Спецпроект ЛітпроцесПереглядів: 2945Sergiy Torenko 27 жовтня 2011 р.\nВалентинов Андрій / Олді Генрі Лайон\nАндрій Валентинов, Генрі Лайон Олді\n(доповідь з семінару-диспуту, Зоряний міст-2009)\nГарний вийшов би початок роману: «Нечасто я погоджуюсь з Тетяною Толстою. Але в цьому випадку…». Отже, цитата з інтерв’ю, що було взяте у ведучої «Школи Лихослів’я»:\n«Така російська традиція: стогнати – це найвищій шик. Я вважаю, що у цього взагалі глибоке коріння. Тужливі пісні-плачі. “Ти палай, догорай, моя лучино, догорю і я з тобою”. Співаєш, плачеш, так себе шкода, так собі подобаєшся. Крім того, якщо оголошуєш, що російська література скінчилась, або не починалась, або вона наскрізь гнила, - привертаєш увагу оточуючих. Так хворі в передпокої у лікаря полюбляють демонструвати виразки, переломи, гнилі зуби, що в кого є. Пишаються. А якщо будеш виступати з заявами, що у нас багато гарних, цікавих письменників, то тобі відразу скажуть: “Які письменники? ЦЕ письменники? Та які ж це письменники?” Оскільки фиркати – це значно більш захищена позиція.\nСправа не в тому, що у нас немає гарних письменників, а тому, що їх надто багато. До них звикли, хочуть більшого, ще більшого, ще більшого. Воскресни зараз хоч Шекспір, хоч Данте, хоч Лев Толстой, хоч Набоков – їх не те що обплюють, вони вже обпльовані, - а просто позіхнуть і скажуть: ну то й що?»\nЗвернемо увагу на дивну тенденцію: під критикою почали розуміти виключно негативну оцінку твору. Плач на річках вавилонських розширюється, велика княгиня Мар’я Олексіївна на прізвище Інтернет розносить його містами і селами: «Все пропало!» Вийди у світ будь-яка книга неодмінно обплюють! Чим краща книга, тим більше обплюють. «О, фантастика кепська, ти померла і смердиш!»\nКатський характер нашої критики – це, нажаль, традиція давня. Хорошої критики в російській літературі було дуже мало. Традиція куца. Легко було Віссаріону Белінському в найліберальніші роки правління Миколи I спокійно розбирати твори великих і не великих, проявляти об’єктивність, зважувати на літературних терезах і знаходити негатив навіть у Олександра Сергійовича Пушкіна, не кажучи вже про всіляких Гюго та Дюма. Часи швидко змінилися, і вже в наступному поколінні критика зі скальпелю почала перетворюватися на ломаку, якою чавили ідейних та інших супротивників. Згадаймо, що одним з пращурів сьогоднішнього «стьобу» став небезталанний Писарєв, який написав цілий цикл статей, де буквально розчавив «Євгенія Онєгіна». Такого таланту, як у Писарєва, у теперішніх немає, хоча злості побільше.\nФантастиці не пощастило окремо. Вона вийшла на літературну арену тоді, коли критика остаточно відійшла від відомства власне літератури до відомства державного. З певних часів, критика була лише засобом донесення керівної думки до малих цих. До того ж у найбільш різкій та неприємній формі. Відповісти на критику, посперечатися можна було, по суті, єдиним методом – добре продемонстрованим Маргаритою у відомому романі, коли вона розібралась з критиком Латунським, який написав некоректну статтю про Майстра і його творіння. І то – помститися вдалось лише за допомоги Воланда.\nМерзотник Латунський, на відміну від більшості сьогоднішніх критиків, роман, хоча б, прочитав. Зараз і це не робиться. Така собі літературна дама на наукову конференцію підготувала доповідь про сучасне фентезі, не прочитавши жодної книги. Її спитали: «Як так можна?!» Дама відповіла: «Ну, постояла біля лотка, подивилась на обкладинки». При цьому вона зовсім не бентежилась. Такий метод праці. Коли у пресі трапляються статті, які підписані відомими прізвищами «зоїлів», то, якщо заглибитися у текст, переконуєшся: людина нічого не читала. Або читала дуже мало. У більшості випадків, візьмуть одну-дві книги і роблять висновки за весь напрямок фантастики. І вважають себе професіоналами. Одна молода обдарованість ствердно заявила на адресу дуета Дяченок: «Ви багато пишете про прибульців…»\nКритики з числа тих, хто фантастику читає, теж є. Але в них інша біда – неволодіння «інструментарієм». В основному, резюме визначається за принципом «подобається – не подобається». Ось і доводиться тягар критики фантастики покладати на самих фантастів… Негатив, без сумніву, повинен бути виявлений. Але, з іншого боку, тут і починається амбівалентне життя літератури. Для когось негатив, а для когось, навпаки, сильна сторона.\nПро переваги ми й поговоримо.\nБальзак казав: «За мужністю критики має йти мужність похвали». Як легко можна бачити, у критиків мужність похвали відсутня. Заповнимо цей пробіл і поговоримо на тему: чи є за що хвалити її, матінку. Особливо у порівнянні з тим, що зараз, умовно кажучи, називається «сучасною прозою» чи мейнстрімом. Для любителів гладіаторських боїв – ми не маємо наміру протиставляти одне іншому. Глупо, а головне, безперспективно стравлювати принципи, прийоми і напрямки. Ми хочемо поговорити про те, за що можна хвалити усю фантастику, як напрямок літератури, а не окремо взятих авторів, які нам подобаються чи ні.\nЧим є чорнуха? Трагедією? – ні. Драмою? – аж ніяк. Проблемність, страждання, болючість і гострота теми – жодного разу. Чорнуха – зображення свинцевих гидот життя як єдиного способу існування білкових тіл у природі. Життя огидне, і скільки не копирсайся, буде тільки гірше. Це безвихідь. Якщо людина бореться із судьбою, безвиході немає. Навпаки, ми бачимо велич людини. Кажуть, що автори хеппі-ендів носять рожеві окуляри. Може бути. Але чорно-сірі окуляри аж ніяк не кращі.\nЧорнуха – породження недавніх часів. Візьмемо класичну літературу XIX – початку XX століття. Трагедії є, драми в асортименті. Загибель героїв? Не без цього. Крах сподівань? Зустрічається, і нерідко. Але безпросвітний сумовитий бруд безглуздого буття, від виднокраю до виднокраю – практично ніколи! Наблизимося до нашого часу – Василь Биков, Распутін, Астафьєв, Шукшин. Список за бажанням можете продовжити самі. В повісті «А зорі тут тихі» всі дівчата-зенітниці гинуть. Але вони зупинили ворога, і старшина Васков у фіналі кричить німцям, перетворюючи повість у високу, величну трагедію:\n«Що взяли?.. Взяли, так?.. П’ять дівчат, п’ять дівчинок було усього, усього п’ятеро!.. А не пройшли ви, нікуди не пройшли і подохнете тут, усі подохнете!.. Особисто кожного вб’ю, особисто, навіть якщо начальство помилує! А там нехай судять мене! Нехай судять!..»\nКоли ж ти почалась, чорнухо?\nА почалась відносно нещодавно. В п’ятдесяті роки її не було. В ті часи навіть важкі, суворі книги мали парус на горизонті. Якщо герої гинули, то гинули не дарма. Завжди залишався вибір, шанс і надія на краще. Згадайте відому думку Ремарка: життя завжди кінчається одним і тим самим, не має значення як людина померла – головне, як жила. Почався «чорнушний бум» в сімдесяті, коли інтелігенція, що повірила в ідеали XX з’їзду, став шістдесятниками, раптом зрозуміла що нічого не вийшло. Утопія не відбулась, Велике Кільце не з’явиться. Почався стратегічний відступ на запасні позиції – славнозвісні кухні; надягання «броні», внутрішня і зовнішня еміграція – свого роду загальний відчай. Інтереси стали дрібними, цілі недосяжними. Ці настрої торкнулись значної частини тих, хто визначає і формує суспільні цінності. Змінився погляд на світ: добре вже не буде. Більш того, якщо тобі добре, значить, з тобою щось не так.\nОптимізм було віддано анафемі.\nЧи були схожі настрої у російській літературі? Були. Після революції 1905 року, котра також збудила надії, а скінчилась кривавим хаосом і терором. Культура відразу виступила під загальним девізом: «хорошого не буде». Наша чорнушність ще більш відчайдушна. Сто років тому гірко жартували «Пришла проблема пола, румяная Фефёла и ржет навеселе». Зараз не лишається сил навіть на «рум’яну Фефьолу». Панує чорне задоволення: сталося щось погане? – ага, ось воно!\nЕпоха надій кінця 80-х занадто коротка. Дев’яності – ще одне розчарування. Сформувалась вбивча точка зору – життя, що описується в літературі, первісно погане, і хто б що не робив, в будь-якому випадку це не призведе до добра. Велика формула Пєлєвіна: «Сила ночі, сила дня – однакова…».\nЧи є у фантастиці чорнуха? Так, але в дуже малих кількостях. Уміло чи ні, вправно чи незграбно, але фантастика повстає проти чорнухи. Знаходиться місце і коханню, і дружбі, і перемогам; протистоянню долі і обставинам. Герой фантастики (ми зараз говоримо не про якість тексту, а про принципи; якщо завгодно про світогляд) – пручається! Не пливе, як відома субстанція в ополонці. І якщо гине, то частіш за все не дарма.