Пам"ятник у слові\nПам"ятник у слові\nПрезентація першого тому книги загиблих в АТО хмельничан на Сході країни «Життя, віддане за Україну» відбулося 21 грудня в обласній бібліотеці для юнацтва. Серед запрошених гостей – родини загиблих героїв, їх вчителі, учасники бойових дій.\nПроходжу Проскурівською: людно, передноворічний настрій, біля ялинки лунає сміх дітей. А вони, герої книги Наталії Горденко, віддали свої життя , відійшли у вічність з Україною в серці. Я був свідком, як задумувалась і писалась ця книга-реквієм. Як Наталя їздила на Київський Майдан, робила «гарячі» репортажі і публікувала їх у своїй кревній газеті «Твій погляд», яка тоді ще виходила й у друкованій версії. Як вболівала за своїх нових друзів. Чим могла допомагала їм і підтримувала. З початком АТО, цієї проклятущої гібридної війни з боку Росії та її оплічників, пильно стежила за подіями на фронті. Заходжу в редакційний офіс і одразу з Наталчиних уст отримую найсвіжішу інформацію. Аналіз, роздуми, версії, біль. Біль за тих, хто загинув. З цього болю і починалася книга.\nА тепер вона є. І вона як памʼятник у слові. Бо з початку було слово від Бога. Вони, наші герої – з Богом. Для рідних, друзів, соратників – живі у памʼяті. А коли памʼять закарбована в слові – вона невмируща. В Наталі Горденко попри її, здавалось би, аналітичний раціоналізм, дуже чутливе серце і співчутлива душа. Вона писала цю книгу, не задумуючись над стилем і правильно робила. І я, як літературний редактор, відчув і збагнув – у простоті і природності є своя сіль. Наталя за освітою педагог-психолог. І в цьому її перевага. Професійні журналісти часто грішать стандартними прийомами, певними трафаретами, «причісуванням» свого письма. Це не приносить користі читачам.\nЦю книгу не просто було редагувати. Свідомість протестувала. Молода сімʼя. Сильна і вірна любов. Народжується дитиночка… Щастя батьківства. Радість подружньої любові… А по той бік буття – війна. Жорстока, страшна, невблаганна. Як Медуза Торгона. І невмолимий обовʼязок бути там. І невмолима смерть в розквіті щасливого життя. Як з цим змиритись?\nТому книга Наталії Горденко – це і реквієм і своєрідний катарсис для читача. Книга болю і памʼяті. Мужності й звитяги. Читаючи один з нарисів я одразу схопився за ручку і написав вірша, який починається, який починається топонімічними назвами: «Ой ти, селище щастя, ой ти, Весела Гора…» Про юнака, який не міг одразу зізнатися матусі, що йде на війну… Коли його скосила куля до їхньої оселі, через відкриту квартирку залетів голуб чи голубка…\nВічна памʼять їм, світла памʼять. А рідним - здоровʼя, сили і божих благословіть.\nВолодимир Олійник, лауреат премії ім. Б.Хмельницького


Адвокатское бюро Кучерявого О.П. » Чи має право на існування поняття «зловживання процесуальними правами»?\nВ якості спікерів виступали представники Комітету, юристи юридичних компаній.\nПід час заходу правники обговорили питання змагальності у господарському процесі, проаналізували нову структуру і особливості позовного провадження за новим проектом Господарського процесуального кодексу (ГПК).\nЯк повідомляє сайт, не залишили учасники обговорення поза увагою і положення проекту ГПК, спрямовані на боротьбу зі зловживаннями представників сторін в процесі. Зокрема, було зазначено, що згідно з проектом збільшення або зменшення позовних вимог, а також зміна предмета і підстав позову можливі лише до закінчення підготовчого провадження. Зустрічний позов може бути поданий до початку підготовчого засідання. Крім цього проект кодексу містить перелік зловживань сторін своїми правами, та й ще з зазначенням того, що він не є вичерпним і більш того, за таке «зловживання» передбачена відповідальність сторін у вигляді штрафів.\nСтосовно конкретних зазначених моментів, а саме того, що згідно з проектними новелами збільшення або зменшення позовних вимог, а також зміна предмета і підстав позову можливі лише до закінчення підготовчого провадження, а подання зустрічного позову – до початку підготовчого засідання, є досить неоднозначними. Більш того, я вважаю, що ці законодавчі новели, як і всі останні реформи процесуального за наближеного до нього законодавства (наприклад, щодо судових зборів), спрямовані не на покращення правосудді, а на ускладнення судового процесу для його учасників взагалі і, в особливості – для тих учасників, які не мають достатньо значних матеріальних можливостей.\nНа жаль, в наших реальних умовах, про покращення яких навіть у відносно віддаленому майбутньому говорити поки що не варто, про значну кількість призначених до розгляду справ сторони відповідачів та третіх осіб деколи узнають за день-два до дати призначення підготовчого судового розгляду, а деколи й взагалі не узнають про таке засідання. Відповідно, внаслідок таких процесуальних змін відповідачі будуть позбавлені реальної можливості реалізації свого права вчасно подати зустрічний позов. У кращому випадку це буде призводити до відкладення підготовчого судового розгляду (якщо таке буде можливим) і ще до більшого затягування процесу.\nТакож, відповідачі, а подекуди й треті особи, що мають самостійні вимоги, будуть змушені подавати окремі позови, ставити питання про об`єднання справ в одне провадження, або про зупинення розгляду справи за первісним позовом до розгляду нового. Це також не буде сприяти дотриманню процесуальних гарантій сторін і буде затягувати вирішення спору по суті.\nДля сторони позивача це теж є проблема, адже, якщо відповідач, або третя особа в підготовчому засіданні подали свої заперечення, супроводжуючи їх доказами, про які не було відомо позивачу до початку підготовчого засідання, він не встигне зреагувати належним чином, шляхом зміни підстав, або предмету позову, збільшення або зменшення позовних вимог.\nІ взагалі не зрозуміло – якими такими «розумними» думками керувалася людина, яка позбавляє позивача можливості зменшити позовні вимоги під час всього судового розгляду. Це одне з основоположних та беззаперечних прав позивача у будь якому процесі! Як можна людину позбавляти права хотіти менше, ніж вона хотіла до того? Як до цього можна було додуматися і де навчають таких юристів?\nНу й на останок не можу не висловити свою думку стосовно намагання розширити дію в процесуальних правовідносинах поняття «зловживання процесуальними правами». Воно є в законодавстві і на цей час, але воно поки що таке собі – аморфне, декларативне і ні у кого не викликало проблем. Але, на моє власне глибоке правове та людське переконання, в будь якому випадку, саме по собі це поняття – «зловживання процесуальними правами», є яскравим прикладом перевернутої правової свідомості. Це, знаєте — як популярне використання в наш час у всьому світі терміну «толерантність», що у початковому виді означає — «лицемірство».\nПрава або є правами і тоді їх можна використовувати, або їх не має, або вони обмежені конкретними нормами закону і тоді такі дії вчиняти не можна. Не можливо зловживати процесуальними правами! Їх можна лише використовувати, або не використовувати. Це на мою думку – аксіома!\nЗ цього приводу достатньо мудрою вважаю думку, яку процитував у своїй статті на сайті Ради адвокатів Київської області Юрій Cівовни — старший юрист компанії «Правочин, АК». Ю. Сивовна вказав на розмову з суддею адміністративного суду м. Берлін (ФРН) Йоргом Пуделкою, який зазначив, що не вважає зловживання учасниками спору своїм процесуальним правом порушенням процесуального законодавства або неповагою до суду. На думку пана Пуделки, якщо процесуальне законодавство має прогалини та/або дозволяє сторонам здійснювати затягування судового процесу – це їхнє право. Такі дії одного з учасників можуть розглядатися як тактика ведення справи у суді з різних причин.\nЯкщо у процесуальному законодавстві ще буде якійсь конкретно визначений перелік таких «зловживань», то це ще хай буде, адже то вже буде встановлене законом обмеження права. Та тоді до чого тут слово «зловживання»?\nА от введення невичерпного переліку «зловживань правом» безмовно призведе тільки до процесуального свавілля з боку непорядних суддів (а може й порядний, але у нього (неї) в цей день буде занадто поганий настрій – всі ми люди, зі своїми недоліками?!), які кожну дію, кожне клопотання, кожну заяву представника сторони, яка їм не подобається, або ускладнює просте і швидке (для судді) вирішення справи, буде трактувати – як зловживання процесуальними правами.\nБільш того, введення невичерпного переліку зловживань, грубо суперечить основоположним і в том числі конституційним засадам відповідальності за правопорушення! Таким чином, вводиться відповідальність за дії, які конкретно не визначені законодавством, а вирішення – чи то є порушенням на конкретний момент відноситься на суб`єктивну думку судді. Тобто, учасники процесу, повинні дотримуватися «того – не знаю чого».\nДля того, щоб все це унормувати, доведеться протягом багатьох років напрацьовувати судову практику – що є зловживанням і в яких випадках, в що не є таким? За цей час «ні за що ні про що» оштрафують тисячі представників і це спочатку призведе до того, що представники просто будуть працювати не стільки в інтересах клієнтів, захищаючи всіма законними способами їх права, скільки думати, щоб не розгнівити суддю і не нарватися на штраф. Ще більше шансів на суддівський гнів буде у сторони, яка не має представника.\nНасамкінець, я не сумніваюся, цей правовий, як я вважаю, «маразм» все ж скасують (а може вистачить розуму не вводити?!), але за декілька років перекалічать (в правовому сенсі) стільки людей і справ, що мало не здасться.\nДоречи, активно точаться розмови й про введення поняття «зловживання правами» і в інших процесуальних кодексах…\nДолжно ли существовать понятие «злоупотребление процессуальными правами»? »\n« Иски о возврате собственности в Крыму


