ДАНІЕЛЬ КЕЛЬМАНН. Як я брехав і помер — Журнал «Всесвіт»\nВсесвіт Архів ДАНІЕЛЬ КЕЛЬМАНН. Як я брехав і помер\nДАНІЕЛЬ КЕЛЬМАНН. Як я брехав і помер\nЛітература Даніеля Кєльманна не має біографічного начала. Автор винаходить протагоністів і їхні історії, переносить читача в їхню перспективу, роблячи з ними своєрідний експеримент. Читачу важко ідентифікуватися з персонажами через їхню винятковість: вони або надміру поверхові, або надзвичайно обдаровані. Літературознавці вважають автора представником магічного реалізму, а завдяки 1,5 мільйонам проданих примірників «Обміру світу», який за підсумками видання New York Times посів 2-ге місце у списку світових бестселерів 2006 року, Кєльманн належить до найуспішніших сучасних німецькомовних письменників. На початку 2009 р. вийшов друком роман «Слава» і відразу зчинив галас з боку критики. У відгуках критиків улюбленець публіки опинився між світовою літературою та германістичною прозою. За один місяць після появи роману було продано 300 тисяч книг. Із дев’яти епізодів поступово вимальовується суцільна картина єдиного роману: рафінована гра в реальність та вигадку. Це — книга про славу та зникнення, правду та ілюзії, сповнена непередбачуваних поворотів — задзеркалля історій, легка та глибока гра з дійсністю і паралельними світами. Їй властива блискуча композиція та мовна елегантність.\nЯк я брехав і помер\nЗ Люцією я познайомився ввечері одної середи, на прийомі в нашому бюро, яке видавало телекомунікаційні ліцензії, і від того дня я дурисвіт і наволоч.\nДев’ять років жив я разом із Ганною — власне, до неї навідувався, — а вона жила з нашим сином, а також крихіткою-дочкою, трохи незвичайним дитям, в одному тихому, загумінковому місті над озером на півдні Німеччини, де я й народився, а нині проводив вихідні. Але в робочі дні я усамітнювався в тому сірому поселенні поблизу Ганновера, яке обрало бюро, в якому я працював, щоб звести там центральний офіс. Ганна була трішки старша за мене і добре справлялася сама. Тоді я вже значив для неї небагато — вона це знала, я також це знав, і кожен із нас знав, що другий це знає. Але ж Ганна це Ганна, у нас було немовля, і мені відразу стало ясно, що Люція не має про це довідатися.\n© Оксана Курилас, переклад з німецької, 2009. Перекладено за виданням: «Wie ich log und starb» taken from RUHM by Daniel Kehlmann Copyright © 2009 Rowohlt Verlag GmbH, Reinbek bei Hamburg.\nЯ опишу її пізніше, при нагоді. Зараз тільки зазначу, що вона була висока і мала темно-русяве волосся і що її очі були карі й круглі, як у хом’яка: вилискували, дивилися в одну точку не довше, ніж пару секунд, трохи полохливі. Я її помітив, коли вона сперш випустила з рук на підлогу склянку, а відразу по тому зачепила вазу, яка без діла вистоювала на підставці. Вона була в сукні без рукавів, бездоганна шкіра рук від плечей до ліктів, і, побачивши, як вона стоїть над друзками скла, я вже знав, що ладен померти, ніж відмовитися торкнутися її, поєднати своє дихання з її та побачити зблизька, як закочуються її очі.\nВиявилося, вона хімік. Я не зрозумів, чим саме вона займається; чимось пов’язаним з вуглецем, синтезом чогось там, вочевидь, принагідно навіть ядерним синтезом, добуванням енергії з нічого. Я часто кивав і казав: еге ж, так, та певно ж, нахиляючись при цьому вперед, щоб понюхати її парфуми. Коли вона спитала, з чого я живу та що мене сюди закинуло, — я не знав, чи мала вона на увазі місто, чи цей прийом, — я мусив подумати, перш ніж зміг відповісти: взаємозв’язки, з яких складалося моє буття, видавалися тепер такими чужими та далекими, як погода на другому кінці світу.\nЯ був — тоді ще, бо нині я безробітний, а ймовірність, що якась фірма ще візьме мене на роботу, невелика — керівником відділу розподілу та присвоєння номерів в одній з великих телекомунікаційних фірм. Може, це звучить нудно, але в дійсності це ще нудніше. Над моїм ліжечком не співали колискових, та й моя мама такого не чекала, коли говорила про блискуче синове майбутнє. Колись я добре грав на піаніно, вмів сяк-так малювати, і на всіх фотографіях я — миле дитя з розумними очима. Але світ надламує майже кожного, і чому б-то мали акурат мої мрії стати реальністю, читання книг — то не професія, казав мій тато, та хоч колись мене це обурило, своїм дітям, коли вони підростуть, я не скажу нічого іншого, як: читання книг — то не професія. Тож я вивчав електротехніку зі спеціалізацією в мобільній комунікації, опановував тоді ще аналогові мобільні телефони (здається, відтоді минула вічність), SID- і MIN-коди та всі ті методи, за якими за мільйонну долю секунди людський голос пускається довкола світу, почав працювати та призвичаївся до післяобідньої млявості в бюро, що пахло озоном та кавою. Спочатку я мав у розпорядженні п’ять, потім сім та вкінці дев’ять людей, приголомшено констатував, що люди не вміють спільно працювати разом без взаємної ненависті і що їм нічого не пропишеш — усе одно вони будуть сахатися тебе; зустрів Ганну, яку любив більше, ніж вона мене, став керівником одного відділу й перевівся в інше місто; це називають кар’єрою. Я добре заробляв, був дуже самотній, вечорами читав із допомогою словника латинські книжки або дивився по телебаченню комедії з фантомною публікою, що реготала, та прийняв ту обставину, що життя є таким, яким воно є, та що дещо з нього можна запозичити, але далеко не все.\nА нині я стояв перед Люцією, моє серце здуру тарабанило, і при цьому чув сам себе, як я по-детективному ставлю запитання, притискаючи її до стінки, щоб з’ясувати, чи має вона сім’ю або чи є ще хтось у її житті; тобто чи був шанс коли-небудь або ще краще невдовзі, або найкраще відразу ж цього вечора притиснути свої губи до маленького заглиблення над її ключицею. Вона часом сміялася, підносила та опускала свій келих, а я бачив її довгу шию та гру плечевих м’язів під шкірою і переливання світла на шовковистому ґлянці її волосся, а скраю в полі мого зору ворушилися примарні фігури. Дзенькали келихи, сміялися люди, промовлялися речення, хтось виступав із промовою, але це мене більше не цікавило. Вона, казала Люція, щойно віднедавна тут, і їй, ну бо, чесно кажучи, тут взагалі не подобається; тоді вона тихо засміялася, а я не був певний, чи вона справді кинула на мене викличний погляд, чи то мені привиділося через погане світло та моє збудження.\n— Так, — відказав я здивовано. — Хочете комусь зателефонувати?\n— Ні, чую дзвінок.\nЯ намацав свою сумку, вийняв апарат. Справді, музика, яку я чув уже якусь мить, ставала гучнішою. На екрані було Ганнине ім’я. Я натиснув на кнопку завершення розмови. Люція подивилася на мене з цікавістю. Я не міг збагнути чому. Мені стало гаряче, я сподівався, що не почервонів.\n— Мій у мене віднедавна, — сказала вона. — Це щось страшне. Він усього позбавляє реальності.\nМені знадобилася якась секунда, щоб зрозуміти, що вона говорить про свій мобільний. Я кивнув і запевнив, що вона має цілковиту рацію. Хоч і не мав уявлення, що вона має на увазі.\nЗалишилося всього кілька гостей, в руках келихи то тут, то там по всьому приміщенню, і я спитав себе, чому вона власне досі залишається та чому все ще біля мене. Я сказав, що ми могли б ще десь-інде випити, давня та заяложена пропозиція, а вона, ніби не розуміючи або ніби я не знав, що вона прекрасно розуміє, або ніби вона не знала, що я про це знаю, сказала: «Та охоче».\nТак ми потрапили в не дуже принадний бар, і Люція говорила, а я кивав, зрідка я теж говорив. Приміщення, здавалося, повільно крутилося, я дуже сильно вловлював її парфуми, і коли вона ніби ненароком зачепила мою руку, в мене по тілу пробіг електричний удар, а коли її рука торкнулася моєї талії, я не відхилився, і коли я якось наблизився до неї так, що міг бачити прожилки на тлі її райдужної оболонки, мені стало ясно, що це вже не було, як завше, лишень бажанням й уявною мрією, як і не було це фантазією, що виникла через мою самотність, а що це відбувається насправді.\n— Ти мешкаєш поблизу? — запитала вона.\nУ цей момент задзвенів мій мобільний.\n— Товариш. Має купу проблем. Телефонує о дивній порі: вранці, в обід, вночі. –Тоді я ще зовсім не вмів брехати, та все ж, кажучи це, я бачив його перед собою в усьому його нещасті. Сумний і п’яний, неголений, розбитий життям і спрагло чекаючий моїх порад.\n— Бідний, — сказала вона, посміхаючись. — Бідний ти.\n— Так-так, — відповів я ще на попереднє питання. — Зовсім близько.\nОднак це було досить-таки далеко, таксі їхало майже півгодини, а ми, зніяковілі та одне одному чужі, сиділи поряд, не розмовляючи. Водій курив, з радіо мурмотіла східна музика, а надворі під безглуздо блимаючими серед ночі крамничними вивісками стояли обшарпані люди. Було холодно, і нараз ситуація видалася мені сміховинною. Мені спало на думку, що моє ліжко незастелене, і я спитав себе, як би мені умудритися сховати плюшевого слоника, якого я з десяти років поселяв у кожну з моїх спалень. Ще в сходовій клітці проблема здавалася мені майже нерозв’язною. Але потім вона його зовсім не помітила, і неприбране ліжко не мало великого значення так само, як і багато вживаних чайних чашок, які вистроїлися на столовому столі, бо ми ще в дверях накинулися одне на одного.\nЯ був не в формі і, коли вона притиснула мене спиною до стіни, а свої губи до мого рота, мені забракло повітря. Її руки обхопили мою шию, її коліно просунулося мені між ноги, поряд зі мною гепнула на підлогу книга, тоді вона рвонула мене, я чув, як рветься комір моєї сорочки, на середину кімнати та так сильно штовхнула об стіл, що з нього впали на підлогу дві порожні чашки. Я обхопив її та притиснув до себе, частково з пристрасті, а частково для того, щоб вона не накоїла ще більшої шкоди, і на кілька секунд, які мені по сьогодні здаються поза часом, я побачив її очі за кілька сантиметрів від моїх, і мене оточував її запах, і ми спільно дихали. Можливо, саме зараз час перерватися та описати її.\nВона була на півголови вища за мене й мала широкі плечі, як у людей, що виросли за межами міста — зовсім інакша, ніж моя темна, тендітна Ганна. В ній усе було кремезне; лишень риси її обличчя були тонкі, тоненькі смужки брів, губи в міру повні. Її груди були ще більші та кругліші за ті, що їх мала та далека жінка, про яку мені тепер не вільно було думати. Чи була вона гарна? Я не був би в змозі вирішити, я все ще цього не знаю, вона була просто собою, і саме через це я жадав її так сильно, що, не гаючись, віддав би рік мого, її, будь-чийого життя за привілей доторкнутися до неї, і що той момент, коли я таки дійсно — вона втягла повітря — притиснув свої губи до її ключиці, ділив моє буття навпіл: до цього і після, по всі дні.\nГодиною пізніше ми все ще не були стомлені. Можливо, це тривало вже й довше, можливо, значно коротше: час, здавалося, біжить уперед і назад, розкидає петлі та сплутує їх, як кінострічка, що розмоталася, та опісля я й не знав, чи тільки моя безладна пам’ять була в тому винна, чи замішалася сама дійсність. В одному спогаді я розпластаний, тоді як її тіло підводиться наді мною, сріблясто-біле на матовому світлі з вікна, руки на моїх плечах, голова закинена назад; в другому — вона лежить піді мною, руки вчепилися мені в потилицю, погляд відведений від мене, тоді як моя рука ковзає по ній униз до місця, дотик до якого викликає в неї зойки, немовби з відчаю або від болю. Або ж я сплівся з нею, а вона зі мною, ми наполовину на ліжку, а наполовину на підлозі, ніби ми одна-єдина істота або ж багато різних, і її рука в моєму роті, а мої руки на її стегнах, і саме в цей момент переді мною зринуло та знову померкло Ганнине обличчя. Потім ми стоїмо прямцем, а моя потилиця вдаряється в стіну, і її вага повністю на мені, усе навколо мене розсипається та складається наново. І тільки-но мене подужала легка знемога, як усе почалося наново, ще якусь мить ми обхоплювали одне одного та пливли наче в’язким болотом, бо не хотіли, щоб це закінчувалося. Але під кінець нас все-таки знову стало двоє, і була вона, і був я, і я б охоче слухав її, коли вона почала розповідати про своє життя, однак я вже дрейфував у непритомність без сновидінь.\nРано-вранці почалося знову. Чи це я розтермосив її, чи це вона витягла мене зі сну? Я не знаю, та тільки вже бачу у вікні ясне, вдивовижу чисте небо. Її волосся на білосніжній подушці у вранішньому світлі змінило колір і вигравало тепер червонувато, однак тут ми обоє, вона зітхнувши, поринули назад у сон і в останні сновидіння майже промайнулої ночі.\nКоли я прокинувся, вона була одягнена, промурмотіла слова прощання і вийшла; їй треба було на роботу. Я також уже запізнювався. Не поснідавши, побіг до авто, і коли я, як щодня о восьмій ранку, застряв у загаті, то зателефонував Ганні.\n— Вчора? Нудно! Звичний гурт бюрократів.\nЩе не доказавши ці слова, я здивувався двом речам. По-перше, тому, що люди, навіть найближчі й найдовіреніші, не помічають, коли хтось близький бреше. Кліше ж стверджує протилежне і передбачає, що себе якось можна виказати та запнутися на неправдивому слові та почати пітніти, що це тоді дивно звучить, що міняється голос. Але, друзі мої, так не є. І те, що воно так не є, найбільша несподіванка ні для кого іншого, як для самого брехуна. Поза тим: якщо це й правда, якщо зраджує голос, якщо ми пітніємо, червоніємо та смикаємося, це нас не викаже, бо ж ніхто на це не звертає уваги. Люди довірливі, вони не чекають обману. Дехто й не дослухається, витаючи думками деінде.\n— Бідний ти. Ці зануди! Не знаю, як ти це витримуєш.\nВ її голосі я не чув жодної іронії. І це було другою річчю, яка мене здивувала: кожен глузує з чиновників, бюрократів, писак і паперових тигрів. Але ж ми самі є ними! Кожен із нас, службовців, почувається мистцем та анархістом, вільною душею, прихованим божевільним, якому не відомі ні примус, ні норма. Кожному з нас колись було обіцяно царство небесне, і жоден не хоче збагнути, що він уже давно належить до тих, одним з яких він ніколи не хотів бути, що ніщо в ньому більше не виняткове і що якраз відчуття інакшості остаточно робить його правилом.\n— А діти? — тепер мій голос звучав таки непевно. Те, що вона назвала мене «бідний ти», точно як Люція день перед цим, вразило мене з несподіваною силою.\n— Пауль образив учительку. Останнім часом він неслухняний. Ти мусиш поговорити з ним у суботу.\n— У суботу я не зможу прийти додому. На жаль.\n— Ну, тоді в неділю.\nЯ щось сказав про призначені зустрічі, непередбачені події та жахливий хаос у бюро. Щось сказав про нового працівника та некомпетентних співробітників. Тоді відчув, що переборщив, і замовк.\nМої підлеглі, як завжди, очікували мене насторожено. Те, що вони недолюблювали одне одного, було мені зрозуміло і я міг усвідомити, що вони побоювалися мене, це було природною річчю, бо я також відчував сильний спротив до мого начальника, такого собі Ельмара Шмідінґа з Ваттенвіля, але чого так жахатися? Я нікому не зробив ніякої шкоди, нікого ні за що не ганив. Я знаю бюрократичну систему. Незначні огріхи та окремі помилки працівників їй не страшні. Вони дратують того чи іншого клієнта, але нам, працівникам, це не до шмиги.\nОтож, я привітався з Шліком і Гауберляном, поплескав по плечу Шметану і виразно гукнув у сусідню кімнату «Привіт!». Там один навпроти одного сиділи Льобенмайєр і Молльвітц. Тоді я вмостився за своїм столом і спробував не думати про Люцію. Ні про її шкіру, ні про її ніс, ні про її пальці і в жодному разі не про її голос. Хтось постукав у двері, зайшов Молльвітц, як завжди пітніючи, обтяжений масою свого тіла, низькорослий, без шиї, жалюгідний.\n— Не зараз! — сказав я гостро. Він блискавично зник. Я зателефонував Люції. — Маєш у суботу час?\n— Я думала, на вихідних тебе не буде в місті?\n— Як це? — я перелякався. Звідки вона це взяла? Невже я щось сказав? — Буду!\n— Добре — сказала вона. — Тоді в суботу.\nПотім зайшов Льобенмайєр і поскаржився, що більше не витримує Молльвітца.\nМовляв, він, Льобенмайєр, людина терпляча. Але колись-таки йому може урватися терпець. Те, що цей чоловік нічого не робить, можна стерпіти. Що замість працювати, він маніакально виступає на інтернет-форумах, можна прийняти, ба навіть до його звички неугавно лаятися собі під ніс він уже майже звик. Але ж його особиста гігієна перевищує, а скоріше, не дотягує до того рівня, що задовольнив би чоловіка, який сидить поряд із ним.\n— Льобенмайєр, — сказав я лагідно. — Без метушні. Я поговорю з ним, я подбаю про це.\nМабуть, треба було його приструнчити, що не личить говорити так про колег, але я не спромігся, тим паче, що від Молльвітца і насправді, передусім під кінець дня, зазвичай пахтіло таки відчутно.\nУ неділю обідньої пори я зайшов до свого будинку рядової забудови в тому місті над темно-синім озером. Ганна була бліда, грипувала. Пауль через якусь суперечку замкнувся в своїй кімнаті, маля було не в настрої та капризувало, а мене всередині хитало, ніби я випив. Я ще відчував Люціїні дотики по всьому своєму тілі.\n— До завтра? — спитала була вона.\n— Звичайно, — відповів був я, не задумуючись.\nЯ вже знав, що доведеться щось вигадувати та ошукувати її, але водночас ця брехня видавалася мені позбавленою ваги; значення мали лише ця кімната і це ліжко та жінка поряд зі мною, а моє друге життя, Ганна, діти, цей дім, здалися мені неймовірною вигадкою — так, як саме тепер, коли після довгої дороги в авто я сів за стіл, відсунув убік гумову качечку та глянув у почервонілі Ганнині очі, Люція стала далеким привидом. Я відхилився на спинку крісла. Я був удома. Маля занурило свою ложечку в картопляне пюре, тоді жовтою масою помастило собі обличчя. В мене в сумці завібрував телефон. Повідомлення, Люція хотіла мене бачити, негайно.\n— Що там? — спитала Ганна. — Але ж не в неділю?\n— Вони такі некомпетентні, — сказав я і набрав: нещасний випадок у бюро, колега нагло помер. Я натиснув на кнопку надіслати і здивувався, що мені зовсім не соромно за те, що я брешу — ніби я там справді залишив своє друге Я, яке саме зараз вирушило до квартири загиблого Гауберляна (або Молльвітца? може, краще він). Я кивнув у глибокій задумі, погладив малу по голові і вийшов, щоб серйозно поговорити з Паулем. Після цього хотів послати Люції е-мейла, в якому б написав, як прибув на квартиру померлого та з вимушеним спокоєм зробив перші розпорядження. Не надто багато деталей, лише в грубих рисах, та ще два або три точно спостережені деталі: двері перекошено висять на кріпленні, кішка в марних пошуках своєї мисочки з молоком, напис на порожній коробці пігулок. Як дивно, що техніка перенесла нас у світ, де не існує сталих місць. Можна говорити з нізвідки, бути всюди, і оскільки нічого не перевіриш, то все, що собі уявляєш, по суті правдиве. Якщо ніхто не може підтвердити, де я є зараз, та навіть якщо я сам зовсім не знаю, як можна з’ясувати це з певністю? Справжнє і точне будь-чиє місцезнаходження можна було визначити до того, як з’явилися кишенькові радіоприймачі та передавачі, які надсилають повідомлення адресатові і він їх одержує відразу.\nЯ вимкнув телефон на випадок, якщо вона раптом зателефонує. Не працює мережа, скажу я, це завжди правдоподібно; Бог його знає, мережа постійно зникає, про це я знав, це було моєю професією, це було в моїй компетенції. Тоді я стиснув руку в кулак, грюкнув по Паулевих дверях і гукнув: «Відчиняй, хлопче!»\nЯк довго подібна гра може тривати гладко? Я сподівався на три тижні, може, місяць ризику, свободи та подвійної гри. Однак минув цей місяць, непомітно ще кілька тижнів, а мене все ще не викрили.\nЯк то воно, власне, відбувалося раніше? Як брехали та обманювали подвійні коханці, які були складнощі любовних афер, як ті коханці маніпулювали та оперували своїми секретами без допомоги високоточних технологій? Я ще застав той час. Однак уже не міг собі цього уявити.\nЯ надсилав Ганні повідомлення, начебто з Парижа та Мадрида, з Берліна, Чікаґо та одного знаменного дня з Каракаса: в емоційному описі, якого склав на своєму лептопі в Люціїній кухні, я розповів про брудно-жовте повітря та вулиці, що кишать від авто, в той час як вона в трусиках і боса стояла коло плитки, а по шибках, наче пальцями всіх рук, тарабанив осінній дощ. Вона скинула зі столу чашку кави, по підлозі розсипалися друзки скла, чорна рідина утворила візерунок-пляму.\n— Що ти пишеш?\n— Звіт для Льонґрольфа з ревізії.\nІ коли я розповідав їй про бідолашного Льонґрольфа (троє дітей, четверо жінок, проблема алкогольної залежності, я брехав зі звички та вигадував усе, що спаде мені на думку), то вже бачив перед собою, як я чотирма днями пізніше зі своєї столової, тоді як по килиму повзало маля, а поряд на ПК, яким я із причин безпеки ніколи не користувався, Ганна обробляла фотографії з відпустки, на яких ми четверо на похмурому морському узбережжі, писав Люції про звіт моєї конференції з тим самим Льонґрольфом: на шефському поверсі нудьга, від бюро до бюро інтриги, зловтішна міна Льонґрольфа та свинське обличчя Шметани, як же сумно від усього цього, як би я хотів бути, люба, з тобою. Щоб потім прокрастися за будинок («Я винесу сміття!»), з підвітряного боку спертися на мур і зателефонувати до неї по мобільному телефону та розповісти, як я умудрився все-таки відірватися на якийсь момент на сходову клітку, щоб почути її голос.\nБрехня? Звичайно, але чи не думав я справді весь цей час про неї, чи не роз’їдало всю мою істоту бажання бути поруч з нею, чи справді я не міг, граючись з дітьми або бесідуючи з Ганною про одні й ті самі податки, плату за воду, дитячий садок і гіпотеку, думати про щось інше, ніж про її тіло, її обличчя та її трохи грубий голос? Чи була якась різниця в тому, хто мене затримує Льонґрольф чи напіввідчужена супутниця з двома галасливими дітьми, існування яких, поки я був з ними, здавалося мені витвором страшного сну? Як і, навпаки, коли я зачинявся в Люціїній ванній кімнаті та з відкритим краном розмовляв по телефону з Ганною, а потім також із хлопцем («Шумить? Це поганий зв’язок!»), моя далека сім’я ставала мені такою близькою та любою, якою вона зазвичай ніколи не була, а Люція там у ліжку — раптом обтяжливою перепоною, як ота вигадана конференція, на якій я, як щойно твердив по телефону, присутній. Я ж любив їх обидвох! А найміцніше завжди ту, з якою якраз не був, з якою не міг бути, від якої був далеко через другу.\nУ мене закралася підозра, що я божевільний. Під ранок я прокидався, прислухався до дихання жінки поруч і протягом моторошних секунд питав себе не стільки, котра це з них обидвох, а більше, власне, ким саме маю бути я та в якому лабіринті я загубився. Лише крок за кроком, не широким, не важким, але зненацька я зав’язнув так глибоко, що більше не бачив виходу. Тоді я заплющував очі, лежав собі тихо та віддавався наростаючій паніці. Однак удень, коли я підводився і входив у відповідну роль, ніби не маючи ніякої іншої, все знову здавалося легким і майже нормальним.\nЗа два дні до конференції європейських телекомунікаційних провайдерів я сидів у своєму бюро і розмовляв по телефону з замовленою нянькою. Ми з Ганною хотіли їхати разом, врешті ми знову знайшли час одне для одного. Моя презентація мала бути короткою і не вимагала підготовки, а готель обіцяв розкішний комфорт і лікувальні ванни. Коли я завершив розмову, то побачив, що надійшов е-мейл від Люції. Лише один рядок: Твоя конференція. Я їду з тобою.\nЯ протер очі й подумав, як думав щодня й щогодини, про те, що рано чи пізно все відкриється і що мене чекає катастрофа.\nКраще не треба, написав я, багато роботи, сварливі люди.\nЩойно тоді я збагнув.\nЯкщо Люція знає про конференцію, бо я їй нічого не казав, то вона знає когось, хто також там буде. Тож я тоді не зможу їхати з Ганною; завеликою буде небезпека, що про це дізнається Люція.\nІ, навпаки? Якщо б я тепер узяв Люцію? Ганна знайома лиш з небагатьма моїми колегами. Вона рідко бувала в цьому місті, та й моя професія, певна річ, ніколи її не цікавила. Але ризик був завеликий. Хвилину я ненавидів їх обидвох.\nЯ зателефонував Ганні.\n— Ой шкода! — вона звучала відсутньо, щось цілковито поглинало її увагу. Я побачив її перед собою: як вона сконцентровано дивиться в книгу, очі бадьорі і водночас мрійливі, а від такого стану справ — що мене не було поряд з нею, що я мав іншу та що ніщо не було таким, яким би мало бути — у мене засльозилися очі.\n— Ніяк не виходить, — сказав я. — Мушу залишитися. Забагато всього в бюро.\n— Іншим разом, добре? Бувай.\nВона неуважливо відкашлялася. На тлі дзюркотливої музики з радіо. «Так-так, добре».\nНа екрані виринула Люціїна відповідь: нісенітниця, буде весело. Мені теж потрібен вихід. Якщо ти там, я також приїду. Без заперечень! «Не журися», — сказав я.\n— Та розумію, — відказала Ганна. — Розумію.\nЯ завершив розмову. З Люцією мало бути складніше, бо вона завжди цікавилася моєю роботою. І чому б це? Навіть я сам не дуже нею цікавився! Але відділ мусив бути представлений: поїду я сам, прибуде Люція, поїду я з Люцією, то довідається Ганна, поїду я з Ганною, то про це дізнається Люція. Отож... Я покликав до себе Льобенмайєра.\nНеможливо, сказав він. Вилазка в Париж. Вже давно заплановано. Ідея його дружини. Річниця весілля.\nЯ покликав Шліка.\nВиключено! Батьки, день народження, велике свято, єдиний син не може не прийти. Крім того, маємо в селі ферму, і там у корів епідемія чуми.\nЯ не зрозумів взаємозв’язку між цими факторами, але, зітхаючи, відпустив його і покликав Гауберляна, який, виявилося, забронював морську прогулянку навколо шотландських островів, що її не можна було анулювати. Шметана був на лікарняному, а моя секретарка, з глибокого розпачу я делегував би навіть її, — ще багато місяців тому записалася на участь у національному чемпіонаті з пейнтболу в якомусь нижньосаксонському селі. Вона не могла мене виручити за жодних обставин. Тож ніякого виходу... Була ще лиш одна можливість.\nНічого з того не вийде, написав я. Мушу послати Молльвітца. Серед керівництва в нього є друзі, він став надто впливовим. Не легко давалося мені набирати це повідомлення, мої руки трусилися — від хвилювання, звичайно, але й від люті на Молльвітца та його інтриги. Я безсилий. Мені так жаль.\nМолльвітц, відповіла вона відразу. Хіба він не помер?\nО, Боже! Дихай спокійно, подумав я, спокійнісінько. Іду напролом. Це ще один із таким самим прізвищем. Дивна випадковість. Я підвів голову, Молльвітц стояв у дверях. «Вам це вдалося!» — гримнув я на нього. «Завтра ви виїжджаєте».\nВін пітнів ще дужче, ніж завше. Його крихітні очі неспокійно бігали. Він, здавалося, за останній час ще й погладшав.\n— Не розігруйте здивованого. Ви представлятимете на конгресі наш відділ. Розумно зроблено, хитро затіяно, вітаю.\nМолльвітц засопів. Завтра, сказав він тихо, мовляв, не дуже добре. В нього багато роботи. Він не любить поїздок. А як він прицмокував, говорячи!\n— Та не перебільшуйте! Ви знаєте, що хочете туди, я це знаю, і поверхом вище — я підніс вказівного пальця — також знають. Ви далеко підете, мій дорогий.\nВін кинув на мене благальний погляд, тоді забрався геть. Я уявив собі, як він подібно до великого крота сидить зараз за своїм письмовим столом і, тихо лаючись, щось пише.\nЯ зателефонував Люції.\nАле ж це, мовляв, не так зле, сказала вона відразу, пусте, я не повинен брати це близько до серця.\nЯ мовчазно кивнув, враз відчув полегшення. Їй так добре вдавалося мене втішити.\nКоли зателефонувала Люція, щоб сказати мені, що вона вагітна, я був з дітьми у басейні. Сонце вигравало на тремтячій поверхні води, на глибині розсіювалися відблиски світла, світ здавався пройнятим ясністю. Дитячий вереск, бризки води, запах кокосової олії, хлору та газону.\n— Що? — я підніс руку до чола, але від плеча вона рухалася сповільнено, а пальці здавалися обвитими ватою. Мої коліна підгиналися так, що я мусив сісти. Підбігла товста маленька дівчинка, наштовхнулася на мене, впала й почала плакати. Я зіжмурився. «Це грандіозно», — почув, як сам це сказав.\n— Так? — вона, здавалося, не зовсім вірила мені, та й я сам не вірив собі до кінця. І все-таки: чому в мені здіймалася така радість? Дитина — моя перша! Ще ніколи я не відчував так сильно, що складаюся з двох людей або радше розділився на дві можливості одного й того самого життя. Там, по той бік басейну, по газону повзала моя дочка. Далі позаду притулився мій син, навмисно ліниво і в надії, що я його не бачу, в розмові з двома дівчатами-ровесницями.\n— Але я не знаю, чи можу бути добрим татом, — сказав я тихо. Я затнувся, мені стало важко говорити. — Я хочу спробувати!\n— Ти чудовий. Знаєш, тоді, коли ... Де ти, власне, є, там галасливо!\n— На вулиці. Зовсім недалеко від твого бюро. Я б залюбки прийшов до тебе ...\n— Так приходь!\n— ... але не можу. Маю призначену зустріч.\n— Тоді, коли я з тобою познайомилася. Я б не подумала! Ти справляв враження людини, на якій щось тяжіє й яка водночас ... Як би то сказати? Яка завжди дуже правильна. Я не хотіла тобі вірити. — вона засміялася: — Я думала, ти нечесний.\n— Моя дочка попрямувала до басейну. Я підвівся.\n— Якби мені тоді хтось сказав, що я з тобою ...\nМала підійшла надто близько до води. «Може, я тобі передзвоню?» Я швидко попрямував до неї.\n— Але що ти маєш на увазі, чого ...\nЯ натиснув на кнопку завершення й почав бігти. В босі ноги мені кололи гострі стеблини. Я перестрибнув через двох лежачих дітей, дав дорогу собаці, відштовхнув убік жінку та впіймав дочку за метр від води. Вона допитливо поглянула на мене, тоді якийсь момент поміркувала й почала плакати. Я підніс її вгору і наговорив на вухо заспокійливих нісенітниць. Зв’яжуся пізніше, набрав тим часом у телефоні. Трамвай, майже відсутня мережа. Я вже хотів так відіслати, але тоді ще додав Дуже чекаю! Я поглянув дочці в обличчя, і вкотре мені спало на думку, що вона з кожним місяцем ставала все більше схожою на Ганну. Я здув їй з чола волосся, вона тихо захихотіла; вже й забула, що тільки що плакала. Я натиснув на кнопку надіслати.\nМолльвітц повернувся дуже збентежений. Він тихо говорив сам із собою, майже не йшов на контакт і не хотів розказувати, як там було.\nРаніше чи пізніше, сказав Гауберлян, мабуть, це мало статися.\nЙого презентація, мовляв, була катастрофою, сказав Шлік. Про це всюди говорять. Відділ геть скомпрометований.\nРозповідають про ще гірше, сказав Льобенмайєр. Буцімто він зайшов у свій готельний номер і ...\n— Кожен може зробити помилку, — сказав я, і вони замовкли. Їх цілком влаштувало, що мене більше нічого не цікавить. Я схуд, класикам я також більше не приділяв уваги, Саллюстій здавався мені патякалом, Ціцерон — беззмістовним, бо жоден з них не заторкав питання, яке неугавно турбувало мене і від якого крутився мій розум, як від води колесо млина — чи можна все-таки мати два доми, два життя, дві родини, одну там, одну тут, одне Я в цьому місті, а інше — в другому, і двох жінок, кожна з яких близька, наче вона одна-єдина. Проблема була лише в організації, в знанні розкладу руху поїздів та польотів, в розумному веденні кореспонденції, в далекоглядному плануванні. Звичайно, так можна вскочити в тарапату, але ж можна і ... Могло б і спрацювати! На деякий час. Або й надовго.\nПодвійне життя: подвоєння життя. Щойно ще я був лише пригніченим керівником відділу. Як могло дійти до того, що раптом я їх зрозумів: тих викритих ошуканців, які стають у центрі уваги привидів ілюстрованих журналів, усіх тих штукарів, які довго жили потаємним життям.\nЯ здригнувся. Переді мною стояв Льобенмайєр. За ним Шлік. Я не чув, як вони прийшли. Щойно тоді мені стало ясно, що це було навпаки: всі інші вийшли з кімнати й тільки ці двоє ще тут.\nШлік почав тихо говорити. Вочевидь, сталося жахливе: попереджувальна записка відділу безпеки інформувала нас про те, що кільком сотням телефонних номерів в базі даних виділили помилкову дату для активного користування, так що увесь графік пішов нанівець. Льобенмайєр здійняв тривогу, попередив Молльвітца, але той відклав попередження, бо, як вони наразі встановили, йому треба було написати звіт для спортивного форуму знаменитостей.\n— Для чого, перепрошую?\n— Байдуже, — сказав Льобенмайєр, — тепер уже неважливо. В усякому разі це сталося, і кілька десятків нових клієнтів отримали вже існуючі та власне заблоковані для номерного пулу телефонні номери. Про це повідомить преса, і в суді вже розглядаються щонайменше дві скарги про завдану шкоду. Головна провина лежить на нашому відділі.\nЗагорівся екран мого мобільного. Ганнине ім’я і під ним: Ми прийдемо до тебе в гості! Мій пульс зачастив.\n— Поговоримо про це пізніше! — я підвівся.\nПробачте, сказав Льобенмайєр, але становище засерйозне. Це може ...\n— Це буде... — сказав Шлік.\nЛьобенмайєр кивнув. Буде коштувати кільком людям робочого місця.\nЯ натиснув пару кнопок, але повідомлення там не було. Чи, може, я собі це навіяв? Чи ненароком витер його? Я мусив це знати, щоб не помилитися.\n— Зараз повернуся, — гукнув я і вибіг коридором до ліфта, який звіз мене вниз, через зал на вулицю. Це саме воно, подумав я, воно мене таки настигне. Невдач зазнають не через обставини, і не через невезіння, а через слабкі нерви. Невдач зазнають через те, що панікують. Тому все таємне стає явним, раніше чи пізніше. Я став крутитися, обертатися туди й сюди. Помітив, що перехожі озираються на мене, що на другому боці вулиці на мене показує дитина, а мама тягне її далі. Візьми себе в руки, подумав я, візьми себе в руки, візьми ж бо себе в руки, ти мусиш узяти себе в руки. Я примушував себе спокійно стояти. Дивився на годинник і силкувався виглядати як хтось, хто обмірковує призначені на день зустрічі. Повернися, наказав я собі, і зайди назад. Їдь нагору. Вони чекають тебе. Сядь за стіл. Рятуй, що можна врятувати. Вчини щось. Захищайся, не тікай. Ти не знесилений. Ще ні.\n— Проблеми, любий пане?\nПоряд зі мною стояв тонкий чоловік з масним волоссям, в окулярах у роговій оправі та яскраво-червоній кепці.\n— Життя важке? — сказав він з улесливою посмішкою. Це звучало радше як запитання, ніж констатація. — Всяке рішення суворе, вже сама організація буднів така складна, що найсильніших з нас це може загнати в божевілля. Ви погоджуєтеся, любий пане?\n— Стільки багато непідвладного нашій волі, але дещо таки можна собі полегшити. Я маю таксі, — він указав на чорний «Мерседес» із прочиненими дверцятами, що стояв поруч: — І ще одне: якщо маєте когось, кого б ви хотіли побачити в цю секунду, зателефонуйте йому. Життя так швидко минає. Та ще ж існують мобільні телефони, для цього маємо їх по кишенях. Чи не правда, любий пане?\nЯ не збагнув, чого він від мене хоче. Його вигляд відштовхував, але його слова діяли на мене заспокійливо.\n— Любий пане? Сідайте, назвіть адресу, і ви побачите, що це таки воно.\nЯ зам’явся, але тоді кивнув і занурився в м’яку шкіру заднього сидіння. Він сів за кермо, церемонно налаштував сидіння водія, ніби це не він сам щойно приїхав сюди цим авто, покрутив дзеркало заднього виду та якусь мить поперебирав пальцями навколо замка запалювання.\n— Ваша адреса, — сказав він лагідно. — Будь ласка. Я багато знаю, але не все.\nЯ назвав йому адресу.\n— І ми вмить там, — він завів двигун і виїхав на дорогу. — Ви певні, що хочете додому? Не куди-інде? Нікого, кого б ви хотіли провідати?\nЯ похитав головою, вийняв телефон і набрав Люціїн номер. «Приїжджай до мене!»\n— Що ти тут взагалі робиш? Я думала, ти виїхав на цілий тиждень до Цюриха? Щось сталося?\nЯ потер чоло. Правильно, я казав це, щоб наступного дня змогти поїхати на вихідні до Ганни.\n— Знову Молльвітц?\n— Знову Молльвітц.\nЯ завершив розмову і витріщився на маленький екран. А якщо Ганна таки в дорозі сюди? Тоді я зробив якраз неправильно, тоді Люції не можна до моєї квартири. Треба негайно зателефонувати — але кому, власне, з них обидвох? Тонкий чоловік витріщився не мене з дзеркала заднього виду. У мене запаморочилася голова. Я заплющив очі.\n— Ви питаєте себе, чому багато чого не виходить, любий пане? Тому що людина хоче багато чим бути. У буквальному значенні. Вона хоче, щоб її було багато. Багатоманіття. Хоче багато життів. Але тільки поверхово, не глибинно. Останнє зусилля, любий друже, ставить собі за мету бути одним цілим. Із собою, з усім.\n— Я нічого не сказав. Якщо й сказав, то нічого, чого ви не знаєте самі.\n— Це взагалі ваше авто?\n— Чи це справді ваш нагальний клопіт?\nЯ мовчав, доки він зупинився перед моїм житловим будинком. З якоїсь причини я очікував, що він не візьме грошей, але він назвав вражаюче високу ціну. Я заплатив і висів; коли я обернувся, авто вже не було видно.\nЛюція чекала в коридорі перед моїми вхідними дверима. Вона, напевно, відразу виїхала. На неї можна було покластися. «Що там?», — спитала вона. «Що?» Вона уважно подивилася мені в обличчя.\nЯ відкрив рота і закрив його знову.\nВона поклала свої руки мені на плечі.\n— Хочеш мені щось сказати?\nЯ не ворушився. Ми все ще стояли в коридорі. Я хапав ротом повітря. Я мовчав.\nМи зайшли всередину. Через передпокій, через мою неприбрану вітальню, а тоді, як завжди, у спальню.\nЗа кілька секунд ми лежали, і я відчував міцність частин її тіла, бачив зблизька темність її очей. Її руки смикали мій ремінь, мої руки ковзнули їй під блузку, все це само по собі, не гаючи часу, не розмірковуючи, все протікало наче без нашого сприяння. Потім стеля та нагота і пихкання, і її міцні руки, і вона, обхоплюючи мене, а я — її, та потім ми вже знову розчепилися, безсило лежали поряд і важко дихали. На її чолі виступили краплинки поту. Я відчув до неї таку ніжність, що мало не сказав слова, які трохи згодом захотів би забрати назад. Чи вона справді носить мою дитину? Але я вже маю двох, і вони важкі і наче сторонні, вони поглядають на мене, сумніваючися, і ставлять запитання, на які я не знаю відповідей, і я не є їм добрим татом.\n— Так не може тривати далі, — сказала вона.\nМій шлунок звела судома.\n— Цей Молльвітц. Ти надто вагаєшся. Ти мусиш щось вчинити.\nЯ запхав свою руку під її потилицю. Яке м’якеньке її волосся. Золотавий пушок на руках. Тендітний вигин грудей. Задля неї я зробив би все та полишив би все.\nУсе, крім саме тієї другої, яка, чого доброго, зателефонує мені через пару хвилин або, може, наступного тижня, або наступного місяця, чи колись у цьому році в невідповідний момент, щоб сказати мені, що вона несподівано відвідає мене та, мовляв, уже в місті, на цій вулиці чи вже й у цьому будинку, на сходах, тут же перед дверима. Якби це було історією, подумав я, відстрочити немає сенсу, хай би це сталося саме зараз.\nЗадзвеніло. Я сів одним ривком.\n— Що таке? — спитала Люція.\n— Я нічого не чула.\nЯ мовчки провів рукою по її голові. Я ще можу в усьому признатися, подумав я, мене ще не викрили. Чи ти мені пробачиш? Але я знав, вона не пробачить.\nНе одягнувшись, я пішов у передпокій. Якщо я зараз відчиню і там стоятиме Ганна, що мені робити? Чи не можна якось викрутитися? У фільмах і бульварних п’єсах завжди можна, коли здається «Ну, кінець!». Тоді персонажі знаходять вихід, відчиняють і зачиняють двері, запихають одну жінку в цю кімнату, другу — в ту, дійові особи шастають по маленькій квартирі туди-сюди, не перестріваючи одне одного. На цьому спеціалізувався цілий жанр. Мабуть, це таки можна зробити, маючи для цього рішучість. З необхідною силою давалося майже все. Навіть подвійне життя. Але хто ж то її має, питав я себе, стоячи голяка в передпокої; хто ж то має таку силу?\nЯ схопив дверну ручку. Впевненість, що вже ніщо не стоїть між тобою та катастрофою, дає відчуття безпеки. Якийсь момент я вагався. Чого ж не зразу, не більший театр, не п’єса із рішучою дією? Якщо там за дверима стоїть Ганна, чому ще й не діти, чому ще й не мої батьки, навмисне приїхавши зі свого темного будинку для відставних чиновників, як уже на те пішло, чому не Льобенмайєр, Гауберлян і Льонґрольф з ревізії, чому й не Молльвітц; всі прийшли, щоб побачити мене без одягу, без таємниці, видимості, фантазії та ілюзії, цілковито таким, яким я є насправді?\n— Заходьте, — я відчинив двері. — Заходьте-бо всі!


