівня або схилу необхідно провести строго вертикальну лінію на відстані ширини шпалер від обраного кута. Ця лінія буде служити орієнтиром для рівного наклеювання шпалерного полотна.\nНарізка шпалер. Зазвичай нарізку виробляють відразу на всі стіни, але якщо шпалери мають малюнок, то буде потрібно підгонка. Полотна кладуться на підготовлений підлогу лицьовою стороною вниз (бажано постелити поліетиленову плівку). Потім шпалери загинаються на потрібній відстані, так щоб краї збіглися і обережно розрізають за допомогою канцелярського ножа.\nПідготовка клею. Необхідно використовувати спеціальний клей для шпалер на флізеліновій основі, який розводиться водою строго по інструкції в досить великій тарі або відрі.\nПоклейка шпалер. Клей потрібно нанести за допомогою валика або кисті тільки на поверхню стіни або стелі. Потім сухе полотно накласти на стіну, орієнтуючись на зазначену лінію, а іншу сторону злегка завести за кут. Далі поверхню розгладити за допомогою спеціального валика, гумового кельні або ганчірки, бульбашки повітря необхідно вигнати. Коли поверхня ретельно разглажени, за допомогою металевого шпателя і канцелярського ножа обрізаються зайві частини шпалер. Якщо вологі шпалери погано відрізаються, то варто почекати їх підсихання. Усі наступні полотна наклеюються строго встик, підганяючи малюнок (якщо він є). Зверніть увагу, що якщо між шпалерами замість стику утворилася щілина, не варто намагатися їх щільно натягнути, полотно потрібно заново переклеїти, інакше після висихання стик розійдеться.\nПросушка. Поки поклеєні шпалери повністю не висохнуть необхідно виключити виникнення протягів і будь-яких інших потоків повітря в приміщенні. Зазвичай просушка займає близько доби. Інакше шпалери можуть відклеїтися. Докладні причини відклеювання шпалер.\nЗараз все частіше зустрічаються в продажу бамбукові шпалери нестандартної метрової ширини. Перед тим як клеїти бамбукові широкі метрові шпалери потрібно вивчити етапи виконання робіт з поклейки флізелінових шпалер стандартної ширини. Технологія нічим не відрізняється, але на поклейку метрових шпалер у вас піде набагато менше часу. Також буде в два рази менше стиків, що сприятливо відіб’ється на якості виконаних робіт.\nСам процес поклейки таких шпалер нічим не відрізняється, від описаного вище. Але у таких шпалер є одна особливість, верхній шар у них вініловий, а нижній флізеліновий. Даний факт дозволяє полегшити процес подальшого ремонту, при якому вам зовсім не обов’язково буде знімати старі шпалери повністю, можна буде легко відокремити верхній вініловий шар, а на нижній флізеліновий наклеїти нові шпалери. Завдяки цій особливості, ви без зусиль зможете оновлювати свій інтер’єр частіше ніж зазвичай.\nЩоб поклейка шпалер на флізеліновій основі була проведена грамотно, потрібно пам’ятати про її особливості:\nСамі полотна клеєм НЕ намазуються;\nКлей на поверхню стіни або стелі наноситься густо, без пропусків;\nБажано починати клеїти від самого помітного кута;\nКлеяться полотна строго встик;\nПропрасовувати і вирівнювати шпалери потрібно від центру до країв;\nЯк правильно клеїти бамбукові шпалери в важкодоступних місцях\nПри наклеювання шпалер в кутах можна використовувати один з варіантів:\nПерший варіант використовується як для клеєння шпалер з малюнком, так і без нього. В даному випадку перше полотно клеїться, заходячи за ріг на 2-3 см., А друге внахлест.\nДругий варіант підходить тільки для монотонних шпалер. В цьому випадку шпалери також клеяться внахлест, після чого за допомогою лінійки і гострого ножа по кутку робиться розріз відразу двох полотен. Потім обидва відрізаних краю акуратно видаляються, на кут наноситься додатковий шар клею і стик пропрасовується ганчіркою.\nВиробляючи поклейку в місцях розеток і вимикачів, необхідно попередньо відключити електрику. Наклеївши полотно необхідно акуратно зробити хрестоподібний надріз на місці вимикача або розетки. Краї відігнути і акуратно відрізати гострим ножем. Коли обрізка отвори завершена, можна встановити на місця зняті кришки. Не варто намагатися виконати дані маніпуляції, не знімаючи кришок, так як при цьому добитися потрібного якості поклейки вам навряд чи вдасться.