Відбувася майстер-клас із теми «Використання веб-сервісів під час викладання трудового навчання» » КНЗ КОР "Київський обласний інститут післядипломної освіти педагогічних кадрів"\nВідбувася майстер-клас із теми «Використання веб-сервісів під час викладання трудового навчання»\n24 жовтня 2018 року на базі Мирненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бориспільської районої ради Київської області було розпочато роботу обласного майстер-класу Похиль Наталії Дмитрівни, вчителя трудового навчання даного навчального закладу, з теми «Використання веб-сервісів під час викладання трудового навчання».\nУчасниками заходу стали 27 вчителів трудового навчання (технічних та обслуговуючих видів праці), директор Мирненської ЗОШ І-ІІІ ступенів Похиль Тарас Ростиславович, методист методичного кабінету відділу освіти Бориспільської РДА Петренко Галина Ігорівна.\nЗ вітальним словом до учасників майстер-класу звернулася Петренко Галина Ігорівна. Із навчаль\nним закладом та досвідом роботи ознайомив присутніх директор школи Похиль Тарас Ростиславович.\nПро завдання і план проведення майстер-класу та свою систему роботи по використанню Веб-сервісів у роботі вчителя трудового навчання розповіла Наталія Дмитрівна Похиль. Також вчителям була проведена екскурсія до своєї творчої майстерні.\nПрактична частина майстер-класу включала у себе вправу «Знайомство», налаштування профіля користувача Google+, ознайомлення з основними функціями сервісу Google (робота з Формами), приєднання до спільноти Для учасників майстер класу та рефлексію «Дерево знань».\nПо закінченню учасники отримали домашнє завдання:\nСтворити на Google презентацію «Скринька ідей» додавши цікаві варіанти творчих робіт (об’єкти проектної діяльності з коротким описом).\nЗа допомогою Google Форми створити тест для перевірки знань та розмістити його у спільноті Для учасників майстер класу у закладці ТЕСТУВАННЯ.\n3.За допомогою конструктора Learningapps створити інтерактивну вправу з обраної теми та розмістити її у спільноті Для учасників майстер класу у закладці ІНТЕРАКТИВНІ ВПРАВИ.\nНа віртуальній дошці Padlet «Творчі майстерні» розмістити свою презентацію «Скринька ідей» з коротким описом\nУчасники заняття висловили захоплення високим рівнем підготовки Наталії Дмитрівни до змістового наповнення майстер-класу; відмітили перспективність даної форми підвищення кваліфікації вчителів області і подякували за мотивацію до самоосвіти.\nОкремі слова подяки прозвучали на адресу адміністрації – в особі директора школи, та колективу навчального закладу, а також працівникам районного відділу освіти Бориспільської РДА за сприяння у проведенні заходу.


Репортажи пользователей сайта Korrespondent.net - Звичка до масових смертей. | Korrespondent.net\nВ житті кожної країни трапляються свої події.\nВ світі щомиті трапляються тисячі подій, хтось помирає, інший народжується, хтось втрачає гроші, інший знаходить любов. Десь йдуть дощі, хтось одружується, вигулює пса, грає в покер, випасає корів, стрибає з парашуту, планує відпустку, шиє сукню, фарбує паркан, готує вечерю, танцює, читає газету, п’є шампанське. Є ті, що полюють на звіра, смажать комах, фотографують білого ведмедя, пишуть борг, сваряться з сусідами, плавають в океані, медитують, печуть пиріг, свідчать у суді, їдять суниці, занурюються в море, піднімаються в гори, ремонтують авто, пишуть листа.\nАле кожному з нас найцікавіша тільки та подія,що відбувається в його житті, важливі лише особисті перемоги та поразки. Збите коліно власної дитини в десять раз важливіше ніж смерть американського солдата, невдало зіграний матч місцевої збірної пригнічує більше ніж крадіжка авто у пересічного француза. Найболючішим є своє горе, найгіркішим є свій розпач, найщирішою – своя посмішка. Так було і буде завжди.\nВ житті кожної країни теж трапляються свої події. Одні з них глобальні - події світового масштабу, інші - місцевого характеру. Одні радісні, як от весілля принца Вільяма та Кейт, інші трагічні - смерть Майкла Джексона. І так повелося, що трагічні врізаються в пам'ять краще ніж веселі. Безумовно, весна цього року запам'ятається світові катастрофою в Японії, квітень минулого – трагедією польською літака під Смоленськом, літо 2011 року масовим вбивством в Норвегії.\n22 липня 2011 року стався вибух в центрі Осло, а через декілька годин того ж дня відбулася стрілянина в молодіжному таборі на острові Утойя. Терористом виявився 32-річний норвежець Андрес Берінг Брейвік. Загальна кількість жертв 77 осіб, країна пережила шок, сім'ям загиблих співчуває весь світ.\nП'ятниця, 29 липня, стала "чорним днем" для українських шахт. Одразу дві великі аварії забрали життя багатьох гірників. На шахті "Суходольська-Східна" в Луганській області на глибині 915 м стався вибух повітряно-метанової суміші. Загинули 27 гірників. На поверхні шахти ім. В.М. Бажанова у Макіївці сталося раптове обвалення 65-метрового баштового копру – пристрою для підйому-спуску людей та вантажу. Там загинуло 11 людей. 31 липня в Україні оголошено День жалоби.\nВ місті Красний Луч Луганської області на шахті "Краснокутська" 4 серпня стався спалах метану, в результаті якого постраждали 23 гірників. За 18 серпня четверо людей померли на різних шахтах Донеччини.\nЧерез місяць після вищевказаних подій ЗМІ часто згадують про масове вбивство в Норвегії, обговорюють стан вбивці, про те, як норвежці поминають вбитих підлітків, про концерт присвячений пам'яті жертв. Тим часом трагедія на українських шахтах відійшла на задній план, адже всі зосереджені на подіях пов'язаних з Тимошенко. Винних не знайдено, померлих забуто, і точно вже нікого не цікавить як живуть сім"ї загиблих гірників.\nКількість жертв майже однакова, масштабність подій зовсім різна. Нас перестала дивувати чужа, масова смерть. Це важливо рівно стільки часу, скільки триває сюжет в новинах.\nЧому трагедії в інших країнах для нас є більш вагомими ніж смерті своїх співвітчизників ?