Податок на «зайві метри»: скільки українцям доведеться заплатити за нерухомість у 2017 році - 04563.com.ua\nПодаток на «зайві метри»: скільки українцям доведеться заплатити за нерухомість у 2017 році\nДо липня всі українці отримають платіжки за «зайві» квадратні метри нерухомості. Уже кілька років в Україні оплачується податок на нерухомість - за кожен квадратний метр понад норму необхідно заплатити від 0 до 1,5% від мінімальної заробітної плати. Органи місцевої влади встановлюють податкову ставку і норму нерухомості, а сам податок поповнює місцеві бюджети.\nНагадаємо, що з 2015 року податки стягуються не тільки за будинки, квартири, гаражі та літні кухні, але і за сараї і льохи. Однак більша частина міських та сільських рад встановили для цього виду будівель нульову податкову ставку.\nВідповідно до Податкового кодексу, майно сиріт та одиноких матерів, які виховують дитину-інваліда, податком не обкладається. Також не оплачується податок з храмів, дитячих садків і комунальних закладів.\nГроші не стягуються з квартир площею менше 60 квадратів і будинків від 120 квадратних метрів.\nУ разі коли сім'я володіє і квартирою і будинком, норма сукупної площі починається від 180 квадратів. Податкова ставка може коливатися від 0 до 1,5% від мінімальної зарплати за кожен квадратний метр понад вказану норму.\nДо 1 липня всі українці отримають від податкової служби рішення-повідомлення та квитанції із сумами податку. Оплатити їх необхідно не пізніше 28 серпня.\nЩо загрожує боржникам\nЯкщо податок не буде сплачений до кінця серпня і ви прострочити платіж на один місяць, доведеться заплатити штраф у розмірі 10% від податку, якщо ж заплатити за нерухомість в жовтні, сума штрафу досягне 20% від нарахованого податку.\nТакож, податкові інспектори, відповідно до закону, мають право накласти на частину майна податкову заставу. За несплату податків передбачена також й кримінальна відповідальність (ст. 212 ККУ).\nУ 2018 році суми в платіжках збільшаться в два рази\nСтавка податку прив'язується до мінімальної зарплати. З огляду на те, що в 2017 році мінімальну заробтіну плату в Україні підвищили в 2 рази - з 1600 до 3200 гривень, пропорційно збільшитися і податок на нерухомість.\nРізке підвищення всі українці відчують вже у 2018 році, коли прийде час сплачувати податок за 2017 рік.\nНаприклад, в цьому році при ставці податку в 1% за "зайві" 60 квадратів необхідно заплатити 826,8 грн., вже в наступному році за цю ж площу доведеться заплатити вже 1920 грн. Згідно бюджетної резолюції, в 2018-му році мінімальна заробітна плата може піднятися до 3723 грн., з 2019 року - 4173 грн,, з 2020 року - 4425 грн. Це означає, що за 2018 й рік податок на нерухомість для такої квартири може скласти 2233 гривні.\nЧитайте також:Українці з червня будуть погашати кредити по-новому: всі нововведення в законі\nподатокнанерухомість нерухомість квитанції Налоговийкодекс новиниБілоїЦеркви податок


