Психологічна служба - Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) компенсуючого типу "Ромашка" м. Вишневе\nДошкільний навчальний заклад (ясла-садок) компенсуючого типу "Ромашка" м. Вишневе\nПравила прийому дітей під час адаптивного карантину\nСпівпраця ДНЗ і родини в вихованні та розвитку дитини\nДо Дня народження Т.Г.Шевченко\nАтестація в ДНЗ\nОздоровчо-профілактичні заходи в роботі ДНЗ\nСОЛЯНА КІМНАТА В ДНЗ\nФізкультурно-оздоровчі заходи в ДНЗ\nСторінка інструктора з фізкультури\nСторінка сестри медичної старшої\nЛФК (Лікувальна фізична культура)\nБЕЗПЕКА ЖТТТЄДІЯЛЬНОСТІ ДИТИНИ\nПрофспілковий комітет працює\nНормативно-правові документи з питань дошкільної освіти\nПоради Девіда Льюїса\nщодо розвитку обдарованої дитини\n1. Відповідайте на запитання дитини якомога терпляче і чесно. серйозні запитання дитини сприймайте серйозно.\n2. Створіть у квартирі місце-вітрину, де дитина може виставляти свої роботи. не сваріть дитину за безлад у кімнаті під час її творчої роботи.\n3. Відведіть дитині кімнату чи куточок винятково для творчих занять.\n4. Показуйте дитині, що ви любите її такою, якою вона є, а не за її досягнення.\n5. Надавайте дитині можливість у виявленні турботи.\n6. Допомагайте дитині будувати її плани та приймати рішення.\n7. Показуйте дитині цікаві місця.\n8. Допомагайте дитині нормально спілкуватися з дітьми, запрошуйте дітей до своєї оселі.\n9. Ніколи не кажіть дитині, що вона гірша за інших дітей.\n10. Ніколи не карайте дитину приниженням.\n11. Купуйте дитині книжки за її інтересами.\n12. Привчайте дитину самостійно мислити.\n13. Регулярно читайте дитині чи разом з нею.\n14. Пробуджуйте уяву та фантазію дитини.\n15. Уважно ставтеся до потреб дитини.\n16. Щодня знаходьте час, щоб побути з дитиною наодинці.\n17. Дозволяйте дитині брати участь у плануванні сімейного бюджету.\n18. Ніколи не сваріть дитину за невміння та помилки.\n19. Хваліть дитину за навчальну ініціативу.\n20. Учіть дитину вільно спілкуватися з дорослими.\n21. У заняттях дитини знаходьте гідне похвали.\n22. Спонукайте дитину вчитися вирішувати проблеми самостійно.\n23. Допомагайте дитині бути особистістю.\n24. Розвивайте в дитині позитивне сприйняття її здібностей.\n25. Ніколи не відмахуйтесь від невдач дитини.\n26. Заохочуйте в дитині максимальну незалежність від дорослих.\n27. Довіряйте дитині, майте віру в її здоровий глузд.\nУмови забезпечення успішної адаптації\n1. Встановлення довірливого особистісного контакту з кожною дитиною.\n2. Проведення вихователем ритуалів щоденної зустрічі та прощання з кожною дитиною.\n3. Сприяння об’єднанню дітей через спілкування, формування традицій групових взаємин.\n4. Систематична підтримка інтересу й активності дитини, впевненості, самостійності, ініціативності.\n5. Розроблення індивідуального режиму адаптації дитини до умов дит. садка ( індивідуальні спостереження за ступенем адаптації).\n6. Погодження дій батьків і педагогів, зближення підходів дог дітей у родині й у дошкільному закладі.\n7. Створення для дитини сприятливого психологічного комфорту – турботливість, уважність, доброзичливість, чуйність.\n8. Врахування індивідуальних особливостей дитини.\n9. Співробітництво й координація зусиль психолога і вихователів та інших працівників закладу.\n10. Забезпечення можливості участі батьків у житті дитини в умовах нового середовища.\nЯк позбутися негативного\nемоційного стану мами\nв адаптаційний період малюка?\nВіддавши дитину до дитячого садка, я дійсно не можу знайти собі місця! Як він там без мене? А раптом я більше не потрібна своєму малюку? Тепер мій малюк любить виховательку? Я розумію, що все правильно: не можна протримати дитину біля себе все життя. У дитини свої інтереси, їй потрібний колектив, але я хвилююсь за неї.\nЕмоції мами глибокі, вона переживає сильне потрясіння — розлуку з дитиною. Але, насамперед, мамі потрібно зрозуміти, що всі батьки через це проходять. Стежте за своїми емоціями. Часто мами, готуючи перший раз свою дитину в дитсадок, самі починають хвилюватися. Якщо ви будете впевнені у своїх діях, то й дитина буде спокійна.\nЗавчасно формуйте у малюка позитивне налаштування на дитячий садок. Розповідайте веселі історії з життя знайомих вам дітей, які відвідували дитячий садок, діліться своїм особистим досвідом.\nПеред вступом у ДНЗ навчіть дитину необхідних прийомів самообслуговування. Вміння самостійно одягатися і ходити в туалет не найголовніше, ці навички сформуються дуже швидко, для вихователя ваша дитина не перша, хто не вміє самостійно взуватися. А ось переживань малюкові ви додасте. Учіть дитину вирішувати проблеми у міру їхнього надходження, а не заздалегідь про них хвилюватися.\nОрієнтуйте дитину на вихователя. Малюк має твердо знати: що б там трапилося, він завжди може звернутися до нього за допомогою. Ім'я та по батькові майбутньої виховательки повинне постійно фігурувати у ваших розмовах, її образ має бути у свідомості дитини позитивним.\nСучасна сім’я несе найбільшу відповідальність за виховання дитини.\nСаме вона має виконувати головне завдання – забезпечувати матеріальні та педагогічні умови для духовного, морального, інтелектуального й фізичного розвитку юного покоління.\nКонституційним обов’язком батьків є утримання своїх дітей до повноліття.\nЗаконом України «Про освіту» на батьків покладена відповідальність за фізичне здоров’я та психічний стан дітей, створення належних умов для розвитку їхніх природних здібностей.\nВід сім’ї починається шлях дитини до пізнання світу, свого становлення як особистості, шлях до шкільного навчання.\nДаний посібник допоможе батькам знайти відповіді на запитання, які виникають при вихованні гіперактивних та замкнутих дітей, агресивних та тривожних,обдарованих та конфліктних. Допоможе розібратися в питаннях адаптації та готовності дітей до школи. Батьки ознайомляться з проблемами насильства в сім’ї та проблемами превентивного виховання неповнолітніх. Також отримають рекомендації щодо профілактики даних негативних проявів.\nТаким чином матеріали посібника стануть у пригоді батькам, працівникам соціально-психологічної служби – всім, хто бажає краще розібратися в психологічних особливостях дитини та надавати їй дієву допомогу.\nАдже життєвою дорогою дитину ведуть два розуми, два досвіди: сім’я та навчальний заклад.\n• Дитину постійно критикують, вона вчиться ненавидіти.\n• Дитину висміюють, вона стає замкнутою.\n• Дитину хвалять, вона вчиться бути шляхетною.\n• Дитину підтримують, вона вчиться цінувати себе.\n• Дитина росте в докорах, вона вчиться жити з почуттям провини.\n• Дитина росте в терпимості, вона вчиться розуміти інших.\n• Дитина росте в чесності, вона вчиться бути справедливою.\n• Дитина росте в безпеці, вона вчиться вірити в людей.\n• Дитина росте у ворожнечі, вона вчиться бути агресивною.\n• Дитина росте в розумінні і дружелюбності, вона вчиться знаходити любов у цьому світі.\nКілька коротких правил\n1. Показуйте дитині, що її люблять такою, якою вона є, а не за якісь досягнення.\n2. Не можна ніколи (навіть у пориві гніву) говорити дитині, що вона гірша за інших.\n3. Треба чесно й терпляче відповідати на будь-які її запитання.\n4. Намагайтесь щодня знаходити час, щоб побути наодинці зі своєю дитиною.\n5. Учіть дитину вільно спілкуватися не тільки зі своїми однолітками, але й із дорослими.\n6. Не соромтесь підкреслювати, що ви пишаєтеся своїм малюком.\n7. Будьте чесні в оцінках своїх почуттів до дитини.\n8. Завжди говоріть дитині правду, навіть коли вам це невигідно.\n9. Оцінюйте тільки вчинки, а не її саму.\n10. Не домагайтеся успіху силою. Примус – найгірший варіант морального виховання. Примус у сім’ї порушує особистість дитини.\n11. Визнайте право дитини на помилку.\n12. Думайте про дитячий «банк» щасливих спогадів.\n13. Дитина ставиться до себе так, як ставляться до неї дорослі.\n14. І взагалі, хоч інколи ставте себе на місце своєї дитини, і тоді ви краще зрозумієте, як її виховувати.\nРекомендації батькам гіперактивних дітей\n• У своїх відносинах із дитиною дотримуйтеся «позитивної моделі». Хваліть її в кожному випадку, коли вона цього заслужила, підкреслюйте успіхи. Це допоможе зміцнити в дитини впевненість у власних силах.\n• Уникайте повторень слів «ні» і «не можна».\n• Говоріть стримано, спокійно і м’яко.\n• Давайте дитині тільки одне завдання на певний відрізок часу, щоб вона могла його завершити.\n• Для підкріплення усних інструкцій використовуйте зорову стимуляцію.\n• Заохочуйте дитину до всіх видів діяльності, що вимагають концентрації уваги.\n• Підтримуйте вдома чіткий розпорядок дня. Час прийму їжі, виконання домашніх завдань і сну повинний відповідати цьому розпорядкові.\n• Уникайте по можливості скупчень людей. Перебування у великих магазинах, на ринках, у ресторанах тощо чинить на дитину надмірно стимулюючий вплив.\n• Під час ігор обмежуйте дитину тільки одним партнером. Уникайте неспокійних, гучних приятелів. Оберігайте дитину від стомлення, оскільки воно призводить до зниження самоконтролю і наростання, гіперактивності. Давайте дитині можливість витрачати надлишкову енергію. Корисна щоденна фізична активність на свіжому повітрі: тривалі прогулянки, біг, спортивні заняття.\nпо корекції тривожності дітей\nУ роботі з дітьми з тривожністю необхідно:\n• Постійно підбадьорювати, заохочувати демонструвати впевненість у їхньому успіху, у їхніх можливостях.\n• Виховувати правильне ставлення до результатів своєї діяльності, уміння правильно оцінити їх, опосередковано ставитися до власних успіхів, невдач, не боятися помилок, використовувати їх для розвитку діяльності.