Главная База знаний "Allbest" История и исторические личности Особистість Богдана Хмельницького як полководця та державного діяча\nАктуальність даної теми полягає в тому, що на стадії національного відродження в Україні підвищується інтерес до національної ідеї. До такої титанічної постаті, якою є Богдан Хмельницький, зверталися неодноразово, всебічно досліджуючи його життя. Проте, тема даної курсової роботи залишається актуальної і сьогодні. Цей факт можна пояснити величезним вкладом Хмельницького в розвиток української державності, української національної ідеї, що отримала своє продовження у наступні роки, формувалась і далі. За часів Хмельниччини сформувалися і державотворчі ідеї і перші кроки їх реалізації, які безпосередньо здійснював гетьман і його оточення. Богдан Хмельницький виражав українську національну ідею, йому належить заслуга відновлення державності на Україні. Під булавою козацького полководця об'єдналися ледве не всі стани суспільства. Авторитет його сягнув значних висот. Не можна применшувати й досягнень Хмельницького як полководця, адже саме йому належить формування армії та вміле керівництво нею на полях битв війни.\nБогдан Хмельницький був видатним політиком і дипломатом, державним діячем, він ввібрав у себе усі тодішні надбання українського менталітету: державної мудрості, мужності, гострого розуму, що поєднувався із тверезим розрахунком та великою хитрістю й обережністю. Він був і залишається уособленням національного героя, захисника віри й прав народу.\nПроте, залишаються й певні білі плями в біографії гетьмана. Зовсім небагато відомо про молоді літа Хмельницького. А його всебічна, різнопланова діяльність, хитре мереживо дипломатичних зносин і напрямків, прихованість планів та їх неоднозначність породили в історіографічній спадщині чимало суперечностей серед дослідників, що зверталися до об'ємного і складного висвітлення проблеми. Саме тому ця, здавалося б уже повністю висвітлена тема, залишається актуальною. Суперечності ще існують, залишаються невідомі віхи життя Хмельницького й наукова та суспільно-політична актуальність даної теми продовжує мати місце у працях істориків.\nДослідження спирається на джерельну базу, до якої входять чисельні опубліковані документи й матеріли. Вони різноманітні, їх можна об'єднати у літописні, мемуарні, літературні та ін. групи джерел. Серед них особливе місце посідають літописи. Зокрема, дуже цінним інформативним джерелом є літопис Гадяцького полковника Григорія Граб'янки, Літопис гадяцького полковника Г. Граб'янки. - К.: Т-во «Знання» Україна, 1992. - 185 с. центральним героєм якого є Богдан Хмельницький. Доповнює літописну базу досліджень С. Величко Літопис Самійла Величка. Т.І. - К.: Наукова думка, 1991. - 369 с., що викладає змістовно свідчення про Визвольну війну середини ХVІІ ст. та про життя і діяльність самого видатного гетьмана. Для досліджуваного періоду певні відомості подає і літопис Самовидця. Літопис Самовидця. - К.: Наукова думка, 1971. - 206 с.\nДуже важливе значення мають спогади й мемуари тогочасних мандрівників. Вони, відвідавши українські землі, залишили по собі цікаві, змістовні й цілком прийнятні для історичних досліджень особи Б. Хмельницького, плину подій та їхні наслідки тощо. Серед таких мемуаристів зазначимо П'єра Шевальє і його твір «Історія війни козаків проти Польщі»Шевальє П. Історія війни козаків проти Польщі. - К.: АН УРСР, 1960. - 197 с. , Проспера Меріме - «Богдан Хмельницький». Меріме П. Богдан Хмельницький. - Х.: Фоліо, 2004. - 511 с. Становище на Україні відобразив Гійом Левассер де Боплан в своєму «Описі України». Гійом Левассер де Боплан. Опис України. - Л.: Каменяр, 1990. - 300 с. Проте, не варто забувати, що усі вони були іноземцями й з огляду на це відповідно критично ставитися до їх творчої спадщини.\nЧільне місце в дослідженні теми займають матеріали та документи періоду Національно-визвольної війни. У них можна простежити напрями дипломатичної діяльності Богдана Хмельницького, основні події та їх хронологію тощо.\nОтже , джерельна база теми є об'ємною і різноманітною. Проте, вона не дає змогу у повній мірі прослідкувати життя гетьмана від народження до початку Визвольної війни. Це і створює деякі проблеми.\nПостаті Богдана Хмельницького та Національно-визвольній війни в цілому присвячено величезну масу праць дослідників різних періодів, що безпосередньо відобразилося на тому чи іншому аспекті обраної нами теми, трактуванні історичних процесів чи загальному ходу подій. Для розгляду даної тематики не бракує різного роду праць і робіт не тільки вітчизняних, але й закордонних дослідників.\nПрацював у ХІХ ст. над питанням Хмельниччини В. Б. Антонович. Антонович В. Б. Про козацькі часи на Україні. - К.: Дніпро, 1991. - 234 с. Хоч він і не присвятив окремої праці, проте докладно зупинився на постаті самого Хмельницького, що трактується неоднозначно, подекуди навіть негативно. Визначне місце серед дослідників посідає М. І. Костомаров, що теж привніс багато у висвітлення історії козацтва взагалі. Він неодноразово звертався до аналізу діяльності славетного гетьмана, йому присвячена монографія « Богдан Хмельницький». Костомаров М. І. Богдан Хмельницький. В 3-х т. - К.: Ватра, 2004. - 659 с. На думку автора, цей діяч - один із найвизначніших, тому і докладно описує його життєвий шлях. Праця Олександри Єфименко «Історія українського народу» Єфименко О. Я. Історія українського народу. - К.: Либідь, 1990. - 510 с., що вийшла ще у 1906р., теж торкається теми Хмельниччини Ще одним дослідником, праці якого заслуговують увагу є\nМ. С. Грушевський. Саме восьмий том його «Історії України-Руси» Грушевський М. С. Історія України-Руси. - К.: Наукова думка, 1995, Т. VІІІ. - 288 с. вміщує багато інформації про Богдана Хмельницького і події ХVІІ, що ґрунтується на широке використання джерельної бази проблематики та підтримується власними висновками на її основі. «Історія України-Руси» - важлива праця для дослідження Національно-визвольної війни середини XVІІ ст. Історик зобразив гетьмана Хмельницького як визначну, але надто суперечливу у вчинках людину\nІсторіографічну традицію і дослідження продовжили радянські вчені. У 1939р. вийшла праця К. Осипова «Богдан Хмельницький» Осипов К. Богдан Хмельницький. - Л.: Вільна Україна, 1949. - 112 с., де автор показує козацького полководця як видатного політика й полководця, але заодно й дорікає йому за зроблені помилки. Так, у 1954р. вийшла праця Івана Петровича Крип'якевича. Крип'якевич І. П. Богдан Хмельницький. - 2-е вид., виправлене і доповнене. - Л.: Світ, 1990. - 408 с. Дана монографія охопила багато аспектів не лише діяльності Богдана Хмельницького чи його біографії, але й охарактеризувала суспільно-економічні проблеми і відносини середини ХVІІ ст. І. П. Крип'якевич ґрунтовно дослідив діяльність Богдана Михайловича, що й було використано у нашій роботі. Зробив він це чи не вперше у радянській історіографії. О. М Апанович Апанович О. М. Гетьмани України, кошові отамани Запорізької Січі. - К.: Либідь, 1993. - 288 с. здійснила розкриття важливу роль воєнного таланту Б. Хмельницького в здобутті перемог у 1648р. А Г. Я. Сергійчук Сергійчук В. І. Іменем Війська Запорозького. - К.: Україна, 1991. - 252 с. розглянув його роль у підготовці народних повстань. Відмітимо й В. О Замлинського та його роботу «Богдан Хмельницький» Замлинський В. О. Богдан Хмельницький. - М.: Мол. гвардія, 1989. - 336 с.. У ній значне місце займає постать гетьмана, чільне місце належить огляду біографічних фактів зі звертанням до джерел чи попередніх праць. В.О. Замлинський провів досить ґрунтовне дослідження з використанням опублікованих джерел, проте не можна говорити, що робота його позбавлена тенденційності. Він говорив, що основною метою Хмельницького було приєднання України до Росії. Таке ставлення до ролі гетьмана червоною ниткою пронизує чимало праць радянський істориків. Наприклад,чи В. О. Голобуцький. Голобуцький В. О. Богдан Хмельницький - великий син українського народу. - К.: Держ. в-тво. політ. літератури УРСР, 1954. - 97 с.\nЯк би там не було, та основним підґрунтям для дослідження є праці істориків ХХ ст. і сучасності. Справа в тому, що в умовах відродження національної свідомості тематика набула нової розробки, осмислення, ставлення й наукових узагальнень. Серед істориків особливе місце посідають В. С. Смолій та В. А. Степанков. Всебічні дослідження втілилися у двох вагомих працях. Одна із них - «Богдан Хмельницький. Хроніка життя та діяльності». Смолій В. Степанков В. Богдан Хмельницький. Хроніка життя та діяльності. - К.: Наукова думка, 1994. - 261 с. Відображена головна мета: «створення науковцями фундаментального дослідження, в якому з максимальною повнотою і об'єктивністю висвітлювався увесь комплекс питань, пов'язаних із життям і діяльністю Б. Хмельницького». До того ж «Хроніка життя та діяльності» вміщує основні події в хронологічній послідовності, котрі виділені в окремий розділ. Ще одним важливим надбанням В. С. Смолія та В. А. Степанкова є їхня колективна праця із промовистою назвою «Богдан Хмельницький». Смолій В. Степанков В. Богдан Хмельницький Соціально-політичний портрет. - К.: Либідь, 1993. - 501 с. Це докладний життєпис гетьмана, дослідження суспільно, економічних проблем. Об'ємна книга вміщує відомості й дані про події середини ХVІІ ст., дає їх хронологічно послідовний виклад та об'єктивну оцінку на основі широкої джерельної бази. Автори спробували «висвітлити особисте життя й багатогранну соціально-політичну діяльність Богдана Михайловича Хмельницького із використанням комплексного методологічного підходу для об'єктивного висвітлення даної теми…» Окрім того, у роботі ми користувалися працями з історії України, що охоплюють значно ширші хронологічні рамки з метою в комплексі поєднати уявлення про попередні та наступні події. Авторами їх є І. К. Рибалка Рибалка І К. Історія України. Ч.1. - Х.: Основа, 1991. - 450 с., О. Субтельний Субтельний О. Історія України. - К.: Либідь, 1991. - 509 с., Н. А. Яковенко Яковенко Н. А. Нарис історії середньовічної та ранньомодерної України. - К.: Критика, 2009. - 581 с. .\nОтже, історіографія теми охоплює декілька періодів, величезну масу наукових творів різних авторів, котрі висвітлюють той чи інший аспект проблеми, дають загальну картину у комплексному їх поєднанні. Історіографічна традиціє висвітлення подій ХVІІ ст. дуже багата, проте потребує й подальшого свого розвитку та узагальнення у зв'язку із актуальністю розглянутого. Окрім того, все ще існує немало «білих плям» та суперечностей, які стосуються долі Богдана Михайловича Хмельницького.\nХронологічні рамки роботи охоплюють кінець ХVІ (від 27 грудня 1595р., коли, очевидно, й народився Богдан Хмельницький). Обмежуються кінцем, а точніше листопадом 1648 року, тобто бойовими діями під Львовом та Замостям. Хронологічні межі не надто широкі, з огляду на насиченість та об'ємність теми, але й вони включають численні події, котрі займають важливе місце в історії України. Розглянутий період охоплює роки козацько-селянський повстань, десятиліття так званого «золотого спокою» та перший рік Національно-визвольної війни. Ми намагалися прослідкувати у ці роки та виділити основні події, в яких Б. Хмельницький так чи інакше зарекомендував себе.\nЩо ж до регіональних рамок, то в указаний період описані нижче процеси відбувалися на досить широких територіях, що включали в себе етнічно українські землі від Замостя на заході до московського кордону на сході і від сучасного Полісся на півночі до степових регіонів південної України. Ця територія була, як на той час, густо заселена, існувало чимало великих і малих населених пунктів, які й відіграли певну роль в розгортанні зображених історичних подій.\nМетою даної роботи є всебічний огляд, аналіз, обробка та порівняння даних, узагальнене вивчення особистості Богдана Хмельницького як полководця та державного діяча на основі використання частини із загального масиву джерел та літератури. Також ми намагалися визначити особливості відображення постаті гетьмана у контексті наукових праць, розібратися у складних і багатогранних подіях початку ХVІІ ст. та першого року Національно-визвольної війни, що вплинули на формування особистості козацького гетьмана. Важливим завданням роботи бачимо визначення ролі Богдана Хмельницького у визвольній боротьбі та процесі історичного розвитку український земель.\nРОЗДІЛ І. Життєвий шлях до 1647р. і становлення особистості Богдана Михайловича Хмельницького\nУ першій половині XVІІ ст. на арену політичного життя вийшла людина, котра змінила весь плин історичного процесу. Дії невідомої досі особи швидко набули розголосу серед широких верств населення, а також за кордоном. Вороги не шкодували для її характеристики найчорніших і найтемніших фарб, образливих та глумливих слів, от як «Юда», «тиран», «диявол» тощо. Для тих, хто цілком тверезо розумів її дії і вірно розцінював ситуацію, людина ця була прикладом талановитого політика, видатного полководця, поєднувала у собі проникливий розум, миттєву оцінку ситуації, обережність, досвідченість, цільове направлення діяльності, сміливість та готовність іти до самого кінця, мужність і шляхетську честь. Сучасники, поглянувши й оцінивши масштаби політичної та військової діяльності, часто порівнювали його з Аттілою, Ганнібалом, войовничим Тамерланом. Дехто вбачав у ньому «загрозу всьому християнському світу», твердили як про «збурювача спокою всіх народів». А інші сприймали його як видатного головнокомандувача славетних запорізьких козаків, непримиренного ворога польської корони, поборника прав українських мас. Смолій В. Степанков В. Богдан Хмельницький. Хроніка життя та діяльності. - К., 1994.-С.5 П. Шевальє говорив: «Ми знайдемо образ мужа, який для того,щоб піднятися над іншими, приводить у рух величезний механізм та наводить жах на королівство,якого не змогли похитнути ні християнські держави світу , ні могутня імперія турків». Так, Шевальє порівнював цю особистість із О. Кромвелем. Шевальє П. Історія війни козаків проти Польщі. - К., 1960.-С.31 Учений-історик Проспер Меріме говорив так: «Обраний поводирем малого народу, оточеного могутніми сусідами, той чоловік присвятив усе своє життя боротьбі за його незалежність. Він спритно сіяв розбрат у стані ворогів. Зміцнював єдність керованих ним полків, був безстрашним воїном, глибокодумним політиком, розважливим при перемогах, стійким і непохитним при поразках. Меріме П. Богдан Хмельницький. - Х., 2004.-С.198\nТа для народних мас він став уособленням визволителя, захисника віри і правди, видатного полководця і козацького гетьмана. Так, звичайно, мова йде про творця Української Козацької Республіки Богдана Михайловича Хмельницького, який уперше висунув програму звільнення народу з ярма польського і створення незалежної та національної держави. Саме йому і присвячена ця робота.\nСпочатку будемо намагатися розібратися із життєвою долею Хмельницького до початку повстання і спробувати висвітлити важливі аспекти життя Хмельницького, а також виявити ті фактори, що вплинули на формування такої непересічної особистості, безперечно талановитого полководця і державного діяча на основі аналізу літературних джерел. Можна сказати, що збереглося небагато свідчень про особисте життя гетьмана і його дитячі чи юнацькі літа, проте встановити певну кількість фактів усе ж можливо.\nНа жаль, джерела, виявлені науковцями, не вказують точну дату народження майбутнього гетьмана. Найбільш вірогідною залишається 27 грудня ( день\nТеодора Нечертаного, хлопці, народжені у цей день, носили ім'я Богдан, що трактується як народна форма церковного імені Теодор). Замлинський В. Богдан Хмельницький. - М., 1989.-С.6 Відомо й те, що в урочистій обстановці Богдана Хмельницького називали Зиновієм, хоча сам він ніколи цим йменням не підписувався. І це недивно, бо у ті часи згідно зі звичаєм багато хто мав подвійні імена. Роком народження більшість дослідників вважають 1595р. і, як підтвердження наводять факт, що венеціанський посланець Сагредо у листі від 1649р. зазначає вік Хмельницького, котрий тоді становив 54 роки. В.Смолій. В.Степанков. Богдан Хмельницький. Соціально-політичний портрет. - К., 1993.- С.35 Сам Зиновій у листі до короля від 1649 р. називає себе «сивим». Час народження Богдана припав на період найвищого піднесення козацько-селянського повстання під проводом С. Наливайка. Звичайно,народне постання не могло не вплинути на батьків Хмельницького, що теж обурювалися гнітом на українських землях. Так малий син з молоком матері вбирав і гнів на ворогів і любов до рідної землі, Батьківщини. Також досить спірним є питання щодо місця народження. Павло Алепський твердив, що Хмельницький народився саме там. Грушевський М. Історія України-Руси. - К., 1995, Т.VІІІ.-С.153 Але більш правдоподібним є те , що місцем народження був Чигирин. Бо між 1592 - 1594 роками до міста переселився Михайло Хмельницький, адже у той час йому було надане Чигиринське староство. Якщо ж Богдан народився у 1595р. , то ймовірно він народився у Чигирині. Існують також припущення , що він з'явився на світ у Переяславі, або в Жовкві. Але ці тези є досить необґрунтованими і сумнівними, точні факти і доведення відсутні. Також вартою уваги слушна думка ряду дослідників, котрі вважають за батьківщину хутір Суботів. Отже, можемо говорити про неодностайність думок щодо місця народження майбутнього козацького гетьмана, наявність суперечок та невстановлених точно фактів. Крип'якевич І. Богдан Хмельницький. - Л., 1990.-С.42\nЩе один камінь спотикання дослідників життєвої долі Богдана - соціальне походження гетьмана. В історичній літературі питання щодо походження остаточно не зняте також, гостро дискутується. Існують певні твердження про шляхетське походження, тоді як інші цілком заперечують це. Причому обидві сторони не позбавлені по-своєму досить переконливої аргументацію даного факту. Можливо, за браком даних повністю цю проблему вирішити не вдасться і вона буде вирішена у подальших дослідженнях. Згідно із твердженням\nЯ. Качмарчика, котре наводять В.Степанков та В.Смолій, Богдан Хмельницький вважав себе козаком і неодноразово це підкреслював, проте ніколи не забував і у відповідний момент нагадував про своє шляхетське походження. Смолій В. Степанков В. Богдан Хмельницький. Хроніка життя та діяльності. С.8 Можливо, варто розглянути ситуацію з опором на джерела і свідчення з іншого боку. Так, безсумнівно можна твердити,що батько Хмельницького був шляхтичем, про що переконливо свідчать факти і джерела. Відомо те, що батько Богдана Михайло десь, цілком ймовірно, на початку 90 років ХVІ століття одружився із простою козачкою ( майбутньою матір'ю Зиновія), тим самим повністю знехтувавши становими обмеженнями і упередженнями, на що, можемо говорити, існували зрозумілі і вагомі причини. Реєнт О. Коляда І. Усі гетьмани України. - Х., 2007.-С.61-62 Проте, соціальна нерівність батьків могла прямолінійно вплинути на суспільне становище сина. Так, згідно зі статутом Речі Посполитої від 1505р. шляхтичем визнавався лише той, хто походив від матері-шляхтянки. А стан батька повністю не враховувався і, так би мовити, ніякої ролі не відігравав. Відповідно, коли шляхтич брав шлюб із простолюдинкою (у даному випадку козачкою) , то він автоматично позбавлявся шляхетських прав. Існують також свідчення, що М. Хмельницький був засуджений до «баніції» - покарання шляхтича, що передбачало «знеславлення» та вигнання за межі Батьківщини, або ж до «інфамії», тобто «знеславлення» шляхтича та обмеження його громадянських прав. Саме це , мабуть, і спричинило його появу в дуже небезпечному прикордонні Дикого поля. Отже, за феодальним правом Речі Посполитої Богдан Хмельницький шляхтичем не мав права бути. Але в реальному житті на непевне і хитке становище мало звертали увагу, тому син чигиринського підстарости міг вважати себе повноцінним і повноправним шляхтичем, чим він міг при нагоді й користуватися, водночас не забуваючи про тісний зв'язок із козацькими колами суспільства. Свого шляхетського становище не заперечував ніколи, але себе до панів не відносив. Він навіть мав на особистій печатці герб «Абданк» і в реєстрах Запорізького війська зголосився розмістити вірш «на старожитній клейнод панов Хмельницьких». В.Смолій. В. Степанков. Богдан Хмельницький. С.35\nНа жаль, джерела мають скупі відомості про дитячі, юнацькі та молоді літа Богдана. Зростав він у тісному зв'язку із козацько-селянським середовищем, прекрасно опанував рідну українську мову, пізнав український фольклор. У майбутньому навіть його офіційні листи, виступи, звернення, рясніють народно-фольклорним матеріалом, що свідчить про тісний контакт із народним оточенням та широким колами населення. Хоч і здобув вищу освіту, про що мова піде далі, але народна стихія ніколи не полишала серця й душі гетьмана й вільно виливалася у повсякденному житті та й в офіційному діянні . Відома навіть народна байка, розказана Хмельницьким польському послові. Українською мовою користувався у побуті постійно, нею ж послуговувався і у розмовах із панами та навіть самим королем Речі Посполитої Яном Казимиром. Крип'якевич І. Богдан Хмельницький. С.42-43\nІнформатори та сучасники подій частково доносять дані про норов Хмельницького. Малий Богдан успадкував від матері холеричний темперамент, ріс запальним, гордим і непокірним, водночас дуже вразливим та мрійливим хлопчиною. А від батька він перейняв рідкісний дар холодного розуму, здатність постійно тверезо оцінювати ситуацію і діяти згідно із нею, вміння знаходити правильні рішення й реагувати на зміни характеру подій моментально з тверезою і залізною силою волі. Усе це потім яскраво вилилося за гетьманування та у період визвольної боротьби українського народу у боях та політичних змаганнях. На формування його також вплинув вільний козацький дух, що теж не обійшов родину Хмельницьких, важка доля і становище українського суспільства змалку лягли і на плечі майбутнього гетьмана. Уже з юних літ відчував ту гнітючу ситуацію навкруги та тяжку соціально-народну атмосферу. Смолій В. Степанков В. Богдан Хмельницький. С.36\nРозум майбутнього гетьмана проявився ще в дитячі роки. Помітивши у сина яскраво виражені розумові здібності, батько вирішує дати йому достойну,як на той час, якісну й престижну освіту. Цілком можливо, що спочатку він навчався вдома, а першим учителем був священик або ж сам М. Хмельницький. Подальшу освіту здобув в одній із українських шкіл Києва, в якій саме - достеменно невідомо. Саме про київську свідчить характерний почерк і тип письма. Дехто з науковців вважає, що був Богдан учнем братської школи Києва. Та це малоймовірно, коли зважити хронологічні дані й відсутності свідчення самого Хмельницького про тамтешнє навчання. Сама школа була заснована у 1617році, а «учню» тоді вже було 22. Факт навчання в українській школі є незаперечним, з огляду на мову, котрою користувався гетьман. Крип'якевич І. Богдан Хмельницький. С.43 Може мати місце і навчання у школі одного з монастирів сучасної столиці у період з 1605 по 1607 рік. Тут він вивчав українську літературу та літературну мову, а також минуле українського народу. Подальшу освіту здобув у латинському єзуїтському колегіумі Львова у період з 1609р. по ти 1615р. Протягом даного періоду навчання здобув на той час досить ґрунтовну та якісну освіту, а сучасники характеризували як високоосвічену людину із потужним знанням латинської мови та інших дисциплін. У даному навчальному закладі пройшов класи риторики, граматики і поетики. Окрім латини, тут же добре оволодів польською мовою, свідченням чого є його листи, написані по-польськи. Хмельницький, за словами послів, володів латинською мовою так, що міг нею вільно розмовляти та вести діловодство і листування. Що характерно, єзуїти не змогли відірвати Богдана від рідного українського народу і духовно полонити душу. Намагання єзуїтів викоренити православ'я впливу на Хмельницького не мало. Через певний період часу він рішуче виступав проти створення та й самого існування єзуїтських колегій, як центрів ополячення та католицизму. Замлинський В. Богдан Хмельницький. С.7-8\nПісля повернення додому по завершенні навчання завдяки сприянню батька включено Богдана до складу чигиринських реєстровців. Разом із тим молодий козак починає опановувати складне військове мистецтво. Очевидно, що до рядів реєстрового війська Богдан потрапив у 1617 або у 1618р. Із моменту вступу до збройних сил реєстру Хмельницький зустрівся із постійними сутичками та суперечками різних козацьких угрупувань . Саме під час служби молодий козак зустрівся із славетним козацьким діячем Петром Конашевичем Сагайдачним. Молодий Хмельницький проходив школу загартування зі зброєю у руках. Так, за деякими свідченнями, він був учасником походу польських військ та реєстровців на Москву у 1618р., про що сам Богдан потім дуже шкодував. Замлинский В. Богдан Хмельницький. С.9 Після закінчення походу ще більше утвердився в думці про необхідність миру із Московською державою.