Парох Перемишлян і Майданека :: 21.helsinki.org.ua\nПарох Перемишлян і Майданека\nЦе син одного народу, що загинув на землі іншого народу,\nа відібрано йому життя за те, що хотів допомогти третьому народу.\nТам, де є святі, вже немає кордонів.\nДля читачів часопису «Єгупець» у контексті заголовка та епіграфа слова патріарха і потребують, і не потребують пояснень.\nНе потребують, бо назва Майданек закарбована у серцях кожного єврея та й багатьох українців, поляків, не потребують, бо йдеться, очевидно, про сина українського народу, який загинув.\nА ось тут потрібні пояснення. З огляду на роки безоглядної атеїзації для багатьох, очевидно буде незнайомим слово «парох», можна передбачити, що мало хто здогадуватиметься, про які ж то другий і третій народи йдеться, не всі можуть знати, де ж ті Перемишляни.\nПарох – галицьке означення парафіяльного священика. Парафія (парохія) – місцевість, де живуть вірні і священики церковно-адміністративної одиниці. Отже Перемишляни – містечко у Галичині за 50 км від Львова, парафія, де служив парохіянам син українського народу отець Еміліан Ковч.\nУ 1944 році він загинув не так вже й далеко від Перемишля «на землі іншого народу». Майданек розташований на окупованій нацистами польській землі. Це був один із жахливих таборів смерті, створених окупантами.\nЗагинув парох Перемишлян, бо намагався рятувати своїх земляків-євреїв, яких нацисти поголовно позбавляли життя лише тому, що ті народилися євреями.\nЛише через багато років по війні про пароха Перемишля згадають українці й поляки, його вшанують євреї званням «Праведника України», його проголосить блаженним-святим папа Іван Павло ІІ, вказавши, що він – одна з постатей, «котра нас об’єднує».\nАле і нині про отця Ковча мало знають навіть у Галичині, що й казати про пересічних мешканців Донецька, Харкова та інших міст.\nХто ж він такий, нині блаженний Еміліан Ковч? Чому греко-католицький священик допомогав євреям і загинув у Майданеку?\nВін народився 20 серпня 1884 р. в селі Космач Косівського повіту на Станіславщині. Дивовижне своєю красою, але бідне гірське село, небагата родина священика. Цікаві етнічні корені отця Ковча. Батько Григорій (1861-1919) українець, помер від тифу, капеланом Української Галицької Армії, далеко від Космача у Старокостянтинові. Мати – Марія з дому Яскевич – походила з німецького роду (по матері) Вольфельд.\nОтець Григорій спромігся дати освіту допитливому Еміліану. Спочатку віддав його до початкової школи у Косові, потім у Кіцмані. Як непересічно здібного, хлопця одразу прийняли до української гімназії у Львові. У 1905-1910 рр. навчався у Римі, де здобув добру філософську й богословську освіту. Двадцять шостого жовтня молодий випускник Римської колегії одружився з Марією-Анною Добрянською, донькою буковинського священика. У 1911 р. Еміліан Ковч був висвячений на священика єпископом Станіславської єпархії Г. Хомишиним.\nМолодий, освічений священик міг зробити блискучу богословську кар’єру. Але доля склалася так, що з самого початку обрав душпастриське служіння. Це був нелегкий шлях. Спочатку рік був парохом у Підволочиську. У 1912 році дав згоду на служіння у провінції Казарец у Югославії серед вбогих українських переселенців.\nУ розпал воєнного лихоліття в 1916 р. повернувся до Галичини. Якийсь час був помічником пароха у парафії Серники Горішні Рогатинського повіту. У 1919 р. з власної волі, покинувши жінку і малих дітей, стає військовим духівником – капеланом Бережанського коша Української Галицької Армії. Пояснював свій вчинок просто: «Вояк на лінії фронту почуває себе найкраще, коли бачить там теж лікаря і духівника».\nСотник УГА Роман Долинський пізніше згадував: «Не було кутка в коші, де б наш духівник не з’являвся кілька разів на день кожного ранку, відслуживши літургію, поспішав до шпиталя. Щодня можна було його бачити на полі вправ, у канцелярії, у казармах, де він був чи не найкращим помічником виховної праці». А ще запам’ятались воякам жарти отця: «Ви ж знаєте, панове, я свячений, а свяченого куля не так легко бере». Якась правда була у тому, бо як інакше можна пояснити, що отець вижив у тій війні. Вояки УГА разом з капеланом потрапили в полон до більшовиків. Багато полонених розстріляли на місці, решту у вагонах для худоби повезли кудись на Схід. На якійсь станції поїзд спинили, щоб «очистити» від померлих. Отець звернувся до вартового й пояснив, що мусить жити й молитися за вмираючих, а сам гине від спраги й задухи, попросив випустити його, щоб набрати води. Вартовий дозволив. О.Еміліан швидко повернувся, поїзд вже рушав. Перед самим його носом вартовий зачинив двері й гукнув: «Батюшка, пам’ятай молитися за Луку». Блукаючи полями, отець Ковч зайшов у село, де його знову схопили й долучили до полонених УГА, призначених польовим судом до розстрілу. Під вечір смертників погнали в недалекий лісок, змусили копати для себе ями. Потім вишикували, наказали обернутися до солдат плечима і вже готові були стріляти. Священик Ковч голосно прочитав молитву, вискочив і всі полонені, мов по команді, кинулися тікати. Потім був іще один полон, вже польський. Від розстрілу отця врятував ксьондз, взявши на себе відповідальність за перебування Ковча у таборі полонених. У тому таборі щодня гинули від тифу, дизентерії десятки вояків УГА. Отець, як міг, виконував свої священичі обов’язки, поки сам не звалився. Двічі перехворівши тифом, Еміліан Ковч чудом вижив, хоч виглядав, як зчорнілий скелет. Коли дістався дому, дружина, побачивши чоловіка, зомліла.\nУ 1922 році почалася нова сторінка у житті Еміліана Ковча. Він стає парохом парафії Перемишляни і прилученої до неї невеликої парафії села Коросно. У міжвоєнні роки це містечко, типове для Галичини, налічувало близько 5 тис. мешканців. Серед них переважну більшість складали євреї, українців і поляків було майже порівну. У 20-х рр. серед українців переважали сполонізовані родини. І не було у цьому вини українців чи особливої активності місцевої влади. Такі були часи, до того ж приязний, інтелігентний римо-католицький канонік Бельскі зумів принадити українців до Костелу.\nУ цих умовах отець Ковч не намагався боротися, ганьбити спольщених українців. Він просто не лише почувався українцем, а й щоденно працював: відновлював стару церкву, зорганізував громаду на відбудову занедбаного народного дому, облаштування читальні «Просвіта». Далі були організація кооперативу, церковного і гімназійного хорів. До церкви, до пароха потягнулися парохіяни. Людяність та взаємна пошана, бажання допомогти ставали тією моральною силою, яка скрізь відчиняла двері пароху Ковчу, допомагала переживати важкі ситуації.\nПольська влада, не так поляки-перемишлянці, не толерувала отця Ковча. Обшуки в його хаті, виклики до поліції ставали майже традицією. Було й, що отець відсидів не один тиждень за «злочини» проти держави. Але у більшості випадків, завдяки розуму, кмітливості, доброзичливості оточення уникав репресій. Лише один спогад з колективної пам’яті перемишлянців. У 1922 році, саме на початку своєї праці отець Ковч ледве не був арештований і засуджений. А був то рік, коли галицькі українці остаточно програли змагання за державу. Рішенням Ради амбасадорів Антанти Галичину прилучили до Польщі. Українці відчайдушно протестували. Новоспечена польська влада рішуче придушувала усякий спротив.\nУ маленьких Перемишлянах афішу з інформацією про входження Галичини до Польщі якийсь урядовець повісив на дереві, якраз навпроти входу до церкви. Отець Ковч по дорозі здер той папір і порвав. За що тут же влада звинувачує його адміністративним судом за протидержавний вчинок.\nУ своїй обороні як свідка Ковч виставив римо-католицького ксьондза, але «забув» повідомити того. Зустрілися вони у коридорі суду. «Хтось поставив мене за свідка, а я не знаю, ані хто, ані в якій справі», – бідкався ксьондз.\nТоді отець Ковч пояснив, що то він кличе його свідком, щоб з’ясувати, чи діяв він, Ковч, правильно. Почалася судова розправа. Отець Ковч звернувся до суду: «Була Велика П’ятниця. В нас винесена Плащаниця і виставлені Найсвятіші Тайни (найважливіший обряд у передпасхальні дні – Ж.К.). Йду я до церкви, а якийсь жидок один обернувся задком до Св. Тайн і читає якийсь папір. Мене кинуло в лють, і я здер той папір, а тепер виходить, що то є протидержавний вчинок». І тут Ковч звернувся до ксьондза:\n– А як би ви, отче, вчинили в такому випадку?\n– Так само, як ви, – відповів той.\nПеремишлянка, єврейка за походженням, Фаїна Ляхер згадувала, що навіть найзатятіші вороги євреїв польські ендеки не сміли нічого злого робити єврейським торгівцям поблизу церкви, чи дому Ковчів. Пам’ятає, як під час бойкоту єврейських крамничок ватажок польського гурту демонстративно на очах у пароха купував цигарки у крамничці її батька. Єврейські гімназисти знали про дружні взаємини їхнього вчителя релігії Гарбера і отця Ковча, який також викладав релігію, але греко-католикам.\nОтець Микола Дядьо, парох поближнього села Лагодів уже в роки еміграції, згадуючи перемишлянські будні, писав: «Отця Ковча всі любили – українці, поляки, жиди, хто б то не був. Отець Ковч не дбав про себе, а й часто про своїх рідних, але робив добро усім, що до нього зверталися».\nА мав отець шестеро дітей, троє синів і троє дочок, ходив у полатаній рясі, а дітей намагався вчити. Дружина отця була доброю порадницею, помічницею навколишніх жінок. Всі знали, що в домі отця сироти знаходили прихисток, друзі синів і дочок – приязну бесіду, частування, місце для ночівлі.\nПеремишлянський парох мав славу чудового проповідника. Вірні навіть сперечалися між собою за місця у церкві, коли служив отець. Довго пам’ятали злободенні й прості повчання, оригінальні вислови, які ставали місцевими афоризмами. «А не забув ти про ломаку?» – могли запитати один одного, йдучи до сповіді. Дивний нині вираз був цілком зрозумілим передвоєнним прихожанам. За коротким висловом крилася драма – комедія людського буття. Бідні селяни й міщани потерпали через скруту з опаленням. Отож рубали потай дрова в лісі без всякого дозволу власника. Красти – гріх. Це парафіяни тямили – але ж як обігрітися зимою?! На сповіді каялися: зрубав, мовляв, якусь ломаку. У проповіді отець, нагадуючи про святість Божих Заповідей, повчав: «Скажи ясно на сповіді, що ти вирубав не якусь там ломаку, але таку, що вас аж двоє мусіло нести. Вважай, щоб з тією ломакою ти не пішов на Страшний Суд. Буде сором, як будуть люди зглядатися, що ти несеш!». Отець Ковч не боявся засуджувати у проповідях горезвісне «умиротворення» – пацифікацію 1930 р. Хоч про ці проповіді було відомо перемишлянській поліції, адміністрації. Отець не був ні суджений, ні арештований. Навпаки, деякі поляки самі осуджували й соромилися негідних, принизливих дій свого уряду.\nАле не все так легко сходило з рук активному українському пароху, бо він усіма способами утверджував і боронив право українців бути українцями на своїй землі. У 1932 р. отця заарештували, і три місяці він відсидів у Бережанській тюрмі за «зраду Батьківщини». Родина бідувала, хоч у цей важкий час її підтримував грошима, добрими словами, дарунками для дітей Митрополит Шептицький. В тюрмі отець Ковч не марнував часу. Написав довгу статтю «Хоронім село від сухот» (туберкульозу – Ж.К.) та книжку «Чому наші від нас утікають?». Мав за неї клопоти з колегами-священиками, бо пристрасно критикував українських священиків, організацію душпастирства. Цікаво, що в умовах конфронтації з панівною Римо-Католицькою Церквою він пропонував: запровадити єдиний календар, деякі відправи за аналогією з римо-католицьким обрядом, ввести целібат – безженність священиків. А ще перейти у Богослуженні на живу українську мову, розширити функції та обов’язки священиків щодо парафіян.\nТринадцять питань-правил для священиків у всій повноті відбивали найвищі людські і професійні критерії якості служіння пастві. Наприклад:\n– Чи є я зразком милосердя, добрих справ?\n– Чи дійсно я по щирості опікуюся вдовами, сиротами, бідняками?\n– Чи звертаю увагу на молодь? Чи роблю заходи для релігійного і народного усвідомлення?\n– Чи допомагаю здібнішим закінчити вищі школи?\n– Чи беру участь у народній роботі, чи знаходжу час для читальні, кооперативу?\n– Чи маю настільки цивільної відваги, щоб бути для парохіян зразком в обороні свого народу, рідної мови? Чи, може, веду політику страусячу, поклоняюся засягам «Моя хата з краю» та виставляюся перед свідомішими на посміховисько й погорду, гнучи спину перед власть імущими?\nМожна закинути отцю Ковчу вузький націоналізм. Так, він був націоналістом, бо любив свій народ, але саме з тої любові шанував права інших народів.\nВін боронив людську гідність, мораль будь-якого народу за будь-якої влади.\nТак, уже в час, як казали в Галичині, «перших совєтів» (1939–1941 рр.) під тиском атеїстичного курсу він домагається у влади дозволу провести релігійне свято для всіх католиків. Йому відмовили, та ще дорікали: «Полякам ти платив штрафи за такі свята по 500 злотих. Чому ж твої ангели, яким ти молишся, не прийдуть тобі на допомогу». Отець Ковч миттю знайшовся: «Та ж ось ви, ті ангели, які прийшли і мене звільнили». Під голосний сміх присутніх урядовець сказав: «Проводь уже свої з’їзди, та не забувай молитися за нас, грішних».\nМайже два роки радянської влади в Галичині позначилися не лише гаслами про рівність, інтернаціоналізм, визволення від польського панування, а й наступом на релігію, негідними людини душогубствами й небаченою жорстокістю.\nПершою біда прийшла до так званих куркулів: буржуазних націоналістів, поляків-колоністів, колишніх урядовців, поліцаїв. Звісно, що українці, які не раз зазнавали знущань від поляків, не співчували їм. У такій ситуації легко було спровокувати українців до реваншу, помсти над осиротілими родинами вивезених польських колоністів-мазурів, поліцаїв.\nОтець Ковч виступив на захист поляків. Він затаврував своїх парафіян у проповіді. Зертаючись до них, він судив себе яко священика за їхні негідні вчинки: «Мені здавалося, що я виховував вас на добрих парафіян, а я зробив вас голотою. Мені соромно за вас перед Господом Богом».\nУ грудні 1941 року донька отця Ковча Анна отримала листа від колишнього мешканця Перемишлян Михайла Пришляка. Він описав розмови 1942 р. трьох вихідців з Перемишлян, які разом з ним опинилися в польській армії Андерса. Учитель гімназії Масляк, віце-староста Сломський, адвокат Брендель, згадуючи рідне містечко, сперечалися, хто з вищих достойників поводив себе найкраще за часів радянської влади. Були одностайні: отець Ковч. Він підтримував родини вивезених польських урядовців, він переконав українців села Коросна повернути все забране ними майно польських колоністів.\nУ червні 1941 року пробив час і самого пароха. НКВД провадить масові арешти. Опинився в руках енкаведистів і отець Ковч, та ще й з двома юними дочками. Через роки донька Ковча Ірина згадувала: «Вони схопили нас у саду. Тато шепнув: «Моліться!». Сам молився так, ніби біля нас нікого не було, хоч до його горла енкаведист притиснув револьвер і глумився: «От тобі й батюшка, нічого не знає, тільки молитву. Молися, може, допоможе, а ми з дєвушками погуляємо». Раптом рев німецьких літаків, розриви бомб, міліціонери почали розбігатися».\nСвященика переховували парафіяни. Влада обіцяла: «За голову отця Ковча 5 тис. крб., а тим, хто дасть йому притулок – розстріл». О.Еміліан дуже переживав за долю родини, поривався здатися до НКВД. Перемишлянець Демко, в якого кілька днів переховувався Ковч, ледве втримав пароха. Через кілька днів Перемишляни зайняли німецькі війська. Прихожани поздоровляли пароха, раділи, бо втекли комуністи.\nА потім згадували слова отця, яких не зрозуміли тоді: «Не дуже радійте, на місце одного «добродія» прийшов інший, тільки ґудзики на мундирах помінялись». Товариш сина отця Ковча Володимир Щербій, який часто бував у них, на все життя запам’ятав своє несприйняття, сумніви щодо «дивних» передбачень пароха в кінці 1941 р., у розпалі німецького успіху, що німці війну програють: «Морально упавший світ – говорив отець Ковч – котиться по похилій площині до своєї загибелі. Ви, молоді, зберігайте Бога у ваших душах, і з Його Святим Іменем ідіть проти цілого світу, коли він проти Бога».\nХоч українці і чекали німців як визволителів, на жаль, вони скоро побачили, що «новий порядок» – нова жахлива дійсність. Тернистий шлях о. Ковча за часів нацистської окупації почався несподівано скоро. За військовими у містечко увійшли відділи СС, котрі зразу ж кинулися грабувати й мордувати євреїв, не лише перемишлянських. У 1939-1941 рр. єврейське населення Перемишлян збільшилося за рахунок біженців з Польщі, хасидів-утікачів з Белза, який відійшов до зони німецької окупації.\nОтець Ковч намагається допомогти нещасним, хоч були вони іншої віри. Здавалося, з перших днів окупації в отця Ковча, як і в багатьох українців, було повно своїх клопотів. Першого липня пізно ввечері він разом з суддею Перемишлян Шкільником зголосився до командира військового підрозділу з проханням поховати помордованих енкаведистами земляків. Той дозволив похорон, як тільки фронт відсунеться за місто. Натомість призначив Михайла Шкільника посадником й вимагав негайно створити міську поліцію, винятково з українців. Як згадував М.Шкільник, молодих хлопців зразу ж знайшли. «Ми з отцем Ковчем понакладали їм синьо-жовті опаски на рукав і пустили на службу у місто…» Поза сумнівом, заслугою отця Ковча і так званої української влади було те, що у містечку не було й натяку на єврейський погром.\nСолдати вермахту, яким не було відоме розпорядження командира, одразу ж виловили поліцаїв і ледве не постріляли. Довелося отцю Ковчу вранці боронити хлопців, звертатися до штабу німецької дивізії за письмовим підтвердженням дій новоствореної української адміністрації та поліції.\nОтець Ковч у ці перші дні окупації прийняв на себе обов’язки голови повітового правління.\nНа Богослужіннях, під час похорону у проповідях остерігав парохіян перед небезпекою порушення Заповідей, мстивості, гріховності злочину проти ближнього.\nНайбільш загроженими були вчорашні сусіди – євреї. Багато з них шукали порятунку у пароха, просили охрестити їх.\nМожливо, приводом до звертання про хрещення був випадок, про який досі пам’ятають старші люди в Перемишлянах, а заговорили про нього не в Україні, а в далекій Канаді вже по війні.\nБуло це на самому початку німецької окупації. На початку липня, коли у містечку ще не було гетто, євреї зійшлися на молитву до синагоги. Есесівці без усяких видимих причин кинули до середини запалені бомби, почалася пожежа. Двері ж вони зачинили й, оточивши синагогу, нікого до неї не підпускали. Родичі й знайомі палаючих у вогні з криками прибігли до пароха. Син пароха Мирон добре запам’ятав той випадок: «Батько зірвався й побіг, я за ним, думаю: що насправді може зробити тато. Отець Ковч вбіг між юрбу біля синагоги, голосно по-німецькі наказав воякам, щоб відійшли. Ті, на диво, сіли в свої мотоцикли й поїхали. Серед вогню, несамовитих криків отець Ковч кинувся відчиняати підперті важким стовпом двері, вбіг досередини і разом з іншими став витягати напівпритомних людей, раз у раз покрикуючи: «Тікайте, хто куди може, німці зараз вернуться сюди!» Одначе того дня німці не вернулися».\nНа початку 1942 року у Перемишлянах німці створюють гетто. Багато євреїв сподівалися, що прийнявши християнство, врятуються від смерті.\nОтець Ковч розумів, що у більшості євреї приймають хрещення не з переконання, а заради фізичного існування. Він радився з навколишніми парохами-сусідами, їздив у цій справі до Митрополита Шептицького. Рідні та знайомі умовляли отця на наражати себе на небезпеку. Син Мирон, який вчився на священика в Богословській Академії, приїхавши додому, переконував батька, що хрещення не врятує євреїв. І це була правда, бо до відома і мирян, і священиків були вже доведені розпорядження німецької влади щодо євреїв, без усякої різниці, чи були вони християнами, чи юдеями. Про це красномовно свідчили і дії нацистів у Перемишлянах та околицях, Бережанах, Львові.\nЖахливі чутки спадали на бідних людей чорною хмарою, але попри все жевріла надія. Отець Ковч як слуга Божий обрав єдино можливий шлях боронити загрожених людей від сатанинського варварства. Його не розуміли, а він не розумів інших.\nКоли від поодиноких хрещень дійшло до масової катехізації і охрещення десятків і сотень, розголос був різний. Навіть деякі свої українці-патріоти мали жаль до отця. Донька отця Еміліана Анна описала свою розмову з перемишлянкою пані Сеницею.\nНаприкінці 1944 року, коли в місті вже дізналися про загибель отця Ковча у Майданеку, до неї після недільної Служби Божої підійшла пані Сениця і зі сльозами каялася: «Був час, коли їх (євреїв – Ж.К.) ще не забрали в гетто, ще вони десятками приходили на Богослужіння і я просто не витримувала, коли біля мене вклякав «бородатий», вставала і того дня не приймала Святого Причастя, а Вашому батькові робила докори щодо той авантури (скандали – Ж.К.)».\nПані розповіла, як у черговий раз, зустрівши отця біля церкви, перед самим його арештом знову протестувала проти вихрещених жидів. Отець спокійно мовчки слухав, а в той час попри церкву гестаповці нагаями гнали «жителів гетта» на розстріл. «Я сама, – вела далі пані Сениця, – хоч мало співчувала тим, хто у гетті, бо люди казали, що через жидівські доноси мордували наших людей, що через них загинули мої син і зять, не витримувала баченого і стала нервово дрижати… Отець мовчав, а за деякий час, ніби забув, про що ми говорили, каже до мене: «Чи Ви, дорога пані, бачили, як багато з тих, що їх гнали на смерть, хрестилися? А коли хоч один, хоч як тільки один з тих, що їх я охрестив, прийняв з вірою своє хрещення і в християнській вірі помре, я готовий прийняти всі ті муки, на які Ви звертали мою увагу».\nПерестороги окремих людей підсилювали зловісні чутки у місті й околицях: отець Ковч хрестить євреїв за гроші, за майно. Десь у жовтні 1941 року, згадував посадник міста Михайло Шкільник, йому стало відомо про донос місцевих фольксдойчів: отець Ковч «вихрещує жидів і тим ускладнює протижидівські акції», – і вимагають вони, щоб отець перестав вихрещувати і був покараний.\nПарох Ковч знав про це. Син Мирон ще раз просив батька не наражати себе на небезпеку. Якось, під час однієї з розмов, після довгої мовчанки отець Еміліан з глибоким сумом сказав: «Я радію з твого вибору стати священиком, але, на жаль, ти ще не розумієш свого священичого покликання, тому залиш семінарію, обери собі іншу дорогу».\nТридцятого грудня гестапівці забрали отця Ковча з дому і повезли до Львова. Там, у страшній тюрмі-катівні на вул. Лонцького, перебував парох Ковч кілька місяців. Писав рідним заспокійливі листи, просив передати деякі ритуальні речі: священичий комірець, колорадку, що ніби-то зламалася, вино для причастя.\nЧерез багато років випадково від колишніх співкамерників пароха сини й доньки дізналися про знущання, які мужньо терпів батько під час слідства.\n«Щось неймовірно важке діялося в наших серцях, – згадував один з них, – коли ми бачили, як гестапівці після тортур кидали священика, як якусь річ, а не людську істоту, в нашу камеру. Ми помагали йому сісти. На його обличчі не було видно пригнічення, якась неземна усмішка осявала його обличчя. Він потішав нас, молодих, півголосом молився за нас, за свою паству».\nАрешт батька був тяжким ударом для дітей, особливо сина Сергія, котрий заміняв отця на парафії. Багато людей, навіть Митрополит Шептицький клопоталися, щоб звільнити отця Еміліана. Як згадував посадник міста Михайло Шкільник, парафіяни сплатили понад 100% податків, додатково поставили німцям м’ясо, смалець, масло, бо окружний староста пообіцяв клопотатися у губернатора Вехтера про звільнення отця Ковча. Здавалося, в якому такому «злочині» могла звинувачувати о.Ковча німецька влада? Офіційно – у протидії «німецької справі».\nЗбереглося свідчення старенького пароха сусідньої парафії Ушковичі Максима Панасюка. Він поїхав до Львова й зголосився особисто до гестапо, де доводив безневинність отця Ковча як людини винятково шляхетної, великого гуманіста.\nГестапівці слухали, навіть з великою увагою, а потім один з них приніс до канцелярії звукозаписувач і сказав: «Слухайте уважно!». Це були уривки з проповідей отця Ковча і при хрещенні жидів, і на Службах Божих, у яких той засуджував німців за злочинства вбивств і вивіз дівчат і хлопців на примусові праці до Німеччини, розстріли безвинних заручників, де він закликав до молодих хлопців не йти на службу до німців. Гестапівці пригрозили отцю Панасюкові, що ще одне подібне прохання про звільнення отця Ковча, і він також опиниться у тюрмі на Лонцького.\nУмовою звільнення пароха була відмова хрестити жидів. Отець не погодився, заявивши, що це його обов’язок священика – уділяти Хреста всім, хто просить. У серпні 1943 року Ковча привозять до Майданека, відомого цинічним означенням нацистів: «Звідси можна вийти лише через димар крематорію».\nРодина не припиняла спроб врятувати отця Еміліана. У листах він заспокоював: «Я розумію, що ви стараєтесь про моє визволення. Але я прошу вас не робити нічого. Учора вони вбили тут 50 чоловік. Якщо я не буду тут, то хто допоможе їм перейти всі страждання? Вони б пішли у вічність з усіма своїми гріхами, й у глибокій зневірі, що допроваджує до пекла. Тепер вони йдуть на смерть з піднятими догори головами, залишаючи свої гріхи позаду себе. Так вони переходять міст вічності. Дякую Богу за Його доброту до мене. Окрім Неба, це єдине місце, де я хотів би перебувати. Тут ми всі є рівні: поляки, євреї, українці, росіяни, латиші та естонці. З усіх присутніх я є одиноким священиком. Не можу навіть уявити, що було би тут без мене. Тут я бачу Бога, який однаковий для всіх, незалежно від релігійних відмінностей, що існують між нами. Можливо, наші Церкви є різні, але у всіх них царює той же великий Всемогутній Бог. Коли я відправляю Службу Божу, всі вони моляться…»\nЗбереглися спогади підполковника Української дивізії «Галичина» Романа Долинського, який знав отця Ковча ще з часів перебування в одному загоні УГА. Випадково дізнавшись про долю Ковча, він, знехтувавши ризиком кар’єри, почав клопотатися про звільнення священика. Йому вдалося лише отримати дозвіл на побачення. Долинський ледве пізнав отця у згорбленому сивому старці, хворому і фізично вичерпаному, але з сяючими очима і лагідною усмішкою. Отець переконував полковника у силі Божого слова й допомоги. Долинський домігся, щоб отця примістили у таборовому шпиталі. Не знав він, що там не лікували, а допомагали померти.\nОтець до останнього залишався собою. В одному з останніх листів він писав: «Хіба це не благословення? Хіба це не є найвеличніший вінець, котрий Господь міг покласти на мою голову? Саме так. Дякую Богові тисячу разів на день за те, що Він послав мене сюди. Я не прошу Його про нічого більше. Не турбуйтесь та не зневіряйтеся моєю участю. Натомість радійте зі мною. Моліться за тих, хто створив цей концтабір та цю систему. Вони є одинокими, хто потребує тут молитов… Нехай Господь помилує їх».\nНевідомі ні дата смерті, ні місце поховання отця Ковча. Хоча, згідно з архівними документами концтабору, він помер 25 березня 1944 р. Ймовірно, тіло було спалено в крематорії Майданека.\nЧи згадували про отця Ковча у повоєнні роки і як згадували?\nТак, у Перемишлянах потай лише ті, нечисленні, які пережили страшну війну, не були вивезені до Сибіру, не були вбиті в криївках, арештовані і заслані в Гулаг. Пам’ять та була глибоко затаєна, заборонена. Для радянської влади Ковч був священиком знищеної Греко-Католицької Церкви, націоналістом. Євреї, яких він рятував, дуже скоро взагалі перестали бути євреями, а перетворилися на офіційну жертву – мирних радянських громадян. Потім наступило летаргійне забуття, батьки бо боялися щось розповісти дітям, а діти передавали своє незнання своїм дітям.\nПам’ятали про отця Ковча, звісно ж, його діти, колишні співв’язні з Майданека, з тюрми Лонцького, які чудом вижили, одинокі перемишлянські євреї, поляки, які не зі своєї волі опинилися за океаном. Уже в 40–60-х рр. в українських канадських газетах були опубліковані кілька спогадів. На початку 90-х років з ініціативи родичів донька пароха Анна-Марія зібрала й опрацювала різні документи, спогади про батька, написала й свої власні. У 1994 р. опубліковано документальний збірник «За Божі правди і людські права. Збірник на пошану о. Еміліана Ковча. Саскатун. Канада. 1994 р.».\nВ Україні, в Перемишлянах, отець Ковч став відомим лише з початку 90-х років. Поштовхом до ширшого оприлюднення збереженої пам’яті старших галичан був приїзд до міста його сина Сергія у 1991 році. Дуже подібний до свого батька скромний греко-католицький священик зі Словаччини відслужив по батькові панахиду на рідній землі, його пізнавали, щиро вітали.\nНині в Перемишлянах майже всі знають про отця Ковча. На місцевому цвинтарі перемишляни спорудили символічну могилу пароха. Не лише Галичина, а й уся Україна дізналася про о.Ковча – у 2001 р. Папа Іван Павло ІІ проголосив Ковча святим під час урочистої літургії у Львові.\nУ 1999 році вдячні євреї України йменували отця Ковча «Праведником України», і про це писали чи не всі газети єврейських громад.\nІменем о.Ковча названі вулиця в центрі міста Перемишлян, рондо (кільце – Ж.К.) на автостраді у польському місті Любліні, неподалік якого знаходився концтабір Майданек. Польський режисер Г. Лінковський за сценарієм греко-католицького пароха Любліна отця Степана Батруха зняв документальний фільм «Парох Майданека».\nОднак пересічним громадянам України все ще мало відомо про отця Ковча, а коли й чули, не розуміють, не усвідомлюють, що ж такого він зробив, у чому його подвиг, святість. На жаль, після довгих років примусової атеїзації релігія, душпастирство відійшли на маргінеси свідомості. Служіння ближньому – особиста справа священика, і Церква може визнавати й пишатися своїми подвижниками й мучениками. Існують і інші причини. Все ще не зібрані свідчення про таких людей як Еміліан Ковч, хоч багато їх уже втрачені безповоротно. Але живуть ще в Україні, Польщі, Ізраїлі, Канаді ті, хто пам’ятає отця. Чи не настав час осмислити, порівняти спогади і свідчення різних людей про таких, як отець Ковч? Щоб стали вони достовірним документальним джерелом спільної історії.\nЯк нині оцінювати хрещення євреїв отцем Ковчем з позицій юдаїзму? Лише один приклад. Спогади українців Михайла Шкільника, дітей отця Ковча, Володимира Щербія, Євгенії Винницької, єврейки Фаїни Ляхер зафіксували не лише факт масового хрещення євреїв, але й причетність отця Ковча до порятунку з палаючої синагоги влітку 1941 року белзького цадика Аарона Рокеаха.\nМирон Ковч запам’ятав: «Чимало жидів загинуло, але й багато врятувалося. Пізніш один з тих врятованих, Дувит Гольдман – жид Левіт, що навіть готував свого найстаршого сина на рабина – переказав батькові, що серед тих, яких він виніс з палаючої божниці (синагоги – Ж.К.), був белзький рабин, що був малого, ніби хлопчина, росту. Він, – говорив Дувит, – деякий час переховувався в Перемишлянах і лише згодом міг передати батькові подяку за цей його та інших порятунок. Дивувався батько, згадував Мирон, бо рятував, кого міг, і щойно при згадці Дувита про малого ростом рабина пригадав, що когось малого росту, ніби хлопчину, він витягнув надвір, а про переховування рабина і так було видно, що батько про це знає».\nПро переховування рабина з подробицями писав М.Шкільник. Згадував він і про глибоке пережиття рабина, син якого загинув у вогні. Фаїна Ляхер запам’ятала, що її батько знав про врятованого белзького рабина і вважав це знаком з Небес.\nУ книзі Яффи Еліаху «Бог здесь больше не живет. Хасидские истории эпохи Катастрофы», яка вийшла друком майже одночасно в Москві та Ізраїлі, є згадки про рабина Белза. Книжка має добрий науковий апарат, написану істориком (у січні 1979 року) передмову. В одній із записаних авторкою розповідей «Смерть любимого сина» також ідеться про белзького рабина. Подаю в оригіналі.\n«8 июля 1941 г. немецкие солдаты вместе с толпой украинцев сожгли знаменитую синагогу в Пшемысле в Галиции. Многих евреев схватили на улице и загнали в горящее здание. Более 40 человек освятили Божие Имя в огне горящей синагоги и умерли смертью мучеников.\nУже несколько месяцев с самого начала прибытия в Пшемысль ребе из Белза раби Аарон Рокеах ежедневно ходил молиться в эту синагогу. Когда его старший сын Мойшеле увидел пламя, вырывающееся из окон синагоги, он решил, что там находится его отец. Он выскочил на улицу и бросился к синагоге с криком: «Отец, отец, я бегу спасать тебя! Отец, я уже близко. Где ты?». Неподалеку от синагоги украинцы схватили его и бросили в пылающий огонь…».\nАвторка запису наведених спогадів Яффа Еліаху («Бог здесь больше не живет. Хасидские истории эпохи Катастрофы». М. Гешарим / Мосты культуры. 2005. С.52-57, 162-163) посилається також на «подробное жизнеописание белзского ребе в период войны. См. Моше Йехезкели. ГаЦаЛат га-раба ми Белз (Иерусалим. Йешурум 1960).\nЯкщо йдеться про белзького цадика Аарона Рокеаха та про місто Перемишль, звідки у мешканців містечка Перемишляни, українців та єврейки Фаїни Ляхер, така обізнаність з обставинами спалення синагоги? Звідки посадник міста М.Шкільник знав подробиці рятування рабина, описав його зовнішній вигляд, сум і відчай за загиблим сином? Можливо, помилка у географічних назвах? Перемишляни – Пшемисль – Перемишль? Пише ж бо авторка: «Хасидизм зародился в России…», хоча через кілька сторінок локалізує місце «в Подолии и на Волыни».\nУ документальному фільмі про пароха Майданека наведено свідчення галичанина Мейлаха Шойшета. Науковець, глибоко віруючий глава хасидської громади говорить, що єврейська громада, згідно з традиціями єврейського народу, визнає отця Еміліана Ковча Праведником. Хоч офіційно отець Еміліан Ковч не визнаний комісією Яд Вашем «Праведником народів світу». Очевидно, як серйозний, незаангажований дослідник він не лише знайомий з оприлюдненими фактами, а й оцінює поведінку людей, коли зникали кордони між гинучими євреями і християнським парохом.\nМожливо записані не всі хасидські, українські, польські історії Катастрофи? Як би там не було, історики Польщі, Ізраїлю, України можуть і повинні досліджувати такі факти, бо за ними стоять переплетення людських доль, розмиті етнічні кордони, людяність і солідарність.\nЯк би там не було, і з наукового, і з чисто людського погляду доля отця Еміліана Ковча, духівника Майданека і пароха Перемишля – яскраве свідчення перемоги добра, молитви, служіння Богові і людям над мстивістю і злом.