\nФантастика інстинктивно, як живий організм, протистоїть тотальному песимізму. Фантастика протиставляє безнадії, як це не затерто звучить, активну життєву позицію. Ти хоч спробуй, каже фантастика. Пам’ятаєте, герой Ніколсона у фільмі «Політ над гніздом зозулі» каже мешканцям психіатрічки: «Я хоча б спробував…».\nУ фантастиці залишилось творіння. Причому в усіх масштабах – від побудови хатинки до створення нового всесвіту. Між іншим, в цьому і полягає особливість людини: вона створена за образом і подобою Творця. В одній із бесід з Борисом Натановичем Стругацьким пролунала думка: «Чому людина пише фантастику? – та тому що у неї є потреба створювати світи. Не маючи можливості створювати їх матеріально, вона створює їх у власній уяві і заражає цим інших». Оспівування процесів гниття і розпаду – відхід від природи людини. В цьому сенсі старенький професор з науково-фантастичного оповідання, що винаходить генератор див, значно ближче до природи людини, ніж квазі-герої, які ниють, плачуть і помирають у страшних корчах. У своїх найкращих творах фантасти продовжують творити та створювати, не піддаючись смертному гріху зневіри. І – буває, що не без успіху! – намагаються «заразити» цією тягою до творчості і створення свого читача.\nДозвольте цитату із Стівена Кінга:\n«Іноді мене питають: “Стиве, чому ви не напишете нормальний роман, таку серйозну штуку?” І під цією серйозною штукою більшість людей, як правило, мають на увазі якусь хєрню про старого професора, у якого проблеми з потенцією і таке інше. Чому я не напишу таку хєрню? Я не знаю. І без мене знайдеться багато людей, котрі пишуть майже так само, як старі трахаються. Для чудового лайна завжди буде чудовий ринок».\n2. Маленька, дуже маленька людина\nТак, всі ми виросли з «Шинелі» Гоголя. Ось вона, маленька людина Акакій Акакійович Башмачкин. Хто читав «Шинель» Гоголя, а не лише чув про неї на уроках літератури в дуже середній школі, той згадає, що в фіналі повісті Акакій Акакійович підіймається над статусом вічно приниженого нікчеми. Так, він це робить після смерті – фантастичний прийом, гротеск, метафора. Але Башмачкин стає загрозою міста, він здирає шинелі з перехожих! Він генерала налякав!..\nЧому, якщо ми виросли з «Шинелі», то обов’язково з першої частини повісті?\nОльга Славнікова каже в інтерв’ю:\n«Нещодавно до гоголівського фестивалю я написала ремейк “Шинелі” – оповідання “Shanel №5”. І раптом зрозуміла, наскільки вульгарне тлумачення трагедії Башмачкина, як трагедії маленької людини. Не було цього у Гоголя! Ідеологія маленької людини з’явилась потім, як відкат від совка. Життя і злигодні приватної особи: випили-закусили, жінка кинула, на кухні таргани. Звуження масштабу особистості літературного героя призвело до того, що все важливе віддано масовій літературі в іграшки. А масовий автор із задоволенням звульгарить те, що було зроблено до нього. І заробить на цьому грошей.»\nВ цілому Славнікова має рацію: «масовий автор» із задоволенням звульгарить хоч Гоголя, хоч Гомера, хоч Славнікову. І грошей на цьому заробить, так. Але мова про інше – чому ж «віддана у іграшки»?\nВ сучасній прозі сильний, яскравий герой майже зник. Повимирав через непотребу, як динозавр. Масштаб героя здувся. Пафос вважається за недолік. Мейнстрім відмовився від потужних пристрастей, могутніх особистостей і сильних поривів, залишивши в якості героя маленьку людину, в якості пристрастей – війну з тарганами на кухні, в якості життєво важливої проблеми – чиряк на правій сідниці… Але ж кудись це повинно було подітися, адже природа не любить порожнечі! Фантастика пручається. Ключове слово тут: дієслово «пручається»! Фантастика – один з небагатьох заповідників, де збереглися діяльні герої і сильні почуття. Масштабні особистості, пристрасті, які рвуть душу на шматки, над якими сміється естет-читач, котрий добровільно кастрував свою власну душу, знайшли притулок в фантастиці.\nЧи варто дивуватись, що, пручаючись «зменшенню буття», фантастика ухопилась саме за ці акценти? Смішний космічний десантник Петров, який рятує галактику, – це спроба заперечити. Тому що читач втомився від дрібних людців. Йому дають в телевізорі у якості гламурних Гераклів потік мізерних особистостей. Читач втомився від пристрастьок розміром з половину мізинця. Він інстинктивно бажає калорійного харчування. А його тримають на дієті. Ти дрібний, кажуть йому. Ти жалюгідний. І таким будеш довіку. Ні, відповідає фантастика. Ні і ще раз ні. І якщо двоє чоловіків обіймаються, то вони не обов’язково гомосексуалісти.\nЦе можуть бути двоє друзів після довгої розлуки.\nЗрозуміло, зазнаватися: «Так, так, ми – спадкоємці Гомера!..» – не варто. Звучить це, м’яко кажучи, не надто переконливо, а сакраментальний заклик «Писати краще треба!» – ніхто не відміняв. Герої в фантастиці часто-густо карикатурні й однобокі, палаючі на сторінках великі пристрасті місцями наївні, місцями погано мотивовані. Все так. І все ж таки, все ж таки – більшість фантастів у міру свого обдарування, обробляє цю ниву, нагадуючи читачеві: не зникли ще з літератури дружба і кохання. Честь і відвага. Милосердя і самопожертва. Вони є, біля нас, у нас самих…\nДрібна людина набридла. Втомила. Хочеться подивитися на людину в усій її величі.\nСкептики посміхаються. Ніжачись в цинізмі, як у теплій ванні, скептики забули, що якщо б всього цього не було – не було б і ванни для їх затишного скепсису.\n3. Виведення читача за дужки\nЩе одна цитата з інтерв’ю Ольги Славнікової:\nЮ.Р.: А серйозна література залишила собі пошуки в області форми, пішла кудись туди, куди читач за нею просто не піде.\nО.С.: Що ти все: читач, читач… Та все одно, піде він чи не піде! Не хоче, нехай не йде.\nЮ.Р.: Хіба існує письменник без читача?\nО.С.: Існує, звичайно. Читач – це третій. Діалог йде між письменником і світобудовою, а читач лише присутній. Якщо, звичайно, хоче. Чи не присутній. Це його справа.\nХочеться, щоб зі світобудовою. Це звеличує. І місцями це правда, як не смійтесь. Тільки що ж це за світобудова, яка не включає у себе читача? Куди він подівся? Невже просто присутній, як бідний родич при оголошенні заповіту? Знали ми театральних режисерів із такими деклараціями. Я, мовляв, ставлю спектакль для вічності, а глядач – справа третя. Як правило, саме ці режисери перед прем’єрою потайки пробирались у зал і пальчиком перераховували глядачів.\nЗа формулою одного зі стовпів французького романтизму Алоізіуса Бертрана, письменник повинен віддати свій талант на благо вітчизни, котра, в сою чергу, повинна його повністю утримувати. Попередники теперішніх «романтиків» так і робили. Когось утримувала «вітчизна» у вигляді державних структур, інших – дисидентські фонди. Потім обставини змінилися, державні фонди урізали, і романтики почали звертатися до різноманітних «капітанів грантів». Саме вони фінансують могутні часописи накладом в триста примірників та іншу нетлєнку. У світобудови є прізвище і номер чекової книжки. До речі, нарочита зневага читачем – інша сторона медалі, коли наші колеги починають мірятися накладами. Інь та ян, брати-близнята, і схожості між ними більше, ніж антагонізму.\nТим не менш, більшість письменників-фантастів все ж включають читача в свою світобудову. Говорять з ним, пишуть – напряму чи опосередковано – для нього. Зрозумійте це правильно: письменник пише для себе, через вічну потребу творити – і в той самий час для нього, читача, співрозмовника. Така ось подвійність процесу. Така ось світобудова. Можна, звичайно, сказати: от, вони бидло, вони для лохів пишуть, для «офісного планктону». Але, пробачте, а в дзеркало подивитися? А класиків перечитати? У того ж Шекспіра і з вічністю все гаразд, і з глядачем.\nПриємно стати в позу: мене читач не цікавить. Але в театрі є надзадача вистави – результат, якого я хочу домогтись від глядача за допомогою вистави. Вистава, як інструмент, глядач, як об’єкт впливу, ідея вистави, як основний засіб впливу. Треба щоб глядач вийшов з вистави зміненим. Яким чином – ось це і формулює надзадача. В книзі те ж саме – читач як частина дії.\nІнакше… Письменник глупою ніччю закінчує твір. І щоб на нього сусіди не донесли, бере текст, пестить його тремтливою долонькою, запаковує у велику жерстяну коробку, обмотує скотчем, іде в садок і закопує на глибину в два метри!\nОсь це правильний підхід до творчості.\nНі, заперечує естет, це неправильний підхід. Потрібно написати текст, прочитати його пошепки, попестити і… спалити! Знаєте, це суїцидальний варіант. Віруючі люди сказали б, що це голос сатани: ми маємо знищувати, а не творити. Нам здається, що фантастика у даному випадку ближче до природи людини і людському погляду на життя.