До діагностичного центру Чернівців – за позитивом - Чернівці, Чернівецька область - новини в газеті Версії\nПрогулянка з цікавістю і не без моралі\nНаш чернівецький діагностичний центр багато в чому є першим. Пригадується, Буковина до його відкриття не мала жодного медичного приміщення, де сходи та підлоги були б із граніту. А цей природній камінь є екологічним, ще й легко миється.\nТа й послуги, які почав надавати центр діагностики, теж були для Буковини вдивовижу.\nІз часом тут відкрили навіть сучасний обласний центр антенатальної охорони плоду та медичної генетики, яким керує Ольга МАКСІЯН, кандидатка меднаук, лауреатка премії ім.В.Залозецького. Не повірите, але там виконуються ультразвукові обстеження вагітних на сучасних апаратах у режимі 3D/4D в реальному часі! А обласний центр планування сім’ї та репродукції людини під орудою кандидатки меднаук Яни МАРФІНОЇ допомагає буковинським сім’ям з проблемами безпліддя. Адже тут працюють імунологи, ендокринологи та інші висококласні спеціалісти.\nОбласне комунальне некомерційне підприємство «Чернівецький обласний діагностичний центр» упродовж останніх 3-х років оновив 70% свого обладнання.\nПрикметно, що діагностичний центр ліцензований, акредитований на вищу категорію і першим в області здобув сертифікат відповідності системи управління якістю ДСТУ ISO 9001:2015. Голова профкому і завідувач відділенням ендоскопії Валентин БІЛИК зауважує, що покращити матеріально-технічну базу центру вдалося завдяки наполегливій праці усього колективу під керівництвом головного лікаря Анатолія ВДОВІЧЕНА, його наполегливості та вмінню організувати роботу. На щастя, потреби центру були зрозумілими обласній виконавчій владі та депутатському корпусу.\nМіж іншим, саме в чернівецькому діагностичному центрі працює одна з найпотужніших в Україні лабораторій, яка забезпечує проведення обстежень за 196-ма (!) методиками. Відділ Алли ШКВАРКОВСЬКОЇ, лікаря вищої категорії, голови асоціації лаборантів області, проводить найрізноманітніші клініко-діагностичні та цитоморфологічні дослідження, в тому числі й найсучаснішим методом – ПЛР.\nБуквально фантастично виглядає відділ функціональної діагностики, очолюваний раціоналізаторкою, лауреаткою премії ім.Радзіховського Марією ГІНГУЛЯК. Тут вам зроблять і доплерографію – сучасне обстеження кровоносних судин головного мозку, верхніх та нижніх кінцівок, за допомоги якого можна виявити порушення кровотоку, пов’язані зі спазмом, стенозом, тромбозом судин. І кольорове дуплексне сканування судин шиї, голови та кінцівок, яке дозволяє не тільки побачити судину, її стінки, навколишні тканини, але і рух крові судиною, його напрямок, швидкість, перешкоди, які порушують нормальний кровотік (бляшки, тромби тощо). Відтак УЗД судин голови та шиї є високоефективним, безпечним і простим методом, який діагностує цілий спектр судинних патологій. Їхнє ж своєчасне виявлення дозволяє здійснити лікування та запобігти небезпечним ускладненням. А скажіть мені, хто сьогодні не скаржиться на головний біль чи інші такі патології? Лише протягом одного року у відділі функціональної діагностики обстежуються близько 82 тис.осіб, яким проводиться біля 100 тис.досліджень! Про цей відділ можна говорити і говорити. Тут роблять навіть… риноманометрію – сучасний метод дослідження вентиляційної функції носа (вимірювання назальних потоків та опору).\nЗаслужений лікар України, лауреатка премії ім. Б.Радзіховського Наталія БУЙМІСТР керує відділом ультразвукової діагностики, 11 лікарів якого проводять ультразвукові дослідження усіх внутрішніх органів – печінки, селезінки тощо, залоз внутрішньої секреції, суглобів та багато чого іншого, на що багатий людський організм.\nПріоритетне місце в обстеженні органів шлунково-кишкового тракту та бронхолегеневої системи надається ендоскопічним методам дослідження – гастро-, колоно- та бронхоскопії. Відділ ендоскопії функціонує від дня відкриття центру і оснащений сучасною ендоскопічною апаратурою японської фірми OLYMPUS та відеоендоскопічною стійкою фірми FUJINON. Їх із задоволенням демонструє завідувач відділення Валентин БІЛИК, лауреат премій ім. Радзіховського та Залозецького.\nУ цокольному приміщенні відділу променевої діагностики «чаклує» Алла БУТВІН, лікарка вищої кваліфікаційної категорії, під чиїм керівництвом працюють 7 лікарів-рентгенологів. Вони виконують і рутинні рентгенівські обстеження – рентгенографію, і КТ та МРТ – високоспеціалізовані взаємодоповнюючі променеві методи пошарової візуалізації, за допомоги яких діагностуються практично всі наші захворювання – від ЦНС до елементів лімфатичної системи. Магнітно-резонансна томографія – сучасний, складний, але безпечний та ефективний метод діагностики, не пов’язаний з іонізуючим випромінюванням і введенням радіоактивних речовин.