\nЩоб наочно побачити, як клеїти бамбукові шпалери подивіться відео:\nЯкщо ви уважно прочитали і подивилися, як правильно клеїти шпалери на флізеліновій основі, то проблем з поклейкой у вас не повинно виникнути. Адже даний вид шпалер не тільки виграшно виглядає на стінах практично будь-якої якості, але і досить просто клеїться. Для поліпшення своєї квартири подивіться інші статті на нашому сайті, які допоможуть вам в цікавому, але непростому ремонті.\nЯк клеїти вінілові шпалери на флізеліновій основі Ссылка на основную публикацию


Порівняльна характеристика моделей валютних криз І та ІІ покоління\nІ покоління ІІ покоління\nМоделі І покоління є моделями екзогенної політики. Параметри державної політики – екзогенні зміні, незалежно від поведінки приватних агентів (недержавних установ на валютному ринку) Моделі ІІ покоління – моделі ендогенної політики. Уряд виступає як оптимізуючий агент, який, враховуючи поведінку приватних агентів, намагається максимізувати суспільний добробут, приймаючи рішення про збереження чи скасування фіксованого валютного курсу.\nЩодо виникнення валютних криз\nВалютні кризи – наслідок несумісності різних напрямів економічної політики (фіскальної, грошово-кредитної, валютної). Виникнення – внаслідок самореалізаційних очікувань приватних агентів через обернений зв’язок між вартістю підтримки фіксованого валютного курсу і очікуваннями девальвації приватними агентами.\nВалютні кризи – невідворотні та прогнозовані Валютні кризи – не передбачувані\nПоказати безпосередні причини валютних криз Розглядають фактори, які підвищують імовірність виникнення валютних криз\nПоєднують лінійне правило поведінки приватних агентів з лінійною поведінкою уряду Враховують одну чи більше нелінійності\nЗначення фундаментальних показників поділяють на два діапазони: 1) за несприятливих фундаментальних показників (зона нестабільності) – валютна криза обов’язково відбудеться; 2) за сприятливих (зона стабільності) – валютна криза не відбудеться 3) Третій діапазон фундаментальних значень (зона можливої атаки, зона готовності до атаки), за яких існує множинна рівновага (економіка може перебувати у двох рівноважних станах): - «добра» (валютна криза не відбувається) - «погана» рівновага (валютна криза). Перехід з однієї точки рівноваги відбувається внаслідок зміни очікувань приватних агентів, а не зміни фундаментальних показників.\nНе можуть бути с прогнозованими валютні кризи 1990-их років Не є прогнозними.\nПокладають вину за виникнення валютних криз на уряди Покладають вину на поведінку приватних агентів, тим самим звільняючи уряди від відповідальності\nКласифікація теоретичних моделей валютних криз.\nТеорія валютних криз – це теорія криз платіжного балансу. Погіршення стану платіжного балансу – одна з основних причин валютної кризи. Дослідження валютних криз починається з канонічної моделі, побудованої на основі праці С.Саланта і Д. Хендерсона, що вийшла в середині 1970-их років. Дану модель критикують через відсутність у ній цілей і обмежень центральних банків, до яких ця модель застосовується.\nОсновним недоліком канонічної моделі є те, що вона представляє політику уряду (а не відповідь ринкових операторів) як механічних набір операцій. Дана модель передбачає, що уряди випускають гроші для фінансування бюджетного дефіциту незалежно від зовнішніх обставин, а центральний банк продовжує продавати іноземну валюту для підтримки фіксованого обмінного курсу до повного виснаження резервів. Канонічна модель валютних криз, запропонована П.Кругманом, була виправлена Р.Фладом і П.Гарбером.\nП.Кругман – валютні кризи виникають внаслідок фінансування дефіциту за рахунок експансійної грошово-кредитної політики за умови фіксованого валютного курсу.\nЗа умови продовження чинної фіскальної і грошово-кредитної політики золотовалютні резерви можуть бути повністю вичерпаними ® як наслідок девальвація ® приватні агенти здійснюють спекулятивну атаку ще до повного вичерпання золотовалютних резервів.