\nНаближалися грізні події як для Речі Посполитої так і для сім'ї Хмельницьких. Так, уже на 1620р. Богдан уже набув чималого досвіду у військових справах і Михайло Хмельницький взяв його у небезпечний похід до Молдавії супроти турецького війська Іскандер-паші . Не є виключенням, що сина Михайло взяв у похід за наказом командування. На Цецорських полях Богдан уперше побував у сутичках нового масштабу, пройшов іще один виток долі й здобув безцінний досвід війни. Є, наприклад, твердження про винятковий героїзм ще молодого Богдана, котрий в одній сорочці і з двома шаблями в руках врізався у саму гущу ворогів У боях він зміг також ознайомитися із силами польської армії. Похід закінчився цілковитою поразкою коронних військ С. Жулкевського, до складу якого і входила сотня М. Хмельницького. Сам він наклав головою на Цецорських полях (хоч є і ті, що твердять про полонення чигиринського підстарости). Син знаходився поруч з батьком до останньої хвилини життя, батько загинув на руках осиротілого Богдана. Смолій В. Степанков В. Богдан Хмельницький. С.39-40\nБогдан Хмельницький під Цецорою потрапив у полон. А доля закинула його аж до Стамбула, де він прожив «два роки суворого ув'язнення» за його власними споминами. Замлинский В. Указана праця. С.17-18 Із записів турецького літописця бачимо, що тяжкі роки неволі провів український козак у одного із старшин турецького флоту. Там зміг ознайомитися із побутом, військом і стратегією турків, а також опанував їхню мову. Усі ці нові надбання, як покаже час, стали дуже корисними для діяльності Хмельницького. Тут же він завів і корисні знайомства, зокрема із султанським радником Бакташ-агою. Тут в котрий раз пересвідчився у вірності та мужності українців, що перебували у турецькій неволі. Цілком вірогідно й те, що Богдан якийсь період виконував роль писаря при дворі Касим-паші. Роки полону загартували тіло і волю молодої людини, навчили володіти собою і зносити усі перипетії життя із мужністю і незламністю духу. Смолій В. Степанков В. Богдан Хмельницький. С.40\nСуперечки навколо звільнень досі нерозв'язані, одностайно твердити про спосіб повернення на волю за браком переконливих фактів не є можливим. Дехто твердить, що його викупила мати ( зокрема М. Грушевський) чи козаки, згадуючи із вдячністю М. Хмельницького, що, напевно, маловірогідно. Спираючись на недвозначні слова самого Хмельницького, дехто доводить, що Богдан зумів утекти. Так, Богдан у листі до короля Яна Казимира у 1649р згадує про полонення, то про викуп нічого взагалі не говорить. Натомість пролунала фраза: «Господь Бог із цієї неволі визволити зволив». Та це питання ще залишається відкритим. Грушевський М. Історія України-Руси. Т VІІІ.-С.154-155\nПовернувшись додому, займається господарством на батьківському хуторі\nСуботів, продовжує службу у реєстровому війську козаком, хоч, з огляду на те, що був сином загиблого підстарости, міг зайняти певну посаду в адміністрації Чигиринського полку. Реєнт О. Коляда І. Усі гетьмани України. С.66-67 Проте, осмисливши прожите,він відмовився від можливості збудувати кар'єру на службі у польських магнатів. Дослідники говорять про зв'язок Хмельницького із Запорожжям. Варте уваги те, що 20-30 були дуже насичені воєнними подіями, частими сутичками із татарськими чамбулами та турками. Як член реєстрового козацтва, Богдан, безсумнівно брав участь у воєнних зіткненнях, обороні кордонів. Можливо, він був і членом багатьох морських походів козацького війська. Існують напівлегендарні свідчення про військові звитяги Хмельницького, що не витримують критики при детальному розгляді фактів. Звичайно, дещо перекручені й дофантазовані факти говорять, що вже тоді Б. Хмельницький привертав увагу оточуючих воїнів. «Він був здавна козаком і в давнішніх війнах добув військовий досвід». Безперечно, що молодий та енергійний Хмельницький не міг залишитися осторонь від боротьби козацтва за розширення своїх прав. Також брав участь у захисті українських земель від військ Кантеміра-мурзи, та був учасником походу у Крим. Літопис Григорія Граб'янки про це говорить от що: «… по выкупе, ходячи в походы, Орду бивал и языков до короля приводил, от которых король о тайных замислах турецьких на ляхов известил, из-за чего милость великую от короля имел…». Літопис гадяцького полковника Граб'янки Г. - К., 1992. С. 32-33 Отже, брав активну участь у численних військових справах як член реєстрового війська і здобув особливу прихильність польського короля. Сам зараховував себе до людей, що здобували собі на життя шаблею і мужністю. На бій їздив верхи , мав улюбленого коня, зброю. Одягав панцир та «мишурку» ( один із видів шоломів, що прикривав не тільки голову а й шию). Як би там не було, але воюючи у складі Чигиринського полку, Богдан пройшов досить серйозну військову підготовку, а, можливо, що й доводилося йому очолювати військові загони козаків.\nУ 1625р. спалахнуло повстання,на чолі якого став М. Жмайло. Козаки виступили проти королівської вимоги про скорочення реєстру та припинення морських походів. Невдовзі, хвиля повстання накотилося і на Чигиринщину. Свідчень про перехід місцевих козаків до поляків немає, тому будемо говорити, що вони знаходилися серед повстанців. Ймовірно, що в їхніх лавах перебував і Хмельницький. Як козак він високо цінував «вольності» і ставав на їх захист. Тому і брав участь у козацько-селянських виступах проти Польщі.\nПісля укладення Куруківської угоди 27 жовтня Хмельницький продовжив нести службу у Чигиринському полку.Замлинський В. Богдан Хмельницький. С.25 Невідомим фактом є ставлення до походу М. Дорошенка на Січ і спалення там частини козацьких «чайок». Звичайно, він разом із іншими реєстровцями терпів утиски шляхти, обурювався зловживаннями шляхти та магнатів. Гнів у ньому закипав із усе зростаючою сильніше. Смолій В. Степанков В. Богдан Хмельницький. С.44-45\nВарте уваги те, що 1630 роки стали важливою віхою формування особи та суспільно-політичних поглядів Богдана Хмельницького. Саме в цей час остаточно переконався у цілковитій хибності політичного устрою речі Посполитої, доходить до висновку про необхідність об'єднання козаків з іншими верствами населення, в тому числі зі шляхтою та селянами задля досягнення перемоги над силами Корони. Смолій В. Степанков В.Богдан Хмельницький. С.45\nДослідники упевнено твердять, що Богдан Хмельницький перебував серед тієї частини заможного козацтва та старшини, котра була «по-угодовськи» налаштована проти шляхетської Польщі. Проте, разом із тим не поділяв і певних настроїв козацьких низів, які у боротьбі досить часто відкидали політичні заходи і, не врахувавши реальне співвідношення сил, хапалися відразу ж за зброю. Але осторонь народного руху він залишитися аж ніяк не бажав. Звичайно,проникливий розум, уміння тверезо оцінювати ситуацію, особиста мужність стали надійним фундаментом будівництва авторитету та зростання його постаті серед товаришів. На цей час він починає займати нижчі старшинські посади.\nЗбереглися одиничні свідчення участі Хмельницького у народному повстанні 1630р. під проводом Т. Федоровича,хоч вони сумнів остаточно і не позбавляють. Якщо вважати , що Богдан Михайлович і був причетний до виступу, то провідних ролей у заворушенні не займав. Смолій В. Степанков В. Богдан Хмельницький. Хроніка життя та діяльності. С.13\nПорівняно детально , натомість, описана його діяльність у повстанні 1637-1638рр. Разом із певною частиною реєстрової старшини брав участь на початковому етапі бойових дій. Від самого початку повстання він став на бік народних мас Серед дослідників також побутує той факт, що дії Павлюка направлені на організацію повстання разюче схожі на приготування Хмельницького у 1648році. Це переконливо свідчить про близькість Богдан Хмельницького до ватажка повстанців. Разом із тим Б. Хмельницький разом із Павлюком розсилав до народу універсали із закликами вступу до війська. Відомий лист королю, датований 1638 роком і складений , очевидно, самим Хмельницьким. У ньому йдеться, що реєстрова старшина не має сил для виступу проти повсталих загонів Павлюка, тому змушена приєднатися до бунтівників. Сам він не міг не пристати до загонів повсталих , бо Чигирин відігравав роль повстанського центру. Із плином часу стало зрозуміло, що поразки не уникнути, що врешті-решт і трапилося.\nХмельницький тяжко переживав поразку у війні зі шляхтою, але як генеральний писар із болем у серці був змушений підписати договір під Боровицею про капітуляцію. Власне те, що Хмельницький був генеральним писарем свідчить про певну повагу та авторитет, адже він не тільки вів облік і підписував військові документи, а ще й провадив дипломатичні зносини та укладав листи від імені всього війська козаків. Замлинський В. Богдан Хмельницький. С.36-37 Це вимагало певного дипломатичного хисту. Мабуть, у розробці інструкції до короля від 1638р. доклав свою руку і Хмельницький, її побудова вимагала неабиякого дипломатичного хисту та вміння. На козацькій раді вже після капітуляції було здано клейноди та затверджено новий реєстр. Хмельницький у ньому продовжував займати посаду військового писаря. Богдан за роки повстання мав чимало нагод пересвідчитися у тактиці і стратегії ведення війни проти польських сил. Крип'якевич І. Богдан Хмельницький. С.46-47\nТяжкого удару завдала козакам «Ординація» у 1638р., котра торкнулася і реєстровців, вони перетворювалися на одну із складових польського війська. Вона також обмежувала самоврядування реєстрових полків і ставила в пряму залежність від польської шляхти. Так, реєстрові козаки були поставлені під цілковитий контроль, який не дозволяв проводити самостійні виступи. Замлинський В. Указана праця. С.41\nСам Хмельницький позбувся посади писаря і не отримав призначення на будь-яку іншу високу посаду, а посади їх отримали лише ті, хто демонстрував вірність польському уряду. Тому Богдан мусив задовольнитися посадою одного з чигиринських сотників, на яку обрали козаки полку. Знову бачимо переконливі свідчення про зростання авторитету. У 1638р. саме Хмельницький був обраний на раді у Києві послом до короля у справі пом'якшення умов «Ординації» Коли відправлене посольство зазнало невдачі, було вирішено створити нове, але вже до польського сейму. Серед учасників делегації був і Хмельницький. Крип'якевич І. Богдан Хмельницький. С.47\nСвідчень про життя Богдана Михайловича у 1630-1640 роки збереглося небагато. Відомо, наприклад, що він на чолі 4 тисяч козаків брав участь у битві коронного війська проти Тугай-бея під Охматовом 20 січня 1644р, яка завершилася перемогою Польщі. Протягом 1630-40 років авторитет Хмельницького злетів до нових висот. Він досить чітко виділявся серед іншої старшини, зацікавив власною персоною французького графа де Брежі, який хотів навербувати козаків на службу, що йому з успіхом йому і вдалося. Граф дуже схвально відгукувався про Хмельницького. Пролунали також слова про військові і командні здібності та прихильне ставлення при дворі. Хмельницький побував у Франції у 1645р., де вів переговори із французьким командуванням. Особа його стала примітною не лише в межах держави, але й за кордоном також . Ці свідчення за допомогою джерел наводить І. Крип'якевич.Там само. С.48\nВодночас для Запорізького війська відкриваються нові воєнно-політичні перспективи у зв'язку з планами війни проти турків, що виношував король Владислав ІV. Хмельницький чудово знав про ці наміри й прагнув використати їх для досягнення поставлених цілей. Власне те, що він відав про королівські плани свідчить про особливе довір'я та повагу при дворі.\nКозаки згодилися підготувати морський похід, а , щоб уберегти військо від переслідувань адміністрації, король надав спеціальні листи старшині. Для підготовки збройної операції було передано немалу суму грошей - 6тис. талерів. Король провадив підготовку потай, бо проти була шляхетська опозиція.\nМи дещо відхилилися від долі Хмельницького, щоб розглянути загальну ситуацію. Так от, Богдан Хмельницький відігравав хоч і провідну роль у підготовці, був лише сотником, але військовий досвід, талант, гострий розум стратега і тактика відіграв свою роль. Невдовзі король вирішив саме його обрати керівником походу і, якщо вірити словам одного із сучасників, під час подорожі канцлера Оссолінського Хмельницький отримав з рук його булаву гетьманську та прапор.\nВ. Голобуцький твердить, що Богдан Хмельницький, безперечно талановитий дипломат, вчасно розгадав плани короля. Насправді, той під виглядом війни намагався зібрати сили для подолання магнатського свавілля та для ослаблення опору українського народу польсько-шляхетському режиму, щоб тим самим посилити свої особисті позиції монарха. Хоч дані щодо цього не зовсім повні, проте можна твердити про активну участь Богдана-Зиновія. Хмельницький намагається взяти на себе організацію козацького війська, але робить це не для того, щоб проливати кров за для інтересів Польщі. Збираючи сили, він в дійсності починає організовувати військо для боротьби за визволення України. Голобуцький В. Богдан Хмельницький - великий син українського народу. - К., 1954.-С.25 На одержані гроші заготовлюється зброя, припаси, продовольство. Таким чином, складалися сприятливі умови для виступу проти іноземного панування. Однак плани провалилися, коли Владислав ІV поступився своїми позиціями перед сеймом. На сеймі були рішуче проти планів короля. Микола Потоцький наказав готові чайки для походу знищити. Тепер військовій старшині годі було й покладатися на підтримку польського володаря. Відкрито ж боротися старшина не наважилася і зайняла вичікувальну позицію, побоюючись втратити надбані уже привілеї та статус. Хмельницький же заробив собі репутацію бунтівника, гнівного супротивника та ненадійного елемента для польської сторони.\nУ цю напружену годину доля Хмельницького зробила черговий поворот. Смолій В. Степанков В. Богдан Хмельницький. С.59-63 Він зазнає переслідувань з боку комісара Шемберка та великого коронного гетьмана Конєцпольського і його сина Олександра, корсунського і чигиринського підстарости. Чигиринщина була повністю під їхньою владою. У 1633 році у володінні Конєцпольських опиняється територія під назвою мліївський «ключ». Так, вони почали заявляти, що їм належить і хутір Хмельницького (дістався йому від батька) під назвою Суботів. Сам Богдан Михайлович вважав ці претензії безпідставними. Конєцпольські ударили з іншого боку, твердячи про відсутність офіційних юридичних документів - акту надання чи королівського підтвердження, які право на володіння хутором узаконювали. Виконавцем планів хитрого Конєцпольського був чигиринський підстароста Чаплинський,який бажав взяти собі хутір, щоб посадити там слободу. Хмельницький як тільки міг боронив свої права. Намагався шукати поради у юристів, та за відсутністю документів виграти саме так цю справу було не можливо. Врешті-решт він подався до самого короля. Оскільки останні прихильно ставився до Хмельницького і намагався дістати, як уже говорилося, підтримку запорожців ,то привілеєм від 22 липня 1646р. затвердив за ним Суботів. Та цього Олександру Конєцпольському було замало і він наказав посіпаці Чаплинському звичайним шляхетським «заїздом» зайняти власність майбутнього гетьмана. Костомаров М. Богдан Хмельницький. В 3-х т. Том І. - К., 2004.-С.125-129 Хмельницькому присудили мізерне відшкодування розміром 150 золотих, тоді коли як самі маєтності, за словами справжнього хазяїна Суботова, коштували 1000.Залинский В. Богдан Хмельницький. С.68\nВороги Богдана-Зиновія на цьому не заспокоїлися. У 1647р. під час нападу татар на Чигирин у бою один з польських Жовнірів рубонув його шаблею по голові. Хмельницького врятував шолом, а вояк цинічно виправдовувався, що не впізнав його, хоча їхав Богдан поруч із козацькою старшиною. Замах, ініційований, мабуть, Чаплинським провалився з тріском. Осипов К. Богдан Хмельницький. - Л., 1949.-С.30Хмельницький знайшов притулок у Чигирині, звідки і повів боротьбу із загарбниками батьківської спадщини. Поскаржився на О. Конєцпольського Миколаю Потоцькому. Коронний гетьман розумів ситуацію, врахував, що знущання над заслуженими козаками може мати свої наслідки надав право Хмельницькому залишитися у своїй батьківщині.\nУ 1647р. у супроводі товаришів знову побував на аудієнції у короля у Варшаві де в черговий раз підняв питання про свавілля шляхетсько-магнатського стану, та виказав усі наболілі питання. Можливо, намагався за допомогою свого дипломатичного хисту вивідати плани короля щодо згадуваного морського походу, на що володар пообіцяв надати новий привілей та виділити додаткові кошти. Владислав ІV звернувся із листом до Конєцпольського із застереженням про неприпустимість свавілля, бо не бажав сварок із козацькою старшиною.\nОкрім труднощів доля завдала тяжкого удару. Померла дружина. Богдан залишився вдівцем із шістьома дітьми. У цій скруті його розрадила Мотрона, кума гетьмана, симпатизувала йому ще за життя дружини. Проте відносини з нею були не досить щасливими, свідчення чому і побачимо через певний період. Були також чутки, що молодший син Богдана помер після побоїв слугами Чаплинського. Але сам Хмельницький у листі не згадує нічого про смерть сина, а лише говорить про страшні кривди, завдані дитині. Та і, якщо брати до уваги рід Богдана, що записаний у церкві архістратига Михаїла, наймолодшим сином був Юрій. Крип'якевич І. Богдан Хмельницький. С.59\nХмельницький знав, що не він один зазнає такого шляхетського гніту та несправедливостей, розумів, що під страшним гнітом перебувають усі верстви населення та широкі маси козацтва. Ставлення його до селян характерне тим, що він, хоча і був доволі заможною людиною, що селянство - природній та надійний союзник. Він часто відзначав, що причиною поразки гніву не приховував. Про гетьмана говорили таке: «нелукавий, спокійний, мовчазний, але людей не цурається». Дехто відзначав два «начала» в особі гетьмана, активне і пасивне, дієве й мрійливе. Був ввічливий і загальнодоступний. Під час публічних виступів говорив спокійно, умів володіти собою у будь-якому випадку . У доброму гуморі говорив багато і надзвичайно цікаво, причому на різні теми, у розмовах дуже часто порушував громадські справи, вони його постійно турбували. Під час дискусій твердо відстоював свою точку зору, умів докладно і змістовно виказати свої переконання, вислухати опонента. Думки висловлював гаряче і схвильовано.Грушевський М. Історія України-Руси. Т VІІІ.-С.162-163 У політичних справах орієнтувався дуже швидко, критично їх оцінював відразу і негайно ж приймав рішення.\nТвердість переконань і рішучість Хмельницького, його сміливість і відвертість, владний жест - все це забезпечувало йому непохитний авторитет і серед мас народу і серед старшинського населення досить безбідне життя. Усе це викликало подив серед іноземців, а серед населення будувало авторитет і прихильність народних мас. У своєму власному розпорядженні мав батьківський хутір Суботів. Там він збудував укріплення і дуже розвинув господарство, що можемо прослідкувати з його особистого листа. Крип'якевич І. Богдан Хмельницький. С.54-55\nУсі ці відомості з джерел проливають світло на особу Хмельницького. Таким він був. А в дослідженнях слід вбачати і те, що про нього писали не тільки прихильники, а прямі вороги, які прагли заплямувати особу гетьмана.\nБогдан Хмельницький хоча й був заможним козаком, проте вважав себе не паном, а жив близько до народних мас, до простих козаків, в оточенні, яке цінувало не рід, а особисті заслуги. З народом його зв'язувала спільна ненависть до магнатів і шляхти, тривала боротьба за визволення з-під шляхетського гніту. Він був виразником тих настроїв і прагнень народних мас, на чолі яких і став у Визвольній війні 1648-1654рр. Про це мова й піде далі.\nТаким чином, можна говорити про тяжкі перипетії в долі Богдана Хмельницького, що тим чи іншим чином вплинули на формування такої непересічної особистості гетьмана запорізьких козаків. Ми намагалися прослідкувати основні етапи і події, що подекуди досить суперечні, становлення персони Богдана-Зиновія і за допомогою джерел та літератури узагальнити їх. До подій визвольної війни він прожив досить складне життя, що загартувало його, зробило мудрим дипломатом, талановитим полководцем і, безперечно тим, хто здатен підняти народні маси і повести у пекельне полум'я боротьби, яке от-от мало розгорітися на території України.\nРОЗДІЛ ІІ. Постать Богдана Михайловича Хмельницького і бойові дії у перший рік Національно-визвольної війни середини ХVІІ ст.\nУ роки, що передували визвольній війні, кріпосницький гніт особливо посилився. «Початок и причина войни Хмелницкого ест едино от ляхов на православіе гоненіе и козаков отягощеніе», - пише Самовидець. Літопис Самовидця. - К., 1971.-С.45 А Граб'янка говорить таке: «…ляхи нестерпно тяжкий глум над людом чинили, над храмами божими глумилися, самих людей смертю карали, честі та влади позбавляли, навіть до суду не допускали…». Літопис гадяцького полковника Граб'янки Г. - К., 1992.-С.31 Польські й українські магнати захопили усі керівні посади й опираючись на свою силу стали жорстоко експлуатувати населення. Тяжко страждали від цього селяни. Дослідники говорять, що на території України число днів панщини зросло до 3-4 , а в Східній Галичині та на Волині досягла неймовірних 5-6 днів на тиждень. Та окрім панщини вони повинні були сплачувати натуральні та грошові податки, розміри яких невпинно зростали. Особливо експлуатувалися селяни у маєтках, що здавалися в оренду. Чисельна селянська маса була абсолютно безправною. Шляхтич міг продати, обміняти та навіть убити селянина, бо закон не стояв на його боці. Боплан характеризував становище селян як надзвичайно бідних людей, що мають виконувати багато повинностей. Гійом Левассер де Боплан. Опис України. - Л., 1990.-С.28\nНереєстрові козаки теж потерпали від беззаконня та безправ'я. З метою не допустити на Січ утікачів відновлено у 1639р. Кодацьку фортецю. А в самій Січі стояв урядовий гарнізон, що наглядав за січовиками. Полковники призначалися польськими властями й жорстоко та зверхньо ставилися до рядових козаків. Нелегким було і становище реєстрового козацтво, що теж зазнавали утисків віг магнатсько-шляхетських сил. Сеймова «Ординація» від 1638р. позбавляла реєстровців самоврядування та обмежувала їх чисельність шістьма тисячами чоловік Заможна категорія українського шляхетства теж потерпала від свавілля польської шляхти. Рибалка І. Історія України. Ч.1. - Х., 1995.-С. 191-192\nМожна сказати, що у тяжкому становищі опинилися й жителі міст, особливо міська біднота ремісники тощо. Справа в тому, що міста були власністю феодалів і їх населення мусило виконувати повинності і платити податки на їх користь. До того ж, порушувалося міське самоврядування. Міщани страждали від неспроможності конкурувати із шляхтою у торгово-промисловій сфері, бо остання мала право безмитного провозу товарів.\nСоціально-економічне гноблення доповнювалося гнобленням національно-релігійного характеру. Воно проявлялося у спробах насильно насаджувати католицизм та уніатство, полонізацію, перешкоди у розвитку української культури, освіти. Повсюдно утискувалося православ'я. Там само. С.193\nУсі ці фактори й спричинили визвольну війну, в котру втягнулася переважна більшість українського народу. Інтереси чисельних груп населення були єдиними - позбутися тяжкого гніту, що необхідним стало на цьому етапі історичного розвитку. У цій тяжкій ситуації на арену й вийшов Богдан Хмельницький.\nМиколай Потоцький часто говорив про нього як про «бунтівну голову». Звичайно, в цьому є доля правди. Він відрізнявся від решти козацької старшини своєю рішучістю, перевищував усіх своїм талантом, освітою і мав великий військовий досвід, набутий у численних військових діях. Його особистістю, як уже згадувалося, цікавився і захоплювався король, а шляхетські кола люто ненавиділи. Він був освіченою людиною з непересічними дипломатичними здібностями. Та головне, був надзвичайно популярним не лише серед козацького стану, а й серед основної та чисельної маси суспільства. Утиски, яких він зазнав особисто переконали його у доцільності боротьби та втілення планів у життя. Крип'якевич І. Богдан Хмельницький. -- К., 1990.-С.65\nТим часом події, що передували визвольній боротьбі, стрімко розгоралися. Хмари згущувалися,наближався 1648р. Усе почалося з кінця літа 1647року, коли, за деякими свідченнями, в Україну під виглядом наміру огляду міст-фортець прибуває Є. Оссолінський, прихильник здійснення вищезгаданого морського походу проти Туреччини. Канцлер Оссолінський, ймовірно зустрівся із Хмельницьким і підтвердив рішення короля про старшинство Богдана у поході, а також надав відповідні грамоти для набору козаків і кошти для облаштування походу. Потім, а саме 2 червня 1648 року, Хмельницький видав інструкцію посольству, яке згодом вирушило до короля. Твердять також про намір Оссолінського передати Хмельницькому козацькі клейноди, але той відмовився, сказавши, що заслужить їх у найближчому майбутньому. Проте, знайдені незаперечні докази у джерелах, які промовисто свідчать про наявність атрибутів влади у гетьмана ще до початку боротьби. Саме це породило чутки про королівську підтримку Хмельницького. Вважається, що після зустрічі з Оссолінським підготовку до повстання різко активізували. Замлинський В. Богдан Хмельницький. - М., 1989.-С.70 Саме у цей час талант політика і полководця Хмельницького в сукупності з надбаним раніше авторитетом допомагає зібрати однодумців, соратників, найближчих оточуючих та помічників в особах М. Нестеренка , І. та Д. Гирі, І. та Д. Нечаїв, М. Кривоноса, М. Криси, Півторакожуха, Ф.Джелалія, Б. Топиги та багатьох інших. Апанович О. Про козацькі часи на Україні. - К., 1993.-С.49 Так, Хмельницький не лише спромігся здобути підтримку впливових серед козаків старшин, а з їх допомогою провадив політику в козацьких «низах», спираючись на безпосередній авторитетний вплив згаданих осіб, займаючи керівні посади у війську, здатні були вплинути на маси козацькі. Варте уваги й те, що серед них не було таких, які б в силу своїх інтересів перекинулися до ворожого стану чи взагалі сумнівалися в доцільності вести боротьбу, виявляли нерішучість чи просту боязливість у військово-політичній діяльності. Ці вірні Хмельницькому люди, а його здібності як організатора допомагали підібрати найліпші кадри та соратників, допомагали йому у втіленні планів щодо повстання. До організації повстання була залучено також колишніх козаків, а нині «випищиків» із знання військової справи та перебуваючи на службі у польських магнатів. Окрім реєстровців до керівництва повстання долучилися численні представники низового козацтва, які заслужили довір'я Хмельницького. Крип'якевич І. Богдан Хмельницький. С.66\nкурсовая работа "Особистість Богдана Хмельницького як полководця та державного діяча" скачать\nДругие документы, подобные "Особистість Богдана Хмельницького як полководця та державного діяча"