Іван Карпенко-Карий - «Наталка Полтавка»\nПошук по розділу сайта «Наталка Полтавка»\nВибрані театральні рецензії\nЗаписка до з’їзду сценічних діячів\nХто не знає цієї праматері малоруського народного театру?\n80 літ «Наталку» грають на сцені, 80 літ вона молода, приятна і мила серцеві кожного освіченого і неосвіченого слухача…\nВ цім році Полтава буде празникувать столітній ювілей славного і незабутнього першого малоруського поета Івана Петровича Котляревського, автора «Наталки Полтавки», до речі, Полтава поставить йому пам’ятник – і не забудеться ім’я першого народного поета вовіки!\nЗ поводу такого великого свята захотілося й мені побалакать з земляками, поділитися з ними всім тим, що вдячне синове серце почуває до батька нашої української драми.\nЗгадки блискавкою прудкою проносяться перед моїми очима, в пам’яті виростають давні враження, що зоставили там навіки глибокі борозни, котрими і тепер ходжу, орючи ниву народного театру своїм поганеньким плугиком.\nЧи ж зумію я все те висловить, що хотілось би сказать, – не знаю, а все-таки не можу спинить бажання поділитися з земляками своїми думками.\n80 літ!.. Мало не століття «Наталку» виставляють на сцені і любителі, і актори; я сам 33 роки слухаю «Наталку» на сцені і навіть належу до виконавців одного з дійових людей цієї славної п’єси – возного, то як же я можу промовчати, щоб не сказать кілька слів в такий час, коли вдячна полтавська громада святкує столітній ювілей першого малоруського драматурга.\nБагато води утекло в море забуття; в протяг такого довгого часу тисячі драматичних п’єс спочивають вічним сном, забуті навіки, а «Наталку» вивчили напам’ять мало не всі слухачі, і часто мені приходилось чуть, як в театрі, перше ніж актор скаже слова із своєї ролі, хто-небудь нервово йому проказує далі, ніби суфлірує!..\nЗдавалось би й «Наталці» пора спочить, а вона невгамовно лунає на сцені дивно милими піснями і буде лунать довго, довго, бо вона ще жде свого настоящого слухача – селянина, для котрого й написана…\n«Наталку» знає поки горожанин, а селянин не знає навіть і що то за театр, як не знав цього 80 літ назад виборний, котрий питає бувалого Петра: «Де, в театрі? Що ж то таке: город чи містечко?..»\nАле буде час, коли й селяни знатимуть театр, знатимуть «Наталку», і час той ми повинні приспішити, змагаючись зо всієї сили, щоб заснувать народні аудиторії-театри хоч по містечках та по великих селах. Такі аудиторії-театри були б найкращими пам’ятниками як І. П. Котляревському, так і тій інтелігенції, котра в основу свого життя на землі положить любов до народу і працю задля народної освіти!\nГород давно знає «Наталку».\nДалеко ще до заснування М. Л. Кропивницьким сучасного малоруського театру, «Наталка» гралась мало не в кожній трупі. Актори звали «Наталку» «кормилицею», особливо на Україні.\nТрупа Жураховського і Молотковського, що грала на Україні в 50-х роках, найбільше сприяла популярності «Наталки» серед громади. Трупа ця мала гарних малоруських акторів, і, крім «Наталки», вона виставляла п’єси Ващенка-Захарченка і Квітки-Основ’яненка. Деяких акторів із трупи Жураховського та Молотковського я знав тоді, як вони розійшлися по інших трупах і там впливали на часті вистави цієї славної п’єси. Так стали грать «Наталку» в кожній трупі, бо скрізь вона вабила до театру слухача і давала антрепренерам добру користь.\nСлава «Наталки» з кожним роком росла!\nРідко в якій трупі не було одного-двох акторів, котрі б не грали возного або виборного. Решта сяка-така. І от, як тільки зборів нема, а це бувало і буває частенько, антрепренер починає вишукувать в своїй трупі возного чи виборного, або хоч і одну Наталку, аби поставити цю славну п’єсу, щоб хоч збор взять… Поставить «Наталку» – і повний збор! Поганенько грали, нігде правди діть, а люди охоче йшли в театр слухать любиму народну п’єсу – і задовольнялись. Тепер, коли народився справжній малоруський театр, громада стала таки вередливенька і часто перебендює: і те не так, і те не до речі… а в ті давні часи людям радісно було слухать утвір помимо виконання.\nСеред всіх відомих мені акторів тих часів найкращими виконавцями були: Лютостанський, Лавров, Матковський, Михайловський, Ольшанський, Дрейсих (був ще знаменитий Соляник, але я цього не бачив). Наталка – зосталась у моїй пам’яті тільки Янковська, а Терпилиха – Данилова. Таких Терпилих, як Данилова, я не бачив і досі. Не можна забуть ніколи, яке вона робила враження піснею: «Ой дочко, дочко…», і сама Данилова стара, і голос у неї старий та жалібний-жалібний!.. Забудеш, що це Данилова, думаєш, що й справді Наталчина мати Терпилиха, і сльози покотяться з очей… На превеликий жаль, ці актори ніколи не грали разом в одній трупі, вони були розкидані, і повного ансамблю «Наталка» ніколи не мала. Або один возний гарний, або виборний, або така Терпилиха, як Данилова, Наталка ж часто не знала й мови, аби голос… І не дивлячись на брак ансамблю, коли виставляли «Наталку» – театр був повний.\n«Наталку» часто грали любителі і дуже гарно; часто з кращим ансамблем, ніж справжні актори.\nВ 60-х годах на масляній в Єлисаветі «Наталка» виставлена була в залі дворянського собранія шість раз: три рази вдень і три рази увечері, при повнісіньких зборах. В пам’яті моїй ясно стоять, як живі: Терпилиха – Тарнавська, Наталка – Безродецька, Петро – Новицький, виборний – Тарнавський, возний – Островерхий (з Полтави), а Миколу забув, хто грав, – мабуть, поганенько, то через те й забув. Мені казали тоді, що Островерхий найкращий возний, що возного він грав, удаючи зовсім славного полтавського возного Старицького: поважно, сановито, без робленого комізму, добродушно й вельми симпатично. І справді Островерхий – возний і Тарнавський – виборний, робили велике враження. Удень грали «для прислуги». Так було сказано і на афіші. Панів тоді в город з’їхалось багато на так звані «ресурси», а прислуги у них було в ті часи теж дуже-дуже багато. На вечірню виставу я не зміг попасти: одно – дорого (ложа – 25 руб., а крісла – дешевше 2 руб. не було), а друге – білети були продані на всі три спектаклі! А вдень ціна [квитка] стояла – 25 копійок. От на цих-то дешевих виставах і я був, і бачив своїми очима, який вплив «Наталка» робила на простий народ: і радість, і горе, і сльози Наталки були горем, сльозами і радістю всієї зали, котра була набита панською прислугою.\nЯку б користь театр зробив на селі!.. Але не скоро те буде, щоб село мало спроможність бачити «Наталку».\nВ городі все є, щоб розважить чоловіка, щоб дать йому силу легше щоденно працювати, дать яке-небудь моральне задоволення. На селі ж панує тьма і ніяких веселощів, радощів, розваг нема. Сум якийсь обгортає душу в селі, невимовно боляче пече серце, дивлячись на сіру братію, що від ранньої до вечірньої зорі працює, не маючи жодної утіхи. Театр на селі пом’якшив би суворе життя, дав би радості серед тієї тяжкої праці, від котрої німіють руки, черствіють серця! Велику заслугу перед народом буде мать те земство, котре заснує аудиторії-театри!\nКонечно, знайдуться в громаді люди, котрі скажуть, що народ не зрозуміє театра і що ця розвага йому не буде до вподоби; взагалі скажуть, що це – примха!..\nЩо й казать!\nІ школа – примха, і добра одежа – примха, і м’ясо – примха, примха й пшеничний хліб, примха і чай, і кофе… без цієї примхи обходяться селяни, – це все їм, певно, не до вподоби – ну, то, звичайно, що вони обійдуться і без аудиторії-театра!..\n«Наталку» грали все частіше і частіше.\nЗвичайно, що ні любителі, ні поодинокі актори в різних трупах не могли дать такого ансамблю, яким сяяла славна трупа М. П. Старицького вже у 80-х годах! М. К. Садовська – вічна їй пам’ять – Наталка. Кращої не було й нема; знамениті нині артисти-художники: Кропивницький – виборний; Саксаганський – возний; Садовський – бурлака Микола – задовольняли самих суворих критиків. Садовський витворив Миколу-бурлаку в реальний тип, поставив його нарівні з возним і виборним і дав такий викінчений зразок, по котрому нині всі сучасні актори грають. Петра найкраще виспівував Мова.\nВ 1886 році ця трупа, будучи вже під орудою М. Л. Кропивницького, грала 3 місяці в Петербурзі і мала там надзвичайний поспіх: «Наталка Полтавка» пройшла в Петербурзі двадцять раз!\nНа кожну виставу «Наталки Полтавки» така сила людей приходила, що в Кононівськім залі, де давала вистави малоруська трупа, не могли міститися – не ставало білетів!\nСтолична громада, що бачила найкращі класичні утвори цілого світу, так само як і провінціальна громада, була зачарована…\n«Ой як болить моє серце»,\nА сльози не ллються», –\nлунає спів Наталки в Кононівськім залі, визиваючи зо дна душі симпатії і у старого дідугана, пригадуючи йому молодії літа, і у молодого парубка, і у молодої дівчини, на котрих свіжим молодим подихом щирого кохання віє від Наталки і пробуджує в душах їх довічну правду духовної краси.\nТужить Наталка за милою дружиною, що з нею її розлучила бідність коханця та погорда багатого перше батька. З покірністю і усмішкою на устах працює, трудами рук своїх годує стару матір в бідності і чотири годи жде свого коханого Петра. Наталка відказує всім женихам, навіть панові возному «одрізала так, що вдруге не пристане». Добра, розумна, не спесива, чиста, як херувим, в надії на бога, що він її не оставить, Наталка жде того, хто один владіє її душею!\nЛиха година спобігла голубку…\nГолуба нема чотири годи, нема про нього й вісточки, а мати тужить, а мати вбивається, що дочка не хоче йти заміж, що вона стара піде в могилу і не сподобить їй бог побачить єдиную дитину, єдиную утіху в законі божім в оточенню дітками-онуками…\nПід впливом материних сліз і докорів голубка схиляє свою головоньку і згоджується йти заміж за пана возного.\nЩоб осушить материні сльози і дать старій спокій, Наталка приносить себе в жертву! Вона просить бога помогти їй забуть Петра і повернути її серце до пана возного, бо без цього вона пропаща навіки!\nНиє дівоче серце і виливає свою журбу-тугу в пісні, взиваючи: «Прийди, милий, подивися, яку терплю муку», – і тяжкий стогін виривається з наболілої душі вигуком: «За нелюбом коли буду, то мушу пропасти!» Риданнями глушить вона той моральний примус, який робить над її душею обстановка життя!\nНаталка засватана за пана возного.\nНародні звички міцними кайданами вже закували Наталку навіки: вона подала рушники…\nВ цей мент вертається Петро.\nІ тут Наталчина душевна краса засяяла ясним промінням, ціломудрене її серце воскресло, воно повне кохання до Петра, краса чистої дівочої душі могутньо себе показує: «А я навіки твоя!» – говорить Наталка Петрові.\nНаталка сміливо, без вагання, виступає на боротьбу з звичаями, на боротьбу з матір’ю і з поважним багатим паном, своїм женихом, – возним! І чуєш всім своїм серцем, що тепер вона порве найміцніші кайдани, що дух її не потерпить ані хвилини примусу. «Навіки одрікаюсь від Петра і за возним ніколи не буду», – становчо говорить Наталка.\nВсі замовкли. Всі певні, що так і буде, як вона сказала…\nПід впливом такої моральної сили жених її возний, будучи з природи добрим і розумним, не хоче силувать Наталку йти за нього і відступається від своїх прав.\nНаталка йде заміж за Петра! Всі раді, що так скінчилось, і душами своїми зливаються з радістю Наталки і Петра.\nЩо недобре замишляють,\nА полтавці добре скачуть\nІ на зло другим гуляють!\nГримить посліднім акордом пісня, і заслона впала.\nСтолична громада в двадцятий раз слухала Наталку, любувалася нею і винесла з театру, в двадцятий раз, те саме переконання, яке 80 літ виносить з театру провінціальна громада: що то за краса єсть щире серце української дівчини!\nБагато є людей, що дивляться на «Наталку», як на сентиментальну штуку. Може, воно й так, може, вік і черствість людська, що виростає з кожним роком, вбачають тут сентиментальність – може. Але то все не поменшає краси дівочої душі Наталки, котра 80 літ чарує і буде чарувати навіть черстві душі чоловічі, помимо їх волі.\nВ чім же ця сила п’єси, в чім її чаруюча душу краса?\nВ простоті, в правді і найголовніше – в любові автора до свого народу, в любові, котра із серця Івана Петровича Котляревського перейшла на його утвір!\nНе звисока дивиться Іван Петрович на свій народ, не висміює його, а стоїть поруч з ним і, як художник злившись в єдину плоть з народом, дає високий художній утвір, зразок народної поезії в драматичній формі!\nМир праху твоєму, народолюбець! Не забудуть тебе вовіки вдячні українці! Пройде ще сторіччя, і наші правнуки поставлять тобі в Полтаві кращий пам’ятник, ніж той, на який ми спромоглися!..\nХутір Надежда. 18 марта 1898 г.\nВперше опубліковано з деякими змінами в «Літературному збірнику на спомин О. Кониського», К., 1903.\nСтаття призначалася для збірника пам’яті І. П. Котляревського, що мав вийти в 1898 р., але був надрукований лише 1904 р. Замість статті у збірнику вміщена драма І. Карпенка-Карого «Гандзя».\nВ жовтні 1904 р. полтавський видавець Г. І. Маркевич звернувся до І. Карпенка-Карого з листом, в якому просив дозволу подати статтю «Наталка Полтавка» у виданні творів І. П. Котляревського і одержав його згоду.\nЗгадане видання вийшло вже після смерті І. Карпенка-Карого, в 1909 р., під назвою «Наталка Полтавка», українська опера на 2 дії і 3 одміни, з споминками Ів. Тобілевича, з портретом І. Котляревського і малюнками пам’ятника та горельєфів. Полтава, вид. Г. Маркевича, 55 стор.\nСтаттю «Наталка Полтавка» друкуємо за автографом, що зберігається в архіві родини Тобілевичів. Автограф підписано: «Іван Тобілевич. Хутір Надежда. 18 марта 1898 г.».\nПодається за виданням: Карпенко-Карий І. Твори в 3 тт. – К.: Держ. вид. художньої літератури, 1960 р., т. 3, с. 173 – 179.\nІван Карпенко-Карий – «Наталка Полтавка»\nМодифіковано : 8.04.2021