\nОбсяги золотовалютних резервів не досзовляють запобігти валютній кризі, а лише впливають на час її настання.\nЧас настання валютної кризи пояснено Р.Фладом та П.Гарбером – за допомогою концепції тіньового плаваючого курсу.\nПлаваючий курс матеріалізується, якщо фіксований курс буде порушений у будь-який заданий час ® збалансовує попит і пропозицію на ринку за певного рівня внутрішнього кредиту.\nМоделі «Другого покоління» (праці М.Обствельда) базуються на таких трьох компонентах:\n- в уряжу є причини відмовитися від фіксованого обмінного курсу;\n- існують причини підтримати обмінних курс (зазначені два мотиви повинні бути несумісними);\n- ціна підтримки фіксованого обмінного курсу має зростати на той випадок, якщо ринкові оператори чекають на відмову від фіксованих курсів. Потреба в такій відмові може виникнути, коли зобов’язання країни в національній валюті стають обтяжливими. Одним із прикладів може слугувати великий внутрішній борг, який уряду необхідно скоротити шляхом зниження його реальної ціни, що неможливо в разі підтримки фіксованого обмінного курсу. Мова може йти також про безробіття, викликане негнучкою зарплатою. На такому ринку праці слід проводити експансіоністську грошову політику, яка погано поєднується з фіксованим курсом.\nМодель М.Обствельда – роль номінальних процентних ставок і зростання заробітної плати у створенні оберненого зв’язку між поведінкою приватних агентів і держави.\nОчікування девальвації ® підвищення номінальної процентної ставки ® підвищення витрат на обслуговування державного боргу і підсилення очікування девальвації.\nУ другій моделі – пояснення, як девальвація провокується бажанням уряду компенсувати негативні шоки виробництва:\nОчікування девальвації ® підвищення темпів зростання заробітної плати ® зменшення конкурентоспроможності національних компаній і підсилення очікування девальвації.\nМетоди «теорії ігор» М.Обствельда визначають можливість існування множини рівноваги і виникнення самореалізаційних валютних криз за допомогою моделювання поведінки трьох суб’єктів:\n- двох приватних агентів.\nІ. обсяг золотовалютних резервів більший за кошти (у національній валюті) обох приватних агентів ® спекулятивна атака на національну валюту не відбувається (уряж може захистити фіксований валютний курс, а приватні агенти матимуть збитки у вигляді трансакційних витрат);\nІІ. обсяг золотовалютних резервів менший за кошти одного приватного агента ® будь-який агент матиме стимул та можливості здійснювати спекулятивну атаку на національну валюту;\nІІІ. обсяг золотовалютних резервів більший за кошти одного, але менший за кошти двох приватних агентів ® жоден агент сам по собі не зможе здійснити спекулятивну атаку (лише якщо разом).\nОкрім золотовалютних резервів М.Обствельд бере до уваги сукупність фундаментальних показників.\nНапрями подальших теоретичних досліджень механізму виникнення валютних криз можна поділити на три групи:\n- зміна припущень моделей;\n- конвергенція І і ІІ поколінь;\n- виявлення нових факторів і каналів виникнення та поширення валютних криз.\nМоделі «першого і другого покоління» тією чи іншою мірою пояснюють кризи 1990-их рр. Так, криза в Росії 1998 р. найімовірніше була спричинена елементами, розглянутими в канонічній моделі, тоді як у кризі 1992 р. фунта стерлінга свою роль відіграли ідеї моделі «другого покоління». Водночас у більшості країн Азії, постраждалих від кризи 1997-1998 рр. жодна із цих теорій немала великого значення. Виникає потреба у розробці моделей «третього покоління» для того щоб пояснити причини минулих криз так і для їх запобігання в майбутньому.\nУ більшості випадків, при побудові моделей «третього покоління» у центрі уваги знаходиться банківська система – а саме надмірне кредитування. Деякі вчені намагаються пояснити валютну кризу як побічний ефект банківської паніки (багато клієнтів банку намагаються одночасно відкликати депозити, тоді як банківських резервів для цього не достатньо).