Моє відношення до роману М. Шолохова “Піднята цілина” і його героям 👍 | Школьные сочинения\nГлавная ⇒ 📌Сочинения на свободные темы ⇒ Моє відношення до роману М. Шолохова “Піднята цілина” і його героям\nТак, “великий перелом” у селі, “революція зверху” виявилися непотрібними, руйнівними, ведучими в тупик. Причини трагедії і її винуватці в основному відомі, хоча історикам має бути ще дуже багато роботи.\nАле більшість людей черпають своє подання про ту або іншу епоху не з робіт учених, а з художньої літератури. І наші нащадки про колективізацію будуть судити по романах і повістях. Більше яскравого добутку про ті часи, чим “Піднята цілина”, поки не створено. Недарма публіцисти, говорячи про період колективізації, часто беруть приклади із Шолохова. Роман цей, як би про нього не судити,\nміцно і назавжди ввійшов у золотий фонд російської літератури.\nВ історії літератури ми прочитаємо, що про епоху колективізації писали багато хто. Чому ж забуті “Бруски” Ф. Панфьорова, “Постоли” П. Замойського і інші добутки, а шолоховський роман живе? У добутку багато достоїнств.\nПрекрасно описаний козачий побут, точно і яскраво відтворені мова і напрям думок козаків. Уважно читаючи книгу, порівнюючи її з тими фактами, які стали відомі, з більш пізніми добутками про село 20-30-х років В. Бєлова, Б. Можаєва, Антонова та інших, ми побачимо, що Шолохов у більшості випадків точно відбив епоху. Сумніви і коливання селян (обгрунтовані!), масовий забій худоби, примус козаків за допомогою пістолета, повна сваволя при розкуркулюванні, розкуркулювання середняків, розгубленість начальства після виходу лицемірної статті Сталіна “Запаморочення від успіхів” і багато чого іншого зображені письменником яскраво і правдиво. Але, говорячи про книгу і відношення до неї, увесь час відчуваєш якусь подвійність.\nАдже поряд із правдою Шолохов допускає і її перекручування на догоду політичним вимогам. Так, у романі колишній білогвардієць створює таємну організацію “Сполучник звільнення Дону”, щоб скинути Радянську владу.\nВідомо, що ці організації видумувалися Сталіним і його оточенням, щоб виправдати сваволя і репресії. А вбивство Давидова і Нагульнова? Історики давно довели, що оповідання про жахи “кулацького терору” служили прикриттям терору проти селян. А пограбованими і озлобленими селянами вбито керівників у багато разів менше, чим знищено голів колгоспів самою владою. І проте я думаю, Шолохов, як і багато наших діячів культури того часу, щиро вірив, що країна будує прекрасне майбутнє. Юність письменника пройшла у вогні Громадянської війни.\nМожливо, тому насильство не здавалося йому настільки жахливим, як нам. Відомо, що Михайло Олександрович сам багато займався створенням колгоспів, боровся з недоліками, помилками і перегинами в колгоспному русі на Доні, рятував багатьох чесних комуністів, радянських працівників, рядових трудівників від необгрунтованих репресій. Імовірно, йому здавалося, що ці труднощі і “перегини” можна перебороти, що в житті селян дійсно наступлять щасливі дні. У другій частині “Піднятої цілини”, написаної через 20 років, відчувається, що автор пише вже без колишнього запалу і оптимізму.\nМені особисто роман “Піднята цілина” подобається. Я від душі потішаюся над витівками і оповіданнями діда Щукаря, переживаю разом з Кіндратом Майданниковим і іншими козаками, коли вони “зі сльозою і кров’ю” рвуть “пуповину, що з’єднує… із власністю, з биками, з рідним паєм землі”. Смішно, як Макар Нагульнов вивчає англійську мову, слухає по ночах півнів.\nЯ жалую Давидова, що мучиться, того що не може порвати з Лушкою, і любуюся Варєю Харламовою і її чистим почуттям до Давидова.\nВидимо, тут бракує гуманізму. Адже майже у всіх сценах, у яких описується сваволя, автор як би мовчачи співчуває гвалтівникам. Доля “Піднятої цілини” доводить ще раз, що не можна служити ідеї, що призиває будувати щастя за допомогою жорстокості.\nПисьменник – насамперед людинолюбець, а вже потім політик. Шолохов, виконуючи сталінське замовлення, як би виправдував своїм талантом ті нечувані наруги і беззаконня, які творили над селянством.\nДо героїв роману відношення також суперечливе. Особливо це стосується Давидова і Нагульнова. Колишній балтійський матрос, слюсар Краснопутилівського заводу підкуповує своєю силою, чесністю, умінням зрозуміти і визнати помилки, відсутністю зазнайства.\nМи співчуваємо йому, коли він, надриваючись, оре свою десятину. Не можна не посумувати над його загибеллю. Але ми не можемо не дивуватися легкості, з якою цей городянин береться судити про сільське господарство.\nНас відштовхує його відношення до “кулаків”. Жодного разу його не відвідує думка, що це насамперед люди, що мають таке ж право на щастя, життя і волю, як і він сам! Після розмови із секретарем райкому він міркує: “Чому його не можна – до нігтя?\nНі, братишка, вибач! Через твою терпимість ти і розпустив кулака… з коренем його як шкідника”. Макар Нагульнов до мозку костей відданий ідеї світової революції.\nЦе людина, якій особисто нічого не треба, аскет, що живе заради вищих інтересів. Але страшно стає, коли читаєш його визнання: “Жалкуєш? Так я… тисячі зараз дідів, діточок, бабів… Так скажи мені, що їх треба в розпил…\nДля революції треба… Я їх з кулемета…”. Чи не такі, як Нагульнов, з легким серцем заради “революції” і знищували тисячі ні в чому не винних людей?\nМакар адже не тільки говорить. Він не замислюється застосовувати силу, щоб змусити козаків здати хліб… До теперішнього, щасливого життя піднімає людей не сила, не примус.\nЛюдина повинна відчути, що вона хазяїн своєї долі, а не гвинтик у величезній державній машині. Людина хоче бути хазяїном над землею не в пісні, а на своїй, нехай невеликій ділянці. Вона повинна їсти хліб, вирощений на її землі і своїми руками, а не “відпущений” владою.\nСьогодні вже прийняті закони, що відроджують селянство. Почалося відродження козацтва. Роман “Піднята цілина” – видатний добуток, незважаючи на всі недоліки.\nЯ и взрослый мир (сочинение-рассуждение) »