Польща оштрафувала Росію на рекордну суму за "Північний потік-2"\nГоловна Новини Світ Росія Польща оштрафувала Росію на рекордну суму за "Північний потік-2"\nПольща оштрафувала Росію на рекордну суму за "Північний потік-2"\nРаніше німецький Бундестаг планував пом'якшити газову директиву Євросоюзу щодо трубопроводу "Північний потік-2"\n8 листопада 2019, 21:55 2080\nУ п'ятницю, 8 листопада, антимонопольний комітет Польщі оголосив штраф російської компанії "Газпром" і ще ряду організацій, які будують "Північний потік-2". Про це пише Biznesalert.\nЯк відомо, справу проти "Газпрому" і ще 5 міжнародних організацій, які займаються будівництвом трубопроводу "Північний потік-2", було відкрито Антимонопольним комітетом Польщі ще в травні 2018 року. Варто відзначити, що польський антимонопольний регулятор оголосив "найвищий штраф у своїй історії".\nРаніше німецький Бундестаг планував пом'якшити газову директиву Євросоюзу щодо трубопроводу "Північний потік-2". Але під час голосування 7 листопада Бундестаг провалив законопроект. Ідею пом'якшення директиви підтримали 133 депутати з 355 необхідних.\nУ свою чергу заступник міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства Тарас Качка заявив, що незважаючи на дії уряду Німеччини, Україна, Польща, а також країни Балтії знайдуть спосіб заблокувати будівництво "Північного потоку-2".\nЯк раніше повідомляло видання "Коментарі", Польща оштрафувала французьку енергокомпанію за зв'язки з "Газпромом". Французька компанія Engie Energy, яка входить у п'ятірку європейських країн, що фінансують будівництво газопроводу "Північний потік-2", отримала штраф від Антимонопольного комітету Польщі. Розмір штрафу склав 40 млн євро.