\n• Формувати правильне ставлення до результатів діяльності інших дітей.\n• Розвивати орієнтацію на спосіб діяльності.\n• Розширювати і збагачувати навички спілкування з дорослими й однолітками, розвивати адекватне ставлення до оцінок і думок інших людей.\n• Щоб перебороти скутість, потрібно допомагати дитині розслаблюватися, знімати напругу за допомогою рухливих ігор, музики, спортивних вправ; допоможе інсценізація етюдів на пряв сміливості, рішучості, що потребує від дитини психоемоційного ототожнення себе з персонажем; ігри, що виражають тривожність занепокоєння учасників, дають змогу емоційно відкинути пригніченість і страх, оцінити їх як характеристики ігрових персонажів, а не даної дитини, і на основі психологічного «розототожнення» з носі є гнітючих переживань позбутися власних страхів.\n• Не сваріть дитину за те, що вона посміла гніватися на вас. Навпаки, поставтеся до неї, до її обурення з розумінням і повагою: допоможіть їй усвідомити і сформулювати свої претензії до вас.\n• Тільки тоді, коли емоції згаснуть, розкажіть дитині про те, як ви переживали, коли вона виявляла свій гнів. Знайдіть разом із нею владу форму висловлювання претензій.\n• Поспостерігайте за собою. Дуже часто ми самі виховуємо своє роздратування, терпимо його доти, доки воно не вибухне,як вулкан, яким уже не можна керувати. Набагато легше й корисніше вчасно помітити своє незадоволення і проявити його так, щоб не принизити дитину, не звинуватити, а просто виявити своє незадоволення.\nКілька порад батькам\nіз формування в дітей\n• Не оберігайте дитину від повсякденних справ, не прагніть вирішувати за неї всі проблеми, але і не перевантажуйте її тим, що їй непосильно. Нехай дитина виконує доступні їй завдання і одержує задоволення від зробленого.\n• Не перехвалюйте дитини, але ї не забувайте заохочувати її, коли вона цього заслуговує.\n• Заохочуйте в дитині ініціативу. Нехай вона буде лідером усіх починань, але також покажіть, що інші можуть бути краще її.\n• Не забувайте заохочувати інших у присутності дитини. Підкресліть достоїнства іншого і покажіть, що ваша дитина також може досягти цього.\n• Показуйте своїм прикладом адекватність ставлення до успіхів і невдач. Оцінюйте у голос свої можливості й результати справи.\n• Не порівнюйте дитини з іншими дітьми. Порівнюйте її із самою собою (тією, якою вона була вчора чи, можливо, буде завтра).\nОсобливості стилю поведінки\nіз сором’язливими дітьми:\n• Розширюйте коло знайомих своєї дитини, частіше запрошуйте до себе друзів, беріть дитину в гості до знайомих людей.\n• Не варто постійно турбуватися про дитину, прагнути оберігати її від небезпек, в основному придуманих вами, не намагайтеся самі зробити все за дитину, запобігти новим ускладненням, дайте їй певну міру волі і відкритих дій.\n• Постійно зміцнюйте в дитині впевненість у собі, у власних силах.\n• Залучайте дитину до виконання різних доручень, зв’язаних із спілкуванням, створюйте ситуації, в яких сором’язливій дитині довелося б вступити в контакт з «чужим» дорослим. Наприклад: «Треба довідатися, про що ця цікава з чудовими картинками. Давайте запитаємо в бібліотекаря і попросимо дати її нам подивитися». Звичайно в такій ситуації «вимушеного спілкування дитина спочатку на стільки, що вітається тільки пошепки, відводячи очі, і не відриваючись від руки матері. Проте, ідучи, прощається голосно й чітко, іноді навіть посміхається.\nКілька порад батькам замкнутих дітей:\n• Розширюйте коло спілкування вашої дитини, знайомте її з новими людьми.\n• Підкреслюйте переваги і користь спілкування, розповідайте дитині, що нового й цікавого ви довідалися, а також, яке задоволення ви одержали, спілкуючись з тією чи іншою людиною.\n• Прагніть самі стати для дитини прикладом людини, що ефективно спілкується.\nПринципи спілкування з агресивними дітьми:\n• Пам'ятайте, що заборона й підвищення голосу – найнеефективніші способи подолання агресивності. Тільки зрозумівши причини агресивності і знявши їх, ви можете сподіватися, що агресивність дитини буде знижена.\n• Дайте можливість вихлюпнути свою агресію, спрямувати її на інші об’єкти. Дозвольте їй побити подушку або розірвати «портрет» її ворога і ви побачите, що в реальному житті агресивність у даний момент знизилася.\n• Показуйте дитині особистий приклад ефективної поведінки. Не допускайте при ній вибухів гніву.\n• Важливо, щоб дитина повсякчас почувала, що ви любите, цінуєте і приймаєте її. Не соромтеся зайвий раз її приголубити або пожаліти. Нехай вона бачить, що потрібна й важлива для вас.\nПоради батькам конфліктних дітей\n• Стримуйте прагнення дитини провокувати сварки з іншими. Треба звертати увагу на недоброзичливі погляди один на одного або бурмотіння собі під ніс. Звичайно, в усіх батьків бувають моменти, коли ніколи й неможливо контролювати дітей. І тоді найчастіше виникають «бурі».\n• Не намагайтеся припинити сварку, обвинувативши іншу дитину в її виникненні і захищаючи свою. Намагайтеся об’єктивно розібратися в причинах її виникнення.\n• Після конфлікту обговоріть з дитиною причини його виникнення, визначте неправильні дії вашої дитини, що призвели до конфлікту. Спробуйте знайти інші способи виходу з конфліктної ситуації.\n• Не обговорюйте при дитині проблеми її поведінки. Вона може утвердитися в думці про те, що конфлікти неминучі, і буде продовжувати провокувати їх.\n• Що ж включає в себе психологічна готовність до\nнавчання в школі? Важливим є те, що майбутній школяр «починається» з позитивного ставлення до школи, бажання вчитися, прагнення до здобуття знань. Величезну роль у прояві такого ставлення відіграють правильне уявлення дітей про навчальну працю та шкільне життя. Вони допомагають збагнути дітям всю серйозність навчальної діяльності та відповідально ставитися до учнівських обов’язків. Батькам треба пам’ятати це, щоб роботу в цьому напрямку будувати на перспективі радісного очікування дня, коли малюк стане школярем: постійно переконувати, що навчання в школі – це серйозна праця, унаслідок чого дитина дізнаватиметься щось нове. Не варто залякувати труднощами, що можуть вплинути на навчання. Треба пам’ятати про те, що в школі часто буває робота не цікавою, але важливою, яку потрібно виконувати, слід привчати дитину підкорятися слову «треба». Варто формувати вміння доводити почату справу до кінця, переборювати труднощі, переживати задоволення від зробленого, не засмучуватися невдачею.\n• Прагнення йти до школи живиться передусім пізнавальною спрямованістю дошкільника, яка розвивається на основі властивої дітям допитливості і на кінець дошкільного дитинства набирає форм пізнавальної активності. Тому батьки повинні сприяти формуванню допитливості, здатності розділяти відоме й невідоме, переживати почуття задоволення від набутих знань, радості й захоплення від виконання інтелектуальних завдань.\n• Розумова готовність дітей до школи не зводиться тільки до оволодіння певною сумою знань про навколишнє. Важливий не тільки обсяг тих знань, які має дитина, скільки їх якість, ступінь усвідомленості, чіткість. Саме тому важливо не вчити дитину читати, а розвивати мовлення, здатність розрізняти звуки, не вчити писати, а створювати умови для розвитку моторики, і особливо рухів руки і пальців.\n• Необхідно розвивати у дітей здібності слухати, розуміти зміст прочитаного, вміння переказувати, проводити зорове зіставлення. Розумова готовність визначається як умінням дошкільника розв’язувати прості задачі, робити звуковий аналіз слова або зв’язно розповідати про зображення на картинці, так і тим, якою мірою доступні операції аналізу, синтезу, порівняння, класифікації.\n• Є діти, які не досягають такого рівня розумового розвитку, за якого вони можуть успішно включитися в навчальний процес, зазнають у першому класі значних труднощів, навіть в умовах незалежного індивідуально підходу до них. У таких випадках очевидна не готовність до навчання.\n• Необхідно, щоб дитина вміла слухати дорослого і сприймати його вказівки, керуватися ними під час занять, усвідомлювати необхідність запитати, якщо завдання не зрозуміле, оцінювати свою роботу. До початку навчання у школі майбутні першокласники мають оволодіти такими поняттями: «більше», «менше», «однаково», «стільки само», «короткий і довгий», «старший і молодший»; уміти порівняти найпростіші предмети.\n• Вольова готовність дітей до школи означає здатність керувати своєю поведінкою, довільно спрямовувати свою психічну діяльність. саме певним рівнем вольового розвитку маленького школяра обумовлюється його здатність зосереджуватися на виконанні шкільних завдань, скеровувати увагу на уроці, довільно запам’ятовувати й відтворювати матеріал. Формуванню у першокласників відповідальності за учнівські справи, сумлінного ставлення до своїх учнівських обов’язків сприяють розвинені батьками в період дошкільного дитинства мотиви елементарної обов’язковості правил поведінки та вимог дорослих. Тому важливим завданням у період підготовки дитини до школи має стати виховання у майбутніх школярів почуття відповідальності, самостійності, організованості, готовності трудитися; формування правильних моральних уявлень, готовності поділитися, поступитися, прийти на допомогу. Обізнаність із моральними нормами, які визначають людські взаємини, здатність дотримуватись правил поведінки в колективі – надійний компас для новачка в новому середовищі.