\n4. Зникнення історичного роману\nТут ми згадували сімдесяті роки, коли почались ліричні відступи на кухні – це було згортання простору. А далі пішло згортання часу. Класичний початок: прокидається герой вранці, с похмілля, йому погано. Тобто, історія починається сьогодні вранці – і закінчується, у найкращому випадку, завтра. Час згортається. Можна сказати: ну той що? Відповідь проста: звичайно, знати історію не обов’язково. Але також не обов’язково пам’ятати про своє дитинство. Чи може людина нормально жити, не пам’ятаючи – звідки вона, хто її батьки? Але чогось в людині буде не вистачати. Дуже істотного. Дехто від цього божеволіє, а дехто – нічого, скрипить до самої смерті.\nЗараз із історичною прозою справи кепські. Нашим товаришам, які пишуть історичні романи, у видавництвах кажуть: «Ні, - не треба». У часи, які сварять, 70-80-х історично прози друкували багато – як з історії вітчизняної, так і всесвітньої. Було замовлення. Звичайно, замовлення мало на увазі певну тенденцію, хоча при всіх карах цензури була одна непогана риса: людей намагались просвітлювати. Зараз ситуація інша. Зараз якщо й пропонується щось історичне, то на рівні мультфільму «Князь Володимир». Офіційна історія все більше об’єднується з пропагандою, суспільству в цілому і читачеві особисто потребується знання не історичного матеріалу, а лише відповідних висновків.\n«Риття» стає справою небезпечною, навіть, якщо матеріал відстає від сучасності на багато століть. Нас впевнено переводять у розряд папуасів, причому не справжніх, а голлівудських, без роду, без племені, лише з талоном на харчування у зубах.\nІсторичну прозу виводять в нікуди, у попіл.\nЄ один дуже хороший письменник-фантаст. Він пише книгу, яка, в принципі, може бути розцінена як антифашистська. У видавництві йому сказали: от якби ти про СС написав, ми б надрукували…\nФантастика – одна з останніх територій, де історичний роман і досі існує. Причому в багатьох видах. Від опусів про «потраплянців» до ґрунтовних книг з альтернативної історії. Кріптоісторія, «чисті» історичні романи з невеликою долею містики, паралельні світи, дуже схожі на наші історичні аналоги; «паропанк», міфологічні романи, історична фентезі… Фантастика, як і раніше, не боїться зазирати у минуле, кликати інших подивитися – звідки ми, хто ми. Фантастика пише про різноманітні часи і країни – найдавніші часи, кам’яна доба, античність, середньовіччя; континенти від старої Європи до Південної Америки… Та хоч Атлантида! Дивіться, читайте, дізнавайтесь. Знову таки, існують різні способи пізнання. Спроба змінити історію, створити альтернативний варіант – щоб змінити, спочатку потрібно з’ясувати, яка вона була насправді. Одна з причин, чому в великій літературі мало пишуть про історію – це важко. Потрібно підіймати великий матеріал.\nІсторію ми бачимо у фантастиці.\nЩе раз повторимо, що не усі спроби фантастів писати історичну прозу вдалі. Дійсно, видається багато дурниць, і ми самі їх не раз критикували. Але це, хоча б, робиться. І серед дурниць трапляються справжні перлини, які читаються і будуть читатися ще дуже довго.\n5. Зникнення епопеї, як жанру\nЕпопея – це не книга в багатьох томах. І не серіальність. Що давніше – роман чи епопея? Епопея. Чому? Тому що епопея менш за все цікавилась особистістю. Особистість – винахід роману. Епопея цікавиться масштабними, епохальними зсувами. Глобальні катастрофи, війни, рух народів, зміна соціальних формацій. Зв’язок часів, злам епох. Революція, влаштована романом, полягала в тому, що роман привів особистість. Героя, котрий став не менш цікавим, ніж, скажімо, епічний зсув століть. Епопейний макрокосм почав розглядатися через призму мікрокосму особистості.\nЯкщо ми звернемо увагу на сучасну прозу, то з’ясуємо: в основному пишуться повісті, які називаються романами. Якщо створюються романи, то маленькі і куці, як в анекдоті про летючих крокодилів. Ці романи малі не лише за обсягом, вони малі за задумом. Окремі випадки, що не доходять до рівня високих узагальнень.\nЗвернемося знову до класики, яку прийнято брати за приклад. Віктор Гюго, Лев і Олексій Толсті, Болеслав Прус; а якщо брати ближче до сучасності – Георгій Марков. «Тихий Дон» Шолохова. І так далі. Будь-який освічений читач спроможний миттєво збільшити перелік прикладів. Виявляється не соромились писати масштабно. Не соромились гігантських епічних полотен, де долі героїв – а іноді кількох поколінь героїв – показувались в історичному масштабі, в переплетінні з долями країн і народів. Але сучасній прозі до класиків справи нема. Вони для неї не наказ, а докір. На по-справжньому великий світ дивитися важко – очі болять. Нерви не витримують. Стати на рівні з епохою важко. Ось Гюго було не важко, він міг. І Толстой міг. Вони стояли на рівні з епохою і не боялися загубитися на її фоні. Зараз прийнято їх трохи сварити. Звитяга карлика – знаєте прислів’я? – в тому, щоб далі плюнути. Але у карлика своя звитяга, а у Гюго своя. Теперішні «шедеври» можна помітити лише у масштабі кухні.\nДе залишилась епопея? – в фантастиці.\nТут епопея знайшла притулок. Врятувалась. Численні фентезійні хроніки – це епопеї. Багатотомні космічні саги – епопеї. Постапокаліптичні полотна – епопеї. Вражають вони перевагами чи ні – тут потрібно розглядати кожний окремий випадок. Ми зараз не кажемо, гарні ці книги чи погані. Ми кажемо, що фантастика – заповідник для жанру, що вимирає. «Червона книга».\nБільше епопеї ніде немає.\nЩе раз процитуємо Бальзака: «За мужністю критики має йти мужність похвали».\nКритикуючи недоліки фантастики, потрібно пам’ятати, що рівень науки не визначається кількістю поганих вчених. Рівень науки визначається за іншими параметрами. Це саме стосується літератури. Якщо вийти на орбіту і поглянути вниз на планету-Фантастику, ми побачимо дуже цікаву річ. За останні двадцять років було написано безліч дурниць, того що пішло у забуття назавжди. Але з іншого боку, за ті самі роки написано як ніколи багато відмінних творів! Впевнені, що в майбутньому цей період назвуть Золотою – ну добре, нехай Срібною добою фантастики.\nЕверести графоманії не повинні затіняти те гарне у Фантастиці, що є і що буде.\nЩо ж ми, сучасники? Ми розучилися хвалити. Загальний тон будь-якого обговорення – буркотіння. Нехай була б ненависть, обурення, сильні почуття. Ні, фендом забуркотів. Яскраві пристрасті згинули, залишилось буркотіння страців. Якщо критик в рецензії ризикує сказати, що книга у чомусь гарна, то він відразу набудує три абзаци негативу. Критик заздалегідь боїться, що його дорікнуть за висловлені вголос добрі слова. Страх й боягузтво – страшні якості. Якщо за десятибальною шкалою книга відмінна – ставимо «вісім» балів.\nТак, потрібно багато чому вчитися. Пробувати, помилятися, і знову пробувати. Тонкий психологізм, вміння передавати складні емоції, філігранна мова, відтінки іронії та сарказму, зримі, «смачні» описи, метафори, образність і в той самий час лаконічність деталей…\nІнструментарій, яким треба володіти, до якого б напрямку не відносили письменника. Але не менш потрібно виховувати у собі мужність похвали. Не забувати про те, чим фантастика сильна, чим вона за правом може пишатися.\nІнакше боягузтво і буркотіння стануть головною темою у фантастичному хорі.\n«В усіх поколіннях і в усіх народах є елегійні, вдумливі, споглядальні уми, котрі особливо зачаровуються величним видовищем природи, піднесеними образами і жадібно вбирають їх. Існують навпаки, натури активні, яким подобається стрімкість, рух, стислість, зіткнення, дія, драматизм… Нарешті, інші цільні люди обіймають усе, шукають і лірики й дії, драми та оди, вважаючи що досконалість потребує повного огляду явищ.\nЯка школа вище? Не знаю. Я не хтів би, щоб з цієї природної різниці отримували насильницькі висновки»\nВикачати статтю можна за адресою http://starfort.in.ua/uploads/muzhnist-pohvali.rtf\n1Sergiy Torenko27-10-2011 20:56\nТака російська традиція: стогнати – це найвищій шик\nПотрібно сказати, що стогнати, то не лише російська традиція. Але й наша - українська... Елемент ментальності, етносвідомості, так би мовити.\nСкільки чуємо: дайте грошей, нас не цінять, от якщо б гранти були - ми б розверулись! І далі ніж балаканина (і стогнання) справа не йде.\nОтже, проблема має такий собі загальний характер.\nХоча... Судячи з накладів в Росії все ж таки більше роблять, ніж стогнуть.\nДля української ментальності недостатньо просто прославитися, а прославитися за гроші. Задурно ніхто не хоче. Тому тільки стогнуть.