Великопосні реколекції на парафії блаженного Миколая Чарнецького у Стрию | Стрийська єпархія УГКЦ\nВеликопосні реколекції на парафії блаженного Миколая Чарнецького у Стрию\nквітня 12, 2017 admin\nЗ 9 по 11 квітня 2017 року, в нашому храмі тривали великопосні реколекції, які проводив о. Зорян Береза, сотрудник парафії Благовіщення Пресвятої Богородиці м. Стрия і керівник прес-служби Стрийської єпархії. Протягом цих трьох днів парафіяни і всі бажаючі мали особливу нагоду роздумати над даром синівства, зцілення і прощення гріхів, який Господь являє нам через Святі Таїнства Хрещення, Оливопомазання і Покаяння. Щоразу, перед початком наук, присутні мали нагоду приступити до Таїнства Сповіді, а у понеділок і вівторок поєднатися з Христом у Євхаристії під час Літургії Напередосвячених Дарів.


Результати розіграшу 100 000 грн. Мрії збуваються! Результати розіграшів\nГоловна » Новини Клубу » Результати розіграшів\nРезультати за 2021 р.\nРезультати за 2020 р.\nРезультати за 2019 р.\nРезультати за 2018 р.\nРезультати за 2017 р.\nРезультати за 2016 р.\nРезультати за 2015 р.\nРезультати за 2014 р.\nРезультати за 2013 р.\nРезультати за 2012 р.\nРезультати за 2011 р.\nРезультати за 2010 р.\nРезультати за 2009 р.\nРезультати за 2008 р.\nРезультати за 2007 р.\nРезультати за 2006 р.\nРезультати за 2005 р.\nРезультати розіграшу 100 000 грн. Мрії збуваються!\nДрузі, раді оголосити результати розіграшу головного призу кварталу «1-2019»! Грошовий приз 100 000 грн виграла читачка зі Львова. Наші найщиріші вітання!\nГрошовий приз 100 000 грн виграла Зоряна Ярославівна Ланцута з міста Львів.\nНагадаємо, що розіграш було оголошено у каталогах «1-2019», «2-2019» і буклеті «Бестселери 1-2019». Брали участь усі члени Клубу, які виконали умови акції: зробили покупку на суму від 250 грн з асортименту згаданих каталогів будь-яким зручним способом (поштою, телефоном, по email, в інтернет-магазині чи фірмових книгарнях Клубу до 31.03.2019 р.). Також у розіграші брали участь читачі, які підписалися на серійні видання, і вартість чергових томів поточного кварталу складала 250 грн і більше.\nОтже, учасниками розіграшу стали 108 742 читача.\nРозіграш проводився у два етапи. Перший — за допомогою програми випадкових чисел із загального списку учасників розіграшу було сформовано список із 100 фіналістів для подальшого розіграшу методом жеребкування з використанням лототрону з кульками. Кожному зі 100 учасників було присвоєно порядковий номер у списку фіналістів.\nДругий — 100 кульок з наскрізною нумерацією поміщають у лототрон, перемішують. Ведучий оголошує розіграш, крутиться лототрон, після його повної зупинки навмання виймається одна з кульок, номер якого є виграшним. Це номер 83!\nВедучий оголошує дані призера, порядковий номер якого у списку фіналістів збігається з виграшним номером. Результати розіграшу записуються в даний протокол.\nЗавантажити протокол »\nЛюбі читачі, перемога у розіграші призів залежать виключно від Фортуни. Купуйте книги, читайте цікаві історії і нехай вам пощастить наступного разу! Нагадуємо, що зараз у Клубі проходять інші розіграші, зокрема 10 призів по 10 000 грн на здійснення заповітних мрій. Долучайтеся і вигравайте!\nОцінка новини: 5\nМожна багато сказати про те, чим є книга у житті людини, про те, що вона, книга, до сьогодні не втрачає , а радше - розвиває функцію штандарта нашої культури, яка піддається змінам часу завдяки таким видавництвам як Клуб сімейного дозвілля. Але саме з вами, колективом видавництва Книжкового Клубу, - це також надзвичайне відчуття реальної пригоди, можливості стати обранцем долі. Ви як фортуна, яка ніколи не відпочиває, а постійно шукає своїх обранців. Щиро дякую Вам за Вашу працю, Ваші книги і любов до читачів. Ваша віддана читачка зі Львова - Зоряна Ланцута.\n5&nbspквітня 2019&nbspр. в 11:49\nЗоряна, поздравляем!!! :)\n11&nbspквітня 2019&nbspр. в 11:07\n16&nbspквітня 2019&nbspр. в 22:13\nЯ не верю что можно выиграть!\nРезультати розіграшу призів залежать лише від Фортуни. Бажаємо, щоб удача Вам усміхнулася!\n2&nbspсічня 2020&nbspр. в 22:52\nМне тоже хочется выиграть!!!\n15&nbspтравня 2019&nbspр. в 00:05\nУсього коментарів: 5\nТільки постійні читачі Клубу мають можливість залишати коментарі. Якщо ви постійний клієнт Клубу, будь ласка, авторизуйтеся.