\n• Одне з першочергових завдань сім’ї, у забезпеченні загальної готовності дитини до школи полягає у тому, щоб сприяти її нормальному фізичному розвитку, виробленню санітарно-гігієнічних навичок, умінь самообслуговування і побутової праці. Туди входить піклування батьків про нормальне харчування малюка, загартування організму, медичне обстеження.\n• Успішність навчання в школі багато в чому залежить від функціонального розвитку і стану здоров’я дитини. Дитячий організм сприйнятливий до негативних зовнішніх впливів через морфологічну та функціональну незавершеність усіх систем і органів.\n• Навантажень зазнає несформований опорно-руховий апарат, коли доводиться протягом тривалого часу утримувати статичну позу. Тому треба слідкувати, щоб у дитини не відбулося викривлення хребта. Слабко розвинені також дрібні м’язи кисті, тому в дітей часто втомлюється рука. Ступенем розвитку вищої нервової діяльності зумовлені незначна кількість уваги, недостатність внутрішнього гальмування, швидке зростання збудження, що зовні виявляється у зайвій рухливості та чисельних відволікань від діяльності, коли вона вимагає зосередження. Усе це необхідно враховувати дорослим, будуючи свою взаємодію з дитиною.\n• Психологи підкреслюють, що підготовка до школи повинна полягати не тільки і не стільки в навчанні дитини спеціальних знань і вмінь, скільки в загальному розвитку її розумових здібностей і пізнавальних інтересів, у формування вміння спостерігати й узагальнювати явища і на основі цього робити певні висновки.\nГотовність дитини до школи:\nскладові успішного навчання\nВступ до школи і початковий період навчання викликають перебудову всього способу життя і діяльності дитини. Школа з її класно-урочною системою і чинними програмами ставить дитину-першокласника в певні умови.\nЯк показує практика, ці умови вимагають від дитини вміння:\n· організувати свою рухову діяльність;\n· діяти відповідно до вказівок дорослого;\n· аналізувати запропонований зразок (виділяти його з навчального матеріалу).\nКрім того, шкільне життя передбачає певний рівень\n· розвитку мислення і мовлення;\n· навичок мовного спілкування;\n· розвитку дрібної моторики руки і зорово-рухової координації;\n· наявності бажання йти до школи.\nДля визначення рівня готовності дітей для вступу до школи доцільно виявити ступінь шкільної зрілості.\nПід шкільною зрілістю мають на увазі рівень морфологічного, функціонального та інтелектуального розвитку дитини, який дає змогу зробити висновок, що вимоги систематичного навчання, різного роду навантаження, новий режим життя не будуть для неї надмірно стомливими.\nРозроблено чималу кількість методик визначення готовності шестирічних дітей до навчання в школі. Кожний шкільний психолог вибирає ряд «зручних» методик діагностики першокласників під час прийому до школи. Що мається на увазі під «зручними» методиками?\nПо-перше, методика повинна бути зрозумілою для використання психологом і педагогом початкових класів, які проводять тестування дітей.\nПо-друге, методика має упродовж нетривалого часу давати достатній обсяг інформації.\nПо-третє, важливі доступність, зручність і простота стимульного матеріалу.\nВимоги до проведення процедури\nдіагностики дітей шестирічного віку.\n· Діагностика проводиться протягом 20-25 хвилин (не більше).\n· Завдання даються в послідовності, зручній для дитини (якщо немає вербального контакту, то на початку пропонуються завдання невербального плану).\n· Під час діагностики обов'язкова присутність батьків, але вони не повинні бути в полі зору дитини.\n· Перед початком бесіди потрібно дати дитині можливість звикнути до нової для неї ситуації.\n· Під час обстеження батьки повинні сидіти ззаду віддалік, щоб дитина спілкувалась не з ними, а з педагогом.\n· Розмовляючи з особливо сором’язливою і боязкою дитиною, можна запропонувати комусь із батьків сісти з нею поряд, узяти її за руку, щоб заспокоїти. При цьому треба стежити, щоб батьки не відповідали за дитину, не підказували їй відповідь.\n· Розмовляти з дитиною потрібно неофіційно, довірливо.\n· Запитання бажано ставити в усній формі, не ведучи записів. Якщо дитині важко відповісти, її слід побадьорити.\n· Ні в якому разі не слід лаяти дитину чи виявляти невдоволення за неправильну відповідь або коли відповіді немає взагалі.\nДослідження рівня готовності дітей до навчання показують загалом високий рівень граматичної підготовки дітей. Більшість з них читають текст плавно, швидко, правильно ділять слова на склади, усвідомлюють, що речення складається зі слів. Діти достатньою мірою підготовлені до оволодіння письмом, у них добре розвинена дрібна моторика: у більшості дошкільнят рухи впевнені, вони швидко та легко зупиняють руку.\nУсе це свідчить про те, що навчанню грамоти в дошкільних закладах приділяється достатньо уваги, більше ніж розвиткові мовлення, наочно-образного і словесно-логічного мислення, орієнтації у просторі, формуванню довільної поведінки.\nшкільної зрілісті дітей шестирічного віку\nОрієнтація у просторі\nУміння орієнтуватись дуже важливе для успішного навчання у школі. Вправи на орієнтацію в просторі становлять для дошкільнят особливі труднощі.\nРозвиток уявлень про просторові відношення тісно пов'язаний із засвоєнням їхніх позначень словами, тому, формуючи ці поняття, доречно подавати їх парами: верх-низ, над-під, спереду-позаду, ліворуч-праворуч.\nВиконуючи завдання на визначення понять уліво-вправо, вгору-вниз, уперед-назад, середина, діти часом збиваються, намагаючись угадати правильну відповідь.\nРозв'язання під час шкільного навчання інтелектуальних завдань потребує від учня образного мислення, яке формується й розвивається на основі засвоєних ним узагальнених знань про предмети, явища та події навколишнього світу.\nВажливо, щоб батьки й педагоги заздалегідь подбали про те, щоб дитина набула високого рівня узагальнення та абстракції. З цією метою нові поняття слід подавати за допомогою моделей та схем, які в доступній дошкільнятам формі розкривають приховані якості та зв'язки між об'єктами довкілля, виявлення яких становить для дітей найбільші труднощі. У такий спосіб у дитини формуються тісно пов'язані між собою плани відображення: план реальних об'єктів і план їхніх моделей.\nНаприклад, формуючи уявлення про простір, дітей учать викладати з геометричних фігур план розміщення меблів у ляльковій кімнаті або розставляти їх відповідно до запропонованого зразка. Згодом моделювання слід поширювати і на нові види діяльності дошкільнят\nШкільне навчання будується на засвоєнні словесно сформульованих правил. Щоб вільно оперувати ними, дитина повинна мати добре розвинуте словесно-логічне мислення, яке базується на наочно-образному мисленні і є його природним продовженням.\nСтарше дошкільня вживає у своєму мовленні слова різного ступеня узагальнення. Проте це не завжди є свідченням того, що діти й справді розуміють відношення між загальним (видовим) і частковим (родовим) поняттями, що є основою логіки. Дослідження з цієї проблеми доводять, що в дітей старшого дошкільного віку словесно-логічне мислення розвивається значно краще, якщо поняттєві відношення розкривати їм за допомогою наочних моделей з умовно-символічним значенням.\nПроцеси мислення і мовлення нерозривно пов'язані між собою. Рівень оволодіння мовленням — показник розумових здібностей і загального психічного стану дитини. Отже, це важлива складова її готовності до шкільного навчання. Добре розвинуте мовленн я передбачає вміння зв'язно, послідовно і зрозуміло для інших описувати предмет, картину, подію, передавати хід своїх думок, пояснювати те чи інше явище, логічно розмірковувати на задану тему.\nМовлення дітей, що йдуть до школи, розвинуте недостатньо. Діти іноді використовують слова, не усвідомлюючи їхнього значення, що заважає їм опанувати більш високий рівень образного мовлення. Дуже важливо подбати про збагачення та уточнення словника дошкільнят, учити їх уживати епітети, порівняння, метафори, антоніми, синоніми. Цьому сприяє ознайомлення дітей з творами художньої літератури. Художні твори слід добирати у такий спосіб, щоб вони розкривали дітям різні грані дійсності: ознайомлювали з явищами живої і неживої природи, сферою людських взаємин, особистих переживань, світом мистецтва. Тому дитина ще до школи повинна навчитися складати зв'язну розгорнуту розповідь. Існує безліч способів сприяння розвитку мовлення в дошкільнят.\nЗокрема, їм можна запропонувати такі завдання:\n1. Визначити за допомогою запитань (який? з чого? де? для чого?), про який предмет ідеться, та передати цю інформацію одноліткові.\n2. Дати розгорнуті відповіді на запитання за змістом прочитаного.\n3. Описати картину, іграшку, предмет.\nУдосконаленню мовлення дошкільнят сприяє їхня участь в інсценізаціях творів дитячої літератури.\nЩоб активізувати мовленнєву діяльність дитини, дорослий повинен уміти ненав'язливо підказати тему, проблему, можливий розвиток подій. Він мусить підтримувати найменшу дитячу ініціативу, ставлячи навідні, уточнювальні запитання, демонструючи своє зацікавлення, створюючи ігрові ситуації.\nОсобистісна готовність дитини до школи\nОсобистісна готовність дитини до школи — дуже важливий компонент психічного розвитку малюка. Вона проявляється у ставленні дошкільняти до навчання, вчителя, самого себе. Вступаючи до школи, дитина має бути готовою до зміни ігрової діяльності на навчальну, до нових взаємин з дорослими та систематичної інтелектуальної праці.\nПерша важлива умова готовності дитини до постійної праці - вміння підпорядковувати власні дії виконанню навчального завдання.