Опис пакета виправлень Project Server 2010 (Pjsrvwfe-x-None. MSP): 29 червня 2010 року.\nУ цій статті описано, проблеми, які містить пакет виправлень Microsoft Project Server 2010 від 29 червня 2010 року.\nВідстеження GUID, указаного у Project Server Interface (PSI), заголовки, не заслужений як Ідентифікатор завдання групи в результаті в черзі.\nПроект, які використовують сили у псевдонім або виключення -псевдонім, не вдається змінити проекту, для автоматичного планування. Крім того, не вдається виконати повторне обчислення, і з'являється таке повідомлення про помилку:\nУстановіть базового NA стан будь-які завдання за проектом. Проте цей базовий не оновлюється під час публікації проекту з клієнтом.\nНе вдається створити корпоративних проектів або шаблони на сервері з певних шаблони для Microsoft Office Project 2007.\nЯкщо значення параметра ChangeXML велику кількість UpdateStatus PSI спосіб вимагає, багато часу для оновлення багатьох завдань, які стосуються різних користувачів. Така поведінка, блоки Team Foundation Server (TFS).\nПісля підключення деякі бази даних та потім передачі даних на сайті оновлення виникає помилка якщо мовний пакет, що не підтримують Project Server 2010 завантажується.\nЩоб інсталювати це виправлення, потрібно Project Server 2010, що інстальовано.


Ліцей № 142 імені П'єра де Кубертена - Захист прав споживачів\nГоловна » Блоги » Блог Мирошник Ю. А. » Захист прав споживачів\nТема уроку: «Захист прав споживача»\nМета уроку: сформувати знання учнів про громадські товари та послуги; пояснити вигоди і збитки третіх осіб внаслідок зовнішніх ефектів; сформувати активну позицію щодо захисту своїх прав, як споживачів; розвивати економічне мислення, інтерес до науки; виховувати економічну культуру, толерантність, ціннісне ставлення до суспільства і держави; формувати соціальну, комунікативну та творчу компетентність.\nОбладнання: папір, маркери, надруковані норми Закону України “ Про захист прав споживачів ”, картки з описами ситуацій до вправи “ Громадські товари та послуги ”, схеми, таблиці, кольоровий папір\nФорма заняття: комбінований урок.\nПривітання і розповідь вчителя\nТема нашого сьогоднішнього заняття є близькою і цікавою кожному – «Захист прав споживача». Пригадаймо, що наш урок — це активна форма навчання, заснована на співпраці всіх його учасників.\nДля того, щоб працювати ефективно, нам треба прийняти певні правила.\nПропонуються такі правила:\n· цінувати час;\n· говорити чітко, коротко, за темою;\n· записувати швидко;\n· працювати ефективно;\n· бути активними і творчими;\n· слухати уважно.\nЧи погоджуєтеся ви з такими правилами?\nНазвіть ролі, в яких виступали герої відомих дитячих казок і поезій? Відповіді:\n· король та шевці (Г.Х.Андерсен «Нове вбрання короля»);\n· дід та золота рибка (О.С.Пушкін «Казка про золоту рибку»);\n· муха-цокотуха (вірш К. Чуковського);\n· Кирило Кожум’яка (українська народна казка).\nВсім нам постійно доводиться купувати продукти харчування та інші речі в магазинах чи на ринку, здавати одяг чи взуття для ремонту, користуватися водою, електроенергією, телефоном, їздити громадським транспортом, відпочивати. У всіх цих випадках ми виступаємо споживачами.\n«Держава існує не для того, щоб перетворити земне життя на рай, а для того, щоб завадити йому остаточно перетворитися на пекло.» М. Бердяєв\nА що ж робить держава для того, щоб ми почувалися впевнено, як споживачі? Чим допомагає своїм громадянам, які є постійно в ролі споживачів?\nЗадля важливої мети —\nРозглянути потрібну тему\nІ час приємно провести!\nЦікаво вам, що це за тема?\nПро що ми будем говорить?\nНащо держава споживачеві?\nЧи можем ми без неї жить?\nПро послуги громадські і товари\nДізнатися нам треба негайно,\nПро зовнішні ефекти у суспільстві.\nТа й захист покупців - питання актуальне!\nІ якщо з'явились біди\nЧи справжні негаразди,\nТо необхідно знати, за яких умов\nДержава допоможе завжди?\nПід час сьогоднішнього уроку ви зможете:\n• охарактеризувати громадські товари та послуги;\n• пояснити зовнішні ефекти у суспільстві;\n• висловити своє ставлення до захисту прав споживача;\n• застосувати свої знання в нестандартних ситуаціях;\n• набути навичок толерантності, спілкування і співпраці.\n(Всі очікування, записані на аркушах у вигляді морських хвиль, приклеюються на великий аркуш паперу)\nВправа “Громадські товари і послуги”\nКожна пара учнів отримує на папері описану ситуацію, з якої треба знайти вихід. Кілька хвилин обдумують і озвучують своє рішення.\n· в лісі виникла пожежа;\n· ви не маєте змоги навчатися в приватній школі;\n· до села вашої бабусі немає асфальтованої дороги;\n· в Румунії стався сильний землетрус;\n· у вашої сусідки обікрали квартиру;\n· на Закарпатті відбулися великі зсуви ґрунту;\n· вам неприємно іти по неосвітленому провулку;\n· жителям міста А до жителів міста В треба добиратися через річку ;\n· людям похилого віку важко виходити на 12 поверх пішки;\n· невідомий зателефонував до міліції і повідомив про замінування школи;\n· вам треба доїхати на інший кінець міста, а грошей на таксі немає;\n· вчителю треба показати старовинні фото міста своїм учням. Запитання. Як пов’язані між собою ці ситуації? Що спільного у шляхах до вирішення?\nВисновки. Обговорені товари та послуги мають назву “громадські”. Основними рисами їх є спільне споживання багатьма людьми й неможливість вилучення їх із користування тими, хто за них не сплачує. Характерними для цих товарів і послуг є неконкурентність, невинятковість та державне відшкодування витрат. Вони не виробляються ринком, бо приватні компанії не бажають виробляти те, за що вони не можуть отримати прибуток.\nВправа “Зовнішні ефекти”\nРозповідь. Зовнішні ефекти — це позитивні або негативні побічні ефекти, що виникають, коли виробництво або споживання блага впливає на добробут людей, котрі їх не виробляють і не купують. Наприклад, ви живете у селищі, де працює цементний завод. Він має погані захисні системи, тож весь пил опиняється в селищі. Жителі його почали частіше хворіти. Для мешканців — це негативні наслідки виробництва. Але ринок не може це компенсувати. Тому функцію захисту населення перебирає на себе держава. Припустимо, що справи заводу “ідуть у гору”. Вони вирішили побудувати нову дорогу через селище. Тепер мешканці отримають кращі умови для життя. Тобто від діяльності заводу мешканці отримали і позитивний ефект.