Якщo хoчeш cпpaвжньoгo кoхaння, нe виcтaвляй йoгo нaпoкaз y coцмepeжaх\nВ eпoхy Iнcтaгpaмy тa Фeйcбyкy, в cвiтi, пoвнoмy блoгepiв i людeй, щo живyть «iдeaльним» життям, якe вoни гopдo виcтaвляють нaпoкaз, ми cхильнi втpaчaти зв’язoк з peaльнicтю i здaтнicть вiдpiзняти, щo пpaвдa, a щo нi.\nВиклaдaючи фoтo cвoгo життя, ми вiдкpивaємo двepi в cвoю пpивaтнicть i дoзвoляємo iншим людям oбгoвopювaти нac. Toдi нaшe життя пoчинaє зocepeджyвaтиcя нa дyмцi iнших людeй. Mи тaк oдepжимi тим, щoб вpaзити iнших, щo зaбyвaємo пpo ceбe, чoгo ми нacпpaвдi хoчeмo.\nTим caмим ми нecвiдoмo мoжeмo втpaчaти тих людeй, якi cпpaвдi хopoшi. Людeй з вeликими cepцями, вipних i тих, якi хoчyть знaйти cпpaвжню любoв. Mи мoжeмo втpaчaти їх, тoмy щo нe вiдкpивaємocя, нe пiдпycкaємo нiкoгo близькo, щoб нaм нe зpoбили бoлячe. Mи вiдштoвхyємo людeй, бyдyчи eмoцiйнo дaлeкими, тoмy щo цьoгo нac нaвчилo cycпiльcтвo, нeмoв цe єдиний cпociб вижити i нe зaлишитиcя з poзбитим cepцeм.\nПpaвдa в тoмy, щo кoли ти пoчинaєш з кимocь зycтpiчaтиcя, цeй пpoцec знaйoмcтвa пoвинeн бyти ocoбиcтим тa iнтимним (нe в ceкcyaльнoмy плaнi). Tвoя дyмкa пpo людинy пoвиннa ґpyнтyвaтиcя лишe нa твoємy ocoбиcтoмy cпpийняттi i poзyмiннi, a нe нa тoмy, щo пpo нeї гoвopять iншi.\nAджe ми вci нeдocкoнaлi. У кoжнoгo є cвoє минyлe, вci ми poбимo пoмилки. Вci пepeживaли бiль i poзбитi cepця, aлe y кoжнoгo piзнi cпocoби впopaтиcя з цим i зaхиcтити ceбe. Mи вci piзнi i хoчeмo вiд життя piзнoгo, ocь чoмy нiкoли нe вapтo шyкaти cхвaлeння вiд iнших. Poби тe, щo вeлить тoбi твoє cepцe.\nI кoли мoвa йдe пpo cтocyнки, кpaщe вcьoгo зycтpiчaтиcя в тишi. He гoвopити нiкoмy, пoки нe пiзнaєш людинy дocтaтньo дoбpe, щoб нe зpoбити пoмилки i нe дoзвoлити дyмцi iнших людeй вплинyти нa тeбe. Дoвipяй cвoємy вiдчyттю. Haвiть якщo ти пoмилишcя, пpинaймнi, ти бyдeш знaти, щo cтapaлacя i нe шкoдyвaтимeш нi пpo щo.\nЗycтpiчaйтecя в тишi, бo нaвкoлo люди зaздpicнi, зacyджyюючi i дocить хoлoднoкpoвнi, їм нiчoгo нe вapтyє зiпcyвaти вaм вce.\nCпpaвжнi cтocyнки — тiльки мiж двoмa людьми. Kpaпкa. Вoни нe мiж тoбoю, твoїм пapтнepoм, твoїми дpyзями, йoгo дpyзями, твoєю ciм’єю, йoгo poдинoю, твoїм кoлишнiм, йoгo кoлишньoю aбo кимocь щe iз Iнcтaгpaмy.\nTaк щo дaй coбi чac i мoжливicть вибиpaти мyдpo. I зaвжди йди зa cepцeм. Toмy щo, кoли ти зycтpiчaєшcя в тишi, любoв мiж вaми cтaє бiльш чyтнoю, вoнa cтaє гyчнoю i яcнoю. A кoли ти зycтpiчaєшcя пiд шyм coцмepeж, любoв cкopo зaтихaє.


У Києві завтра вночі 4-9 градусів, вдень 13-18. Невеликий дощ. У суботу також опади. Вночі 4-9, вдень 10-15 градусів. У неділю дощова погода. Вночі 2-7, денна температура повітря від 4 до 9 градусів. У Київській області завтра можливий дощ. Температура - від 4-9 градусів вночі до 13-18 градусів днем. Вітер південно-західний, 5-10 м/с.\nНа сході в п'ятницю прогнозується 4-9 градусів вночі, 15-20 вдень. Мінлива хмарність. У суботу вночі буде близько 4-9 градусів, денна температура 13-18 тепла, пройде дощ. У неділю також опади. Вночі 5-10 градусів, вдень 13-18 тепла. Вітер південно-східний, 5-10 м/с.\nНа заході завтра вночі очікується 4-9 градусів, вдень 12-17 градусів, пройде дощ. У суботу також дощитиме. Температура вночі близько 4-9 градусів, вдень 10-15 тепла. У неділю вночі температура повітря складе -3/+2 градуси, вдень близько 1-6 вище нуля. Пройде дощ з мокрим снігом. Вітер північно-східний, 5-10 м/с.\nУ південних регіонах 6 квітня від 4 до 9 градусів вночі, 13-18 градусів вдень. Невеликий дощ. У суботу вночі - близько 4-9 градусів, денна температура 13-18 тепла, також опади. У неділю дощова погода. Вночі близько 5-10 градусів, вдень 13-18 тепла. Вітер південно-східний, південно-західний, 5-10 м/с.\nУ Криму завтра 6-11 градусів вночі, 14-19 вдень. Невеликий дощ. У суботу вночі 6-11, вдень 14-19 тепла. Також опади. У неділю дощова погода. Вночі 5-10, вдень 13-18 градусів. Вітер південно-східний, південно-західний, 7-12 м/с.\nУ центральних регіонах найближчої ночі 4-9 градусів, вдень 13-18, без опадів. У суботу вночі 4-9 градусів, вдень 13-18 градусів. Пройде дощ. У неділю в Центральній Україні дощова погода. Температура вночі - близько 2-7 градусів, вдень термометри покажуть 10-15 тепла. Вітер південно-східний, південно-західний, 5-10 м/с.