\nМодель М. Дулі – причина валютних криз – дисбаланс між золотовалютними резервами центрального банку і зобов’язаннями, гарантованими урядом.\nГ.Кальво – причина валютних криз – вразливість банківської системи (невідповідність строків активів комерційних баків строкам їх зобов’язань).\nР. Флад, Н.Маріон – фактори, що впливають на виникнення валютних криз:\n- процентна політика;\n- премія за ризик;\n- номінальний державний борг;\n- частка державного боргу у центральному банку;\n- величина фіксованого валютного курсу;\n- величина майбутньої допомоги банкам;\n- середнє значення шоку і його варіації;\n- валютні резерви.\nМ. Блехер, Л.Шумахер – впливає на виникнення валютних криз – платоспроможність центральног банку.\nІснують також інші напрями досліджень. Так, Р.Чанг і А.Веласко у своїй моделі розгядають міжнародну ліквідність. Фінансова система країни вважається неліквідною, коли її потенційні короткострокові зобов’язання в іноземній валюті перевищують обсяги іноземної валюти, до якого у країни є доступ при повідомленні за короткий строк.\nКанали поширення валютних криз поділяються на види:\n- Г.Камінскі, Р.Лайонз, С.Шмуклер – 1) переливи, пов’язані з фундаментальними факторами; 2) поширення, пов’язане зі спільною причиною; 3) поширення, не пов’язане з фундаментальними факторами;\n- М.Фрацшер – поширення внаслідок фінансової взаємозалежності, взаємозалежності реальних секторів економіки країн і екзогенних змін настроїв інветорів;\n- М.Томчинська – 1) спільний системний зв’язок; 2) макроекономічні зв’язки; 3) чисте поширення.\n- Чугаєв О. – див. Рис.\nМожливі ситуації збігу у часі валютних криз:\n1. валютні кризи виникли незалежно, ї їх слідування є випадковим;\n2. спільна причина валютних криз (спільні загальносвітові шоки);\n3. валютні кризи в одній країні провокують появу їх у інших .\nКомбінований характер валютних криз є відображенням процесів зростання, взаємозалежності валютного і фінансового ринків, котрі стали характерною особливістю розвитку світової економік кінця 1990-их років, що зумовлює необіхність констатування мультиплікативної природи валютних потрясінь. Причини кризи завжди визначають її характер та «сценарій проходження», під яким розуміється специфіка динаміки окремих показників (капіталопотоки між країнами, динаміка валютного курсу і процентних ставок, тощо), а також особливості поведінки основних суб’єктів фінансової системи.\nХарактеристика кризових явищ буде неповною без урахуванняя таких понять, як «трансфер кризи», «ланцюговий трансфер» і «недосконалі цикли».\nТрансфер кризи (кризової ситуації) – це свідомі дії однієї країни стосовно іншої (як правило, менш розвинутої), що загрожують останній тяжкими кризам, зниженням конкурентоспроможності національної економіки і звуженням її присутності на ринках, погіршенням підприємницького та інвестиційного клімату, деградацією соціальної та екологічної ситуації.\nЛанцюговий трансфер криз – послідовне (ланцюгове) перенесення криз із більш розвинутих до менш розвинутих країн, і з взаємодією понад двох країн.\nНедосконалі цикли – це такі, траєкторія яких деформована внаслідок трансферу їхньої кризової стадії з розвинутих країн до економічно залежних від них держав. При цьому, чітка синусоїдна траєкторія циклів спотворюється як у розвинутих, так і у залежних від них країн.\nТрансфер різноманітих кризових ситуацій і факторів реалізується через багато механізмів, серед яких наступні:\n- провокування фінансових криз;\n- тиск через міжнародні фінансові організації;\n- переміщення екологічно небезпечних виробництв;\n- штучне подовження життєвого циклу продукції на ринках інших країн;\n- експорт застарілих технологій і консервація відсталості інших країн;\n- нерівномірний розподіл прямих іноземних інвестицій;\n- недобросовісна поведінка іноземних інвесторів;\n- викачування природних ресурсів і напівфабрикатів;\n- поглинання незахищених інтелектуальних продуктів;\n- диспаритет у торгівлі високотехнологічними товарами і послугами;\n- залучення найпродуктивніших трудових ресурсів;\n- дискримінація у зовнішній торгівлі;\n- вигоди від перекладання податкового тягаря.