\nЗапитання. Назвіть приклади зовнішніх ефектів у нашому місті.\nТест “Що з наведеного належить до вигод,\nа що до збитків третіх осіб”?\n• Здобуття робітниками заводу другої освіти.\n• Паління в кафе.\n• Будівництво греблі.\n• Знищення шкідників на полях хімічними речовинами за допомогою літака.\n• Прокладання газопроводу.\nВправа “Захист прав споживачів”\n(навчаючи – вчусь)\nІ. Етап. Учні отримують підготовлені картки з надрукованими нормами закону «Про захист прав споживачів». Цей закон надає споживачам такі права:\n· право на вільний вибір товару (послуги);\n· право на гарантований рівень споживання;\n· право на належну якість товарів (робіт, послуг), торговельного та інших видів обслуговування;\n· право на безпеку товарів (робіт, послуг);\n· право на необхідну, доступну та достовірну інформацію про кількість, якість і асортимент товарів (робіт, послуг);\n· право на відшкодування збитків, завданих товарами (роботами, послугами) неналежної якості;\n· право на звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав;\n· право на об’єднання в громадські організації споживачів.\nІІ. Етап. Учні вивчають інформацію своєї картки.\nІІІ. Етап. Учні вільно ходять класом і розповідають один одному інформацію своєї картки.\nІV. Етап. Всі повертаються на свої місця і обговорюють вивчені норми закону.\nV. Етап. Всі разом складають «Квітку закону» на папері.\nЗавдання. Складіть власні правила поведінки споживачів, запишіть їх на папері, презентуйте присутнім (робота у групах).\nВправа “Якщо ви купили товар неналежної якості?... ”\nСкладання схеми «Куди звернутися?»\nТовариство із захисту прав споживачів\nТоргова інспекція при міськвиконкомі\nВправа “Здійснення очікувань”\nЗапитання. Що ви отримали від сьогоднішнього заняття?\n(Учні пишуть відповіді на вирізаних з паперу корабликах, які приклеюються на аркуш паперу з “очікуваннями ”).\nПобажання. Будьте розумними моряками в економічному житті і скеровуйте свій корабель у правильному напрямку!\nМирошник Юлія 17 Квітень 2017, 17:30 0 коментарів


Відзначення 575 річниці с.Старі Богородчани | Старобогородчанська громада\nВідзначення 575 річниці с.Старі Богородчани\nДата: 20.07.2016 20:11\n17 липня 2016 року жителі та гості с. Старі Богородчани відзначили день села 575 річницю з дня народження населеного пункту.\nСвяткування розпочались о 10 00 на місцевому стадіоні з міні футболу між командами Старобогородчанської об’єднаної територіальної громади. Першість взяла команда с. Старі Богородчани «PAWERNET», друге місце команда «Сокіл» с.Нивочин, третє команда «Ветерани» с. Старі Богородчани.\nО 14 00 годині були проведені спортивні змагання. В яких брали участь дорослі і діти ( жанглювання м’ячами, піднімання гирі, і.т.д.). Переможців було нагороджено призами.\nО 16 00 годині розпочались урочисті заходи.\nОфіційну частину святкувань відкрив вітальним словом сільський голова Старобогородчанської сільської ради об’єднаної територіальної громади Я. М. Здерка, депутати Івано-Франківської обласної ради О.Федишин та М.Рудик, яка передала слова вітання від народного депутата Ю. Дерев’янка, священники с. Старі Богородчани о. Любомир та о.Анатолій привітали всіх жителів та гостей свята з цією річницею, а хор церковний «Різдва Пресвятої Богородиці» регент І.Козоріз подарували для всіх молитву «Моліться люди всі до Бога», та «Боже великий, єдиний».\nМузичне вітання для воїнів АТО подарували гості свята В.Канюк та П.Яремчук.\nПісля офіційного відкриття розпочалася розважальна програма. Ведучою свята була В.Барабаш.\nПісенні вітання лунали від Т.Пилипів, гурту «Черемош», В.Пилипів, Д.Проць, колективу з с.Лесівки Анни Стефанів, Т.Бариляк, І. Глеб, Л.Єгоняна та Б.Максиміва з Росільни.\nЗначно урізноманітнили і прикрасили програму свята танцювальний колектив В.Барабаш з прекрасним вальсом і запальним танцем «Ча-ча-ча».\nГурт «Люсі Феєр» з Івано-Франківська подарували чудову музику.\nПродовжила святкування лотерея, яку з гумором провели І.Савчин, Б.Козоріз, А.Григоровський. За щасливими квитками можна було виграти все, що завгодно: від прального порошку і шампуню до дитячих іграшок і посуду, тобто чимало корисного у побуті. Ексклюзивним виграшом цього року стали гарбузи голови Старобогородчанської громади Я. Здерки, і супер-призи – тачка та «важковаговик»-поросятко.\nТа на цьому свято не закінчилося: бажаючі смакували українським борщем, та іншими стравами від старостів с.Нивочин, с.Гринівки, с.Лесівки, с.Скобичівки та підприємців, які працюють на території громади. Малеча ж розважалася на атракціонах, пригощалася солодкою ватою і морозивом.\nНа завершення свята була запалена велика ватра, яка наповнювала людські душі теплом і вірою у краще майбутнє.\nДискотека під відкритим небом довершили насичену програму свята села, яке надовго запам’ятається його жителям.\nСвято відбулось за підтримки місцевих підприємців та коштів з місцевого бюджету.


З Росії цього року вивели понад $18,5 млрд капіталу - ZAXID.NET\nЗ Росії цього року вивели понад $18,5 млрд капіталу\nСвіт — Роман Ганкевич, 09:35, 22 грудня 2016 0 1\nНайпопулярнішими країнами куди перераховують гроші з РФ є Швейцарія і Латвія\nВ Росії триває активний відтік грошових коштів за межі країни - з початку року сума грошових переказів фізичних осіб за кордон склала $18,5 млрд. Про це з посиланням на Центробанк РФ, пише DW.\nЗа весь 2015 рік було переведено $18,57 млрд. Рекордний обсяг виведення коштів з Росії статистика ЦБ РФ зафіксувала у 2014 році - за рік за межі РФ було переведено $49,825 млрд.\nНайпопулярнішою країною для зберігання грошей для росіян продовжує залишатися Швейцарія. У третьому кварталі сюди було виведено з Росії $837 млн, за 9 місяців - $3,762 млрд, що в 1,4 рази більше, ніж за аналогічний період 2015 року. Другим важливим напрямком втечі капіталу є Латвія: в третьому кварталі в цю країну з Росії вивели $519 млн, а з початку року - $1,5 млрд. У порівнянні з 2015 роком, обсяги переведених коштів залишилися на колишньому рівні.\nМайже на третину - до $1,3 млрд за три квартали - збільшився обсяг грошових переказів в Китай ($627 млн у третьому кварталі). Однак, на відміну від інших країн, близько третини таких операцій здійснюють не громадяни РФ.