Як встановити SSD диск в MacBook Pro?\nКорисні поради на всі випадки життя » Дім і затишок » Як встановити SSD диск в MacBook Pro?\nЖорсткі диски в комп'ютерах вже давно стали тим шийкою пляшки, яка гальмує роботу всіх інших високопродуктивних компонентів. Особливо це помітно в ноутбуках які, як правило, встановлюються самі повільні жорсткі диски з частотою обертання шпинделя 5400 об/хв. Рятувальним колом у вирішенні цієї проблеми стало використання напівпровідникових накопичувачів, що працюють за принципом Flash-пам'яті, SSD дисків. З масовою доступність подібних пристроїв користувачі відразу ж зацікавилися питанням, як встановити SSD диск в ноутбук в принципі і в MacBook Pro?\nДля початку - трохи про самих дисках. SSD (по-англійськи Solid State Drive) в перекладі означає твердотільний накпопитель. Вигідно відрізняються від всіх сучасних жорстких магнітних дисків насамперед дуже високою швидкістю читання і запису, що значно підвищує швидкодію комп'ютера. І це не єдина їх перевага. До переваг SSD диски можна віднести наступне:\nвідсутність рухомих механічних частин;\nпідвищену стійкість до механічних впливів (струсів, ударів, вібрацій);\nабсолютну безшумність під час роботи;\nвисокий потенціал швидкостей читання і запису, який поки що обмежений можливостями застосовуваного інтерфейсу (SATA I - 15 Гб/с, SATA II - 30 Гб/с та SATA III - 60 Гб/с).\nНе обійшлося і без недоліків, причому досить істотні. Вони полягають в наступному:\nвикористовується SSD-дисках flash-пам'ять має обмежене число циклів перезапису інформації в комірки пам'яті, що змушує користувачів спеціальним чином налаштовувати комп'ютери для роботи з даними дисками, щоб продовжити їх ресурс;\nшвидкість роботи SSD-дисків не постійна і істотно знижується, якщо диск заповнюється інформацією більш ніж на 70-80 відсотків від загальної ємності;\nдиски даного типу істотно дорожче звичайних жорстких дисків при меншому обсязі;\nSSD диски поки не можуть наблизитися по надійності до накопичувачів інформації на магнітних дисках, що обумовлює необхідність обов'язкового резервного копіювання інформації.\nАле, достоїнства, переваги, недоліки-недоліками, а комп'ютери за встановлення подібних дисків, дійсно змінюються. Підвищується швидкість завантаження операційної системи, знижується швидкість запуску «важких» програм і працювати за комп'ютером стає дуже приємно. Тому, всі, хто чув про переваги даних дисків, прагнуть їх придбати і встановити на свої комп'ютери або ноутбуки.\nПроцес установки SSD диска в MacBook Pro.\nДля того щоб провести заміну диска в MacBook Pro з інструментів нам потрібні:\nХрестова викрутка (розмір 0).\nХрестова викрутка (розмір 2).\nВикрутка зірочка TORX (T6).\nЯкщо у вас не працює вбудована система резервного копіювання інформації Time Machine, з якої після заміни жорсткого диска дуже зручно відновити всю інформацію, то попередньо потрібно клонувати жорсткий диск. Зробити це можна за допомогою зовнішнього USB-кишені для диска і програми Carbon Copy Cloner. Після цього приступаємо до самої заміні.\nВимикаємо ноутбук і відключаємо від нього провід живлення (якщо підключений) і всі інші проводи.\nПеревертаємо ноутбук логотипом вниз і відкручуємо маленької хрестової викруткою десять гвинтів кріплення нижньої кришки. Знімаємо кришку і відкладаємо в сторону. Ось так виглядає MacBook Pro зі знятою задньою кришкою. У правому нижньому кутку знаходиться жорсткий диск, який нам доведеться замінити.\nЗнімаємо з себе можливий статичний заряд, доторкнувшись до будь металевий частини алюмінієвого корпусу ноутбука.\nВідключаємо фішку подачі живлення на материнську плату від акумуляторної батареї.\nВідкручуємо хрестової викруткою розміром №2 два гвинти кріплення фіксує жорсткий диск пластини і відкладаємо її в бік.\nПіднімаємо диск, потягнувши за дбайливо приклеєний для цих цілей ярличок. Не відводьте диск сильно, щоб не пошкодити шлейф, який підходить до диска.\nВід'єднуємо штекер шлейфу від диска і витягаємо сам диск.\nВикручуємо з торців диска чотири гвинти викруткою Torx T6.\nДаними гвинтами диск спирається в корпусі ноутбука на спеціальні амортизатори, які гасять коливання і шум від працюючого в ноутбуці диска.\nПереклеиваем на новий диск ярличок, за який підвосмся диск. Він самоклеючий і ще може стати в нагоді для наступних замін дисків.\nВкручуємо чотири опорних гвинтика в новий диск (ті, що були викручені п.8).\nПідключаємо диск до штекеру шлейфу SATA.\nВстановлюємо диск в його посадочне місце і фіксуємо його притискною пластиною, закручуючи в ній два гвинти.\nПідключаємо штекер живлення материнської плати.\nВстановлюємо на місце задню кришку і закручуємо її десять кріпильних гвинтів.\nФорматуємо новий жорсткий диск за допомогою дискової утиліти, яка знаходиться на восстанавливающем систему DVD (він додавався до ноутбука разом з настановним диском), встановлюємо операційну систему і завантажуємо резервну копію даних з Time Maсhine.\nТаким чином, заміна жорсткого диска в MacBook Pro не сильно складніше збільшення обсягу оперативної пам'яті в ньому ж. Для наочності всього процесу докладаємо відео, що демонструє всі описані вище кроки.