Життя : Тест на батьківство підтвердив, що жінка завагітніла одразу від двох чоловіків\nТест на батьківство підтвердив, що жінка завагітніла одразу від двох чоловіків Автор: lesya · Опубліковано: 04.06.2015 17:18 · Розділ: Життя\nТакі історії трапляється дуже рідко, з вірогідністю нижчою за один відсоток. Героїнею однієї з них стала новоспечена мати двох симпатичних близнят.\nЖінка народила двох немовлят, однак одружуватися зі своїм партнером вона не планувала. Та й він, очевидно, не горів бажанням помагати новоспеченій матері матеріально. Тоді жінка, довго не думаючи, подала на свого коханця до суду, вимагаючи, щоб йому призначили сплату аліментів на утримання близнят.\nЯк і годиться у таких випадках, суд призначив проведення експертизи ДНК на підтвердження батьківства.\nІ ось необхідні аналізи здано і залишається лише дочекатися результатів. А вони, ці результати, виявилися дуже вже неочікуваними. В результаті медичних досліджень було встановлено, що відповідач і справді є батьком, але тільки одного з близнюків.\nТаке явище, попри те, що є украй рідкісним, медицині відоме, і називають його «суперфекундацією». Воно передбачає запліднення двох або більше яйцеклітин кількома партнерами в один період. Це явище зустрічається раз на тринадцять тисяч випадків.\nВ результаті жінка зізналася, що на тому тижні, коли завагітніла, мала статевий контакт з іншим чоловіком. В результаті суд присудив чоловікові сплачувати аліменти тільки на одного з близнюків, якого визнали його кровним сином. Що ж стосується іншого маляти, то невідомо, чи жінка розшукуватиме батька своєї другої дитини та чи подаватиме на нього до суду.\nУ цей випадок, ясна річ, тяжко повірити, але результати аналізів доводять, що це факт. Що ж, можливо, скоро медицина підтвердить і ймовірність непорочного зачаття.\nТа поки що повідомлення про такі випадки сприймаються більшістю украй скептично.\nНедавно, для прикладу, тридцятип’ятилітня мешканка Англії на ім’я Алексіс Меллон заявила, що завагітніла під час того, як переглядала 3D порно. Традиційним сексом жінка не займалася ось уже півтора року, тож коли прийшла на консультацію до лікаря, була украй здивована діагнозом.\nЗ моменту розлучення Алексіс пройшло півтора року, і відсутність інтимних контактів жінка компенсувала частим переглядом порно у тривимірному форматі, де, за її власним зізнанням, все відбувалося дуже вже реалістично.\nАлексіс вважає, що у такий спосіб і стало можливим запліднення.\nДо речі, схожий випадок стався раніше в цьому році з білошкірою американкою, яка народила темношкірого малюка. Новоспечена мати заявила, що малюк був зачатий від перегляду 3D-фільму для дорослих. А в той час її чоловік проходив військову службу в Іраку...