\nРегіоналізація валютної кризи трактується як регіональне інтерференційне поширення кризових тенденцій із збереження екстраполяційного ефекту валютного потрясіння, викликаного взаємопов’язаністю торговельно-фінансових зв’язків у межах регіону. На основі аналізу історичних прикладів перенесення криз із однієї країни в іншу (Аргентина (1890 р.), США (1907 р.), Мексика (1994 р.), Таїланд (1997 р.), Бразилія (1999 р.), Аргентина (2001 р.), Туреччина (2002 р.)) дослідники наголошують, що ступінь відкритості чи закритості певної країни на ринку товарів та послуг хоча і може претендувати на чинник розвитку кризових подій але не є визначальним (частка експорту товарів та послуг із Аргентини і Бразилії до Мексики під час «текіли» кризи не перевищувала 2,4% від загального експорту: Індонезії, Кореї, Малайзії, Філіпін до Таїланду напередодні азіатської кризи – 3,6%, Бразилії, Сянгану, Мексики до Росії у серпні 1998 р. – 1,4%).\nУ короткостроковому періоді суттєвий вплив на валютні кризи у цілому (але не в усіх групах країн) здійснюють такі фактори: незначні золотовалютні резерви, витіснення приватного боргу державним, більші внутрішні процентні ставки, більші процентні ставки за кордоном, швидке збільшення кредитування приватного сектора, середній (і низький) рівень розвитку фінансового сектора, значне реальне подорожчання національної валюти, валютні кризи в інших країнах. Лише в окремих групах країн (але не у цілому) спостерігається вплив коливань валютного курсу, зменшення золотовалютних резервів, притоку іноземного капіталу, у тому числі короткострокового, більших або менших (у різних групах країн) прямих іноземних інвестицій, дефіциту державного бюджету, більшого державного боргу, виконання центральним банком функції останнього кредитора, уповільнення зростання виробництва (але і його прискорення), зростання безробіття (але і його зменшення).\nФактори виникнення валютних криз класифікують за критеріями значущості та однозначності впливу на валютні кризи, належності до відповідної економічної чи політичної сфери, контрольованості з боку держави. У короткостроковій перспективі у країнах, що розвиваються, і країнах з перехідною економікою основними факторами, які сприяють виникненню валютних криз є: значне зростання реального ефективного валютного курсу, порівняно вищі внутрішні процентні ставки, менші золотовалютні резерви, зовнішньоторговий оборот, зростання експорту, надходження від туризму та дієвість законодавства, а також політичні фактори (революції, партизанський рух, політичні вбивства). Найбільша частка значущих у цілому є серед факторів зовнішніх зобов’язань і активів, зовнішньої торгівлі та банківського сектора. Неоднозначний вплив у різних групах країн існує, перш за все, серед показників валютного курсу і цін, банківського і державного сектора, неторгових показників платіжного балансу.\nДата добавления: 2015-08-05; просмотров: 44; Нарушение авторских прав


Характеристика та особливості використання акрилової інтер'єрної фарби - BUDUEMO.COM - професійний будівельний портал\nПоряд з гіпсокартоном і фінішною шпаклівкою, акрилова інтер'єрна фарба - дуже популярний оздоблювальний матеріал. Перевагу данму матеріалу віддають багато дизайнерів. Пояснюється це тим, що така фарба дозволяє комбінувати відразу кілька кольорів. У результаті дизайн будь-якого приміщення виходить оригінальним.\nПереваги акрилової інтер'єрної фарби для стін\nФарбування стін не можна назвати ультрасучасним методом обробки. Наприклад, за часів СРСР багато власників квартир фарбували стіни вбиралень або на кухнях. Тільки для ремонту в ті роки застосовувалася олійна фарба, яка не володіє високими експлуатаційними характеристиками, та й візуально таке оздоблення виглядало непривабливо. Більш того, на поверхні, обробленій олійною фарбою, через деякий час з'являлися тріщини та лущення.