Творча робота № 2: "Створювання та опрацювання таблиці, яка є журналом оцінювання успішності учнів класу" — Гипермаркет знаний\nТворча робота № 2: "Створювання та опрацювання таблиці, яка є журналом оцінювання успішності учнів класу"\nГіпермаркет Знань>>Інформатика>>Інформатика 7 клас>>Інформатика: Творча робота № 2: "Створювання та опрацювання таблиці, яка є журналом оцінювання успішності учнів класу"\nКожна сторінка класного журналу - це таблиця, де в стовпцях позначають дати уроків, а рядки слугують для запису даних про успішність учнів. На перетині рядків і стовпців утворюються клітинки таблиці, де можуть бути розміщені дані різноманітних типів: текст, числа або малюнки. Такі таблиці використовуються, наприклад, в Інтернет-магазинах для представлення інформації про товари. Вони містять текст - назву товару, малюнок - фотографію товару, числа -кількість товару.\n- уставляти чи видаляти рядки, стовпці та клітинки;\n- розділяти одну клітинку, стовпець чи рядок на кілька; об'єднувати сусідні клітинки, стовпці чи рядки\nКористуючись ціею методою виконай творчу роботу № 2: "Створювання та опрацювання таблиці, яка є журналом оцінювання успішності учнів класу".\nА також, додаткові завдання:\n1.Створіть таблицю для внесення розкладу уроків, домашніх завдань та оцінок. Застосуйте різне форматування таблиці: вирівнювання, межі, фон клітинок, шрифт тощо.\n2. Створіть таблицю з інформацією про товар книжкового Інтернет-магазину. Використайте об'єднання, розбивку, заливку відповідних клітинок таблиці та вибір потрібних шрифтів. Скористайтесь поданим зразком.\n3. Створіть свою візитну картку.\n4. За рішенням УЕФА Чемпіонат Європи з футболу 2012 року відбудеться в Україні та Польщі. Створіть та заповніть таблицю.\nконспект уроку і опорний каркас                      ї\nИсточник — «http://edufuture.biz/index.php?title=%D0%A2%D0%B2%D0%BE%D1%80%D1%87%D0%B0_%D1%80%D0%BE%D0%B1%D0%BE%D1%82%D0%B0_%E2%84%96_2:_%22%D0%A1%D1%82%D0%B2%D0%BE%D1%80%D1%8E%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%BD%D1%8F_%D1%82%D0%B0_%D0%BE%D0%BF%D1%80%D0%B0%D1%86%D1%8E%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%BD%D1%8F_%D1%82%D0%B0%D0%B1%D0%BB%D0%B8%D1%86%D1%96,_%D1%8F%D0%BA%D0%B0_%D1%94_%D0%B6%D1%83%D1%80%D0%BD%D0%B0%D0%BB%D0%BE%D0%BC_%D0%BE%D1%86%D1%96%D0%BD%D1%8E%D0%B2%D0%B0%D0%BD%D0%BD%D1%8F_%D1%83%D1%81%D0%BF%D1%96%D1%88%D0%BD%D0%BE%D1%81%D1%82%D1%96_%D1%83%D1%87%D0%BD%D1%96%D0%B2_%D0%BA%D0%BB%D0%B0%D1%81%D1%83%22»


Карантин в школах Полтави продовжено по 3 березня включно\n26.02.2007, 16:02 Просмотров: 1 290\nКарантин у школах Полтави продовжено по 3 березня включно. Таке рішення прийняв виконком міської ради у зв’язку з тим, що за тиждень рівень захворюваності серед дітей на грип та вірусні респіраторні інфекції суттєво не зменшився і епідемічна ситуація залишається складною. Тому, на думку фахівців, подібні упереджувальні заходи необхідні. За даними міської СЕС рівень захворюваності серед школярів станом на 22 лютого становив 336,3 на 10 тисяч учнів.\nКарантин у школах Полтави продовжено по 3 березня включно. Таке рішення прийняв виконком міської ради у зв’язку з тим, що за тиждень рівень захворюваності серед дітей на грип та вірусні респіраторні інфекції суттєво не зменшився і епідемічна ситуація залишається складною. Тому, на думку фахівців, подібні упереджувальні заходи необхідні. За даними міської СЕС рівень захворюваності серед школярів станом на 22 лютого становив 336,3 на 10 тисяч учнів. Протягом тижня рівень захворюваності школярів знизився лише на 15 відсотків і залишається вищим порогового на 32,2 відсотка. Рівень захворюваності серед дорослих дорівнює 148,5 на 10 тисяч населення. при пороговому 124,9. За багаторічними даними дев’ятий тиждень року по місту традиційно є піковим з захворюваності на грип та гострі респіраторні інфекції. --------------------Автор-прес-служба мерії Полтави


Хвороба економіки Росії прогресує (світова преса)\n17 Січень 2019, Київ 08:25\n10 Травень 2016, 17:34\n«Навіть якщо ціни на нафту підскочать – це навряд врятує російську економіку»\nНавіть якщо ціни на нафту підскочать, це навряд чи врятує російську економіку, вважають у Project Syndicate. Про українських «матерів-героїнь» та День матері писав американський тижневик Newsweek. Україна небагато отримує зиску з двосторонньої зони вільної торгівлі, вважають у The New York Times.\nУ російської економіки сумні перспективи, вважають в організації Project Syndicate. Торік падіння ВВП цієї країни було на рівні 3.7%, цього року ситуація не покращиться. Спроби Кремля диверсифікувати економіку переважно провалились. А внутрішні і зовнішні інвестиції «зменшуються на очах».\n«За такої ситуації високих цін на енергоносії чи скасування санкцій навряд чи вистачило б, щоб оживити вмираючу економіку Росії», – йдеться в матеріалі.\nЩе однією «слабкою ланкою» сайт називає підконтрольність крупних корпорацій напряму президенту Володимиру Путіну. Їм бракує прозорості й самостійності в ухваленні рішень. Як наслідок, підтримання такої державної системи коштує бізнес-гігантам значних статків і заважає розвиватись.\nНебажання щось змінювати в цій ситуації пояснюється тим, що рейтинг Путіна досить високий. Утім, це може швидко змінитись, прогнозують у Project Syndicate. Навіть сам Путін передчуває колапс економіки: він створив Національну гвардію, яка налічує 400 тисяч військових, які є насправді професійними тілоохоронцями. Експерти не вірять у те, що Кремль змінить свій курс, тож прогнозують, що хвороба російської економіки лише прогресуватиме.\n«ВВП китайської провінції Ґуандун перевищив ВВП Росії»\nВ Україні на 1085 «матерів-героїнь» стало більше, і про це написав впливовий американський тижневик Newsweek. Мова йде про указ президента Петра Порошенка, приурочений до Дня матері, 8 травня. «Мати-героїня» – це жінка, що виховала до 8-річного чи старшого віку п’ять або більше дітей, створивши для них належні умови. Більшість таких жінок в Україні походять із західної частини держави.\nЦю щорічну нагороду започаткували відразу після Другої світової війни, аби стимулювати населення народжувати більше й компенсувати втрати на фронті. Україна ж «оживила» цю традицію у 2004 році. Парламентарі з інших пострадянських країн (як то Росія) постійно вимагали від своїх урядів аналогічного кроку.\nПрогрес України за результатами дії двосторонньої зони вільної торгівлі сумнівний, вважають у The New York Times. Наприклад, на фабриці у Західній Україні виробляють вигнуті палиці для хокею та лижі. Австрійський власник фірми платить працівникам трошки більше ніж 300 доларів на місяць – одну восьму частину зарплати, яку міг би отримувати кваліфікований робітник у Західній Європі.\nДо того ж, митні витрати власника ще й зменшились після того, як почала діяти двостороння зона вільної торгівлі. Однак навіть за таких умов українські працівники радіють можливості заробити 300 доларів на місяць.Інвестори ж часто використовують такі підприємства, щоб заробити, не надто дбаючи про розвиток української економіки чи рівень заробітку людей, пише The New York Times.


Засіб для видалення кавових масел Coffeein Clean Detergent для автоматичних професійних кавових машин та суперавтоматів (таблетки 1,6г) 170г. Склад: сода кальцинована, перкарбонат натрію більше 30% діоксид кремнію, лимонна кислота, комплексоутворювачі, інгібітор корозії, ензими, емульгатор, силіконова емульсія меньше 5%. Умови зберігання: зберігати за температури від 5°C до 25°C - 24 місяці. Зберігати у сухому, недоступному для дітей місці, подалі від сонячних променів, джерел випромінювання тепла. Виробник: ТОВ Кофеїн Україна. Країна виробництва: Україна. Адреса виробничих потужностей: 18028, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Сурікова 4. ТУ У 20.4-42629384-001:2018. Вміст ГМО: Не містить вказаної речовини. Застереження: Зберігати у недоступних місцях для дітей та подалі від харчових продуктів. При потраплянні в очі або на шкіру, ретельно промити водою та звернутися до лікаря. Виробник не рекомендує використовувати засіб після закінчення терміну придатності, це може привести до зниження його властивостей. Виробник не несе відповідальності за користування засобом після закінчення терміну придатності. Спосіб використання (застосування): Помістіть таблетку для видалення кавових масел у порожне відділення для меленої кави або у спеціальне відділення для миючих таблеток . Натисніть кнопку приготування кави об`ємом 100ml або активуйте функцію очищення від кавових масел. Коли половина очікуваного об`єму напою буде приготована, вимкніть кавоварку та залиште на 15 хвилин для повного розчинення таблетки. Увімкніть кавоварку і продовжуйте процес приготування напою з меленої кави. Після завершення процесу промийте ретельно групу заварювання проточною водою. Повторіть процес приготування напою з меленої кави двічі без використання мийного засобу та меленої кави. Підходить для очищення всіх типів кавового обладнання, холдерів тощо. Маса нетто: 170 г |Зображення товарів на фото, що розміщені на цьому ресурсі, можуть відрізнятися від товарів, що знаходяться у продажу у ТЦ МЕТРО.