\nПричиною неуспішного навчання маленьких учнів частіше за недостатній інтелектуальний розвиток або фізичну слабкість буває недостатній вольовий розвиток. Дитині зі слабкою волею важко дотримуватися вимог шкільного життя, їй складно опанувати свої емоції та бажання. Вона керується переважно найближчими метою та завданням.\nПровідний чинник вольового потенціалу дитини — спілкування з однолітками та дорослими. Соціально значуща для дитини особа є взірцем, який впливає на її поведінку. Орієнтуючись на позитивний зразок, дитина здатна докладати певних зусиль, проявляти стриманість.\nУспішність навчання в школі великою мірою залежить від здатності учня сприймати умовність навчальної ситуації, підтримувати рольові стосунки «учитель — учень».\nЯкщо рівень довільності низький, дитина неспроможна усвідомити навчальне завдання в його специфічному значенні. У такому разі поставлені їй запитання вона сприймає як привід до побутового спілкування, часто не називає вчителя на ім'я та по батькові (вживає, наприклад, звертання тьотя), може раптово перервати хід уроку зауваженнями, що не стосуються теми заняття.\nМеханізм підпорядкування правилам формується в групових іграх, у ході яких здійснюється двобічна форма контролю: діти добровільно стають носіями певних умовностей і вимог та стежать за їх виконанням.\nДруга складова особистісної готовності до школи — вміння дитини будувати стосунки з однолітками.\nПроцес навчання у школі має колективний характер, що передбачає взаємодію та співпрацю всіх його учасників. Тому особливого значення для дитини набуває засвоєння правил поведінки в товаристві однолітків. Оволодіння цими правилами забезпечує гуманістичну спрямованість особистості, уміння співвідносити власні інтереси з інтересами інших людей, установлювати з однолітками партнерські стосунки. Ці якості теж розвиваються у процесі гри, де дитина на практиці засвоює норми моральної поведінки.\nДіти, які не опанували правил спілкування з однолітками, не вміють з повагою ставитися до інших: вислуховувати відповіді однокласників, радіти їхнім успіхам, співчувати в разі невдачі. Такі діти часто конфліктні, заздрісні, нерідко агресивні. Усе це гальмує їхню адаптацію до нових соціальних умов, входження в дитячий колектив. Отже, дуже важливим моментом особистісного розвитку дитини є знання нею норм спілкування та розуміння необхідності їхнього дотримання.\nТретя складова особистісної готовності до школи - розвинута самосвідомість, тобто розуміння дитиною того, що вона собою являє, які здібності має, як до неї ставляться інші люди.\nНайяскравіше самосвідомість проявляється в самооцінці — у тому, як дитина оцінює свої успіхи та невдачі, свої якості та можливості. Найчастіше в дошкільнят самооцінка завищена, що зумовлюється специфікою віку. Проте в деяких дітей вона буває заниженою, що може спричинити неуспішність навчання у школі, оскільки викликає страх невдачі, почуття постійної тривоги. Розвиток у дитини впевненості в собі, становлення почуття особистої гідності досягаються створенням для неї «ситуації успіху»: педагог власною поведінкою має показувати дошкільняті, що розуміє його, радіє успіхам і співчуває невдачам свого вихованця.\nДуже важливо прищепити дитині віру в свої сили, не допустити заниженої самооцінки. Для цього треба частіше її хвалити, у жодному разі не сварити за допущені помилки, показуючи, як їх виправити, щоб покращити результат.\nщодо підвищення рівня готовності до школи\nдітей шестирічного віку\nДля підвищення рівня розвитку мислення і мовлення велике значення має участь дитини в колективних іграх у позаурочний час. Потрібно частіше доручати їй виконання ролей, що вимагають прийняття певних рішень, активного мовного спілкування з дітьми (наприклад, роль лікаря, капітана корабля, продавця в магазині і т. ін.)\nДитині з низьким рівнем розвитку мислення і мовлення з самого початку шкільного навчання повинні бути забезпечені додаткові індивідуальні заняття, спрямовані на більш повне засвоєння нею навчальної програми: пізніше ліквідувати прогалини буде важче. Корисно збільшувати обсяг пропедевтичних знань, що даються дитині (особливо з математики). При цьому поспішати з виробленням навичок непотрібно: працювати треба над осмисленням дитиною матеріалу, а не над швидкістю, точністю і безпомилковістю відповідей на запитання чи виконання нею певних дій.\nНе треба намагатися «натреновувати» дитину на розуміння і виконання завдань для перевірки розвитку мислення і мовлення. Це створить лише видимість успіху, а при зіткненні з будь-якою новою для себе проблемою дитина виявиться так само безпомічною, як і раніше.\nНедостатній рівень розвитку образних уявлень - одна з причин виникнення труднощів у навчанні не тільки в шестирічному віці, а й значно пізніше (аж до старших класів). Разом з тим, період найінтенсивнішого їхнього формування припадає на дошкільний вік і початок молодшого шкільного віку. Тож якщо дитина, яка йде до школи, має в цій сфері прогалини, їх треба намагатися ліквідувати якнайшвидше.\nДля розвитку образних уявлень надзвичайно важливе значення має образотворча і конструктивна діяльність. Щоб підвищити підготовленість дитини за цим показником, потрібно стимулювати її заняття малюванням, ліпленням, аплікацією, конструюванням з будівельного матеріалу та різних конструкторів. Корисно давати аналогічні домашні завдання: намалювати картинку, зібрати просту модель з конструктора і т. п. Добираючи завдання, можна спиратися на «Програму виховання в дитсадку».\nПри недостатньому рівні розвитку дрібних рухів корисними є ті ж види діяльності, що і для розвитку образних уявлень. Може бути рекомендоване нанизування намиста, застібання і розстібання ґудзиків, кнопок, гачків (у процесі ігор з лялькою – укладання її спати, одягання для прогулянкита ін.).\nДля розвитку великих рухів важливо домагатися підвищення рухової активності дитини. Не потрібно залучати її до участі в змагальних спортивних заняттях: невдачі можуть спричинити негативне ставлення до зайнять фізкультурою. У цьому разі набагато корисніші заняття, які не мають елементів змагання: фіззарядка, жартівливі ігри типу «Коровай», «Баба сіяла горох» і т. ін. Батькам варто рекомендувати частіше грати з дитиною в м'яч (корисні будь-які ігри з м'ячем), стимулювати її лазіння по сходах і деревах, катання на лижах і т.ін. Дуже корисні заняття плаванням.\nВажливу роль у підготовці дитини до школи відіграє навчальна діяльність. Навчання старших дошкільнят найефективніше тоді, коли педагог застосовує методи дошкільної, а не шкільної освіти, коли заняття не перетворюється на урок, а будується з урахуванням вікових особливостей дитини на ігрових прийомах.\nШестирічні діти, які розпочинають навчання у школі, потребують особливої уваги та захисту з боку дорослих. Адже різка зміна позицій, середовища, перехід дитини на довільну саморегуляцію, емоційна нестійкість щодо оцінних впливів, фізичні навантаження потребують перебудови всіх її психічних процесів. Особистісно орієнтована модель виховання, за якої враховуються вікові та індивідуальні особливості дитини, допоможе встановити з маленьким учнем оптимальні партнерські стосунки, налагодити атмосферу емоційної довіри та розкутості. Саме такий підхід забезпечить умови для повноцінного розвитку особистості дошкільника, гарантуючи йому всебічну психологічну захищеність і сприяючи успішній діяльності дитини в майбутньому.\nПідготовка дитини до школи\n(рекомендації для батьків)\n1. Частіше розмовляйте у присутності дитини про школу, шкільне життя. Спрямовуйте дитину на серйозне ставлення до навчання.\n2. Не приховуйте труднощів, які чекають малюка у школі, але формуйте у нього впевненість у їх подоланні.\n3. Частіше звертайте увагу дитини на її зовнішній вигляд, хороші вчинки школярів.\n4. Навчіть сина чи дочку найпростіших навичок самообслуговування (вмиватися, чистити зуби, одягатися, доглядати одяг, акуратно їсти).\n5. Привчіть дитину лягати спати та вставати у певний час (лягати спати не пізніше дев’ятій годині вечора, вставати о сьомій годині ранку).\n6. Заохочуйте малюка до малювання кольоровими олівцями, письма ручкою (написання паличок, кружечків, квадратиків).\n7. прищеплюйте дитині дбайливе ставлення до книжок, олівців, зошитів, фломастерів. Навчіть їх правильно гортати сторінки.\n8. Не стримуйте інтерес до навчання, заохочуйте малюка до набуття знань, обміну враженнями від почутого, побаченого.\n9. У будь – якій конфліктній ситуації не принижуйте гідності дитини, прагніть заохотити її до самовдосконалення.\n10. Завжди прагніть підтримувати вихователя, вчителя, не критикуйте його в присутності дитини.\nКОНСУЛЬТАЦІЯ ДЛЯ БАТЬКІВ\nПО ПІДГОТОВЦІ РУКИ ДИТИНИ ДО ПИСЬМА\nПочинати? Звісно з Навчання письма – важливий крок у розвитку дитини. Його не можна розглядати ізольовано, а лише у взаємозв’язку з розвитком усного мовлення. І це невипадково, адже письмо, як і слухання й говоріння, є одним із видів мовленнєвої діяльності. Процес письма постійно супроводжується усним мовленням, оскільки дитина диктує собі те, що має записати. Якщо дошкільник має певні вади у вимові окремих звуків, це в майбутньому може негативно позначитися на письмі – спричинятиме помилки та пропуск і заміну літер. Тому розвиток усного мовлення є одним із пріоритетних напрямків підготовки руки дитини до письма.