Харчування і виділення\nПостійний приплив поживних речовин, необхідних для процесів метаболізму, і постійне виділення кінцевих продуктів обміну речовин – умова існування будь-якого організму. Зеленим рослинам на світлі потрібні вода, неорганічні солі і вуглекислий газ. У безхлорофільних рослинах, головним чином грибах, не утворюються ні поживні речовини, ні кисень, і тому вони потребують припливу того і іншого ззовні. Зрозуміло, в темряві кисень необхідний також і зеленим рослинам.\nДо категорії продуктів виділення, пли кінцевих продуктів обміну речовин, відносяться кисень, що утворюється в зелених рослинах на світлі, і вуглекислий газ, що виділяється грибами і – в темряві – зеленими рослинами. Тварини споживають їжу і кисень, а виділяють вуглекислий газ і мінеральні речовини. Подивимося спочатку, як йдуть процеси споживання поживних речовин і виділення продуктів катаболізму (шлаків) в рослинах.\nКоріння є основною орган всмоктування у вищих наземних рослин. Зазвичай мало хто уявляє собі, як великі за розміром коріння рослин. Тим часом у пшениці, наприклад, коріння сягає вглиб більш ніж на 2 м і поширюються в сторони на 1 м. Настільки сильно розвинена коренева система необхідна для постійного всмоктування великих кількостей води, основна частина якої витрачається на транспірацію і тільки невелика частка використовується в процесі фотосинтезу .\nЗ листя яблуні, наприклад, щодня втрачається до 100 кг води; за сезон їх кількість сягає 18 т, причому в цю кількість не входить вода, яка використовується у фотосинтезі. Ступінь розвитку кореневої системи у рослини залежить від умов середовища. Наприклад, кипарис, зростаючий в болотистій місцевості, має слаборозвинених кореневу систему. У Мескіта-вого дерева, що росте в сильно посушливих районах, навпаки, корені проникають більш ніж на 20 л в глибину, хоча висота самого дерева не перевищує 3-3,5 м.\nХарчування і виділення Посилання на основну публікацію


Україна і США підписали угоду про кредитні гарантії на $1 мільярд | Український Простір Прикарпаття\nДодано 18.05.2015, 22:37 в розділі Економіка 1 539\nУ цілому США мають намір виділити Україні 2 мільярди доларів кредитних гарантій.\nУряд України сьогодні, 18 травня, підписав угоду з урядом США про отримання нашою країною кредитних гарантій на 1 млрд дол.\nІз боку українського уряду угоду підписала міністр фінансів Наталія Яресько, з боку американського уряду – посол США Джеффрі Пайєтт і директор місії USAID Джед Бартон.\nКоментуючи угоду, посол США наголосив, що ці кредитні гарантії допоможуть Україні досягти короткострокових цілей у фінансуванні витрат і захистити найбільш незахищені верстви населення від впливу необхідних економічних перетворень.\n«Сполучені Штати Америки готові продовжувати підтримку України, в той час як міністр фінансів Наталія Яресько та її колеги будуть проводити реформи, спрямовані на побудову кращого майбутнього для народу країни», – сказав Пайєтт.\nУ свою чергу, міністр фінансів подякувала уряду США за довгострокову й повну підтримку нашої країни в цей критичний момент, коли Україна стала на шлях змін, і висловила надію, що наша країна й надалі може розраховувати на підтримку.\n«Щодня ми відчуваємо підтримку уряду США у вирішенні серйозних політичних, фінансових і дипломатичних проблем України, починаючи з технічної підтримки USAID, яка впливає на повсякденне життя українців, до підтримки на рівні високої дипломатії на засіданні Ради безпеки ООН», – підкреслила Яресько.\nНагадаємо, раніше Яресько заявляла, що Україна має намір здійснити випуск євробондів на суму 1 млрд дол. під гарантії уряду США у середині або наприкінці травня.\nРазом із переговорами про часткову реструктуризацію єврооблігацій України, випуск паперів під гарантії США є частиною загальної програми підтримки нашої країни з боку іноземних партнерів, у рамках якої Україна може отримати близько 40 млрд дол. підтримки у найближчі 4 роки.\nНаприкінці січня 2015 року Україна і США підписали декларацію про надання Києву кредитних гарантій уряду Сполучених Штатів в обсязі 2 млрд дол.\nЧитайте також: Без допомоги Крємля мешканці Донбасу можуть самі позбутися “сєпарів”!\nНадання державних гарантій від уряду США стало не першим таким кроком стосовно України. У квітні 2014 року Конгрес і Сенат США вже ухвалювали рішення виділити Україні 1 млрд дол.\nфінансових гарантій. Влітку 2014 року Україна розмістила суверенні бонди під гарантії уряду США на 1 млрд дол.\nТеги: кредитні гарантії, США, Україна\nКредитори готові виділити Греції 74 млрд євро\nІнформаційний портал "Український Простір Прикарпаття" © 2017 Загальний рейтинг 10 з 10. Всього 9477 переглядів


Ищодо роботи з Автоматизованою інформаційною системою «Рейтинг»ЗМІСТ1\nРайонному (міському) органу управління освітою для отримання повноважень Районного адміністратора необхідно отримати від Головного адміністратора (Державна інспекція навчальних закладів МОН України) спеціальні логін та пароль.\nЛогін і пароль є конфедеційна інформація і не підлягає розголошенню!\nІнструкція 9. Вхід користувача з повноваженнями районного адміністратора до АІС «Рейтинг».\nВ війти в АІС «Рейтинг» як користувач (попередній розділ). З метою ідентифікації користувача як районного адміністратора необхідно виконати наступні дії:\n- Навести курсор маніпулятора на пункт меню „Аміністрування”, натиснути „ОК”. На екрані з’явиться вікно (рис. 8) з полями для введення реєстраційного імені та паролю.\n- Ввести логін та пароль у відповідне поле. Натиснути кнопку «Вхід».\nРис. 8. Вікно авторизації користувача\nПісля введення коректного реєстраційного імені та паролю система автоматично переходить до вікна районного адміністратора (рис.9).\nРис. 9. Вікно районного адміністратора\nВікно районного адміністратора містить елементи керування АІС «Рейтинг» у межах його повноважень.\nІнструкція 10. Пошук навчальних закладів.\nДля пошуку навчального закладу Вашого району (міста) у базі даних АІС «Рейтинг» необхідно натиснути на відповідний елемент керування вікна районного адміністратора (рис. 9).\nЗ’являється вікно (рис. 10), у полях внесення даних якого потрібно ввести назву населеного пункту та навчального закладу і натиснути кнопку «ОК».\nРис. 10. Вікно для пошуку ЗНЗ\nЗ’явиться вікно з результатом пошуку, а також з інформацією про те, чи містить база даних АІС «Рейтинг» дані про діяльність навчального закладу (рис. 11).\nРис. 11. Результат пошуку навчального закладу\nПошук навчальних закладів можна здійснювати як по населеному пункту, в якому вони розташовані, так і по назві навчального закладу. Якщо залишити поля порожніми і натиснути кнопку „ОК”, то список буде містити всі ЗНЗ району, або не містити, тих навчальних закладів, які не внесені до бази.\nІнструкція 11. Внесення назви навчального закладу до бази АІС „Рейтинг” (Створення навчального закладу).\nЦя інструкція виконується лише у випадку коли ЗНЗ підпорядкований районному адміністратору і є новим для АІС «Рейтинг».\n- Натиснути елемент керування «Створити новий навчальний заклад…» (З’явиться вікно, в якому можна побачити назву району, представником якого є районний адміністратор, а також список, що може розгортатися із назвами населених пунктів цього району).\n- Для введення типу навчального закладу необхідно розгорнути список з відповідною назвою і вибрати потрібний тип (профіль).\n- Код та назва навчального закладу вводяться з клавіатури у відповідні поля (код навчального закладу присвоюється відповідно до розділу наведеного нижче).\n- За бажанням, може бути введена додаткова інформація про навчальний заклад. Ця інформація буде автоматично відображатися при наведенні курсору миші на стовпчик діаграми рейтингу, який відповідає даному закладу (рис. 6).\nРис. 12 Вікно районного адміністратора для створення навчального закладу\nПісля введення даних необхідно натиснути кнопку „ОК”, і система видасть запит на завершення введення даних.\nПАМ’ЯТАЙТЕ, що повноваження районного адміністратора дозволяють редагувати інформацію про навчальний заклад тільки у процесі введення, тобто ДО НАТИСКАННЯ КНОПКИ «ОК». Редагування введених даних після цього можливо тільки головним адміністратором.\nІнструкція 12. Введення даних про діяльність навчального закладу в автоматизованому режимі.\nЯкщо ЗНЗ існує в системі АІС „РЕЙИНГ” і дані введені, то робота завершена.\nЯкщо ЗНЗ не існує, то слід виконати інструкцію 3.\nЯкщо існує, але дані не введені, то натиснути кнопку з червоною літерою «А» проти потрібного ЗНЗ (рис. 11). З’явиться вікно, показане на рис. 13.\nРис. 13. Вікно введення даних з електронного носія (файлу)\n- В цьому вікні потрібно вказати шлях та назву файлу, який містить дані про ЗНЗ, або знайти місце розташування цього файлу у комп’ютері (кнопка «Обзор»), натиснути кнопку „ОК”. Після чого з’являється вікно (рис. 14), яке відображає значення усіх показників про діяльність ЗНЗ, які автоматично будуть введені у базу даних АІС «Рейтинг».\nДані на цьому крокові (рис. 14) доступні для редагування.