казбет продам будинок купити\nбудинок 160м2 Казбет\nГоловна Будинки Продаж Будинки в Черкасах будинок 160м2 Казбет\nПродається добротний будинок на Казбеті (бульвар Шевченка) у чудовому житловому стані, з цегли (1-й поверх) та піноблоків Aeroc (2-й поверх та мансарда). Будинок повністю утеплений пінопластом, у всіх вікнах 2-камерні склопакети.\nЗагальна площа – 160 м2 плюс мансарда вільного планування 40м2 із підведеним водопроводом, каналізацією, електрикою.\nУ будинку 6 окремих спалень, вітальня, кабінет, вбиральня, 2 кухні, 3 санвузли, 2 входи та 2 передпокій, льох, сарай, ангар для велосипедів. З 2-го поверху вихід у горищне госпприміщення. Подробиці - на схемах планувань та фотографіях.\nз оформленим тарифом "Електроопалення" та лічильником "день-ніч", заземлення, добротне проведення - мідь (перетин від 1.5 до 6 мм2)\nТеплові насоси (спліт-системи) інверторного типу (5 шт) та керамічні нагрівачі.\nГаряче водопостачання – від 2 електричних бойлерів, є розведення під установку третього.\nВитрата електроенергії в зимовий період (опалення, гаряча вода, кухня) сім'єю з 7 осіб у найхолоднішу зиму не перевищувала 2400 грн (за тарифами з 2016 року)\nВода – міський водопровід, повністю пластик.\nКаналізація - центральна міська, повністю пластик.\nІнтернет – 100 мбіт/с, 3-канальний оптоволоконний кабель заведено в будинок. По будинку розведення (кручена пара) на 3 wi-fi точки.\nТелебачення – супутникове.\nДілянка 6,5 соток, є кадастровий номер, земля приватизована. Є можливість докупити ще кілька соток у сусіда. Двір упорядкований тротуарною плиткою, комфортна зона відпочинку та зона барбекю, є фруктові дерева, виноград, смородина, аґрус, город та багато квітів.\nЗручне розташування домоволодіння всередині кварталу, але з виходом/виїздом на бульвар Шевченка.\nІнфраструктура: у кроковій доступності (до 1 км): 4 супермаркети, 3 аптеки, 2 магазини будматеріалів, 2 школи, дитячий садок, пляж, університет, парк "Сосновий бір" (колишній "Ювілейний). Плюс у безпосередній близькості - 1 продовольчий магазин та зупинка міського транспорту (автобус, тролейбус).\n097 261 81 53


haikyuu trivia-kageyama tobio\nТРАВІЯ ХАЙКЮ. книга фактів та випадкових речей про хайкюу !! Я не володію Хайк'ю! або персонажів, все це належить Харуїчі Фурудату\n#аніме #асахі #даїчі #енношита #факти #хайкюу #хайкіуфакти #хіната #iwaizumi #кагеяма #карасуно #кенма #манга #нішіноя #oikawa #сугавара #танака #цукісіма #ячі #ямагучі\n5.8K 212 170 автор TOBIYO\nвід ТОО Дотримуйтесь Поділитися\nВИСОКА: 180,6 см Квітень\n181,9 см Листопад\nВага: 66,3 кг\nНАРОДЖЕННЯ: 22 грудня\nзроблено для носіння пелюшок\nСЕЙЮУ: Каїто Ісікава\n1 Його улюблена їжа - свиняче каррі з яйцем зверху.\n2 Оскільки він народився в Японії і на північчі, якщо він народився до 11 ранку, він - Стрілець; якщо він народився після 11 ранку, він - Козеріг.\n3 Поточна стурбованість Кагеяма полягає в тому, що він отримує відчуття, що тварини його не люблять.\n4 Кагейама займається волейболом з другого курсу в початковій школі Акіяма.\n5 Kageyama одягає темно-сірі гімнастичні туфлі з чорними та світло-сірими акцентами.\n6 Kageyama часто купує кефір Gungun у торгових автоматів у Карасуно Хай.\n7 Псевдонім 'Король двору' дав Кагеяма товаришам по команді в Китагава Даїчі, що означає 'егоїстичний, тиранічний диктатор. '\n8 З Кагеямою говорили про приєднання до Аобайосая тренером Іріхатою, але він обрав замість нього Карасуно.\n9 Найвідоміший і найвищий хід Кагєяма - це його вміння точно визначати траєкторію кульок, перш ніж він її встановлює.\n10 Блокування також є одним із сильних моментів Кагеяма.\n11 Кагейама до сих пір був відомий своїм прізвиськом і сильною службою, але не своїм киданням. Його партнерство з Хінатою вперше хтось бачив його повноцінні здібності як сетер.\n12 Багато хто з гравців і тренерів префектур Кагеяму також вважають приголомшливим видовищем і абсолютним генієм.\n13 Кагейама розлючується на прізвисько 'Король'.\n14 У Kageyama завжди є серйозне вираження на обличчі, навіть коли він намагається визначитися з ароматом йогурту у торгового автомата.\n15 Хоча він цього і не показує, Кагеяма Тобіо сильно постраждав від відмови своїх товаришів по команді\n16 Кагеяма зазвичай купує коробку з молоком або йогуртом під час обіду.\nПавук лілія квітка значення\n17 Кагеяма - наймолодший член команди.\n18 Він стверджує, що має слабку пам’ять, коли мова йде про англійську лексику, але коли Даїчі його перевірили на тактичні сигнали, він зміг швидко відповісти на них і виявив, що на запам'ятовування цього знадобилося ледь день. Це показує, що він має чудову пам’ять, але не вистачає мотивації використовувати його для предметів, які не пов'язані з волейболом.\n19 Кагеяма має дуже страшну ауру, яку бачать багато людей, в тому числі про всіх, кого зустрічали, але він насправді наймолодший член команди.\n20 В одному пострілі причиною приєднання Кагеямаса до Карасуно було те, що він хотів битися з «Топ-школами». Хіната та Кагейама також сформували свою 'Freak-Quick' під час матчу проти іншої школи замість під час матчу 3 на 3\n21 У Haikyu !!: Один постріл, номер трикотажу Kageyamas був 6.\n22 Ойкава був Кагеямасом сенпаєм у молодших класах, який часто ставився до Кагейами погано завдяки розвинутим здібностям Кагеямаса, незважаючи на те, що він був набагато молодший за Оікава.\nОднак Кагейяма придивився до Ойкава і часто просив його навчити його служити; Ойкава відмовився, але Кагейама врешті-решт дізнався, просто спостерігаючи за ним.\n23 У першому році молодших класів у Кагейамі стався один випадок, коли він попросив підкреслив Ойкаву навчити його. З-за ревнощів Оікава майже вдарив його, але його стримував Івайзумі.\n24 Перш ніж обрати Карасуно, Кагейама намагався потрапити в Шираторізаву, але йому не вдалося скласти вступний іспит. Згодом він вирішив відвідувати Карасуно лише тому, що хотів тренуватися під колишнім тренером Укай. Однак Укай завалився незадовго до вступу Кагейами.\nМадді Зіглер секс\n25 Після приєднання до Карасуно він став більш шанобливо ставитися до своїх старших класів, зокрема, Sugawara і Asahi, а також більше сприймає людей, чиї здібності та / або погляди відрізняються від його власних, як Цукісіма, і знову зрозумів важливість командна робота та взаємна довіра.\n26 Він і Хіната часто змагаються один з одним за дрібниці, такі як спочатку потрапити в спортзал. Вони навіть тримають підрахунок своїх виграшів і програшів Кагейама 32 перемоги, Хіната 30 перемог.\n27 Наразі його було обрано для тренувань у всіх молодіжних тренувальних таборах Японії, і є велика ймовірність того, що він у майбутньому стане частиною національної збірної з волейболу Японії.\n28 Його Сейюу, Ісікава Каїто, також є Сейюу для Дев'ятки, персонажа в аніме Занкьоу Ні Терору. Число дев'ять - однорідне число Кагеяма.\n29 Його день народження перекривається зимовим сонцестоянням 22 грудня, найкоротшим днем і найдовшою ніччю року, що протиставляє день народження Хінати, який припадає на літнє сонцестояння 21 червня, найдовший день і найкоротшу ніч у році відповідно.\n30 Що стосується імені Кагеямас, Фурудат написав: 'Я дав йому це ім'я із зображенням' сильної тіні 'і' літаючого 'на увазі'.\n31 В інтерв'ю Фурудату про персонажа Кагейама Фурудат зазначив, що вони вважають, що Кагейама вийшов добре.\n32 У першому опитуванні популярності, проведеному тижневиком Shonen Jump, Кагейяма посіла 1 місце. Однак він посів 3 місце у другому опитуванні за популярністю.\nГРА СЕНСА 5/5\nВИСОК & ДОСТАВКА\nФІНЕРТИПСЬКА ВИСОКА : 239 див\nСТРІЧНИЙ ДОСЛІД : Шип 337 см / блок 320 см\nякщо у вас є думки або\nякщо є помилки,\nбудь ласка, дай мені знати !\nKaisi yeh Yaariyan 3 сезон\nВстаньте від мене ролі мрії\nЛексика / Списки слів для письменників\nСЕМ’ЯТЬ ПРОФІЛЬ КОПОП\nТепер жінка tg tf mtf\nЯ ТРЕБУЮ U BTS корейською та англійською лірикою


Тетяна Горобець (MERSEDES): Моя земля… - ВІРШ, Вірші, поезія. Клуб поезії\nСайт поезії, вірші, поздоровлення у віршах :: Тетяна Горобець (MERSEDES): Моя земля… - ВІРШ\nМоя ти славна ненько Україно! Що прокладала свій нелегкий шлях. Я хочу щоб була ти, мов перлина І не згасала іскорка в очах. Тим шляхом йшла так довго, ти до волі, Терпіла страшний голод й муки ти. Боролись у нерівному двобої, За тебе твої дочки і сини. Не впала перед Ханом на коліна, А правдою боролась за життя. Моя єдина ненька - Україна, З надією дивилась в майбуття. Нехай загоїть час пекельні рани, Щоб процвітала цвітом і жила. Щоб тихим був у берегах світанок, Немеркнучою сила щоб була. Нехай ніколи не померкне слава Й звитяга Берестецьких козаків. Хай буде завжди вільною Держава, Для твоїх внуків, правнуків, синів. Хай розвівається твій стяг у небі І колосяться ниви на полях. Хай сонце усміхається до тебе, Встеляючи тобі в майбутнє шлях. У Бога попрошу тобі здоров'я, Щоб жив народ спокійно без війни. Зростало покоління щоб в любові І щоб була ти вільною завжди.\nдата надходження: 20.11.2011 17:08:09\n© дата внесення змiн: 01.08.2012 18:02:00\nВ Обране додали: Evgenij_Kedrov, Надія Гуржій, Ярослав Дорожний, Віктор Варварич\nGalina Udovychenko, Віталій Назарук, Раїса Гришина, Невгамовний, Вразлива, Наталя Данилюк, virin, Ярослав Дорожний, hronik, Інна Серьогіна, Надія Гуржій, STRANIERA(Кошіль Надія), Evgenij_Kedrov, Віктор Варварич, never, Томаров Сергей, Сергій Ранковий, Віктор Ох\nВіктор Ох, 20.01.2018 - 16:55\nЧудовий патріотичний вірш, пані Тетяно!\nMERSEDES відповів на коментар Віктор Ох, 21.01.2018 - 12:20\nЩиро вам дякую!!! Рада що сподобалося!!!\nВіктор Варварич, 27.03.2012 - 12:29\nХай живе і квітне моя Україна!!!\nНехай ніколи не знає біди!!! Дякую вам!!!\nEvgenij_Kedrov, 15.01.2012 - 11:35\nПречудовий вірш, MERSEDES!! СЛАВА УКРАЇНІ!!\nНАВІКИ СЛАВА!!! Приємно знати що вам сподобалось...\nНадія Гуржій, 23.11.2011 - 20:29\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар Надія Гуржій, 01.01.1970 - 03:00\nДякую щиро... рада...\nЩиро дякую за візит і за обране...\nІнна Серьогіна, 21.11.2011 - 23:18\nПрекрасний вірш, написаний з любов"ю!\nЩиро дякую Інночко... Дуже рада знову вас бачити у себе в гостях... Приємно чути добре слово...\nhronik, 21.11.2011 - 19:20\nЩиро вам дякую за коментар і візит до мене...\nЯрослав Дорожний, 21.11.2011 - 12:20\nісторик говорить, що згадано лиш про хана і ляха;\nлітератор - уміло та витримано написано;\nДякую тобі, як історику, так і літератору, а українцеві у два рази більше...\nvirin, 21.11.2011 - 10:30\nДуже щиро і дуще гарно!\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар virin, 01.01.1970 - 03:00\nВелике вам спасибі за такі чудові слова... Рада що завітали...\nВіталій Назарук, 21.11.2011 - 08:44\nДуже рада Віталію, що підтримали...Велике спасибі...\nНаталя Данилюк, 20.11.2011 - 19:41\nГарно,щиро і пісенно! Чудова патріотична лірика!\nДуже вам вдячна за розуміння і підтримку... Ще раз дякую...\nРаїса Гришина, 20.11.2011 - 18:24\nЧекаю в гості!\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар Раїса Гришина, 01.01.1970 - 03:00\nЩиро вам дяку, обов*язково завітаю...\nGalina Udovychenko, 20.11.2011 - 17:18\nТетяна Горобець (MERSEDES) відповів на коментар Galina Udovychenko, 01.01.1970 - 03:00\nЩиро вам дякую, приємно це чути... Рада вам...