\nДослідження науковців свідчать про те, що рівень розвитку мовлення дітей залежить від ступеня сформованості дрібної моторики пальців рук. Недарма народна педагогіка впродовж багатьох століть зберігає значну кількість фольклорних творів, використання яких супроводжується активними рухами: «Сорока-ворона», «Пальчику, пальчику», «Горошок, бобошок» тощо.\nРухи пальців і кисті руки розвиваються в дитини поступово протягом усього дошкільного життя. Однак, на момент вступу дитини до школи не завершується процес закостеніння пальців кисті руки. Цим пояснюється невпевненість у рухах, дрижання пальців під час проведення прямих ліній, написання овалів та напівовалів, швидка втомлюваність. Труднощі, з якими стискається дитина під час письма, викликають у неї негативне ставлення до цієї діяльності. Тому дитина, яка робить лише перші кроки в набутті графічної навички письма, потребує постійної допомоги дорослого, адже саме він має перетворити складну для дитини діяльність на цікаву гру. Із чого тренування, з розминки, зі своєрідної зарядки для пальчиків. Ось наші рекомендації.\n«БУДУ ВПРАВНИМ МУЗИКАНТОМ» - імітація гри на різних музичних інструментах (піаніно, скрипка, гітара, балалайка, бубон, флейта, сопілка, баян).\n«ПАЛЬЧИКИ КРОКУЮТЬ» – імітація рухів для вимірювання довжини стола.\n«УПІЙМАЮ – НЕ ВПУЩУ» – захопити і утримувати пальчиками будь-який предмет, іграшку.\n«ПІДЙОМНИЙ КРАН» – перенести будь-який предмет кінчиками пальців з одного місця на інший.\n«НАНИЖУ НАМИСТЕЧКО» – нанизати на ниточку намистинки.\n«УМІЛІ РУЧКИ» – імітація рухів , які виконуються під час певної роботи ( як бабуся ліпить вареники, як дідусь пиляє дрова, як мама пришиває ґудзик, як тата керує машиною).\n«ПАЛЬЧИКИ ТАНЦЮЮТЬ» – імітація пальчиками танцювальних рухів на столі..\nПід час проведення тренувальних вправ слід пам’ятати, що вправляння стає цікавішим і ефективнішим, якщо набуває творчого характеру. Додавши трішки фантазії, руки дитини можна легко перетворити на казкових персонажів (лисичку, зайчика, вовка), на різноманітні предмети (будиночок, стіл, човник). Якщо ще й вивчити вірш і розіграти його за допомогою рук, то вже ніхто не згадає, що пальчикова гімнастика – це необхідна підготовча вправа для письма, оскільки дії з руками стають самостійними і мотивованими, підтримуються внутрішнім інтересом дитини до участі у своєрідній пальчиковій драматизації.\nПісля гімнастики слід виконати основні вправи – вправи з письма. Варто пам’ятати, що їх тривалість не повинна перевищувати 5 хвилин. Завдання батьків чи педагога під час організації та проведення їх полягає в пошуку додаткових стимулів, які б викликали в дітей інтерес і бажання виконувати непрості завдання. Таким стимулом, безперечно, можуть стати художні твори. Використання дитячої літератури в процесі підготовки до письма є необхідним засобом навчання, оскільки в школі під час виконання письмових вправ від дітей вимагається вміння уважно слухати, запам’ятовувати і відтворювати на папері сприйняту інформацію. Ось чому й підготовчі вправи з письма для дітей дошкільного віку повинні мати комплексний характер для розвитку всіх необхідних навичок.\nКонсультація для батьків:\n«Психологічна готовність дитини до навчання у школі»\n«Роки чудес» – так називають дослідники перші п’ять років життя дитини. Закладені в цей час емоційне ставлення до життя, до людей, наявність або відсутність стимулів до інтелектуального розвитку визначають подальшу поведінку та спосіб мислення людини.\nГотовність дитини до школизалежить передусім від батьків. Якщо дитина відвідує дитячий садок, то це залежить від вихователів, адже підготовка дитини до школи передбачена програмою дитячого садка. Але ці програми не повністю враховують психологічні аспекти проблеми. Отже, перед психологамистоїть завдання розробки критеріїв і показників саме психологічної готовності дітей до навчання.\nОсобливої уваги потребують так звані «домашні діти», які не відвідували дитячий садок. Вони, як правило, менш комунікабельні, важче встановлюють контакти з учителем та однолітками, не дуже комфортно почуваються в колективі, бояться залишатись у школі без батьків.\nЧасто батьки, а іноді й учителі, вважають основними показниками готовності до школи ознайомлення дитини з літерами, вміння читати, рахувати, знання віршів та пісень. Однак дослідження показують, що це мало впливає на успішність навчання. Відсутність цих умінь не потребує спеціальної індивідуальної роботи з дитиною, оскільки їх формування передбачається програмою та методикою навчання.\nПсихологічна готовність до школи – це такий рівень психічного розвитку дитини, який створює умови для успішного опанування навчальної діяльності.\nКомпоненти психологічної готовності:\nМотиваційний компонент відображає бажання чи небажання дитини навчатися. Він дуже важливий, бо від нього залежить входження дитини в нову для неї діяльність, яка відрізняється від ігрової своєю обов’язковістю, розумовим напруженням, необхідністю подолання труднощів тощо. Розрізняють внутрішні, або пізнавальні, мотиви учіння, що характеризуються потребою в інтелектуальній активності, пізнавальним інтересом; і зовнішні, або соціальні, що виявляються в бажанні займатися суспільно значущою діяльністю, у ставленні до вчителя як до представника суспільства, авторитет якого є бездоганним. Внутрішні та зовнішні мотиви учіння складають внутрішню позицію школяра, яка є одним з основних показників психологічної готовності до навчання.\nПро наявність внутрішньої позиції учня можна говорити, якщо дитина:\n1) Ставиться до вступу до школи та до перебування в ній позитивно, навіть в умовах необов’язкового відвідування школи прагне занять специфічно шкільного змісту.\n2) Виявляє особливий інтерес до нового, власне шкільного змісту занять, віддає перевагу урокам грамоти та лічби, а не заняттям дошкільного типу (малювання, співи, фізкультура тощо), має належне уявлення про підготовку до школи.\n3) Відмовляється від характерної для дошкільного дитинства організації діяльності та поведінки (віддає перевагу колективним класним заняттям, а не індивідуальному навчанню вдома; позитивно ставиться до загальноприйнятих норм поведінки (дисципліни).\n4) Віддає перевагу традиційному для навчальних закладів способу виявлення рівня її досягнень (оцінка) перед іншими видами заохочення, характерними для безпосередньо-особистісних відносин (солодощі, подарунки).\n5) Визнає авторитет учителя.\nПри вивченні мотиваційної готовності до навчання необхідно насамперед діагностувати внутрішні мотиви (наприклад, шляхом бесіди). Педагогічна робота в перші тижні навчання дітей у школі має бути спрямована на формування внутрішніх мотивів навчання.\nІнтелектуальний компонент готовності дитини до школи передбачає:\n1) Обізнаність, яка характеризується обсягом знань про навколишній світ: живу й неживу природу, деякі соціальні явища тощо;\n2) Рівень розвитку пізнавальної сфери, що визначається диференційованістю (перцептивною зрілістю), довільною концентрацією уваги, аналітичним мисленням (здатністю розуміти суттєві ознаки і зв’язки між явищами), раціональним підходом до дійсності (відносним послабленням значення уяви), логічним запам’ятовуванням.\nПроводячи корекційну роботу з інтелектуально непідготовленими дітьми, необхідно використати ігри, які розширюють світогляд дитини, тренують увагу, пам’ять, фонематичний слух, моторику та логічні ігри. Вольовий компонент виявляється в умінні керувати своєю поведінкою, у певному рівні розвитку довільності пізнавальних процесів. Навчання в школі потребує довільного сприймання, тобто вміння не тільки слухати, а й чути вчителя, товаришів, довільного запам’ятовування й відтворення, вміння довільно виконувати дії, робити не тільки те, що цікаво, а й те, що потрібно, доводити розпочату справу до кінця.\nЕмоційний компонент готовності виявляється в тому, що дитина іде до школи із задоволенням, радістю, довірою. Ці переживання роблять її відкритою для контактів з учителем, новими товаришами, підтримують впевненість у собі, прагнення знайти своє місце серед однолітків. Важливим моментом емоційної готовності є переживання, пов’язані з самою навчальною діяльністю та її першими результатами.\nУ проведенні психокорекційної роботи необхідно вчити дитину формувати мету, засоби її досягнення, бачити кінцевий результат своїх дій, вчинків, брати на себе відповідальність. Можна використовувати також комплекс занять із психогімнастики.\nОсобистісний компонент готовності передбачає кілька показників:\nСамооцінка дитини шестирічного віку. До початку навчання в школі у дитини має бути сформована адекватна самооцінка. Самооцінка визначає характер ставлення до різних видів діяльності, впливає на взаємини однолітками, вчителем, стимулює або затримує просування школяра в навчальній діяльності.\nНаприкінці дошкільного віку дитина прагне узгодженості свого ставлення і оцінки оточення з оцінками і ставленням дорослого. Цією особливістю шестирічки треба вміло користуватись дорослим у формуванні самооцінки дитини. Адже самооцінка значною мірою визначає рівень активності особистості. Діти з високою самооцінкою почуваються в класі більш упевнено, сміливо, активно виявляють свої інтереси, ставлять перед собою вишу мету, ніж ті, хто за рівних умов занижує самооцінку.\nРівень домагань. На підставі самооцінки складається і рівень домагань, який, на погляд дитини, їй під силу. Популярність дитини у групі, її загальна самооцінка залежить насамперед від успіху, який вона намагається здобути в сумісній дитячій діяльності. Таким чином, якщо забезпечити успіх діяльності малоактивним шестирічкам, які не користуються значною популярністю серед дітей, то це може привести до зміни їхньої позиції і стати ефективним засобом нормалізації відносин з однолітками, підвищити самооцінку дітей, їхню впевненість у собі.