«НЕЗЛАМНІ» — чин Біласа і Данилишина екранізовано – ПОРОХІВНИЦЯ\nДокладно про чин Біласа і Данилишина у вищезазначеній теґом публікації.\nПісля кривавої "згоди" Антанти й пошматування України між Польщею та квазідержавним утворенням "Совєтская Россія" за умовами сепаратного "ріжскоґо міра" в 1921 році, Західні Терени України опинились під польською окупацією.\nУкраїнці почали чинити опір польським окупантам…\nІ з’являються вони — незламні!\n«НЕЗЛАМНІ» — короткометражний художній історико-документальний фільм, знятий на основі реальних подій, що розгортаються у місті Городку на Львівщині у 1932 році.\nНаприкінці листопада 1932 року Українська Військова Організація і Організація Українських Націоналістів планують здійснити акт експропріації одного із польських державних поштових відділень. Цього разу об’єктом стала пошта у містечку Городок (польська окупаційна назва — Gródek Jagielloński — Ґродек Яґеллонський). За інформацією ОУН там нібито не було належної поліційної охорони, а розташування будинку на території було вдале для відступу вояків.\nОУН для реалізації своє діяльності потребувала, окрім людських, також фінансових ресурсів. Вони залучали двома шляхами: збором добровільних пожертв серед місцевого населення або примусовим вилученням коштів у польських державних інституцій — так звані експропріаційні акти. Адже податки, котрі з Українців видушував польський окупаційний режим, йшли на "пацифікацію" та пригнічення Українців, а відтак в Екзекутиві ОУН було вирішено, що ці кошти необхідно повертати шляхом експропріації на визвольну боротьбу проти окупантів. ОУН вирішила так діяти саме з огляду на аналогічну діяльність "начальника Речі Посполитої" Пілсудського, котрий пишався своєю терористичною діяльністю в молоді роки і ставив це у приклад, тож у Польщі експропріації на користь Речі Посполитої вважались нормою. Звісно ж, польський тероризм поляки схвалювали, а ось такі ж дії з боку українських повстанців чомусь польських окупантів вельми дратували.\nГрупа бійців УВО-ОУН (Української Військової Організації та Організації Українських Націоналістів) здійснюють акт експропріації польського поштового відділення у Городку для експропріації коштів, з метою використати їх на користь боротьби проти польського гніту над українським населенням Галичини.\nЦей напад мав особливе значення не тільки тому, що до його організації були причетні майбутні провідники ОУН та організатори Української Повстанської Армії — Роман Шухевич та Микола Лебідь, а ще й тому, що незважаючи на той факт, що акція провалилася — двоє вояків загинули, двоє були арештовані й невдовзі страчені — ОУН зуміла перетворити цю бойову поразку в масштабну пропаґандистську перемогу. Заарештовані польською поліцією Василь Білас та Дмитро Данилишин, які мали найбільший бойовий досвід і відповідали за конфіскацію грошей із каси, стали національними героями. За Незалежної України Юрію Березинському, Володимиру Старику, Василю Біласу та Дмитру Данилишину встановили пам’ятник перед входом у Городоцьку районну державну адміністрацію (тодішнє відділення пошти на яке був здійснений напад).\nУ фільмі, як і в реальності, на головних героїв Василя Біласа, Дмитра Данилишина, Володимира Старика та Юрка Березинського чекають нелегкі випробування, виклики долі, та зустрічі віч-на-віч із ворогом. Ризик, зазирання смерті у вічі, авантюри та зрада, а все заради одного — аби розворушити тут темні українські маси.\nАдже, за злою іронією долі, повстанців затримали до появи польських жандармів саме українські селяни завдяки фальшивому поголосу, який запустила поліція, мовляв, це злочинці, які пограбували український кооператив й хочуть пограбувати ще. Селяни напали на поранених вояків, розлючений натовп почав їх бити, попри те, що хлопці кричали, що воюють за Волю України. Зупинив це неподобство місцевий парох УГКЦ… Згодом мешканці села Верин відчули на собі зневагу всієї Галичини й, спокутуючи провину, на місце полонення вояків насипали жменями курган та встановили меморіяльного хреста…\nХлопці були вбиті миттєво після "наглого суду" (так називались стрімкі "судочинства" польського окупаційного режиму). Попри чисельні звернення громади та інтеліґенції Галичини до польського окупаційного режиму, окупанти вирішили провести показовий розстріл юнаків.\nПеред смертю хлопці встигли вигукнути: „Жалкуємо, що доводиться лиш раз помирати за Україну!“\nЮнаки назавжди лишились Героями Других Визвольних Змагань!…\nКіно для молоді і «Апостольська Чота»\nЯк при бажанні можна згуртуватись і разом відзняти історично-патріотичне кіно?\nБуло би лиш бажання й натхнення! Та спільна воля втілити ідею.\nІдея і чин в дії — саме про це розповідь нижче.\nІдея зняти малобюджетне кіно, яке б максимально точно передавало тонкощі цієї події, виникла у священника Української Греко-Католицької Церкви (УГКЦ) пана отця Михайла Греділя ще десять років тому. Спочатку це була ідея патріотичної п’єси чи спектаклю для молоді.\nВтім, кілька років тому Держкіно виділило понад 25 мільйонів гривень на зйомки фільму «Екс», у якому, зокрема, розповідають про наліт на пошту у Городку. Хоча фільм так і не вийшов на широкі екрани, бо далі трейлеру справа не пішла, але після перегляду трейлеру у отця Михайла виникли двоякі враження. Фільм не дозволяє зрозуміти патріотизм героїв, адже там вони подані більше як авантюристи-розбійники, бойовики-бандити, "бандеравцы", ніж справжні інтеліґенти патріоти, якими вони насправді були…\nНу, ми всі знаємо, як у нас знімались у попередні роки "укрАінскіє фільмы" — багатомільйонні бюджети "на распіл", гучна промокампанія, прибуток московським правовласникам і на виході — чергове "кіно" або про "тупых хахлов", або про "бандеравцев-нацистав-фошыздов". Все як завжди. Цинізм лиш в тому, що таке "кіно", зняте в Україні, вважається "укрАінскім" і часто фінансується з державних коштів.\nОтець Михайло Греділь вирішив зняти справжнє кіно і максимально точно передати події про акцію, відому як чин Біласа і Данилишина.\n— Коли ми щороку приходили на панахиду до пам’ятника Данилишину, Біласу, то я помітив, як дітям, яких туди добровільно-примусово приводили, нудно стояти. Всі ці довгі промови чиновників, молебень і "якийсь" пам’ятник — це не зовсім те, що зацікавлює сучасну молодь. Виникла думка, що варто було б у живий спосіб пояснити значення цієї події, щоб молодь розуміла, чому ми щороку згадуємо цих людей і називаємо їх героями? Певний час я думав над п’єсою із великою кількістю деталей на сцені. Та ця ідея швидко відпала, оскільки кіно – це пам’ять на роки, і воно доступне для всіх у будь-який час. Я та наші місцеві патріоти роздумували над тим, щоб знайти якусь таку кіноконтору, яка б за невеликі гроші зняла фільм по нашому сценарію. Але було багато нюансів і ідея загубилася у житейській рутині, — розповідає отець Михайло.\nТа, як-то кажуть, всяка ідея потребує часу, щоб реалізуватися.\nРеволюція Гідності та війна на Сході багато чого змінила, змінила вона також життя отця Михайла Греділя. Адже він один із тих, хто виконував свою місію капелана у зоні АТО…\n— Я зрозумів, що молодь, як ніколи до того, потребує національного виховання. Бо сьогодні — війна на Сході; а хто знає, що буде завтра? На базі дітей, які ходять до нашої церкви і з якими неодноразово їздили у Карпати, ми почали формувати молодіжну організацію, мета якої — виховувати національно свідомих Українців. Ще військові на Сході дали мені позивний „Апостол“, звідси і виникла назва теперішньої офіційної нашої ГО «Апостольська Чота», — каже отець Михайло.\nЗа ці кілька років «Апостольска Чота» стала великою (у межах Львівської області) дисциплінованою та живою організацією, яка постійно пропонує щось цікаве своїм учасникам та громаді міста і району загалом. Під час АТО активістами «Апостолської Чоти» було налагоджено логістику постачання допомоги від Городка до наших військових на Сході. Виник напрямок допомоги діткам, які потребують коштів для операції. Створено дві футбольні команди, свій ансамбль, відбувається тактична підготовка (навчання та змагання з пейнтболу). Навіть налагоджено випуск своєї газети «Вісник Апостольскої Чоти». А для маленьких "чотиків" працюють творчі гуртки. Зараз до «Апостольскої Чоти» причетні кілька сотень дітлахів, якими, крім отця Михайла, опікуються "випускники" організації та старші місцеві активісти. Вони двічі на рік роблять збори, складають план роботи, мають свій статут, у них є свої однострої, присяга та ієрархія (наставник — вихованці).\nТобто, фактично, це аналог «Пласту».\nЩе одним цікавим із напрямків роботи «Апостольскої Чоти» стали зйомки невеличких соціяльних патріотичних роликів.