Відповідальність за теракт під стінами Верховної Ради несе влада, - заява ВО "Свобода" - Форум Шепетівки — Сайт міста Шепетівка (Шепетовка)\n31 серп. 2015 16:46\t#100792 від GoBLin\nВідповідальність за теракт під стінами Верховної Ради несе влада, - заява ВО "Свобода" був створений GoBLin\nЦі користувачі подякували: Dj Os, Fitale\n31 серп. 2015 23:38\t#100806 від Fitale\nВідповідь від Fitale у темі Відповідальність за теракт під стінами Верховної Ради несе влада, - заява ВО "Свобода"\nЗгадую Мукачево. Так само розлетілось по ЗМІ новина. Людина яка обіцяла людям завершити АТО за пару тижнів, протримала цю війну більше року і підписала реально капітуляцію перед Москвою. Оце результат? Хіба люди такого очікували?\nЧас відкриття сторінки: 0.245 секунд


Деталі про нові тарифи на проїзд в Житомирі: вартість, пільговики та робота в нічний час : 13:12:2019 - zt.20minut.ua\nНа сайті Житомирської міської ради опублікували проєкт рішення про підвищення вартості проїзду в громадському транспорті. Даний проєкт рішення прийняли на виконкомі 5 грудня.\nВартість проїзду в комунальному та приватному транспорті підвищать з 10 січня 2020 року.\nВартість проїзду в приватному транспорті та автобусах\nПільгові категорії в приватному транспорті та автобусах:\nДля пенсіонерів за віком та осіб з інвалідністю ІІІ групи з 10:00 до 16:00:\nОплата готівкою – 3 грн;\nБез часових обмежень – 6 грн безготівково;\nОплата «Карткою житомирянина» –3 грн.\nПільгові категорії в комунальному транспорті до 1 березня 2020 року – безкоштовно:\nДля ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, податкової міліції, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служба спеціального зв’язку та захисту інформації України з 10:00 до 16:00 в приватному транспорті:\nОплата «Карткою житомирянина» – 3 грн.\nДля ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ, податкової міліції, державної пожежної охорони, Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державної служба спеціального зв’язку та захисту інформації України в комунальному транспорті безкоштовно до 1 березня 2020 року:\nОплата «Карткою житомирянина» – безкоштовно\nОплата готівкою в приватному транспорті – 3 грн;\nОплата учнівським електронним квитком встановленого зразка – 3 грн;\nОплата готівкою в комунальному транспорті – 5 грн;\nОплата учнівським електронним квитком встановленого зразка – 3 грн.\nВартість проїзду з 1 червня 2020 року\nВартість проїзду в приватному транспорті:\nОплата готівкою – 10 грн;\nОплата безготівково – 8 грн;\nОплата готівкою – 8 грн;\nОплата «Карткою житомирянина» – 5 грн.\nПроїзд для пільгових категорій:\nДля пенсіонерів за віком та осіб з інвалідністю ІІІ групи з 10:00 до 16:00 в приватному транспорті:\nВ комунальному транспорті:\nОплата безготівково «Карткою житомирянина» – 3 грн.\nДля учнів на період навчального року з 6:00 до 20:00 в приватному транспорті:\nРобота комунального транспорту в нічний час\nЗ 10 січня комунальний транспорт вважається нічним з 22:00 до 6:00. В нічний час вартість проїзду для всіх категорій громадян становитиме 10 грн.\nЖитомирська міськрада напередодні виборів відмінила паспорт громадянина України? «Ми хочемо жити!»: суд зупинив скандальне будівництво офісного центру на Київській, 40 у Житомирі 1 жовтня – Міжнародний День кави. Випивайте три горнятка в день і забудьте про серцеві захворювання Аферист-благодійник з Ірпеня намагався збагатитися, збираючи допомогу для тваринок\nА як розрахуватися безготівково у маршрутках, в яких відсутні паркомати, влада теж подумала?\nЗовсім не зрозуміло, яким чином влада міста "розрахувала " такі тарифи. Яким чином в місті, в якому відстані маршрутів набагато менші за відстані в Києві, тарифи на проїзд можуть бути більшими? Про яку економічну доцільність можна говорити, якщо приватні маршрутки зовсім не ремонтуються, і нікто не дбає про комфортне переміщення громадян? Я вже нічого не пишу про те, наскільки середня зарплатня відповідає таким тарифам. Ви там з головою дружите?


Юрій Андрухович привезе до Львова «Аперитив» - ZAXID.NET\nЮрій Андрухович привезе до Львова «Аперитив»\nКультура — 6 квітня 20118680\nВідомий український поет та прозаїк Юрій Андрухович 21 квітня презентує Львову концерт «Аперитив-тур». В цьому концерті, окрім Юрія Андруховича, візьме участь польсько-швейцарський гурт «Карбідо», з якими письменник раніше організовував два спільні проекти – «Самогон» і «Цинамон».\nЗа словами Юрія Андруховича, він не прагне якось особливо догодити співвітчизникам, та все ж концерти в Україні завжди відбуваються «найживіше, найчистіше і найінтенсивніше».\n«На шляху до нашого третього альбому «Абсент» ми вирішили зіграти кілька концертів, що явили б собою своєрідний «зе бест» із двох попередніх. Саме з такою програмою ми виступили в Берліні у вересні минулого року, і це сподобалося не тільки нам, але й численній публіці. Квітневі концерти в Україні дають змогу вписати до згаданого «зе бесту» ще й кілька абсолютних прем’єр. Таким чином буде вперше означено всю трилогію», – розповів Юрій Андрухович.\nДетальніше про концерт у Львові – на VisitLviv.net.


Безпліддя у чоловіків – як лікувати? |\nНеможливість зачати дитини, безпліддя – це проблема і жінок і чоловіків. В народі існує думка, що в сім’ї немає дітей, тому що в цьому «винна» жінка. Таку думку помилково, оскільки «винен» в цьому може бути і чоловік. Щоб з’ясувати в чому причина бездітності в сім’ї діагностичне обстеження потрібно пройти обом подружжю. Зачаття і народження дитини, для багатьох це проблема, згідно зі статистикою близько 20% сімей бездітні. У 40-50% випадків причиною є чоловіче безпліддя. Це проблема не тільки сімейна, але ще й медична, так як діагностика утруднена.\nЯкщо жінка спокійно піде в жіночу консультацію, обстежується і прийме призначене лікування, то чоловіка в лікарню просто так не затягнеш. Справа навіть не в тому, що чоловіки уникають, якщо не сказати бояться, всяких процедур, а в тому, що вони просто не хочуть почути діагноз: «Чоловіче безпліддя». Це вирок з чоловічої точки зору. Хоча в більшості випадків безпліддя піддається терапії, правда, вимагає призначення комплексного лікування: антибіотики, гормональні препарати для поліпшення спематогенеза, імуномодуляторів та ін Всі вони мають велику кількість протипоказань та побічних ефектів. Хто на це погодитися?\nТим не менш, у такому великому місті, як Москва, дуже показовим з точки зору статистики для всієї Росії, щороку в клініки звертаються тисячі чоловіків. Лікування безпліддя у чоловіків в Москві, як і в інших великих і дрібних містах Росії, стає все частіше затребуваним. Причина тому – екологія, хімічні речовини в навколишньому середовищі, хімія, нітрати, ГМО в їжі або воді. Однак, як говорилося вище, безпліддя піддається лікуванню, а тому давайте детальніше поговоримо на тему «Безпліддя у чоловіків – як лікувати?».\nУ наш час є сучасні препарати для лікування безпліддя у чоловіків , наприклад, «Трібестан». Він поєднує в собі ефект майже всіх лікарських засобів застосовуються для терапії безпліддя. Перевага Трібестану в тому, що він, є натуральним не гормональні препарати і створений на основі наземної частини трави Tribulus terrestris. У нього не так багато побічних ефектів і протипоказань.\nЕфект від Трібестану при безплідді чоловіків дуже хороший це доведено численними дослідженнями. Його виробляє болгарська фармацевтична компанія «Sopharma» з 1981 року. Хоча є дані про застосування складових Трібестану народними цілителями протягом декількох століть. Тобто лікування безпліддя у чоловіків народними засобами виявилося корисним лікарям, і вони взяли їх багатовіковий досвід. Склад Трібестану по-своєму унікальний, в нього входять стероїдні сапоніни, флафаноіди, фуростанолового з’єднання і алкалоди. На них заснований механізм дії Трібестану, він дуже складний і я не буду його тут наводити. Набагато важливіше який ефект досягається від застосування Трібестану для лікування чоловічого безпліддя.\n• антибактеріальний, противірусний і протигрибковий;\n• знижує холестерин крові;\n• протизапальний, наближений до ефекту від лікування кортикостероїдами (преднізолон);\n• захищає організм від розвитку пухлин;\n• імуностимулюючий, в той же час він пригнічує вироблення антитіл, які руйнують сперматозоїди;\n• нормалізує гормональний фон чоловічого організму;\n• покращує освіту і дозрівання сперматозоїдів;\nЗавдяки всім цим властивостям Трібестан впливає на сперматогенез, покращує лидо (статевий потяг), впливає на центральну нервову систему і серцево судинну систему. Він не змінює гормонального фону організму, і показники відповідають нормі.\nАле в той же час він стимулює вироблення деяких гормонів (тестостерон).\nНайголовнішим є ефект Трібестану спрямованого на поліпшення сперматогенезу, це досягається за рахунок його позитивного впливу на передміхурову залозу. Прийом препарату покращує мікроциркуляцію в простаті, дренаж насіннєвих пухирців і канальців. Таким чином, Трібестан впливає на дві важливі компоненти насінної рідини: секрет простати та вироблення яєчками сперматозоїдів, що з успіхом застосовується для лікування чоловічого безпліддя.\nПризначення Трібестану чоловікам старше 45 років, у яких з віком зменшується кількість вироблюваного власного тестостерону, позитивно впливає на обмін речовин. Знижується рівень ліпопротеїдів низької щільності («шкідливий холестерин»), зменшуються прояви остеопорозу і ризик патологічних переломів кісток. Поліпшується обмін кальцію в організмі.\nПри прийомі Трібестану поліпшується загальне самопочуття і пам’ять, рідше відбуваються різкі перепади настрою. Він зменшує дратівливість і стомлюваність. Розумова і фізична працездатність збільшується\nТрібестан має комплексний вплив на весь чоловічий статевий цикл. До нього не виникає звикання, і немає синдрому відміни.\nПобічні реакції при прийомі Трібестану мінімальні, він може викликати лише легку нудоту і не виражені алергічні реакції.\nНа даний момент немає більш ефективного та безпечного лікарського препарату використовуваного для лікування чоловічого безпліддя, ніж Трібестан. Але для отримання більш повної інформації та проведення адекватної терапії потрібно обов’язково звернутися до лікаря андролога або урололгу. Ні в якому разі не варто займатися самолікуванням!


WestUA.net - Korrespondent.net\nПропозиція для підприємств Луцька.\nWestUA.net – це інтернет-ресурс, що динамічно розвивається з початку 2009 року. Аудиторія сайту постійно зростає, зараз це близько 500 відвідувачів в день. Сайт читають люди, які ціленаправлено шукають в інтернеті інформацію про товари, роботу та спілкування з цікавими людьми.\nХочеться звернути увагу на розділи Авто та Нерухомість, які щодня оновлюються корисною інформацією. Запрошуємо всіх завести приватний блог та приєднатися до активної інтернет-спільноти.\nСайт має постійно діючу пропозицію для тих, хто бажає збільшити прибутки від свого бізнесу завдяки технологіям інтернет-маркетингу. Лише за 1500 грн/6 місяців інтернет-агентство “Массімо” пропонує вам рекламний пакет, який включає наступні позиції, які відобразять наступні розділи:\n1. Компанія/фірма (історія створення підприємства, основні напрямки діяльності).\n2. Прайс (є можливість редагування прайсу два рази на тиждень).\n3. Товари (до 10/50 позицій); можливість редагування позицій два рази на тиждень; реклама товарів у відповідному тематичному розділі порталу.\n4. Блог компанії (кожен новий пост публікується на стартовій сторінці).\n5. Вакансії на підприємстві (вакансії вашого підприємства розміщуються нашим менеджером в розділі «робота» та на самих популярних ресурсах пошуку роботи).\n6. Фотогалерея/виконані роботи.\n7. Контакти (адреса, телефони, факс, представнитства, філіали).\n8. Створення та розміщення банера на нашому порталі.\n9. Просування Web-сторінок з вашою інформацією в пошукових системах.\nЄ особливі умови співпраці з автосалонами та агентствами нерухомості.\nЗ питань розміщення реклами на сайті звертайтесь:\nЛуцьк, вул. Ковельська, буд.68 (2-ий поверх), тел. 77-86-09