Вагони трупів: рф не забирає тіла своїх мародерів з України - Останні та актуальні новини України та світу, новини дня онлайн - Україна Молода\nГоловна > Новини > Вагони трупів: рф не забирає тіла своїх мародерів з України\nТіла загиблих в Україні росіян вивозять сотнями у рефрижераторах (Скріншот відео)\nЯк нформує Україна молода, про це повідомляє «Медуза», «Аль-Джазіра».\nНа відео видно мішки з тілами у формі, схожій на форму російської армії, етикетку бронежилета, виробленого в Росії, шеврони, що свідчать про належність загиблих військових до конкретних військових частин або елітних десантних військ.\nТакож серед особистих речей загиблих окупантів під час огляду виявили багато золотих виробів, вкрадених в українців.\nТелеканал зазначає, що вагон із тілами загиблих російських військових знімали у Київській області. Тіла цих солдатів Росія забирати відмовилася.\nПолковник ЗСУ Володимир Лямзін повідомив журналістам, що кожен убитий окупант – це доказ воєнних злочинів Росії в Україні.\nСтало відомо, що у визволених селах Харківщини виявляють десятки тіл російських загарбників, покинутих на полі бою, у будинках.\nПро це повідомляє начальник Харківської обласної військової адміністрації Олег Синєгубов у на Телеграм-канал ОВА.\n«Ми фіксуємо їхні тіла на вулицях, в будинках, у якихось навіть не могилах, а звалищах просто. При відступі вони не забирають тіла своїх солдатів. Це ще раз свідчить про їхню мораль, принципи та правила ведення військових дій. Мабуть, для них, щоб не показувати правду, так простіше», - сказав Синєгубов.\nЗа його даними, йдеться про десятки тіл загарбників.\nОчільник Харківщини нагадав, що існують чіткі алгоритми, передбачені міжнародними конвенціями та правилами, щодо передачі тіл загиблих військових противнику.\n«Україна не порушує ці вимоги, і якщо з боку рф будуть такі запити, на рівні відповідних міністерств та Офісу Президента буде вжито необхідних заходів», - заявив глава ОВА.\nЗа даними Центру протидії дезінформації при РНБО, військове керівництво росії фіксує більшість своїх загиблих солдатів як зниклих безвісти, їхні родини не отримають компенсацій. Наприкінці квітня путін підписав указ про виплату 3 млн рублів родичам поранених російських військових і 5 млн рублів - родичам загиблих.\nЯк відомо, Збройні сили України з початку війни ліквідувала близько 26 тисяч російських військових.\nЯк повідомляла УМ, тіла загиблих росіян вивозять потягами, а поранених —до психлікарні.


Вченими знайдено орган страху перед небезпеками і неприємностями\nГоловна Новини Наука та технології Вченими знайдено орган страху перед небезпеками і неприємностями\nВченими знайдено орган страху перед небезпеками і неприємностями\nВчені визначили крихітну і еволюційно дуже древню ділянку мозку, яка оперативно попереджає людину про небезпечні і неприємні відчуття. Саме завдяки повідцю епіталамуса (надбугорна область проміжного мозку - "habenula") люди вчаться на негативному досвіді.\nПро своє відкриття британські нейрофізіологи розповіли на сторінках журналу Proceedings of the National Academy of Sciences.\n23 учасницям експерименту у випадковому порядку показували сім абстрактних картинок, за якими слідували три реальних події - або виграш, або втрата одного фунта стерлінгів, або хворобливий електричний шок. Потім випробовувані знову дивилися картинки, три з яких вказували на одну з «нагород». Одночасно вчені стежили за реакцією мозку за допомогою функціонального магнітно-резонансного томографа (фМРТ) високого дозволу.\nПовідець епіталамуса (розміром він менший за горошину) активізувався тільки під час відчуття страху перед ударом струму і взагалі не реагував на грошові прибутки і збитки.\nУчасників експерименту також просили регулярно натискати на кнопку для перевірки їхньої уваги: на реальні наслідки ця дія ніяк не впливала. Проте при появі на екрані «електрошокової» картинки люди більш неохоче натискали на кнопку (при тому, що повідець епіталямуса працював дуже активно). Надактивний повідець епіталямуса пригнічує вироблення дофаміну і перетворює людей в песимістів, які бояться всіх і всього, стверджують вчені.\nТеги: вчені, небезпека, мозок


Фільм Подорож на край Всесвіту / Journey to the Edge of the Universe (2008) дивитись онлайн\nДивитись онлайн українською Подорож на край Всесвіту (2008)\nЗоряне небо багато років хвилювало людство. Перші записи про спостереження за небесними тілами датуються періодом до початку сучасного літочислення. Кінострічка «Подорож на край Всесвіту» - це відмінне посібник для тих, хто цікавиться навколишнім нашу планету космосом. Створений спільними зусиллями вчених з різних країн документальний фільм оповідає про перельотах по всій всесвіту. За допомогою кінокартини глядачі зможуть побувати у найвіддаленіших точках галактики. Автори дозволять нам пройтися по поверхні Юпітера, в наступну мить запрошуючи висадитися на Плутоні. Основна думка фільму в тому, що людство у порівнянні з навколишніми планетами і галактиками являє собою лише піщинку. Складно повірити, але це не фантастика, а оповідання про те, як все йде насправді.\nФільм Подорож на край Всесвіту (2008) дивитись онлайн\nРейтинг: 8.6/10 (2,854 голосів)


У Львові виступить вуличний піаніст Майдану і збиратиме гроші для АТО | Новини\nУ Львові виступить вуличний піаніст Майдану і збиратиме гроші для АТО\n16:06, 3 серпня 2014 р.\nСьогодні, 3 серпня о 19:30 у Львові відбудеться вуличний концерт Piano Extremistа, який вперше зіграв на Майдані відомий твір Ludovico Einaudi – Nuvole bianche у балаклаві та бронежилеті, набравши 500 000 переглядів за добу.\nВдруге з часів Майдану Piano Extremist завітає до Львова. За словами організаторів, сьогодні він виступає з концертами з однією метою: зібрати допомогу для добровольчих батальйонів та армії.\nДодамо, піаніст Майдану, завітавши у якості фоторепортера та добровольця у зону АТО, започаткував серію концертів, частину коштів від яких він віддасть на потреби українських військових, батальйонів та армії.\nНагадаємо, Piano Extremist - музичний проект людини, яка активно приймала участь в Революції і з іменем якого асоціюється Майдан, що уособлює собою боротьбу українського народу за Свободу та Гідність.


Міжнародний день ненасильства – Львівська обласна організація\n02.10.2021 editor Без категорії Новини\nМіжнародний день ненасильства заснований Генеральною Асамблеєю ООН 27 червня 2007 р. (резолюція ООН № A/RES/61/271).\nЦей день відзначають, починаючи з 2007 року, щорічно 2 жовтня в день народження Магатми Ґанді.\nЦіль цього Міжнародного дня, як сказано в резолюції Генеральної Асамблеї, — бажання затвердити культуру миру, терпимості, розуміння і ненасильства. Резолюція закликає оповістити всіх людей про цю дату, щоб вони святкували її.\nЗ тих пір, коли людині прийшла в голову думка нехтувати життям і здоров’ям собі подібного, він старанно почав шукати будь-яку причину, щоб реалізувати її, поступово забуваючи про цінності життя як такого. Застосовуючи насильство, а іншим способом цього досягти не можливо, людина використовувала всю свою силу, залякування або владу, сіючи навколо себе біль і страждання, смерть і всілякі каліцтва. Спотворюючи життя навколо себе, його власне життя перетворилося на досить жалюгідне видовище – що людина сіє, те й пожинає.\nМотиви насильства настільки різноманітні й цинічні, що інший раз дивують навіть експертів. Так, багатьох з нас воно вже здавалося б і не дивує. Кругом рясніють всілякі повідомлення. На вулицях ми самі іноді стаємо свідками подібних явищ. Іноді беремо участь у них з різних сторін … Може вистачить?\nЦе питання, за даними проекту DilovaMova.com, було піднято на одній із сесій Генеральної Асамблеї ООН. Результатом деяких дебатів з’явилася резолюція № A/RES/61/271. 27-го червня 2007-го року Генеральна Асамблея Організації Об’єднаних Націй встановила один своєрідний всесвітній святковий день – Міжнародний день ненасильства (Міжнародний день боротьби проти насилля), який було вирішено відзначати в дату дня народження людини, яка була колись убита руками «класичних» насильників.\nЗа життя це був один із тих, хто пропонував альтернативу цьому самому насильству. Ім’я цієї людини відомо багатьом – Мохандас Карамчанд Ганді або в простолюдді – Махатма Ганді, який народився 2-го жовтня 1869-го в індійському місті Порбандар, що знаходитися в західному штаті Індії – Гуджарат.\nМіжнародний день ненасильства – це офіційне всесвітнє свято. Давайте відзначимо його ненасильством! Може бути хоча б у цей день відмовимося від безвиході і впертості, адже це все одно ні до чого хорошого в кінцевому підсумку не приведе.\nВ цей незвичайний День давайте забудемо про насильство як про страшний сон! Нехай хоча б сьогодні його не буде! Зі святом ненасильства Вас! Удачі, життя і любові!\nНа знімку: Скульптура Карла Фредеріка в Мальме, Швеція до дня Ненасильства.\n« День літньої людини – у Львівській ОО ТЧХУ\nТовариство Червоного Хреста України – учасник реалізації програм із збереження громадського здоров’я »


ГО СПІЛКА ВЕТЕРАНІВ АФГАНІСТАНУ ТАЛЬНІВСЬКОЇ ГРОМАДИ 26261784 – перевірка компанії, контакти контрагента: номер телефону, електронна пошта, адреса. Визначити актуальний стан підприємства онлайн. Залишити відгук та оцінку діяльності компанії СПІЛКА ВЕТЕРАНІВ АФГАНІСТАНУ ТАЛЬНІВСЬКОЇ ГРОМАДИ.\nГромадська Організація "Спілка Ветеранів Афганістану Тальнівської Громади"\nКод ЄДРПОУ: 26261784\nРеєстраційна Інформація (ЄДРПОУ 26261784)\nГРОМАДСЬКА ОРГАНІЗАЦІЯ НАЛІЧУЄ 125 ОСІБ; РОЗМІР ЧАСТКИ - 0,00 ГРН. ( всього 2 учасника )\n13.12.2002 (19 років, 6 місяців)\nУкраїна, 20401, Черкаська обл., Звенигородський р-н, місто Тальне, вул.Гагаріна, будинок 89, квартира 40\nТелефон 1: +38(096)-401-02-62;\nАдреса електронної пошти 1: snozoleg@ukr.net;\nГРОМАДСЬКА ОРГАНІЗАЦІЯ НАЛІЧУЄ 125 ОСІБ; РОЗМІР ЧАСТКИ - 0,00 ГРН.\nСНОЗ ОЛЕГ АНДРІЙОВИЧ; 13.09.2021 (ПОВНОВАЖЕННЯ: ВЧИНЯТИ ДІЇ ВІД ІМЕНІ ЮРИДИЧНОЇ ОСОБИ, У ТОМУ ЧИСЛІ ПІДПИСУВАТИ ДОГОВОРИ ТОЩО; ПОДАВАТИ ДОКУМЕНТИ ДЛЯ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ ВІД ІМЕНІ ЮРИДИЧНОЇ ОСОБИ) - ПРЕДСТАВНИК СНОЗ ОЛЕГ АНДРІЙОВИЧ; 13.09.2021 (ПОВНОВАЖЕННЯ: ВЧИНЯТИ ДІЇ ВІД ІМЕНІ ЮРИДИЧНОЇ ОСОБИ, У ТОМУ ЧИСЛІ ПІДПИСУВАТИ ДОГОВОРИ ТОЩО; ПОДАВАТИ ДОКУМЕНТИ ДЛЯ ДЕРЖАВНОЇ...\nВідгуки про компанію Громадська Організація "Спілка Ветеранів Афганістану Тальнівської Громади"\nКод ЄДРПОУ 26261784\nОтримати всю вищенаведену інформацію, а також юридичний аналіз, висновки і рекомендації щодо співпраці з компанією “Громадська Організація "Спілка Ветеранів Афганістану Тальнівської Громади"” Ви можете, замовивши Повний Аналітичний Звіт про перевірку компанії.\nNOMIS - це всебічна перевірка благонадійності ГО "СВА ТАЛЬНІВСЬКОЇ ГРОМАДИ" (26261784), та онлайн-діагностика фінансового стану компанії.\nВ першу чергу наш сервіс буде корисним, якщо ви розглядаєте можливість співпраці з ГО "СВА ТАЛЬНІВСЬКОЇ ГРОМАДИ", і постає питання - наскільки ризикованим є здійснення авансових платежів на користь ГО "СВА ТАЛЬНІВСЬКОЇ ГРОМАДИ", або надання товарного кредиту, якщо ця компанія бажає придбати у вас товар, роботу, послугу на умовах відстрочення платежу.\nЯкщо ГО "СВА ТАЛЬНІВСЬКОЇ ГРОМАДИ" - вже діючий контрагент-дебітор, NOMIS допоможе зрозуміти, чи існують ризики неповернення боргу, чи варто переносити раніше узгоджені строки оплати, якщо контрагент ГО "СВА ТАЛЬНІВСЬКОЇ ГРОМАДИ" звернувся із таким проханням, чи, можливо, вже немає сенсу чекати і настав час позиватись до суду для примусового виконання простроченої заборгованості та/або до правоохоронних органів щодо притягнення посадових осіб боржника до кримінальної відповідальності.\n1) не у всіх компаній є можливість мати у штаті кваліфікованого спеціаліста, який володіє навичками пошуку потрібної інформації та відмінно знається на бізнес-процесах, бухгалтерському обліку, фінансовому аналізі, на податковому, цивільному, господарському, корпоративному та кримінальному праві, здатен виявити необхідну інформацію про ГО "СВА ТАЛЬНІВСЬКОЇ ГРОМАДИ" і пов’язати між собою встановлені дані та визначити потенційну загрозу. Послуги професіоналів такого рівня коштують дорого;\nприймати рішення щодо співпраці із контрагентом ГО "СВА ТАЛЬНІВСЬКОЇ ГРОМАДИ", покладаючись лише на примарні сподівання, що “все якось буде добре”.\nСервіс перевірки благонадійності контрагентів NOMIS - це оперативний і кваліфікований пошук негативної інформації, її професійний аналіз та обґрунтовані рекомендації відносно можливості співпраці з контрагентом ГО "СВА ТАЛЬНІВСЬКОЇ ГРОМАДИ" (ЄДРПОУ 26261784).\nNOMIS виявляє слабкі місця контрагента або конкурента, і є надійним індикатором та корисним джерелом інформації про компанію. Оцінюйте можливості та приймайте рішення щодо співпраці з компанією ГО "СВА ТАЛЬНІВСЬКОЇ ГРОМАДИ", спираючись на об’єктивні факти і професійну аналітику.