Парфум для душі й тіла\nЯкий чудовий цей світ… запаху\nУ холодну пору року, для того, щоб відчути комфорт і душевну рівновагу, інколи досить розміститися в затишному кріслі, закутавшись у теплий плед, включити тиху музичну композицію і запалити аромолампу... У поєднанні з навколишнім оточенням запах може творити дива.\nСвіт запахів настільки багатий фарбами, що описати їх повністю — просто неможливо. Але деякі терміни з цього світу, найзапитаніші, нам хотілося б дати для роз'яснення.\nОтже, словник ароматів:\nАльдегід – імітація, або запах, отриманий штучним шляхом з натуральної сировини, не має аналога в природі. Першим альдегідом був Chanel №5, який і зараз залишається запахом, що найкраще продається, у світі.\nАмбра – затверділа смола хвойних дерев, яку знаходять на дні моря; використовують у парфюмерії; жовтий ambergris – і є амбра.\nАмбра сіра (ambergris) – бальзамний, чуттєвий запах. Спочатку речовина утворювалася в травному тракті китів. У свіжому вигляді сіра амбра є безформною речовиною з неприємним запахом. Проте коли кити випльовують її, під впливом сонця, морської води амбра перетворюється на гладкий «булижник», який нагадує віск із солодким запахом. Оскільки натуральна сіра амбра зустрічається украй рідко, сьогодні її виробляють штучним шляхом в лабораторіях.\nАмбретта – штучний аналог амбри.\nАромат – на додаток до терміну запах, який може бути приємним і неприємним, це слово латинського походження передає приємний запах духів.\nБальзамін – смола бальзамного дерева, яка використовується як закріплювач запаху.\nБергамот – свіжий запах, використовується у трав'яних і квіткових ароматах.\nВетівер – ефірна олія, отримана з кореня ветіверной трави; використовується при створенні східних, шипрових ароматів і альдегідів.\nВодні аккорди – зазвичай добуваються з ефірних олій, надають шкірі легкого запаху.\nСхідний аромат – суміш амбри, мускусу, квіткового і ванільного запахів.\nДухи – спиртні розчини запашних речовин. Найконцентрованіший і зазвичай найбагатший за запахом продукт у певній серії однойменної продукції. Його називають також екстрактом. Термін духи означає завершення творчої роботи парфюмера. Часто він використовується неправильно як синонім аромату або ноти.\nДухмяна вода – містить близько 3% ароматичних з'єднань. Перші ноти аромату, які відчуваються спочатку, швидко зникають, змішуючись з характерним запахом аромату.\nЗапах – у парфюмерії це слово відноситься до сировини або до простих нот, на відміну від терміну аромат, який відноситься до запаху більш відпрацьованого закінченого продукту.\nІланг-іланг – нагадує запах жасмину, оживляє останні ноти аромату.\nКедр – олія кедрового дерева, зв'язує останні ноти аромату.\nМускус – спочатку застосовувався як збуджуюча речовина; продукт виділення мускусних залоз самців оленів Тибету; у сучасному світі використовується штучно вироблений мускус.\nОдеколон (Eau de Cologne (EDC) – містить від 3 до 5% ароматичних з'єднань, має ефект, який бадьорить весь організм.\nПарфюмерна вода (Eau de Parfum (EDP) – містить від 8 до 15% ароматичних з'єднань.\nТуалетна вода (Eau de toilette (EDP) – містить від 4 до 8% ароматичних з'єднань.\nПарфюмерний екстракт – містить приблизно від 20 до 40% ароматичних з'єднань.\nПарфюмерний еліксир (Elixir de parfum) – містить від 15 до 30% ароматичних з'єднань.\nПапороть (Fougere) – запах папороті містить ноти лишайника й інших лісових ароматів.\nСвіжі аромати, які нагадують запах зелені, листя папороті і свіжоскошеної трави.\nПачулі – сильний солодкий запах зі збуджуючою дією; оживляє інші запахи в ароматі; добувається з сухого листя індійського дерева.\nТрояндова олія – запах Амура; кілограм трояндової олії виходить при переробці п'яти кілограмів пелюсток троянд.\nТверді духи – містять 3% ароматичних з'єднань, які складають основу парфюмерної композиції.\nТрав'яні аромати – містять свіжі ноти лимона, апельсина і бергамота.\nТубероза – рослина сімейства амарилісових з сильним запахом, є символом квітучої чуттєвості; її запах сильний, теплий, з бальзамними відтінками.\nКвітковий запах – містить в собі аромат букета квітів або однієї квітки.\nШампака (вигляд магнолії) – теплий квітковий аромат. Добувається із квітів магнолії.\nШипровий запах – композиція з ароматів квітів, спецій, лишайника і пачулі.\nЕфірна олія неролі – ефірна олія з різким гірким запахом, яку добувають з квітів апельсинового дерева.\nГость | 10.11.09 08:37\nспасибо большое, теперь картина прояснилась, а то иногда читаешь состав того или иного парфюма и непонятно что к чему.


Найпопулярніші регіони серед туристів: підсумки 2019 року - Tochka.net\nУ минулому році туристи здійснили 1,5 млрд міжнародних поїздок\nСкільки туристів у світі © Depositphotos\nНайпопулярніші регіони серед туристів у 2019 році назвали у Всесвітній туристичній організації ООН (UNWTO). Організація надала нову доповідь з результатами минулого року. Так, згідно з оприлюдненими даними, кількість туристів в минулому році збільшилася. У 2019 туристи здійснено 1,5 млрд міжнародних поїздок, що на 4% більше, ніж в попередньому (2018 році). Проте зростання туризму сповільнилося: наприклад, аналогічні показники в 2017-м і 2018-му становили + 7% і + 6% відповідно.\nЯкі регіони світу більше зацікавили туристів найбільше:\nКількість туристів в країни Близького Сходу збільшилася на 8% (майже вдвічі більше, ніж в минулому році),\nНа 5% більше туристів відвідали Азіатсько-Тихоокеанський регіон (експерти відзначають уповільнення зростання туристів),\nНа 4% більше туристів відвідали Європу (лідер за кількістю міжнародних прибуттів).\nНа 2% більше туристів відвідали Америку (кількість туристів збільшилася в острівних державах Карибського басейну, проте зменшилася в державах Південної Америки через тривалі політичні і соціальні потрясіння).\nНа 4% більше туристів відвідали Африку (причому на 9% туристів більше відвідали Північну частину материка, а кількість туристів країн на південь від Сахари зросла всього лише на 1,5%).\nЕксперти очікують приріст туризму в 2020-му році на рівні 3 - 4%. Головними туристичними подіями 2020 року стануть Олімпійські ігри в Японії, виставка ЕКСПО-2020 на Дубаї та інші. Саме вони матимуть позитивний вплив на сектор туризму в 2020-м.\nГенеральний секретар UNWTO Зураб Пололікашвілі зазначив, що зв'язку з ростом кількості туристів виникає потреба в правильному управлінні потоками мандрівників.\nКількість напрямків, які отримують від міжнародного туризму 1 мільярд доларів і більше, з 1998 року майже подвоїлася. Завдання, з яким ми стикаємося, полягає в тому, щоб забезпечити якомога більш широкий розподіл вигод, щоб ніхто не залишився в стороні. У 2020 році UNWTO відзначає Рік туризму і розвитку сільських районів, і ми сподіваємося, що наш сектор призведе до позитивних змін в сільських громадах, створення робочих місць і можливостей, стимулювання економічного зростання і збереження культури\nРаніше ми розповідали про 5 найцікавіших карнавалів в Європі.\nЯкі країни ти відвідала у 2019 році?


Шорти чоловічі спортивні: купити в Києві (Україні) ᐉ Інтернет-магазин Sport Brands\nЯк обрати спортивні Чоловічі шорти?\nЯкщо ви шукаєте якісні комфортні шорти для професійного спорту, щоденних тренувань чи пробіжок, продукція японського бренду «Mizuno» створена саме для вас. Ця компанія має репутацію одного з кращих виробників одягу та екіпірування для міжнародних змагань.\nУ магазині «Sportbrands» ви можете замовити брендові вироби з легкої тканини, що швидко висихає. Тут ви знайдете шорти спортивні з великою кількістю кишень, плоскими швами та смужками для відбивання світла. Одяг, представлений у магазині, призначений для прогулянок та занять спортом: бігу, гри у волейбол, купання в морі, плавання, занять у спортзалі тощо. Більшість моделей мають м’який пояс-шнурок.\nЯкі бувають шорти чоловічі спортивні?\nПрофесіонали знають, що у бігових шортах незручно купатися, а в тайтсах – стрибати. В нашому магазині ви можете придбати одяг для будь-якого випадку:\nшорти для бігу – одяг, пошитий з легкою водовідштовхувальної тканини, що має велику кількість кишень і підкладку з сітчастої тканини;\nбеггіз чи боксерки – вільний виріб із натуральної тканини (з еластаном чи іншим синтетичним волокном) підходить для занять у спортзалі та на кожен день;\nповсякденні шорти спортивні чоловічі для плавання чи спортивний кежуал – обтягуючий чи вільний одяг із тканини, що швидко висихає та вирізняється стійкістю до впливу вологи й сонячних променів (плавцю знадобляться обтягуючі шорти, а ось для пляжного відпочинку підійде простора модель).\nтайтси чоловічі – аналог лосин для занять у спортзалі чи бігу в холодну пору року.\nСпортивні шорти для чоловіків купити в «Sportbrands»\nКомфорт під час тренування залежить від якості спортивного одягу. У нас можна купити купити шорти й усі інші необхідні для спорту речі вигідно.\nЗнижки та акції для максимально вигідних покупок. Компанія пропонує бонуси та надає спеціальні пропозиції. Постійні клієнти отримають можливість купувати зі знижками та економити.\nДоставка в усі міста країни. Ви можете отримати своє замовлення на «Новій пошті» вже за кілька днів. Якщо змагання на носі, а старі шорти виглядають непрезентабельно, то скоріше замовте новий одяг (термін доставки залежить від правил «Нової Пошти»).\nБагатий асортимент. В нас ви можете знайти як шорти спортивні для чоловіків вільного крою, так і тайси та моделі для бігу. Оберіть товар самі або зверніться до наших консультантів. Вони розкажуть все про обраний товар та пояснять, куди його можна носити.\nГарантія від виробника. У нас ви можете обрати брендовий одяг від японської компанії з гарантією виробника. Втім, ми впевнені, що вам не доведеться нею користуватися, адже шорти, пошиті з міцної тканини, точно не порвуться!\nОплата при отриманні. Ви можете оплатити товар вже після того як переконаєтеся, що він вам підходить. Предоплату при цьому вносити не доведеться.\nСезонні знижки. В холодний період року ви можете купити шорти спортивні чоловічі за дуже вигідними цінами. Скористайтеся цим.\nПартнери, що довели свою надійність. Ми співпрацюємо лише з постачальникам, які поставляють якісний оригінальний одяг. В нас ви точно не купите китайську підробку, виготовлену із неякісного матеріалу.\nПрофесійні спортсмени знають, що комфорт руху – це основа успіху. Носіть лише зручні шорти, і тренування будуть приносити лише задоволення.\nШорти для бігу з легкої еластичної тканини та водонепроникною кишенею позаду.Тканина шорт відводить вологу і швидко висихає, допомагаючи підтримувати мікроклімат шкіри під час довгих тренувань.Особливості:Еластична тканина;"Суха кишеня" захищає ваші речі від вологи;внутрішня кишеня для дрібних речей..\nСпортивні шорти для бігу, тренувань та занять активними видами спорту.Технології: Mizuno DryLite, Nightlite.Ключові особливості:Тонка та еластична тканина відводить вологу, швидко висихає та підтримує оптимальний мікроклімат тіла під час занять. Бокові кишені з блискавкою закритого типу збережут..\nARROW SHORT Шорти\n305 грн. 430 грн.\n458 грн. 655 грн.\nПоказано від 1 до 12 з 94 (всього сторінок: 8)\n255 - 1972 грн. Ціна