\nОчевидно, що фарби, використовувані в минулому, за своїми характеристиками поступаються акриловій фарбі з новітнім складом.\nНазвемо основні переваги сучасної інтер'єрної акрилової вододисперсійної фарби:\nРівно розподіляється по поверхні, створюючи матову плівку без патьоків і згустків.\nЗберігає еластичні властивості навіть після висихання, володіє високими експлуатаційними характеристиками, не тріскається.\nВиготовляється на водній основі, тому вона повністю висихає за пару годин, не має неприємного запаху. Склад такої фарби не містить шкідливих компонентів, тому її можна використовувати для фарбування стін у дитячих кімнатах.\nАкрилову фарбу можна колеровати (додавати в неї барвник), у результаті чого ви отримуєте саме той відтінок кольору, який необхідний.\nСтійка до різких температурних перепадів.\nГідростійка, тому такі склади можна наносити на поверхні у ванних кімнатах і кухнях.\nДля фарбування поверхні акриловим складом не потрібно видалення попереднього шару фарби, завдяки цьому ви зможете завершити оздоблення приміщення досить швидко.\nКолірний пігмент акрилової фарби не вигорає під впливом ультрафіолету, тому пофарбована поверхня збереже яскравий колір протягом багатьох років.\nАкрилова інтер'єрна фарба, характеристики якої були перераховані вище, вважається досить економічною в порівнянні з іншими вододисперсійними складами, тому її так часто використовують у дизайні приміщень.\nОсобливості використання акрилової інтер'єрної фарби для стін і стель\nЗ плином часу на пофарбованій акриловою фарбою поверхні накопичується бруд і пил. Догляд за таким покриттям досить простий: за допомогою губки або ганчірки, змоченою у воді або мийному засобі, видаліть забруднення.\nУсунення подряпин або відколів відбувається набагато легше, ніж при роботі зі шпалерами. Річ у тому, що коли у вас порвалися шпалери, доведеться шукати ідентичний рулон, щоб виправити дефект. У той час як акрилову фарбу необхідного відтінку завжди можна купити в будь-якому господарському магазині.\nКрім того, ви можете підкоригувати місця відколів фарби. А ось якщо на стіні порвуться шпалери, нехай навіть пошкодження буде незначного розміру, доведеться переклеювати цілу смугу.\nПопри всі перераховані вище переваги, акрилова інтер'єрна фарба має один вагомий мінус - специфічний аромат. Одні марки такої фарби пахнуть сильніше, інші практично без запаху. Так чи інакше, поки акрилове покриття сохне, краще не перебувати в приміщенні без спеціальної фільтрувальної маски. Неприємний запах акрилу може наповнити й інші кімнати у квартирі, якщо двері в приміщення закриті нещільно.\nНа що звернути увагу при виборі акрилової інтер'єрної фарби?\nПеред тим як приступити до підбору, варто зрозуміти, як поверхня буде експлуатуватися. Зверніть увагу на функціональне призначення приміщення, ймовірність механічних пошкоджень пофарбованої поверхні, визначте, наскільки екологічний склад вам необхідний.\nЯкщо малярні роботи проводяться всередині приміщення, то пофарбована поверхня повинна бути вологостійкою, щоб її можна було легко мити. Ці характеристики фарби можна знайти на пакуванні.\nКоли ваша мета - досягти ідеально білого кольору, придбайте фарбу, на якій написано «білосніжна». Краще наносити два шари фарби, так покриття не буде просвічувати.\nКупуючи акрилову інтер'єрну фарбу, витрата якої йде на кубометр, заздалегідь підрахуйте, скільки літрів вам буде потрібно. Пам'ятайте, що чим вище якість складу, тим менший обсяг знадобиться, оскільки навіть один шар високоякісної фарби здатен зафарбувати колір-основу поверхні. Також варто звернути увагу на те, чи не вийшов термін придатності фарби, чи правильно вона зберігалася.\nПерш ніж приступити безпосередньо до фарбування, поверхню необхідно підготувати, інакше результат буде незадовільним. Наносити фарбу потрібно ретельно профарбовуючи всі ділянки.\nУсунути недоліки на пофарбованій стіні практично неможливо. Перед фарбуванням проводиться очищення поверхні, стіни шліфуються, а потім на них наноситься ґрунтовка. Склад останньої також впливає на те, як ляже фарба, тому що ґрунтовка робить зчеплення активних елементів фарби з поверхнею максимально міцним. Рекомендується купувати ґрунтовку разом з барвником.