У Кенії померла перша африканка-лауреатка Нобелівської премії миру — 5 канал\nУ Кенії померла перша африканка-лауреатка Нобелівської премії миру\nУ Кенії померла захисниця довкілля і поборниця прав людини Вангарі Маатаї. Вона була першою жінкою з Африки, яка здобула Нобелівську премію миру.\nЇї нагородили за боротьбу проти масового вирубування лісу в її рідній Кенії. Шлях Вангарі Маатаї до визнання був непростим: критика жінки на адресу уряду, що лобіював вирубування дерев, призвела до її ув`язнення. Тридцять чотири роки тому Вангарі Матаї заснувала екологічний рух "Зелений пояс" для відновлення лісів на африканському континенті. За час існування руху його активісти - здебільшого жінки - встигли висадили більше тридцяти мільйонів дерев. Останнім часом Вангарі Маатаї тяжко хворіла. Їй був сімдесят один рік.\nГейр Лундестад, секретар Норвезького Нобелівського комітету: "Вона любила таку історію: пташка гасила вогонь кількома краплями води, а їй казали, що це нічого не змінить. Пташка відповідала, що це її внесок і що вона мала його зробити".\nАльфред Мутуа, речник уряду Кенії: "Професор Вангарі Маатаї наповнила змістом слова "мир" і "довкілля". Вона заслуговувала на Нобелівську премію миру, бо навчила нас поважати Землю і одне одного. Її пристрасна відданість і цілеспрямованість надихнула мільйони".


"Верес" розпочав сезон із перемоги у Хмельницькому | Новини - НК Верес\n"Верес" розпочав сезон із перемоги у Хмельницькому\nРівненський "Верес" з перемоги стартував у новому сезоні чемпіонату України з футболу серед команд Другої ліги. Маючи значну ігрову і територіальну перевагу, рівняни лише раз відзначилися у виїзному поєдинку проти хмельницького "Поділля". Переможний гол - на рахунку Ігоря Солдата.\n"Поділля" - "Верес" - 0:1 (0:0)\nЧемпіонат України з футболу, Друга ліга, Група "А", 1 тур\n27 липня 2019 року, Хмельницький, СК "Поділля", 2000 глядачів\nАрбітр: Сергій Подригуля (Луцьк).\nАсистенти: Андрій Лікаренко (Київ) та Олександр Капленко (Кропивницький).\nЧетвертий арбітр: Марина Матковська (Хмельницький).\n"Поділля": Федоренко - Воловик (Буценко, 77), Морговський, Майко (Романюк, 80), Погорілий, Зуєвич, Муляр, Опря (Галета, 67), Каверін, Музичук, Гайдаш (Панасенков, 73). Запасні: Нестеренко, Ліповуз, Зощук, Шпікула.\n"Верес": Бабійчук - Чеботаєв, Ховбоша, Любчак, Солдат, Кучеров (Петько, 90), Морозенко (Євдокимов, 86), Тимофієнко (Гребенюк, 79), Соломка, Сад (Микитин, 70), Шестаков (Яременко (90+3). Запасні: Фіяло, Федак, Пінчук, Дударенко, Іваночко.\nГол: Солдат (65)\nПопередження: Воловик (41), Морговський (45) - Шестаков (41), Кучеров (61).\nОновлена команда Юрія Вірта матч на стадіоні СК "Поділля" розпочала активніше. У першому таймі дві хороших нагоди змарнував Юрій Соломка, який цю гру розпочав на позиції лівого атакуючого півзахисника. Перший удар Юрія Соломки з лівого флангу рпотрував голкіпер. У другому епізоді, після теж діагонального, але вже низового удару - м'яч розминувся зі стійкою.\nСвою нагоду не реалізував і Михайло Шестаков. Він красиво прибрав опонента, але не зумів вчасно завдати удару по воротах.\nТакож до перерви можна відзначити удар Віталія Тимофієнка метрів з двадцяти - знову невлучно.\nГосподарі до перерви створили дві гольові нагоди. Музичук спершу пробив вище воріт. А потім після удару гравця "Поділля" з меж штрафного майданчика - нашу команду врятував Максим Бабійчук.\nПісля відпочинку гості продовжили стискати в лещатах оборону "Поділля" і цей тиск приніс результат. Валерій Сад виконав подачу від кутового прапорця з лівого фланку, а Ігор Солдат вдало підключився в атаку і кивком голови підправив м'яча у дальній кут - 0:1!\nЩоправда, майже одразу господарі могли зрівняти рахунок. Прострільну передачу Майка справа дивом не замкнули спершу Гайдаш, а потім Каверін.\nЩе один момент до фінального свистка втратили і гості. Юрій Соломка обігрався з Іваном Гребенюком і пробивав в дотик - знову невлучно.\nУ підсумку "Верес" здобув мінімальну, але дуже важливу першу перемогу у чемпіонаті. Гру другого туру рівняни, згідно з календарем, пропустять. Перший домашній матч сезону "Верес" зіграє за два тижні проти "Чайки".


Виконання рішення про виселення боржника | Інститут Кримінально-виконавчої служби\n30 November 2018 | 09:09\nВідповідно до статті 47 Конституції України визначено: Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.\nСтаття 78 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок виконання рішення суду про виселення боржника, а саме: державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.\nУ разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець зобов’язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.\nВажливо відмітити, що виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника.\nПередане для зберігання майно боржника видається йому державним виконавцем на підставі акта після відшкодування боржником витрат, пов'язаних із зберіганням такого майна. У разі якщо боржник відмовляється відшкодувати витрати, пов'язані із зберіганням майна, вони компенсуються за рахунок реалізації частини майна боржника.\nЗберігання майна здійснюється протягом не більше двох місяців. Після закінчення двомісячного строку не витребуване майно реалізується в порядку, визначеному цим Законом. Отримані від реалізації кошти, за вирахуванням понесених витрат, перераховуються боржнику. У разі якщо майно не було реалізовано, розпорядження ним здійснюється в порядку, встановленому для розпорядження безхазяйним майном.\nУ разі якщо особі, яка підлягає виселенню, має бути надано інше житлове приміщення, державний виконавець надсилає відповідному житловому чи іншому органу повідомлення про строк виконання рішення щодо надання такого приміщення. У разі ненадання у визначений строк іншого житлового приміщення державний виконавець складає відповідний акт і звертається до суду з поданням про встановлення порядку подальшого виконання рішення. До вирішення судом зазначеного питання виконавчі дії не провадяться.


Новий вид людини | Збруч\nНа Філіппінах науковці знайшли кістки дотепер невідомого виду людини. Homo luzonensis жили принаймні 50 000 років тому на острові Лусон і були наділені як дуже примітивними, так і сучасними анатомічними ознаками. На якій позиції в генеалогічному дереві людини має розташовуватися нововідкритий вид, дотепер неясно. Без відповіді залишається й питання, як вони чи їхні предки потрапили на острів.\nЦя кістка зі стопи належить новому виду людини - homo luzonensis. Зображення: allao Cave Archaeology Project.\nІсторія людства стає все складнішою: впродовж останніх років нові знахідки змістили «розклад» поширення homo sapiens з Африки на решту світу. Все чіткіше простежується, що вид homo й за межами Африканського континенту становили дуже різноманітні групи. Лише в Азії, наприклад, ще 50 000 років тому проживали денисівська людина та інші нащадки homo erectus, а індонезійський острів Флорес заселяли «гобіти» homo floresiensis.\nДослідники ще ламають собі голову над походженням цих низькорослих людей, а вже нова знахідка з Південно-Східної Азії ще більше все ускладнила: на філіппінському острові Лусон палеоантропологи виявили новий, дотепер невідомий вид людини.\n2007 року єдина кістка, знайдена в місцевій печері Кальяо, привернула міжнародну увагу – знахідка, якій було 67 000 років, мала б належати людині. «Людині якого виду, це все ж залишалося нез’ясованим», – сказали Флорент Детройт (Florent Détroit) з Музею людини в Парижі та його колеги. Упродовж наступних років з осадкових шарів він з командою витягнув ще 12 частин гомінідових скелетів: кисть та стопу, частину стегна, а також зуби. Завдяки цим знахідкам учені змогли розгадати таємницю людей з Лусону.\nПри аналізі решток, яким щонайменше 50 000 років, з’ясувалося, що вони належали трьом або більшій кількості людей. При цьому рештки – своєрідна мозаїка з примітивних і сучасних ознак, повідомили вчені. Так розмір і форма премолярів (малих корінних зубів) нагадували зуби неандертальців, homo floresiensis і homo sapiens. Водночас на коронці зубів помітні були ознаки, властиві доісторичному австралопітеку.\nМоляри (великі кутні зуби) морфологічно виявилися дуже подібні на зуби homo sapiens, а перехід між зубною емаллю та дентином нагадує той, що властивий homo erectus. Тим не менше, зуби – дуже маленькі, що вказує на загалом невисокий зріст нової людини.\nПри аналізі кисті та стопи також проявилися цікаві паралелі з австралопітеком: «Морфологію рук і ніг австралопітека зазвичай описують як щось середнє між морфологією людиноподібних мавп і сучасних людей, як результат пристосування до прямого ходіння на двох ногах, але й як ознаку того, що вони пересувалися по деревах», – написали науковці. На підставі лише частково збережених скелетів неможливо точно сказати, як рухалися люди з Лусону, і наскільки вправними в них були руки.\nАле відомо: «Рештки людини з печери Кальяо засвідчують поєднання ознак, які в дотепер відомих видів homo суттєво відрізнялися», – констатують дослідники. Унікальний мікс доісторичних і сучасних ознак, частково й рис homo sapiens, засвідчують: йдеться про цілком новий вид – homo luzonensis.\nНовий вид назвали на честь місця, де були знайдені рештки, але як він вписується в генеалогічне дерево людини і ким були його предки, мають з’ясувати в майбутньому. Адже ДНК, на підставі якого можна було б судити про відносини спорідненості, Детройт і його команда не змогли екстрагувати з кісток.\nНа разі можна сказати хіба те, що homo luzonensis жили в Азії приблизно тоді, коли жили й інші види людей, зокрема денисовці, homo sapiens та загадкові homo floresiensis. Кістки підтверджують присутність людини тут приблизно 50 000 років тому. Знахідки на кшталт знарядь праці та зарізаного носорога доводять, що вже 700 000 років тому на цьому острові жили люди – ймовірно, homo luzonensis, вважають науковці.\nЯк і «гобіти» з острова Флорес, homo luzonensis заселяли Лусон, тобто площу, відрізану від материка, сюди можна було добратися лише морським шляхом. Як обидва види людей або їхні предки туди дісталися і які стосунки вони мали одне з одним? «Відкриття homo luzonensis заново акцентує на складності еволюції та поширення виду homo за межами Африки», – наголошує команда.\nНова знахідка залишає науковців радше з запитаннями, ніж з відповідями: «Homo luzonensis – це вже другий вид, що жив на віддаленому азійському острові, коли популяція homo sapiens тільки почала поширюватися на всі частини світу, – констатував не залучений до дослідження Метью Токері (Matthew Tocheri) з Університету Лейкхед у канадському Тандер-Бей. – Тож можна з певністю сказати: наше уявлення про еволюцію людини в Азії під час прейстоцену стає ще менш ясним, більш складним і значно цікавішим», – сказав антрополог.\nNature Press, 11/04/2019