Милий, що за прикмета, коли кава повз рота проливаешь на штани? Значення записано у всіх толкователях – руки ростуть з місця, що нижче спини.\nНапої на спирту корисні в невеликих дозах і нерегламентованих кількостях.\nВипадково підібрав на асфальті нічийний мобільник. Завеликий був, поки я кабінку не відстебнув.\nПобажав дівчині спокійної ночі, написавши єдиною «спи солодко». Не отримавши підтвердження, задумався і перевірив ще раз текст – до неї пішло «срі солодко». Конфуз вийшов не має наміру, але смішно.\nПил в кімнаті складається на третину з відмерлих і клітин микрочастичек людського епітелію, то з компа я при чищенні вигріб останки не одного трупа.\nСварка схожа на відвідування вбиральні – думав сходити по маленькому, вийшло все, що вийшло.\nЛише російську, коли впав, вдарився боляче, порвав штани, потім ледве піднявся, але, виплюнувши розколовся зуб, сміливо промовив: «А міг би впасти замертво. Швидко підвівся – падінням не вважається. Весілля приховає болячки парубоцькі».\nПригріло весняне сонечко, растопившее зимовий сніг і лід, розкривши квітневі сюрпризи лютого і криниці січневого буття – дзвінкі струмки, проліски, зелені паростки і собачі какашки.\nМені подобається футбол: під час матчу, у чоловіка можна випросити все, що завгодно… і навіть норкову шубку.\nУ мене дуже добре серце! Я мрію порубати оточуючих на м’ясо і нагодувати їм бездомних котиків\nЯкщо вам в око потрапила мошка, не виколупуйте, а повільно заморгайте її до смерті.\nТе що я постійно прагну до прекрасного і піднесеного не заважає мені відтягуватися грубо і примітивно\nІноді мені хочеться стати розпиздяєм, пропалює життя, але потім я згадую, що так воно і є і мені одразу стає краще.\nСмішні статуси про хлопців\nДивіться також: Статуси веселі нові\nЯ так хочу зустрітися, посидіти і просто дати тобі по ебалу.\nДивно, як швидко у людей змінюються інтереси. Здавалося, ще вчора я мріяв про собаку, а сьогодні хочу полетіти з цієї ебаной планети.\nСьогодні найрозумніші думки грають зі мною в хованки…)\nЯкщо бачити в людях тільки хороше і закривати очі на всі їх лайно, то так все життя проживеш із закритими очима.\nЯ торгую дітьми і хурмою. Хе-хе, жартую, жартую. Яка хурма в липні?\nШити,в’язати не вмію…Пити,курити-золоті руки!\nЯк же важко працювати, коли шефа немає. Навіть курити не ходжу, боюся, що додому піду.\nМожливо, в цьому світі ти всього лише людина, але для когось ти можеш зганяти за пивом.\nСільська вчителька ніяк не могла вирішити, за кого ж їй вийти заміж: за директора школи чи за тракториста. З одного боку швидкий кар’єрний ріст, а з іншого без трактора хрін до школи доберешся…\nЗ самого раннього дитинства колготки вчать нас мудрості. Дві смужки – в будь-якому випадку жопа.\nКруті статуси для дівчат\nВ магазині. – У вас є гречка? – Крупа чи що? – Ні, б^я, космонавт!\nМи — це те, що ми їмо. З ранку я був простим чаєм, а до обіду прокачався до рівня макарони з котлетою. Життя непередбачувана штука.\nЧому блондинки посміхаються, коли блискає блискавка? Вони думають, що їх фотографують\nІ сказала Фея Попелюшку :”О дванадцятій годині чари відпустить і почнеться сушняк!”\nДивлюся на нього і хочеться варити дітей і народжувати борщ.\nПокликав дівчину в гості, подивитися мультики. Вона погодилася грайливо посміхаючись. Бачили б ви її очі, коли я включив Чорного Плаща!\nДитинство — цей час, коли ще не вмієш думати матом…\nЦі ебаные люди відкривають роти, махають руками, але жодного звуку не доноситься до мене. ЕБАТЬ ЯК Я ЛЮБЛЮ НАВУШНИКИ!\nМій спокій був порушений, від мене вимагали дуже багато, але я був зобов’язаний допомогти, я передав за проїзд\nДивіться також: Прикольні статуси про школу\nКльові статуси для контакту\nДівчина – слабке, беззахисне створіння, від якого неможливо врятуватися.\nЕеееее…Летооо! Тепер мені пофіг, сьогодні понеділок чи п’ятниця!!!….\nЧоловік вчора мене карав за те, що жерти вдома нічого. Повалив і оттра*ал-ніколи тепер не буду готувати.\nНе плач. І на Місяці теж немає життя.\nСталін – він як google: ти йому слово, він тобі посилання.\nТи що мовчиш, клавіатуру проковтнув чи що?©\nВчені стверджують, що людський організм росте лише до 25 років … але про це, ймовірно, не знають ні живіт, ні жопа…)))\nЯкщо тобі риють яму — не заважай. Закінчать — зробиш басейн\nТи зраджувала? -Ну було разок..з сусідом.. -Я питаю ти пароль для входу в однокласники зраджувала??\nСусіди зовсім очманіли! Три години ночі, по батареї довбають! Добре я не сплю, на гармошці граю!\nЯкщо здається, що ти один у цілому світі – включи перфоратор в 3 години ночі… всі сумніви відразу развеятся!\nЛюбов до тещі вимірюється кілометрами.\nВечеря в сім’ї трьох ведмедів. Батько: «Хто їв з моєї миски?» Син: «Хто їв з моєї миски?» Мати: «Сідайте, дебіли, я вам ще не накладала!»\nМіняю одного чоловіка років 40 на дві по 20. Варіант чотири по 10 не пропонувати.\nА як буде чихуахуа в множині?\nПозитивні статуси ВКонтакте


Як українська компанія проектує сучасне житло у Казахстані? Пояснюємо на прикладах – Будівельна Палата України\nГоловна Корисна інформація Як українська компанія проектує сучасне житло у Казахстані? Пояснюємо на прикладах\nЯк українська компанія проектує сучасне житло у Казахстані? Пояснюємо на прикладах\nУпартнерстві з архітектурною компанією Urban Experts розповідаємо про сучасні проекти, розроблені українськими архітекторами для Казахстану: які будівлі обирають місцеві девелопери, чому вони подобаються містянам і як завдяки ним змінюється міський простір?\n«Розумне» радянське житло\nЩе на початку 1990-х років Астана, нинішня столиця Казахстану, була тихим і непримітним місцем. Тоді вона мало вирізнялася серед інших пострадянських міст, які розбудовували після Другої світової війни.\nТут були ті ж самі прямокутно сплановані вулиці, густо засаджені деревами, шумні автомобільні магістралі та невиразна панельна забудова без архітектурних надлишків.\nПодекуди монотонність цього пейзажу розбавляли «знакові» адміністративні споруди — Палац Целинників та Будинок Рад. Дещо урізноманітнили його і ленінградські архітектори, які зводили типове п’ятиповерхове житло з «ломаними» фасадами, але без балконів.\nУ 1997 році сюди переносять столицю з Алмати і місто починає змінюватися. Генеральний план для нього розробляє Кісьо Курокава — автор амстердамського музею ван Гога і капсульного хмарочоса в Токіо, а серед іменитих архітектурних бюро, яких запросили будувати молодий мегаполіс, опиняються британці Foster and Partners. Будівельна лихоманка триває і зараз: Астана рясніє новобудами, чиї архітектори намагаються перевершити один одного грандіозністю задумів.\nПри цьому за проблему застарілого житла тут взялися нещодавно. Але, на відміну від російської реновації, коли в одній Москві вирішили знести більше п’яти тисяч «хрущовок», астанинці обрали інші методи — модернізацію будинків та облаштування затишних дворів.\nТак з’явився перший пілотний проект SMART City, розроблений архітекторами з Urban Experts. Він має повністю оновити один з радянських мікрорайонів Астани, забудований радянськими п’яти- та дев’ятиповерхівками.\nТутешні двори важко назвати комфортними і безпечними: вони всіяні трубами теплотрас, а газони, тротуари і навіть дитячі майданчики щільно заставлені автівками. Фактично, увесь простір, задуманий як місце для прогулянок, відпочинку та ігор, перетворився на величезну стихійну парковку. Тому його треба було планувати наново.\nЗа задумом архітекторів, старі панельні будинки реконструюють, додавши їм ще кілька поверхів (як правило, не більше двох). По периметру мікрорайону зведуть нові будівлі — але також середньої поверховості, щоб вони не «нависали» і не тиснули на перехожих.\nЗ будинкових дворів зникнуть всі паркани та огорожі. В’їзд до них обмежуватимуть лише «розумні» боларди, які пропускатимуть спеціальний транспорт — наприклад, аварійні служби. Тож мешканцям доведеться залишати свої автівки зовні житлового району.\nПріоритет матимуть пішоходи та велосипедисти, для яких облаштують велодоріжки, зведуть пункти велопрокату і обладнають місця для паркування. Зроблять пішохідним і простір навколо двох шкіл і дитячого садочку, розташованих всередині району.\nУвесь мікрорайон розподілять на окремі квартали. Тут будуть і приватні зони, до яких матимуть доступ лише мешканці, і громадські, куди може завітати будь-який містянин. Кожна з них відрізнятиметься візуально — проектувальники передбачили окремий тип мощення. В окремих локаціях воно буде припіднятим: завдяки цьому утворюється безбар’єрне середовище для пішоходів і, водночас, перепона для автомобілістів, які будуть змушені суттєво зменшувати швидкість.\nУ кожному кварталі облаштують ігрові майданчики для дітей різного віку, місця для занять спортом і відпочинку для дорослих. Не забули і про навігацію — по всьому мікрорайону встановлять електронні стенди, які допоможуть містянам не збитися з маршруту.\nАстана — це місто з різко континентальним кліматом, що означає сильні коливання температури, шквальні вітри і дуже холодні зими. Тому для жителів зведуть так звані meeting points (місця для зустрічей) з сонячними панелями на даху та системою клімат-контролю. Саме тут можна буде збиратись для товариських зустрічей або вирішення будь-яких організаційних питань — особливо, якщо на вулиці негода.\nНа перших поверхах нових будинків, що зведуть по периметру мікрорайону, з’являться всі необхідні магазини та сервіси: супермаркети й аптеки, кав’ярні та кондитерські, ательє та хімчистки. Крім того, всередині кварталів облаштують компактні міські ферми, щоб будь-який мешканець міг займатись садівництвом.\nТорговельний центр, що зближує\nАмериканський архітектор Віктор Грюн, який першим почав проектувати торговельні центри, мріяв, що вони стануть «місцем для включення у громадське життя на кшталт давньогрецької Агори».\nІ сьогодні такі комплекси дійсно стали однією з найважливіших міських локацій, куди приходять не стільки за покупками, скільки за враженнями.\nМістяни часто проводять тут вихідні, адже у молах завжди щось відбувається: відкривають нові ресторани, проводять концерти, виставки та спортивні змагання, пропонують безліч можливостей для сімейного дозвілля.\nТож не дивно, що люди, які збираються купувати нову квартиру, вважають близькість до торговельного центру однією з переваг, а девелопери все частіше проектують мол, як частину майбутнього житлового комплексу.\nНатомість в Казахстані українські архітектори пішли ще далі — і спроектували торговельний центр для середньоповерхового житлового комплексу, вже зведеного в 12 кілометрах від Астани. Цей мол має стати «магнітом» як для місцевих мешканців, так і для майбутніх жителів цього масиву.\nЦей житловий комплекс позиціонується як «комфортний район, де можна відпочити від міської метушні». При цьому торгівельна інфраструктура у ньому мало розвинена: невеликі продовольчі крамниці, розміщені на перших поверхах житлових будинків, не здатні задовольнити попит всіх мешканців (за даними забудовника, тут вже придбали квартири понад сім тисяч родин).\nНевеликий двоповерховий мол розташують на в’їзді до житлового комплексу. Окрім торговельних галерей та великого супермаркету, тут з’являться фудкорти та ковзанка. Надалі його планують перетворити на «повноцінну локацію вихідного дня» і «громадський простір, де можна водночас робити покупки». Фактично, він стане місцем, де мешканці району будуть знайомитися і спілкуватися.\nАрхітектори вважають, що компактні торговельні моли, розташовані у пішій доступності від житла — загальносвітовий тренд. І вже невдовзі вони будуть не просто місцем для шопінгу, розваг та спілкування, але й центром, де можна будет отримати якісні побутові, медичні та освітні послуги.\nЖиви, працюй і грай\nНа думку архітекторів Urban Experts, кожен девелопер, який зводить новий будинок, повинен розуміти — що насправді потрібно людям, які хочуть придбати тут квартиру.\nТому, перш ніж починати будівництво, він має постійно проводити соціологічні дослідження серед людей, які вже купили житло в інших будинках, і якомога детальніше з’ясувати: що їм подобається, що тільки влаштовує і в чому їхні очікування зовсім не справдилися?\nНаприклад, люди, які переїхали жити в Астану, зазвичай одразу заряджені на те, щоб багато працювати. Вони не налаштовані довго налагоджувати побут. А відтак, розповідає генеральний директор Urban Experts Віталій Бойко, великої популярності тут набули квартири «під ключ» — одразу відремонтовані і вмебльовані, з готовими санвузлами.\n«Нові мешканці готові витратити час на одну-дві поїздки до магазину меблів — і більше не відволікатися на облаштування свого житла», — пояснює він.\nПри цьому вони приділяють значну увагу плануванню майбутніх квартир. Так, один з головних житлових трендів Казахстану: дуже компактні спальні кімнати і натомість — великі, просторі вітальні, де можна відпочити і поспілкуватися з родиною та друзями.\nКрім того, для них дуже важливе функціональне наповнення будинку. Тому девелопери часто змушені переглядати свої старі проекти — і докорінно їх змінювати.\nТак, на замовлення приватного девелопера, був перетворений один з нових житлових будинків у центрі Астани. Фактично, архітектори мали заново створювати комфортний простір для його мешканців.\nДля цього територію житлового комплексу вирішили розбити на окремі функціональні зони. Так тут запланували затишний сквер для прогулянок і дитячий майданчик з ударопоглинаючим покриттям. Останній розмістять на даху триповерхового наземного паркінгу — разом із тенісним кортом та зоною відпочинку.\nСам паркінг планують зробити «родзинкою» комплексу: його стіни вертикально озеленять, щоб покращити навколишній мікроклімат. Озеленять і дах житлового комплексу, де будуть облаштовані окремі літні тераси.\nСхожий підхід вже декілька років застосовують, зокрема, у Копенгагені, де будинкові дахи засаджують рослинністю і перетворюють на оглядові майданчики з чудовими видами на місто.\nUrban Experts — українська архітектурна компанія, яка надає архітектурні, проектувальні та консультаційні послуги для об’єктів житлової, комерційної та багатофункціональної нерухомості у Східній Європі.\nЕксклюзивний партнер компанії — міжнародне архітектурне бюро Leslie Jones Architecture, яке надає послуги в усіх секторах нерухомості у тісній співпраці з усіма зацікавленими сторонами. Бюро має міжнародний досвід генерального планування територій, у тому числі, міст, великих інфраструктурних і транспортних об’єктів. Серед його проектів — міжнародні аеропорти Гітроу та Гонконг, торговельні центри Westfield London і Westfield Stratford).