\nПередбачивши всі ці нюанси заздалегідь, ви зможете виключити появу помилок під час фарбування поверхні, а оздоблення буде виглядати як нова довгі роки. Різноманіття кольорів і фактур, різні властивості акрилової інтер'єрної фарби не тільки забезпечують комфортну роботу зі складом, але також дозволяють підібрати покриття, що підходить під вимоги найвибагливішого клієнта.\nАкрилова фарба по праву займає флагманські позиції серед інших складів, бувши найбільш економічною. При цьому таке покриття володіє самим тривалим терміном експлуатації. Широка лінійка акрилових фарб дозволить реалізувати всі дизайнерські задумки.\n20 січня 2021 — Лакофарбні матеріали


Електромобіль заощаджує ваші гроші\nТак, поки електромобілі коштують дорожче за бензинові побратими і така покупка є задорогою. Але якщо говорити про вартість володіння, то обслуговування електрокара коштуватиме вам дешевше, ніж вміст бензинового коня. По-перше, зарядка електромобіля обходиться дешевше, ніж заправка бензином, особливо за нинішнього зростання цін на паливо. По-друге, електромобілі не вимагають регулярного технічного обслуговування, бо у них немає бензинового двигуна, а отже, немає необхідності замінювати свічки, масло або ремінь ГРМ.\nЕлектромобіль скорочує викиди у повітря\nЦе одна з головних причин, чому уряди багатьох країн говорять про необхідність електрифікації місцевого автопарку. Доведено, що електромобілі забруднюють довкілля набагато менше, ніж бензинові машини. До того ж, показники екологічності електричного транспорту покращуватимуться у міру того, як станції, які виробляють електрику, масово перейдуть на використання енергії сонця та вітру замість звичного вугілля. Вже сьогодні багато власників електромобілів заряджають їх від сонячних панелей, встановлених на дахах власних будинків. При зарядці виключно від поновлюваних джерел енергії електромобіль може працювати практично без викидів.\nЕлектромобіль приносить більше задоволення від водіння\nВиробники машин з електричним двигуном заявляють про миттєвий обертальний момент, що означає, що така машина має більш плавне і швидке прискорення і гальмування в порівнянні з авто з ДВЗ. Також електромобілі мають низький центр ваги, що покращує керованість, чуйність та підвищує комфорт. Не можна забувати і про те, що електромобілі оснащені за останнім словом техніки, тут і різноманітні системи допомоги водієві з можливістю безпілотного керування, безліч камер, і тісна інтеграція з мобільними пристроями і сервісами.\nЕлектромобіль максимально зручний\nЗамість того, щоб шукати заправну станцію з якісним бензином та оптимальними цінами, власники електромобілів просто заряджають свій транспорт удома буквально від розетки. Докладніше можна почитати тут: https://infoportal.in.ua/chi-mozhna-zarjaditi-elektrokar-u-domashnih-umovah/ Підключення до мережі після робочого дня займе кілька секунд, а вранці ви сядете в авто з повним баком. Але це не єдина перевага електромобіля в плані зручності. Так, електромобілі з акумуляторами механічно влаштовані набагато простіше бензинових машин, а значить, простішим і дешевшим стає їхнє технічне обслуговування. Крім того, в деяких країнах передбачені податкові пільги для власників електромобілів, спеціально виділені смуги на автомагістралях та спеціальні місця для паркування.\nЕлектромобіль тихий всередині та зовні\nПерше, що ви помітите, опинившись за кермом електромобіля, так це відсутність звичного шуму двигуна. Втім, дехто вважає рев двигуна мелодійною треллю і для них низький рівень шуму електричного двигуна може стати недоліком. Але в перспективі, коли більшість перейде на електрокари, рівень дорожнього шуму, особливо в мегаполісах, має помітно знизитися.\nЦе далеко не всі переваги електромобілів і не дивно, що багато виробників роблять ставку саме на них. Але електрокари не позбавлені недоліків, про які ми поговоримо наступного разу.