\n- Сформованість у дитини ставлення до вчителя як до дорослого, який володіє особливими соціальними функціями.\n- Розвиток необхідних форм спілкування з однолітками (уміння встановлювати рівноправні стосунки тощо).\nНавички спілкування дитини з дорослим дуже важливі, але цього недостатньо для формування комунікабельності. Вони повинні доповнюватись розвитком уміння спілкуватись, взаємодіяти з ровесниками.\nПілкування з однолітками сприяє успішній адаптації в дитячому колективі, допомагає налагоджувати стосунки, зважаючи на думку оточення, без прагнення зайняти кращі ролі з використанням залякування, погроз, конфліктів. Сформованість уявлень дитини щодо певної статі і володіння відповідними формами поведінки.\nОтже, готовність дитини до школи, її майбутній успіх тісно пов’язані з тим, як вона ставиться до школи, наскільки контактує з однолітками і дорослими, як поводиться в конфліктних ситуаціях.\nПсихологічна готовність дитини\nдо шкільного навчання\nВступ дитини до школи - важлива подія у її житті. Діти по-різному переживають її залежно від психологічної готовності. Більшість дітей охоче йде до школи. Вони швидко включаються в навчальну діяльність, яка стає провідною в їх житті. Перехід дітей на положення школярів зобов’язує вчасно вставати, приходити в школу, дотримуватись правил шкільного життя незалежно від того, хочеться чи не хочеться це робити, виконувати обов’язкові завдання, переборювати труднощі в роботі.\nЩо таке психологічна готовність до школи?\nЦі та інші питання хвилюють вчителів і батьків.\nВсі психологи, що працюють з 6-річними дітьми, приходять до одного висновку: 6−річний першокласник за рівнем розвитку залишається дошкільником. Він зберігає мислення , власні дошкільному віку; у нього переважає мимовільна пам’ять (так що запам’ятовується, головним чином, те, що цікаво, а не те, що потрібно запам’ятати), специфіка уваги така, що дитина здатна продуктивно займатися тією самою справою не більше 10− 15 хвилин.\nУ дітей ще існують значні труднощі з довільною поведінкою: у дошкільному віці довільнісь тільки починає формуватися. Звичайно, дитина вже може якийсь час керувати своєю поведінкою, свідомо домагатися виконання поставленої перед нею мети, але вона ще легко відволікається від своїх намірів, переключаючись на щось несподіване, нове привабливе. Більше того, у дітей першого класу недостатньо сформований механізм регуляції діяльності, яка спирається на соціальні норми і правила. Їхня активність, творча ініціатива не можуть виявлятися в умовах твердих вимог, строго регламентованого спілкування. І якщо, наприклад, дитину сварять за те, що вона намалювала не червоне, як було потрібно, а зелене сонце ( на її думку, зелене сонце з червоними променями це — красиво) у неї замість розуміння шкільних правил виникає здивування, образа, страх помилитися наступного разу. Авторитарний стиль спілкування з 6−річними дітьми не просто небажаний - він неприпустимий і про це повинні пам’ятати батьки та вчителі.\nРезультати досліджень показують, що 6-річні діти мають більші фізичні та пізнавальні можливості , відносно вищу чутливість до навчання. В той же час необхідно врахувати, що вони відрізняються підвищеною збудливістю, емоційністю, досить швидкою втомлюваністю, нестійкістю уаги, ситуаційністю поведінки. Виходячи з цього вважається, що при аналізі психологічної готовності до школи висхідною одиницею має виступати специфіка дошкільного дитинства, взята в загальному контексті онтогенезу особистості.\nГотовність дитини до школи передусім залежить від батьків, і від вихователів, якщо дитина відвідує дитячий садок.\nОсобливої уваги потребують діти, які не відвідували дитячий садок, — так звані домашні діти. Вони, як правило, менш комунікабельні, важче встановлюють контакти з учителями та однолітками, не дуже комфортно відчувають себе в колективі, бояться залишитись у школі без батьків.\nЧасто батьки вважають основними показниками готовності до школи знайомство дитини з літерами, вміння читати, рахувати, знання віршів та пісень. Дослідження показують, що це мало впливає на успішність навчання. Відсутність цих умінь не потребує спеціальної індивідуальної роботи з дитиною, оскільки їх формування передбачається існуючою програмою та методикою навчання.\nМожна виділити такі компоненти психологічної готовності:\nмотиваційний, інтелектувальний, особистісний, емоційний, вольовий, узагальнення переживань.\nМотиваційний компонент відображає бажання чи не бажання дитини навчатися. Він дуже важливий, бо від нього залежить входження дитини в нову для неї діяльність, яка відрізняється від ігрової своєю обов’язковістю, розумовим напруженням, необхідністю подолання труднощів. Дитина повиння проявляти особливий інтерес до нового, власне шкільного змісту занять, віддавати перевагу урокам грамоти та лічби, а не заняттям дошкільного типу (малювання, співи, фізкультури і т. ін.)\nІнтелектуальний компонент готовності дитини до школи включає: обізнаність, яка характеризується обсягом знань про навколишній світ: живу і неживу природу, деякі соціальні явища. Дитина повинна володіти довільною концентрацією уваги, аналітичним мисленням (здатність розуміти суттєві ознаки і зв’язки між явищами), раціональним підходом до дійсності, логічним запам’ятовуванням; деяким вмінням й навичками звукового аналізу слів, підготовкою руки до письма.\nОсобистісний компонент готовності складається з цілого ряду показників: дитина повинна чітко усвідомлювати свою внутрішню позицію, статеву належність, мати навички самообслуговування, вміння підкоряти себе обставинам, поступатися, якщо це необхідно, своїми бажаннями. Аби влитися у класний колектив, знайти в ньому своє місце, включитися в загальну діяльність, дитина має володіти собою, рахуватися з думкою інших дітей, поважати цю думку, бути морально зрілою (знати норми поведінки, позитивно ставитися до норм, осмислено їх реалізувати у контактах з оточуючими). Особистісна готовність виявляється в умінні спілкуватися з учителем, учнями, у сформованості внутрішніх етичних норм та критичної самооцінки як новоутворень в особистісній сфері, у компетентності спілкування.\nЕмоційний компонент готовності дитини до навчання проявляється в тому, що вона іде до школи з задоволенням, радістю, довірою. Ці переживання роблять її відкритою для контактів з учителем, новими товаришами, підтримує впевненість у собі, прагнення найти своє місце серед однолітків\nВольовий компонент готовності виявляється в умінні керувати своєю поведінкою, у певному рівні розвитку довільності пізнавальних процесів. Навчання в школі вимагає довільного сприйняття, тобто вміння не тільки слухати, але й чути вчителя, товаришів, довільнго запам’ятовування й відтворення, вміння довільно виконувати дії, робити не тільки те, що цікаво, а й те що потрібно, доводити почату справу до кінця.\nУзагальнення переживань проявляється в утраті безпосередньої поведінки, узагальненому сприйняті дійсності, у довільності поведінки. Втрата безпосередності у спілкуванні, набуття довільності як здатності підкоряти свою поведінку певним правилам і вимогам виступає суттєвим компонентом психологічної готовності до навчання.\nТому психологічне обстеження дитини, що вступає до школи дає змогу націлити вчителя на слабкі сторони учня; допомогти батькам у вирішенні виховних задач, з якими вони стикаються з перших днів навчання у школі; визначити сформованість суттєвих для шкільного навчання особливостей психіки дитини; розкрити індивідуальну своєрідність психічного розвитку дитини та її потенційні можливості; намітити, якщо це потрібно, напрями психологічної корекції особистості дитини.\nЯк визначити готовність дитини до школи\nПочаток навчання дитини в 1-му класі – це дуже відповідальний і досить складний період у житті дитини. Адже в житті малюка відбудеться багато змін: з’являться нові знайомства, нові взаємини, нові обов’язки. Зміниться вид діяльності: зараз основною діяльністю карапуза є гра, з приходом до школи основною діяльністю стане навчання.\nУ психології виділяють таке поняття, як «готовність дитини до шкільного навчання». Що означає це поняття, з чого воно складається, чим визначається? Загалом поняття «готовності дитини до школи» розглядається як комплексне і багатогранне, яке охоплює всі сфери життя і діяльності майбутнього першокласника, яке необхідно відразу розділити поняття педагогічної та психологічної.\nПедагогічна готовність до школи\nПід педагогічною готовністю, як правило, мається на увазі вміння читати, рахувати й писати. Однак саме по собі наявність лише цих вмінь та навичок не є гарантом того, що дитина буде вчитися успішно.\nПсихологічна готовність до школи\nПсихологічна готовність до школи включає такі компоненти:\nпізнавальна (інтелектуальна) готовність;\nмотиваційна готовність .\nФізіологічна готовність дитини до школи\nФізична готовність до школи визначається фізичним розвитком дитини та її відповідністю віковим нормам, тобто дитина повинна досягти фізичної зрілості, необхідної для навчального процесу. Здорові діти краще пристосовуються до змін, пов’язані з початком навчання.\nІнтелектуальна готовність дитини до школи\nІнтелектуальна (пізнавальна) готовність пов’язана із відповідним рівнем розвитку пізнавальної сфери дитини: мислення, пам’ять, увагу, сприйняття, уява.