Німецький автовиробник показав седан без керма – 1od\nНімецький автовиробник на Женевському автосалоні показав прототип великого седана без керма і педалей.\nНовинка отримала назву Volkswagen I. D. Vizzion. Родзинкою автомобіля стала відсутність звичних елементів управління. Замість передньої панелі в салоні заставлена дерев’яна полка без кнопок і керма. Замінює їх система автономного управління п’ятого покоління. Яка дозволить керувати транспортом без втручання людини.\nДля того, щоб автомобіль міг визначати своє положення в просторі, встановлені сучасні радари, сенсори і камери. Більш того, в системі запрограмована функція навчання, завдяки чому вона буде запам’ятовувати прийняті рішення в тих чи інших дорожніх ситуаціях. Повністю готова система буде тільки через сім років.\nВсе, що потребують Volkswagen I. D. Vizzion від водія – встановити кінцевий пункт подорожі. Робити це можна за допомогою жестів або голосу. Зовні авто виглядає дуже стильно і сучасно. З’явилися матричні фари і зовнішня світлодіодна обробка. Скло може затемнюватися аж до повної темряви. Електрична установка отримала загальну потужність в триста шість кінських сил. Запас ходу складе до 665-ти кілометрів.\nPrevious Article Шины Бриджстоун\nNext Article Lamborghini Huracan Performante Spyder виходить перед публікою в Женеві


04 лютого 2019, 16:28\nАктивісти «Марш свободи» за легалізацію медичного та просто канабісу біля Кабміну у Києві, 19 травня 2018 року\nДати хворим право отримати ліки на основі конопель, а вченим – досліджувати властивості цієї рослини. Ця петиція за підписом 16 громадських організацій на сайті Верховної Ради б’є рекорди. За перші п’ять днів під нею вже стоїть майже половина від необхідних для розгляду в парламенті 25 тисяч підписів.\n«Законодавчо врегулювати канабіс для науки та медицини – захистити конституційні права громадян», – таку назву має петиція. Акценти в документі розставлені гранично чітко: нинішня повна заборона обігу канабісу – це позбавлення хворих права на лікування.\nВ Україні живуть мільйони людей, які потерпають від важких хвороб та не мають шансу на полегшення з наявними в державі ліками, зазначають автори петиції. У багатьох країнах такі недуги успішно лікують препаратами на основі конопель. Та в Україні навіть вчені не можуть легально досліджувати канабіс.\nПро що свідчать підписи\nВже за добу після оприлюднення на сайті Верховної Ради петиція вийшла на перше місце за популярністю протягом останніх 30 днів. 1 000 підписів за першу добу, 4 000 – за дві, 10 000 протягом чотирьох діб. Для розгляду Верховною Радою петиція має набрати 25 000 голосів за три місяці, та ця ініціатива, вочевидь, подолає бар’єр значно швидше.\n«Ми очікували такої масової підтримки. Перед тим, як подавати петицію, ми обговорювали з пацієнтами, лікарями, ветеранами АТО – як вони все це бачать. Зареєстрували петицію лише після того, як узгодили всі дії. Враховуючи, що понад 2 мільйони людей потребують такого лікування, – це закономірно», – каже адвокат Геннадій Шабас із Української асоціації медичного канабісу, який розмістив петицію.\nКоноплі містять десятки різних речовин. У багатьох країнах світу зараз впроваджується лікування препаратами з канабісу. Їх застосовують при хронічному болі, епілепсії, захворюваннях імунної системи, артриті та ревматизмі, астмі та склерозі, хворобах Альцгеймера та Паркінсона. Існує позитивний досвід лікування ПТСР – посттравматичного синдрому, того самого, який спостерігається і в учасників бойових дій на Донбасі, і в переселенців, позбавлених домівок.\n«Кількість підписів і швидкість, з якою вони надходять, свідчить: відсутність законного доступу до лікування препаратами з канабісу – соціально значуща проблема, яка досі державою не відслідковувалася. І дискусія на цю тему не велася на достатньому рівні. Це перший заклик до парламенту з конкретними вимогами, які водночас стосуються особисто дуже багатьох людей», – вважає Тарас Ратушний, речник Української асоціації медичного канабісу.\nЗа лікування – під статтю Кримінального кодексу\nДоньці Олесі Савельєвої поставили діагноз у два роки, тепер Лізі дев’ять. «Фармакорезистентна епілепсія» означає, що застосування ліків не дає бажаного ефекту.\n«Всі способи лікування, які існують в Україні, ми випробували – вони нам не допомагають, лише погіршують стан дитини. Якщо не змінити лікування, вона залишиться вічним пацієнтом з перспективою стати або «овочем», або клієнтом психіатричної лікарні», – каже Олеся.\nВона прочитала все, що тільки можна, з цієї теми. Так Олеся дізналася, що за кордоном при дитячій епілепсії для зняття судоми застосовують канабідіол – одну з речовин, що містяться у коноплях. Її кликали привезти Лізу на лікування до польської клініки «Max Hemp», та їхати на лікування за кордон поки не знайшлося можливості. Привезти препарати звідти теж неможливо – бо в Україні це кримінал.\nЗгідно з постановою Кабміну «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», канабіс віднесено до списку заборонених засобів (на відміну навіть від кокаїну, обіг якого «обмежений»). Тому вчені позбавлені можливості вивчати властивості речовин із конопель, бо ж дослідник одразу стає «злочинцем» у розумінні Кримінального кодексу.\n«У світі досліджують застосування канабісу в боротьбі з раком, аутоімунними захворюваннями тощо. В нашій країні питання доступу до конопель для науковців наразі неврегульоване. Канабіс під забороною, отже публікація дослідження – це фактично явка з повинною», – казала Ольга Запухляк, молодший науковий співробітник Інституту фізіології імені О. Богомольця.\nСпілкувалися з нею ми в кулуарах Першої міжнародної конференції з медичного канабісу, яка проходила у квітні 2018 в Харкові. Саме ця конференція вивела дискусію про коноплі в Україні на новий рівень.\nЧехія – 2013, Польща – 2017. Україна – 2019?\nТеперішня петиція бере витоки саме у тій минулорічній конференції з медичного канабісу. В ній брали участь лікарі й дослідники зі США, Ізраїлю, Польщі, Литви й України, пацієнти й громадські активісти, представники Міністерства охорони здоров’я та МВС.\n«Найголовніше – там зібралися разом учені, люди, які потребують такого лікування, лікарі, які готові використовувати ліки на основі канабісу. Після цього великого заходу створилася коаліція «Медичний канабіс – наше право». Це стало початком ширшої громадянської підтримки і того «фронту» організацій, які сьогодні стоять за зверненням до парламенту», – каже Тарас Ратушний.\nВін зауважує, що про підтримку петиції заявили ще десятки правозахисних і пацієнтських організацій. Наприклад, така авторитетна фундація, як Українська Гельсінська спілка з прав людини.\nАвтори петиції високо цінують підтримку їхньої ініціативи з боку в.о. міністра охорони здоров’я Уляни Супрун. Коментуючи петицію на своїй сторінці у Facebook, очільниця МОЗ зауважила: «використовувати його (медичний канабіс – ред.) у медицині, звісно, з певними застереженнями, – нормальна світова практика. Медичний канабіс має безліч доведених лікувальних та паліативних ефектів, і дозволений, наприклад, в 25 штатах США, Австралії, Канаді, його використання давно врегульоване в багатьох європейських країнах».\nСаме пацієнтські організації боролися за право людей лікуватися препаратами канабісу в сусідніх країнах. Із петиції у 2011 році почалася легалізація медичного канабісу в Чехії (закон ухвалили в 2013-му). Так само пацієнти виборювали право на ліки в Польщі (Сейм абсолютною більшістю підтримав законопроект у 2017-му).


Українські бійці півтори години відбивали атаку диверсантів\nПрорватися через лінію оборони диверсійні групи ворога намагалися в районі міста Горлівка. Окупанти атакували з самого ранку. Бійці АТО змушені були вступити в бій. Внаслідок півторагодинного бою окупанти відступили.\n-\tВтрат серед українських воїнів не було, - повідомив сьогодні речник Адміністрації президента з питань АТО полковник Андрій Лисенко.\nЧитайте також: Диверсанти на новому місці організували зустріч окупантам. Є жертви\nЗа його словами, сьогодні, 30 вересня окупанти кілька разів відкривали вогонь зі стрілецької зброї біля Майорська, із мінометів стріляли біля Красногорівки.


Купить Холодильник Snaige RF 31 SM S1CB21 (нерж ст) (RF31SM-S1CB21) в интернет-магазине с доставкой по Николаеву, Одессе, Херсону и Украине\nГлавнаяКаталогВелика побутова технікаХолодильникиХолодильник Snaige RF 31 SM S1CB21 (нерж ст) (RF31SM-S1CB21)\nКомбінований холодильник Snaige RF31SM-S1CB21 (нерж ст) (RF31SM-S1CB21) з нижнім розташуванням морозильної камери є найбільш зручним у щоденному використанні і пропонує достатньо місця для зберігання і заморожування різних продуктів. Дана модель холодильника працює на основі статичного охолодження, яка передбачає крапельну систему розморожування холодильної камери, що гарантує оптимальний рівень вологості за рахунок чого продукти не висихають. Морозильна камера розморожується вручну при необхідності. Клас енергоефективності: А +. Загальний об'єм: 296 л.\nВнутрішні поверхні холодильної камери моделі Snaige RF31SM-S1CB21 мають спеціальне покриття з антибактеріальними властивостями, що запобігає появі і розмноженню бактерій, цвілі і неприємних запахів. Холодильна камера обсягом 191 л обладнана скляними полками, деякі з яких регулюються за висотою, 2-ма ящиками для овочів і фруктів, дверними поличками, верхній з яких з кришкою для зберігання дрібних молочних продуктів.\nМорозильна камера Snaige RF31SM-S1CB21 (нерж ст) (RF31SM-S1CB21) об'ємом 88 л для заморожування і зберігання продуктів пропонує 3 відділення. Потужність заморожування до 12 кг / добу. При відключенні енергоенергіі даний холодильник здатний на протязі 20-ти годин підтримувати необхідну температуру для зберігання продуктів. Двері, які можна перевішувати з нержавіючої сталі дозволяють розміщувати холодильник в будь-якому бажаному місці.


