Острів скарбів/Частина IV. Частокіл — Вікіджерела\nОстрів скарбів/Частина IV. Частокіл\n← Частина III. Мої пригоди на березі Острів скарбів Частина IV. Частокіл\nавтор: Роберт Луїс Стівенсон Частина V. Мої пригоди на морі →\n1 Розділ XVI ДАЛІ РОЗПОВІДЬ ВЕДЕ ЛІКАР: ЯК БУЛО ПОКИНУТО СУДНО\n2 Розділ XVII РОЗПОВІДЬ ВЕДЕ ЛІКАР: ОСТАННІЙ ПЕРЕЇЗД ЧОВНОМ\n3 Розділ XVIIІ РОЗПОВІДЬ ВЕДЕ ЛІКАР: КІНЕЦЬ БОЇВ ПЕРШОГО ДНЯ\n4 Розділ XIX ЗНОВУ РОЗПОВІДАЄ ДЖІМ ГОКІНС: ЗАЛОГА В БЛОКГАУЗІ\n5 Розділ XX СІЛВЕР-ПАРЛАМЕНТЕР\n6 Розділ XXI АТАКА\nРозділ XVI ДАЛІ РОЗПОВІДЬ ВЕДЕ ЛІКАР: ЯК БУЛО ПОКИНУТО СУДНО[ред.]\nПриблизно о пів на другу годину дня, або, кажучи по-моряцькому, коли пробило три склянки, від "Еспаньйоли" до берега відчалили дві шлюпки. Капітан, сквайр і я обговорювали в каюті, що нам робити. Якби хоч легкий вітерець, ми напали б несподівано на шістьох заколотників, які лишалися на судні, знялися б з якоря і вийшли в море. Але стояв цілковитий штиль. Та ще мало того - прийшов Гантер і повідомив, що Джім Гокінс сів у човна й разом з матросами поїхав на острів.\nМи, звичайно, не мали сумніву щодо Джіма Гокінса, але стривожилися за його життя. Знаючи настрій команди, важко було сподіватись, що ми побачимо його знову. Ми поспішили на палубу. Від спеки повиступала пузирями смола в пазах. У повітрі стояв такий гнилотний сморід, що мене мало не занудило. Якщо де й тхнуло пропасницею і дизентерією, то саме в цій відворотній протоці. Шестеро пройдисвітів насуплено сиділи під вітрилом на баці. Дві причалені шлюпки видно було на березі коло гирла якоїсь річки, і в кожній вартував матрос. Один з них насвистував "Ліллібулеро".\nНе маючи сили чекати далі, ми вирішили, що я з Гантером поїду невеличким човном на розвідини.\nШлюпки були праворуч від корабля. А ми з Гантером рушили прямо до того місця, де на карті було позначено частокіл. Помітивши нас, матроси, що стерегли шлюпки, очевидно, щось запідозрили. "Ліллібулеро" урвалось, і вони стали сперечатись, мабуть, вирішуючи, як бути. Якби вони повідомили Сілвера, все могло б розгорнутись інакше, та, очевидно, у них були вказівки нізащо не відходити від шлюпок, бо вони заспокоїлись, і один з матросів знову засвистів "Ліллібулеро".  Берег у цьому місці трохи вигинався в море, і я навмисно кермував так, щоб ми змогли непомітно причалити за цим виступом. Ледве ми наблизились до берега, як я вискочив з човна й щодуху лобіг у напрямку частоколу, підклавши під капелюх для захисту від сонця шовкову хустину і тримаючи напоготові набиті пістолі.\nНе пробігши й ста ярдів, я опинився перед суцільною огорожею із паль. Ось як виглядала та місцина: майже на вершині пагорба було джерело чистої води, а біля нього стояла добряча рублена будівля чоловік на сорок із стрільницями в усіх стінах. Навколо було розчищено широку ділянку, огороджену частоколом у шість футів заввишки, без будь-якої хвіртки чи іншого входу. Повалити той частокіл далося б хіба тривалими зусиллями, а сховатися за ним від тих, хто сидів би в блокгаузі, було неможливо. Засівши в захистку будівлі, обложені могли розстрілювати нападників, як куріпок. Маючи добрих вартових, - щоб не бути заскоченими зненацька, - і достатній запас провіанту, звідси можна відбивати напад цілого полку.