\nНа момент початку навчання в школі дитина повинна володіти певним запасом знань про навколишній світ, про себе, про природу, про інших людей, про відносини між людьми.\nНаприклад, дитина повинна знати своє ім’я та прізвище, основні геометричні фігури (трикутник, прямокутник, коло), основні кольори. Володіти поняттям «більше» – «менше», «високий» – «низький», «широкий» – «вузький». Бажано, щоб дитина орієнтувався у просторі (розрізняв поняття «ліво» і «право», розумів значення понять «під», «над», «біля», «між»). Дитина повинна вміти порівнювати, аналізувати, узагальнювати, визначати головні і другорядні ознаки предметів і явищ.\nЧим вище рівень уваги, тим вища ефективність навчання. Навчання ставить перед дитиною нові завдання, несхожі на ті, які виконувалися під час гри. Шкільні завдання, на відміну від ігрових, містять більше нової інформації і вимагають більшого зосередження.\nБезумовно, легше буде вчитися тій дитині, у якої добре розвинена пам’ять.\nДостатній словниковий запас\nДля успішного навчання є вміння дитини відповідати на питання, вміти висловлювати свої думки. Передумовою цих вмінь є достатній словниковий запас дитини.\nРозвинена дрібна моторика рук\nДостатній розвиток м’язів рук, вміння виконувати пальчиками дрібні дії (наприклад, розвиток дрібної моторики рук) буде запорукою того, що дитина легко навчиться писати.\nРозвивати мислення, увагу, пам’ять, дрібну моторику, розширювати словниковий запас можна і під час спеціальних ігрових занять з малюком (саме гра перетворює нудне навчання на цікаву і захоплюючу гру), і під час щоденного побутового спілкування.\nЕмоційно-вольова готовність дитини до школи\nНе менш важливою, ніж інтелектуальна готовність, є емоційно-вольова готовність дитини до навчання. Ця складова включає достатній розвиток волі, послаблення імпульсивних реакцій, вміння керувати своїми емоціями (наприклад, слухати, не перебиваючи). Емоційно-вольова готовність вважається сформованою, якщо дитина вміє ставити мету, докладати зусилля для реалізації мети, долати перешкоди, виконувати не цікаву, але корисну роботу.\nЧи виконує Ваш малюк прості, але постійні доручення (наприклад поливати квіти)? Або прибирає чи за собою іграшки? Застилає чи свою постіль (хоча б за допомогою дорослих)? Чи не перебиває вас під час розмови? Дайте відповідь на ці прості запитання, ви дізнаєтеся, сформована у малюка емоційно вольова готовність.\nСоціальна готовність дитини до школи\nНаступний компонент – соціальна готовність. Це і бажання спілкуватися, і вміння встановлювати взаємовідносини з однолітками і дорослими, уміння поступатися, підкорятися інтересам дитячої групи, класу, повага до бажань інших людей. Взагалі, дитина поводиться з іншими дітьми в школі так, як бачить це і чує вдома. Тобто дитина у своїх взаєминах з іншими дітьми є дзеркалом того, які стосунки панують в сім’ї. Саме в родині дитина отримує перші зразки спілкування.\nМотиваційна готовність дитини до школи\nМотиваційна готовність сформована, якщо у дитини є бажання ходити до школи, є прагнення здобувати знання, дізнаватись нове, цікаве, виконувати нову соціальну роботу.\nКiлькiсть переглядiв: 32\nДата останньої зміни 08 Квітня 2021


"Якщо люди невдячні – життя вас нагородить!" | Чай з лимоном\n“Якщо люди невдячні – життя вас нагородить!”\nУ це погано віриться. Але інколи так і буває.\nУ це погано віриться. Але інколи так і буває. Одну добру жінку ніхто не привітав із днем народження. У неї настали погані часи: роботу вона втратила, з чоловіком розлучилася, а знайомі воліли про неї забути. Гроші скінчилися в Тані. Кому потрібен збитий льотчик? Раптом вона у борг попросить чи нагадає про те, що їй винні? А Таня завжди всім допомагала, лікувала, рятувала, ділилася останнім, тепер взяти з неї стало нічого, ось усі й забули про день народження.\nТаня вранці попила чай без цукру та з’їла шматочок хліба. Грошей зовсім не було. І телефон приймав лише вхідні дзвінки; але приймати не було чого. І пішла вона шукати ломбард, щоб закласти простенькі сережки. Не вмирати ж із голоду. А дорогою зайшла до торгового центру; там було якесь свято. Шум та веселість. Таня подумала: “Нехай це буде свято на честь мого дня народження!” та посміхнулася.\nДо неї підійшла дівчина і запропонувала каву з тістечком – рекламна акція кафе! Безкоштовно! Кава смачна виявилася! Повна картонна склянка. І тістечко-безе відмінне. Потім Таню запросили зайти до дорогого магазину косметики. Там була акція; їй зробили професійний макіяж та зачіску. Задарма! Знаменитий фахівець зробив! Таня стала красунею. А в бутіку з шубами, куди Таня зайшла помилуватися, їй дуже зраділи. Там точилися зйомки реклами. І всі закричали: «Сотий відвідувач!» — хоч який зранку сотий відвідувач? Але закричали на камеру, а Тані вручили цукерки та шампанське у фірмовому пакеті. Вона мало не розплакалася від радості. І вийшла надвір, розглядаючи пакет і вміст. До неї підійшов незнайомий дідок і вручив пишний букет айстр. Можливо, він був ненормальний. Ну і що? Нормальні ж Таню покинули… А по телефону зателефонували та запросили Таню на презентацію нової машини до салону. Раніше вона купувала там машину, коли гроші були. Для племінника. Салон був недалеко, гарний настрій, — Таня пішла туди. І із задоволенням розглядала новий блискучий автомобіль, коли до неї підійшов приємний чоловік і став усе пояснювати та показувати. Красива і весела Таня йому дуже сподобалася. Він запитав про букет, дізнався про день народження і запросив повечеряти в кафе. І вони повечеряли на славу! Хоча Таня все обіцяла віддати гроші згодом. Вона завжди все віддавала. Усім. Але ось і про неї хтось подбав — увесь день вона відчувала, як про неї хтось дбає. Цей Хтось надарував їй подарунків. І як би сказав, що її люблять через всі ці події.\nЦей чоловік теж так сказав – потім, через місяць, коли пропозицію робив. А сережки так і залишилися в Тані — на згадку про день народження. Теж як подарунок. Бо добрим дарують подарунки. Зрештою дарують: щастя, здоров’я, порятунок та любов…


типи тестування програмного забезпечення\nКласифікація тестування програмного забезпечення\nПроцес розробки включає в себе різні типи тестування. Кожен тест призначений тип конкретної вимоги тестування. Найбільш фундаментальні види тестування, що беруть участь в процесі розвитку є:\n• модульне тестування\n• тестування системи\n• інтеграційне тестування\n• тестування продуктивності\n• приймальні випробування\nГалузевих експертів згідно вимоги по категоріях багато типів тестування програмного забезпечення. Наступний список являє собою короткий вступ в такі типи.\nЄ кращою галузевої практикою і є його остаточного тестування на основі специфікацій, що надаються кінцевому користувачеві або споживачу, або на основі використання end-users/customers над деякими обмеженого періоду часу. У теорії, коли всі приймальні випробування проходять, можна сказати, що проект робиться.\nЄ широко використовуваний термін для тестування програмного забезпечення здійснюється без планування та документації. Це є частиною дослідницького тестування, причому найменш формальної методів випробувань. Як правило, критиці, оскільки він не структурований і тестер намагається знайти помилки швидко з будь-якими засобами, які він вважає за необхідне. Для спеціальних тестування тестери володіють значним розумінням програмного забезпечення перед тестуванням.\nМоделюється або фактичних експлуатаційних випробувань потенційними користувачами / клієнтами або незалежною групою тест на сайті розробників. Альфа-тестування часто використовується для офф-готове програмне забезпечення як форма внутрішнього приймальні випробування, перед встановленням програмного забезпечення йде на стадії бета-тестування. Це зазвичай робиться при розробці програмного продукту близька до завершення, незначні зміни конструкції все ще може бути зроблено в результаті такого тестування.\nНастає після альфа-тестування. Версії програмного забезпечення, відомий як бета-версії, випускаються обмеженою аудиторії за межами команди програмістів. Програмне забезпечення випущено до груп людей, так що подальше тестування може переконатися, що пристрій кілька недоліків або помилок. Іноді бета-версії були доступні для відкритого публічного збільшити поля зворотного максимальну кількість майбутніх користувачів. Таким чином, бета-тестування проводиться кінцевим користувачам або іншим, і не програмістами або тестерів.\nтестування чорного ящика:\nВключає в себе тести, засновані на специфікації вимог і функціональності. Для тестування чорного ящика, тестувальник не потрібно мати будь-яких знань про внутрішній устрій програмного забезпечення або його тестованого коду. З цієї причини, тестер і програміст можуть бути незалежні один від одного, уникаючи програміст зміщена у своїй роботі.\nПід час тестування чорного ящика, тестер б тільки знати правові входи і те, що очікуваний результат повинен бути, але він не повинен знати про те, як програма фактично прибуває в цих виходів.\nпобудувати перевірки або тестування БВТ:\nПобудувати Verification Testing, також відомий як приймальний тест збірки, являє собою набір тестів запуском на кожному новому складання продукції з метою перевірки, що будувати можна перевірити перед компонуванням випущений в руки групи тестування. Тестова збірка прийняття, як правило, короткий набір тестів, який здійснює основні функціональні можливості прикладного програмного забезпечення. Будь збірки, не витримує випробування перевірці складання буде відхилено, і тестування триває на попередньої збірки (за умови, був принаймні один збірки, який пройшов приймально-здавальні випробування). БВТ важлива, оскільки вона дозволяє розробникам знати відразу ж, якщо є серйозні проблеми зі складанням, і вони економлять тестової команди даремно час і нерви, уникаючи випробування нестабільною версії.\nДля отримання детальнішої інформації натисніть тут, щоб:\nPrevious Previous post: розуміння крос-платформний збалансованих показників м’яких\nNext Next post: слідувати деякі об’єкти і стати успішним підприємцем