Навальний новини - Навальний вилаяв владу РФ і закликав до вуличних протестів - Главред\n"Жаба на трубі і бункерні злодії": Навальний вилаяв владу РФ і закликав до вуличних протестів\nРосійський опозиціонер оперативно записав звернення до прихильників.\nРосійський політик-опозиціонер Олексій Навальний звернувся до своїх прихильників із закликом виходити на вулиці й влаштовувати акції протесту. Звернення було опубліковано на YouTube - відразу після того, як Химкинский міськсуд (Московська область) на виїзному засіданні у відділенні внутрішніх справ помістив його під арешт.\n"Чого боїться ця жаба, що сидить на трубі? Чого бояться ці бункерні злодії найбільше? Ви самі відмінно знаєте. Виходу людей на вулиці. Тому що ця та річ, той політичний фактор, який не можна ігнорувати. Він найголовніший, найважливіший. Це суть політики. Тому не бійтеся — виходьте на вулиці. Виходьте не за мене, виходьте за себе, за своє майбутнє", - сказав Навальний.\nПізніше соратник політика Леонід Волков написав у Twitter, що штаби Навального негайно починають підготовку до великих мітингів по всій країні 23 січня 2021 року.\nПізніше в мережі з'явилося відео того, як силовики оточили двір суду в місті Хімки, в якому зібралися прихильники Навального - причому з використанням автозаків.\nчитайте такожДружина Навального вступає в гру: експерт оцінив новий маневр проти режиму Путіна\n29 грудня 2020 року Федеральна служба виконання покарань оголосила Навального в розшук, звинувативши його в порушенні заходів з контролю, які Навальний змушений проходити через умовну судимість у справі Ів Роше.\nОпівдні, 18 січня, в російській столиці почався суд над Олексієм Навальним. ФСВП просила заарештувати політика до розгляду питання про заміну йому покарання з умовного на реальне. Судді прийняли рішення задовольнити їх клопотання.\nновини Росії Олексій Навальний Леонід Волков\nЗараз ви переглядаєте новину «"Жаба на трубі і бункерні злодії": Навальний вилаяв владу РФ і закликав до вуличних протестів». Інші новини світу читайте в розділі «Світ». Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter. Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter


Що погода приготувала буковинцям - синоптичний прогноз | Новини Чернівців\nСьогодні, 13 лютого, на Буковині синоптики попереджають про посилення західного вітру.\nЗа даними Чернівецького обласного центру з гідрометеорології, по Чернівецькій області буде мінлива хмарність, без істотних опадів. На дорогах місцями ожеледиця. Вітер західний, 7-12 м/с, вдень пориви 15-20 м/с. Температура повітря вночі 0-5° морозу, в горах 6-11° морозу. Вдень 3-8° тепла.\nУ Чернівцях також мінлива хмарність, без істотних опадів. Вітер західний, 7-12 м/с, вдень пориви 15-20 м/с. Температура повітря вночі складе 1-3° морозу, вдень - 5-7° тепла.\nВдень по території Чернівецької області та місту очікується посилення західного вітру до 15-20 м/с (І рівень небезпечності жовтий).\nНагадаємо, раніше ми писали про штормове попередження на Буковині. Прочитати про це можна ТУТ.\nпрогноз погоди посилення вітру Буковина


Львів сьогодні з приспущеним прапором - 032.ua\nЛьвів сьогодні з приспущеним прапором\n14:37, 19 травня 2013 р.\nСьогодні Львів вшановує пам'ять жертв політичних репресій. Відтак у місті на житлових будинках, спорудах органів державної влади, місцевого самоврядування, держпідприємств, установ та організацій приспущений Державний Прапор України.\nНагадаємо, щороку у третю неділю травня в Україні відзначають День пам’яті жертв політичних репресій. Ще у робочі дні Львівська міська рада звернулась до львів'ян з проханням обмежити у цей день проведення розважально-концертних заходів та спортивних змагань.


Міністр фінансів назвав терміни отримання Україною чергового траншу МВФ - ZAXID.NET\nМіністр фінансів назвав терміни отримання Україною чергового траншу МВФ\nЕкономіка — Роман Ганкевич, 08:03, 7 березня 2017 0 0\nМВФ готовий виділити Україні четвертий транш у другій половині березня ZAXID.NET\nМінфін до 8 березня представить законопроект про Службу фінансових розслідувань ZAXID.NET\nЗа словами голови Мінфіну, меморандум вже узгодили під час його візиту у Вашингтон\nУкраїна отримає наступний транш від Міжнародного валютного фонду в двадцятих числах березня. Про це у вівторок, 7 березня, заявив міністр фінансів України Олександр Данилюк перебуваючи з робочим візитом у Вашингтоні, передає «Укрінформ».\n«Зараз остаточно повинна бути вирішена дата засідання Ради директорів МВФ. Це буде, швидше за все, 20-22 березня, може трохи пізніше», - сказав міністр і уточнив, що рішення про виділення траншу приймається не раніше, ніж через два тижні після погодження оновленого меморандуму про взаєморозуміння.\nЗа словами голови Мінфіну, меморандум вже узгодили під час його візиту у Вашингтон. Міністр заявив, що оновлений меморандум з Міжнародним валютним фондом включає в себе вимоги щодо проведення в Україні реформ і містить, зокрема, положення про пенсійну, земельну і банківську реформи.\nОлександр Данилюк також повідомив, що МВФ підтримав позицію щодо скасування в Україні податкової поліції і створення Служби фінансових розслідувань. «Звичайно, ми поговорили про Службу фінансових розслідувань, тут у нас є спільна позиція, що податкової поліції не повинно бути, і МВФ підтримав цю позицію. Для мене це було надзвичайно принципово», - зауважив глава українського мінфіну.\nСтворення такої служби в Україні він назвав пріоритетним і зауважив, що у МВФ, а також у відповідних американських відомствах пообіцяли надати необхідну експертну допомогу. «Відповідної експертизи в Україні немає, тому з такою підтримкою з боку МВФ, а також технічною допомогою з боку Податкової служби Сполучених Штатів й Міністерства фінансів США, ми зможемо запустити дуже сильну службу фінансових розслідувань», - зауважив міністр.\nНагадаємо, Міжнародний валютний фонд 4 березня схвалив виділення Україні траншу в розмірі одного мільярда доларів. Перед тим Україна та МВФ узгодили меморандум щодо виконання програми реформ.


У парку Горького змінилися ціни: за що доведеться платити більше. Politeka\nУ парку Горького змінилися ціни: за що доведеться платити більше\n9 Квітня 2019, 18:29 Читать на русском\nУ Центральному парку культури і відпочинку ім. М.Горького подорожчали дитячі атракціони\nТепер батькам доведеться викласти не 25, а 30 гривень, розповіли в прес-службі парку.\nПричина подорожчання не нова – підвищення мінімальної заробітної плати, інфляція, зростання вартості запчастин і витратних матеріалів.\nНа інші атракціони в парку діє стара ціна: один дорослий квиток обійдеться в 50 гривень, а на сімейних атракціонах вартість квитка 40 гривень.\nЖитель міста Віктор Стратилат пропонує вшанувати пам’ять славного земляка Сковороди і дати парку його ім’я. «Чи був М. Горький в Харкові?… Ніколи! Так чому парк носить його ім’я?», – цікавиться автор.\nЦентральний парк Харкова було закладений у 1893-1895 роках і урочисто відкритий, коли трохи підросли дерева, в 1907 році. Планування алей повторювало Булонський Ліс: об’єднані у витягнуте кільце Каштанова і Липова алеї (що називалися також Екіпажними) призначалися для кінних прогулянок. Також у парку до війни був єдиний у місті кедровий гай. Розташовувався він поблизу Екіпажної алеї. Знищена в 1943 році. Два роки тому харків’яни висадили там новий кедровий гай.\nОнука Ротару без сорому похвалилася ідеальним тілом на камеру: "прямо в машині..." Отруйна хмара над Україною: синоптики не можуть більше мовчати, "нічим дихати" Путін вдарить по Україні: "250 тисяч на кордоні...", фатальний прогноз Вантажівка з 40 трупами, серед жертв підліток: країну потрясла таємнича НП\nЗ моменту заснування і до революції парк називався Миколаївський або Заміський. У 1920-1936 роках йому присвоїли назву Комунальний парк або Парк Комунальників. Після смерті Максима Горького в 1936 році році парку присвоїли ім’я письменника.\nУкраїнський філософ і мандрівник Григорій Сковорода, який народився в селищі Чорнухи нинішньої Полтавської області, значну частину життя провів на Харківщині. Останні його дні проходили в селі Пан-Іванівка в будинку колезького радника Андрія Івановича Ковалевського, який доводився вітчимом майбутньому засновникові Харківського університету Василю Каразіну. Там Сковорода і помер в 1974 році.\nНагадаємо, парк Горького розщедриться на мільйони.\nТеги: аттракционы / парк Горького / Харків / цены\nПогода в Харкові: чим порадує 10 квітня


Які організації надають швидкі кредити в Україні?\nЗ кожним днем, онлайн кредити набирають все більшу популярність, що приводить до зростання пропозиції від відомих кредитних організацій України. Сьогодні, велика кількість, не тільки банків, але й кредитних спілок впроваджують послугу онлайн, щоб задовольнити потреби тих людей, які не мають зайвого часу на відвідування банку. На нашому сайті, зібрані найбільш популярні продукти від українських банків, де швидкий кредит, можна оформити за декілька хвилин, а саме:\nЦі банківські установи, зустрічаються частіше за все на різних кредитних сайтах, саме через те, що швидкість погодження їх кредитних заявок миттєва. Окрім того, вони пропонують різні види продуктів, які задовольніть потреби кожного позичальника. Сьогодні, банки – є одним із самих надійних інструментів надання позик, але єдиною проблемою, через яку ви не зможете взяти позику – це погана кредитна історія, адже бувають випадки, коли людина не має офіційного працевлаштування, але має непідтверджений дохід, або їй всього 18 років, але такі позичальники можуть бути досить відповідальними, на відміну від тих, хто вже раніше мав проблеми і не закрив вчасно кредит. Таким клієнтам банкам не хочуть надавати кредити, навіть під самі високі процентні ставки.\nВ непростій кредитній ситуації вас виручить макрофінансова організація, яка надає гроші всім бажаючим, але будьте досить обережним, коли підписуєте договір, читайте уважно умови надання грошей, так як такі установи, рідко коли пропонують вигідні умови. Головна переваги кредитних спілок – це швидкість отримання грошей та байдужість до вашої минулої кредитної історії, як платника. Окрім того, треба зробити увагу на простоті подачі документів, частіше за все від вас потрібен буде лише паспорт громадянина Україна з реєстрацією та ідентифікаційний код. Офіційне працевлаштування теж е є обов’язковим, тому, якщо в банку вам відмовили, а гроші потрібні терміново, то нічого не залишається, як подати заявку до мікрофінансової організації, але відсотки тут можуть бути в 2 рази вище за банк.\nНа нашому сайті представлені наступні приватні кредитні організації:\nЗавдяки таким функціям, швидкі кредити онлайн в Україні доступні кожному. Але пам’ятайте, що краще брати такі недешеві позики на короткий час, наприклад, до наступної зарплати, так як за 2-3 місяця, ви можете повернути з відсотками вдвічі більшу суму. А якщо ви не хочете віддавати велику суму переплати, а зайвого часу на моніторинг фінансових компаній у вас немає, то можна звернутися до спеціальних фірм – посередників, які зможуть підібрати не тільки оптимальні для вас умови, а й бажану суму і строк. Крім того, в деяких випадки вони можуть вирішити питання, якщо вам відмовили у відповідному банку. Але ви повинні розуміти, що послуги таких компаній недешеві, ому їх робота буде виправдана тільки у випадку, якщо вам знадобилася велика сума грошей. А тепер перелічимо найбільш відомі з них:\nЯкщо ви сумніваєтесь, чи насправді вам потрібна допомога цих посередницьких організацій, то можете заздалегідь ознайомитись з їх умовами, послугами та розцінками на офіційних сайтах. А якщо вирішили самостійно обрати банк чи приватну фінансову організацію, яка надає кредити, то перед тим як підписати договір, уважно ознайомтесь з умовами погашення, додаткових нарахувань, плати за оформлення та дострокове погашення. Адже, дуже часто за красивими рекламними лозунгами, приховується велика ефективна ставка, яка виливається вам у ряд проблем. А якщо у вас немає зайвого часу, то краще взяти кредит швидко через послуги онлайн, які надає наш сайт. Це дуже зручно, комфортно, миттєво та безпечно. Все тисячі людей оформили швидкі позики і при необхідності знову і знову повертаються до послуг нашого кредитного серверу.\n0 #1 Полiна 22.05.2017, 05:30\nКористувались кредитною картою вiд Альфа-банку. Це дуже зручно, коли треба щось термiново купити. Знiмаю грошi з кредитноi карти, а коли приходить зарплата, то переводжу грошi на кредитку. Декiлька разiв кредитка мене дуже виручала.


Велогонка Джиро д`італія в 2018 році розпочнеться в Ізраїлі\nВперше за час свого існування одна з найбільших веломногодневок стартує поза Європи. Про це повідомляє ізраїльське інтернет-видання CursorInfo, з посиланням на агентство France Press.\nПрес-служба міністра культури і спорту Ізраїлю Мірі Регев оголосила, тому, що Джиро д'італія у майбутньому році стартує в Ізраїлі, але подробиць не повідомила. Прес-конференція з цієї теми призначено на понеділок.\nВелогонка стане для Ізраїлю шансом залучити нових туристів в рік 70-річчя утворення держави. Разом з тим це рішення загрожує політизацією змагання через палестино-ізраїльського конфлікту. Джиро в минулому стартувала за межами Італії, але ніколи поза Європи. Тур де Франс і Вуельта Іспанії також завжди стартували тільки в Європі.\nЗа попередніми планами, Джиро д'італія в 2018 році стартує в Єрусалимі 5 травня. Перші два етапи пройдуть на півдні Ізраїлю і в Тель-Авіві уздовж Середземноморського узбережжя. Закінчиться велогонка у Ватикані символом миру і співіснування. У майбутньому році тритижнева велогонка Джиро д'італія буде проведена в 101-й раз.