\nОдин із найбільш вдалих — це художньо-музична „Бандерівська Колядка“.\nЗ останніх — присвята Героям Крут…\nВідеоканал «Апостольскої Чоти»\n— Ми побачили, що вийшло досить добре, і тоді я повірив, що ми дійсно можемо зняти фільм, який давно мріяв зробити. Маючи налагоджені зв’язки із добровольцями, зокрема власником магазину військового спорядження «Штурм», військо-патріотичними організаціями, такими як Товариство пошуку жертв війни «Пам’ять», ми почали рухатися до мети. Вирішальним стало те, що у Львівській ОДА проводили конкурс на допомогу регіональному кінематографу. Всі ми, організатори учасники «Апостольської Чоти», разом написали сценарій. Наш дяк із церкви Благовіщення Олег Дудко закінчив режисуру, він допоміг із технічної стороною справи — зробив хронометраж і розписав все так, щоб виглядало, як справжній сценарій. Із 20 робіт, які брали участь у цьому конкурсі — десять пройшли. Серед них і наша. Нам було виділено 15 тисяч гривень. Гроші, звісно, невеликі, але це був стимул таки втілити мрію, — розповідає отець Михайло.\nФільм "Незламні" про одну із найбільш гучних акцій націоналістичного підпілля у міжвоєнній Польщі. Напад на пошту у Городку, так звана експропріація. Ніколи перед тим і після того страта двох осіб не викликала такого резонансу у Галичині, як смерть Василя Біласа та Дмитра Данилишина. Ці хлопці стали прикладом мужності і жертовності для усіх прийдешніх поколінь! Апостольська Чота студія , Фільм "Незламні", IA ЗІК\nОпубліковано О. Михайлом Четвер, 11 жовтня 2018 р.\nНаприкінці літа 2018 року стартували зйомки цього короткометражного фільму, хронометраж якого — всього півгодини.\nМайбутній фільм називатиметься «Незламні», адже саме такими, на думку творців фільму, були ті хлопці, які у 1932 році здійснили акт експропріації в Городку.\n— Наша історія ґрунтується на спогадах Григорія Купецького — одного із учасників подій в Городку, якому вдалося втекти, потім він очолював Далекосхідній Провід ОУН у Манчжоу-Ґо та зміг з Японії еміґрувати у Канаду. Ми намагалися показати цих людей як справжніх інтеліґентів, якими вони й були. Ці хлопці все робили для того, щоб відновити Державність України, вони й справді були незламні. Ми намагалися підкреслити, що це пограбування було не для особистих цілей, бо гроші мали піти для потреб українського національного відродження. У той час, експропріаційні акти, можна сказати, були нормою, – ділиться історією створення кінострічки отець Михайло.\n— Було важко, оскільки ми такого ще не робили. Довелося брати камеру в руки і самому знімати кадр так, як я бачу. Крок за кроком, кадр за кадром — і нам вже майже все вдалося. Насамперед, ми знімали епізод на львівській залізниці. Пригадую, приїхав до начальства залізниці домовлятися. Вони розповіли, що творці фільму «Шляхетні волоцюги», які теж знімали на вокзалі у Львові епізод, — заплатили 180 тисяч гривень! Я почув це і подумав, що все, фініш, не знімемо короткометражки. Але начальство пішло назустріч, бо це не комерційний проект. Написав відповідні запити у Київ, і зняли на вокзалі все, що задумали. Так само проблем не було із городоцькою владою, адже важливу сцену — сам напад на пошту, ми зняли в автентичній будівлі. Зараз там районна адміністрація, яка дозволила нам зробити відповідні маніпуляції, щоб будинок виглядав так, як у 1932 році. А сцену судового засідання над затриманими ОУНівцями — ми знімали у Личаківському суді, де є зала, яка нагадує приміщення судів тих часів. Взагалі, атмосфера у фільму дуже важлива річ, тому у нас багато автентичний деталей, які дозволять глядачам повірити у цю історію. Ми шукали інвентар серед громади, добровольців, писали у Фейсбук. Багато людей допомогли нам як матеріально, так і фінансово, за це їм велика подяка, — каже отець Михайло.\nSofia Troshchuk написала: "Жовтень ще не завершився, а перше місце в рубриці "позитивні матеріали" посідає О. Михайло та його Апостольська чота. Усі гуртом знімають кіно." І власне такі відгуки додають сил, натхнення і впертості до знімання цього фільму!!! Дякуюююююю.ГО Апостольська Чота, Zaxid.net Товариство пошуку жертв війни ''ПАМ'ЯТЬ'' Магазин Штурм\nФільм знімався саме в тих місцях, де відбувались події майже 90 років тому.\nТа сама будівля поштового відділення, залізничний двірець Городка, село Верин…\nДо речі, мешканці села Верин гостинно приймали знімальну групу, частували їжею й приймали участь у зйомках.\nГоловних героїв у цьому фільмі є вісім. Крім своїх ресурсів із «Апостольскої Чоти», отець Михайло задіяв професійних акторів-студентів, які ще вчаться в акторських навчальних закладах. Так вийшло, що у більшості із них їх сімейні історії пов’язані із ОУН та УПА, тому робота мала для всіх важливе значення. Отець Михайло Греділь поділився також, що багато старших городківчан не розуміють значення цієї роботи над фільмом, бо багато запитують, а для чого це робити?\n— Старші люди люблять розпитувати і шукати вигоду в усьому. Часто, доводиться роз’яснювальну роботу проводити, щоб пояснити, чим ми займаємося. А от молодь любить долучатися до всього і бачити результат. В цілому, короткометражка «Незламні» дозволить глядачам збагнути події, які сталися 1932 року у Городку із ретроспективного погляду, побачити їх значення та тягучість історії. На початку і у кінці голос істориків за кадром надасть фільму документального значення. Ми сподіваємося, що кіно допоможе і молодим, і старим відкрити для себе та збагнути мотиви й ту високу ціну, яку молодим хлопцям 86 років тому довелося заплатили… — підсумовує отець Михайло.\nНе все вимірюється грошима чи якоюсь користю.\nУ 1932 році юнаки, фактично ще діти, свідомо віддали свої життя за Майбутнє, за Незалежну Україну…\nСучасна молодь, на щастя, також не шукає вигоди і не ставить собі дурних питань "для чого це знімати", або "краще б ці гроші на пенсії та субсидії дали". Бо молодь думає не шлунком, а має українську свідомість!\nНад фільмом працювала чудова команда молоді, згуртованої чином та ідеєю!\nОтець Михайло розповів, що це незабутній досвід, який зближує команду і дозволяє дізнатися багато чого нового як про себе, так і про таланти інших.\nКороткометражний фільм вклався у бюджет десь коло 70 тисяч гривень, 15 з яких надано Львівською ОДА в якості підтримки — решту зібрали люди! І все ще збирають, адже фільм у завершальній стадії виробництва — наразі триває постпродакшн, запис і зведення звуку. Кожен бажаючий ще може долучитись та перерахувати скільки можливо.\nНавіть 1 гривня допоможе українському історичному кіно стати реальністю!\nПісля Різдвяних Свят, 2019 року, в Дні Пам’яті Героїв Крут, було презентовано трейлер кінострічки і саундтрек — ним став Славень ОУН „Зродились ми великої години“ у виконанні Зоряни Коновалець.\nПрем’єра фільму «НЕЗЛАМНІ» планується на березень 2019 року.\nДо уваги Вельмишановного Панства ще кілька колоритних світлин зі зйомок фільму «Незламні».\n© Фільм «Незламні»\n© Отець Михайло Греділь „Апостол“\n© «Zik» © Юра Мартинович\nНовинарні відеорепортажі — © «Zik»\nПопередня стаття:«Крути 1918»: Христина Соловій — „Стежечка“\nНаступна стаття:„Зродились ми великої години“ — виставка до 90-річчя ОУН


Збираємо літню косметичку з Романом Мідним | Все буде добре\nВсе буде добре / Збираємо літню косметичку з Романом Мідним\nЗбираємо літню косметичку з Романом Мідним\nVideo: Збираємо літню косметичку з Романом Мідним\nЩо має бути у вашій літній косметичці, щоб навіть у спеку ви могли виглядати ідеально? Відповідь на це питання і багато іншої корисної інформації ви дізнаєтеся сьогодні, 25 червня, о 16.00 в тележурналі «Все буде добре».\nЧому другий тиждень Битви дієт став справжнім випробуванням для двох сімей?\nТренуємося разом з Ігорем Обуховським!\nХмільний короп під соусом від Алли Ковальчук\nВаша річкова риба більше ніколи не буде неприємно пахнути. Хмільний короп під соусом від Алли Ковальчук наповнить вашу кухню лише самими приємними ароматами. Готувати його легко і доступно!\nЗбираємо літню косметичку\nЛітня спека ускладнює нам завдання виглядати на всі сто – косметика розтікається, а шкіра то блищить, то навпаки під палючим сонцем лущиться. Саме тому сьогодні Роман Мідний підкаже, що обов’язково має бути у вашій літній косметичці, щоб ви виглядали надзвичайно!\nЯк боротися з жіночими ревнощами?\nВи вважаєте, ревнощі доказом щирих почуттів і не скупитеся у своїх емоціях по відношенню до коханого? Не поспішайте влаштовувати чергову сцену ревнощів, адже кожен п’ятий шлюб розпадається саме з цієї причини. Як не стати заручницею руйнуючого почуття і як зберегти стосунки, знає наш психолог Наталія Холоденко. Не пропустіть найважливішого!\nбитва диет все буде добре игорь обуховский роман медный