Голова Вінницької ОДА Коровій пояснив ситуацію з протестами під час воєнного стану | Інформаційний портал На Парижі\nГолова Вінницької ОДА Коровій пояснив ситуацію з протестами під час воєнного стану\nВінниччина потрапила у перелік регіонів, де ввели воєнний стан. Продукти з магазинів не зникли, на противагу панікерам, вінничани шуткують про «закупівлю солі та сірників». Втім люди хочуть відповідей, оскільки не розуміють, чого чекати і що відбувається. На деякі з цих питань відповів голова Вінницької ОДА Валерій Коровій.\nВінниччина потрапила у перелік регіонів, де ввели воєнний стан. Продукти з магазинів не зникли, на противагу панікерам, вінничани жартують про «закупівлю солі та сірників». Втім люди хочуть відповідей, оскільки не розуміють, чого чекати і що відбувається. На деякі з цих питань відповів голова Вінницької ОДА Валерій Коровій.\n«Ми моніторили ситуацію, виявляється, що обмінювати на долари поспішали люди, які мали кілька тисяч гривень»\n- Розкажіть про висновки перших днів воєнного стану на Вінниччині. Що відбулося в області?\n- На сьогоднішній день організований комплекс заходів, передбачених відповідними планами, які були розроблені і затверджені радою оборони Вінницької області. Визначено, хто і що повинен робити. Я маю на увазі органи державної виконавчої влади, Нацгвардію, Нацполіцію, СБУ. Ми збиралися 26-го і 28 листопада. Забезпечена координація структурних підрозділів силових відомств.\nВже відбулося уточнення мобілізаційних резервів, переведено у найвищий рівень готовності сили і засоби Міноборони та інших силових структур. Військові знаходяться на казарменому становищі. Це звичний режим роботи тих, хто повинен забезпечувати захист держави.\nВ облдержадміністрації та силових відомствах ще у 2014 році були розроблені плани роботи на випадок введення воєнного стану. Документи були «закритими». Оскільки безпосередньо прийнято рішення про введення воєнного стану, плани уточнюються відповідно до нових обставин і починають реалізовуватися. У ради оборони є чітке уявлення і розуміння, яке відомство забезпечує той чи інший напрямок роботи.\nУ середу я перебував у Могилів-Подільському прикордонному загоні. Ми з’ясували завдання по Нацполіції і Нацгвардії. Немає чинників, які б унеможливлювали реалізацію планів.\nАле вчергове дивує рівень менталітету деяких українців, інколи навіть з вищою освітою. Чомусь ці люди собі думають, що вже мають по вулицям їздити танки і БТР… Мабуть, надивилися фільмів.\n- Не виключаю… Дратує ажіотаж, який дозволяє спекулянтам заробити чималі гроші на валютному ринку. Ми моніторили ситуацію, виявляється, що обмінювати на долари поспішали люди, які мали кілька тисяч гривень.\nВсі ми повинні зрозуміти, що введення цього стану – це, перш за все, можливість для органів державної влади впровадити військову дисципліну та посилення роботи у певних напрямках.\n- Тобто ніхто з чиновників середньої та вищої ланки не йде у відпуску…\n- Лише за сімейними обставинами. В інших випадках відпуски скасовуються.\n«За моїм внутрішнім переконанням у Вінницькій області працює «п’ята колонна», яка в тій чи іншій мірі фінансується зі сумнівних джерел»\n- Що, окрім курсу долара, змінилося для пересічних вінничан?\n- Я не можу навести приклад. Нічого.\nРозкажу про інше. Відверто кажучи, в ніч на понеділок я майже не спав. Я постійно контактував з Головнокомандувачем ПС ЗСУ, Службою безпеки, Нацполіцією. Заснути було не можливо. Тому я чудово розумію психологічний фактор, який впливає на людей. Вони у першу чергу переживають за своїх близьких…\nЗнову ми відчули хвилю фейкової інформації, яка поширювалася через соціальні мережі. Вона запускалася приблизно за тією ж схемою, як і під час вибухів на Калинівському арсеналі. Аби нівелювати фейки,потрібно надавати правдиву інформацію, щоб заспокоювати людей.\nЩе раз уточню, що правовий режим воєнного стану – це не військова техніка на вулицях. Мова йде про комплекс заходів, спрямованих на забезпечення готовності відповідних органів працювати в умовах особливого режиму, яке б давало можливість швидко приймати необхідні рішення для гарантії безпеки території та населення.\n- Чи відомо, хто саме у Вінницькій області «розганяв» панічні настрої?\n- Є сили і засоби, щоб відслідковувати «ботів». СБУ ефективно працює у цьому напрямку. Згодом цим діям буде надана оцінка.\n- Що робити, якщо люди у камуфляжі прийдуть до селянина аби забрати його корову?\n- Викликати поліцію, і розуміти, що це або провокатор, або бандит.\n- Планується додаткове укріплення кордону з ПМР?\n- Протягом останніх чотирьох років ми вжили комплекс достатньо ефективних заходів на придністровській ділянці кордону. Я маю на увазі спорудження більше 30 км протитанкового рову, який суттєво допоміг для протидії контрабандистам. Опрацьований і додатковий комплекс заходів для посилення Могилів-Подільського прикордонного загону силами поліцейських і нацгвардійців.\n- Чи діють на Вінниччині російські резиденти?\n- По-перше, це дуже делікатна тема. Як голова облдержадміністрації, я про неї не маю права говорити. За моїм внутрішнім переконанням у Вінницькій області працює «п’ята колона», яка в тій чи іншій мірі фінансується зі сумнівних джерел. По-друге, це окреме питання для роботи спецслужби.\nНі для кого не є секретом, що у Західній Європі праворадикальні рухи фінансуються спецслужбами РФ. У мене виникають певні питання, коли бачу синхронність дій праворадикальних рухів і партій, які чітко орієнтуються на країну-агресора. Ми це могли побачити у стінах Верховної Ради. Дуже цікаво проаналізувати лозунги і тих, і інших. Я вважаю, що люди самі зроблять висновки.\nЗнову ж таки, не є секретом, що велика частина так званих правих рухів мають чудове фінансове забезпечення. Щодо Вінницької області, то ми бачили як роздаються ресурси протестуючим навіть під стінами ОДА.\n«Якщо хтось хоче зірвати сесію облради, я буду вимушений звернутися до працівників бюджетних установ, приміром лікарні ім. Пирогова, щоб вони прийшли до сесійної зали»\n- Сесію Вінницької облради не скасують?\n- Вона відбудеться 4 грудня. За моїм поданням розглядатиметься питання щодо внесення змін до бюджету 2018 року. Ми маємо збалансувати виплати зарплатні медикам і освітянам.\nЯкщо хтось хоче зірвати сесію, я буду вимушений звернутися до працівників бюджетних установ, приміром лікарні ім. Пирогова, щоб вони прийшли до сесійної зали. Також на сесії плануємо розглядати бюджет на 2019 рік.\nПопередні консультації із усіма фракціями дають упевненість у тому, що сесія відбудеться спокійно, а рішення будуть прийняті.\n- У зв’язку з воєнним станом мітинги, протести та інші публічні акції не забороняються?\n- Хочу звернути увагу на один цікавий юридичний аспект. Ми говоримо про правовий режим воєнного стану. Відповідно до закону, у разі потреби за клопотанням ОДА чи військового командування на теренах або області, або окремої території, президент України своїм Указом може ввести військову адміністрацію.\nЯкщо це відбувається, то призупиняється дія окремих положень, зокрема можливість повідомлення про зібрання. У такому випадку військова адміністрація має право прийняти рішення - дозволити проведення мітингу або акції заборонити.\nНа сьогоднішній день відсутня потреба створювати військову адміністрацію, тому жодних обмежень стосовно зібрань немає. Але в умовах нинішньої ситуації той, хто хоче організовувати протести, має дати собі відповідь відносно того, кого він підтримує чи на кого він працює.\n29.11.2018 08:12 29.11.2018 08:12


Урядовий портал :: Іванна Климпуш-Цинцадзе взяла участь у закритті Ігор нескорених\nУрядовий портал Головна Новини Уряду Іванна Климпуш-Цинцадзе взяла участь у закритті Ігор нескорених\nУ церемонії закриття Ігор нескорених, що відбулася в суботу в Торонто (Канада), взяла участь Віце-прем’єр-міністр з питань європейської та євроатлантичної інтеграції України Іванна Климпуш-Цинцадзе. Українська команда з 15 учасників, яка виступала на Іграх уперше в їхній історії, везе додому 14 медалей (8 золотих, 3 срібних і 3 бронзових).\n«Нам треба ще багато зробити для того, щоб огорнути увагою і теплом наших бійців і дати шанс на нове життя, – сказала Іванна Климпуш-Цинцадзе, звертаючись до української громади. – Дуже на вас у цьому розраховуємо. Добре, що першою країною для нашої команди стала Канада, де є така потужна українська громада. Наступного року «Ігри нескорених» відбудуться в Австралії. Впевнена, що українці і там будуть так само тепло зустрічати нашу команду».\n«Своїми перемогами ми показали приклад нашим ветеранам, щоб вони не замикалися в собі, щоб знайшли нове життя після війни, – сказав на церемонії капітан команди Олександр Писаренко. – Коли ти дивишся з арени на трибуни і бачиш скільки там майорить українських прапорів та чуєш голоси підтримки – розумієш, що Україна єдина, що ми єдина і сильна нація. Своїм успіхом ми також завдячуємо українцям, також українцям Канади».