\nОсобливо мене втішив струмок. Хоч у каюті на "Еспаньйолі" в нас було вдосталь і зброї, і амуніції, і харчів, і добрих вин, але ми там не мали води. Я роздумував над усім цим, коли нараз розлігся над островом передсмертний людський зойк. Хоч мені не дивина була насильницька смерть, бо я служив під рукою його світлості герцога Кемберлендського і сам був поранений під Фонтенуа, проте серце моє боляче стиснулося. "Загинув Джім Гокінс", - саме так я спершу подумав.\nНе дурно я був старим вояком, та ще й лікарем. У нашій справі не можна длятися. Я враз усе зміркував, хутко вернувся на берег і скочив у човника.\nНа щастя, Гантер веслував чудово. Човник наш помчав стрілою, і незабаром я вернувся на борт шхуни.\nЗвичайно, мої друзі були дуже схвильовані. Сквайр сидів білий мов крейда: добра душа, він з гіркотою думав про те, на яку небезпеку наразив усіх нас. Один із шістьох матросів, що лишилися на судні, почував себе теж, очевидно, не краще.\n- Цей хлопець, - сказав каштан Смоллет, кивнувши в його бік, - ще не бував у таких тарапатах. Він, докторе, мало не зімлів, коли почув цей крик. Ще трохи, і він приєднається до нас.\nЯ розповів каштанові про свій план, і ми обміркували подробиці його виконання.\nСтарого Редрута ми поставили в проході між каютою і баком, озброївши трьома-чотирма набитими мушкетами та ще давши матрац для захисту. Гантер підвів човна до кормового віконця, і ми з Джойсом заходилися вантажити туди порох, мушкети, сухарі, солонину. Потім опустили в нього барильце з бренді й мою дорогоцінну медичну валізку.\nТим часом сквайр з капітаном вийшли на палубу. Капітан покликав стерничого, який лишився за старшого серед матросів на борту, і сказав:\n- Містере Гендсе, нас тут двоє, і в кожного по два набиті пістолі. Того з вас, хто подасть хоч який сигнал, буде вбито на місці.\nБунтівники спершу сторопіли, а потім, порадившись, кинулися всі як один униз, розраховуючи, очевидно, через носову частину судна напасти на нас із тилу. Наскочивши у вузькому проході на Редрута з мушкетами, вони завернули назад, і чиясь голова вистромилась із люка на палубу.\n- Униз, собако! - крикнув капітан.\nГолова зникла; після цього всі шестеро, перелякавшись, десь поховалися й принишкли.\nНа цей час наша маленька шлюпка була навантажена вжа, по самісінькі облавки. Ми з Джойсом спустились і собі в неї через кормове віконце і щодуху погнали до острова.\nНаша друга поїздка дуже збентежила двох матросів на березі. "Ліллібулеро" знов урвалось, і перш ніж ми встигли обминути виступ берега, один з них вискочив з шлюпки і щез у глибині острова. Спочатку я хотів змінити свій план і потопити їхні шлюпки, але побоявся, що Сілвер зі своєю зграєю може бути поблизу і що ми втратимо все, погнавшись за двома зайцями.\nНезабаром ми причалили до берега в тому місці, де й раніше, і розвантажили човна. Завдавши на плечі скільки могли, ми донесли наші припаси до укріплення і перекинули їх через частокіл. Потім, залишивши там для охорони Джойса - самого, але зате з шістьма мушкетами, - ми з Гантером повернули до шлюпки й знову навантажились. У такий спосіб, працюючи без перепочинку, ми перетягли весь наш вантаж. Джойс і Гантер засіли у блокгаузі, а я, веслуючи щосили, поплив назад до "Еспаньйоли".\nТе, що ми ризикнули ще раз навантажити човна, не було таким уже ризиком, як може здатись. Наші вороги переважали нас числом, це безперечно, але ми були краще озброєні. Ніхто з бунтівників на березі не мав мушкета, а поки вони підійшли б до нас на відстань пострілу з пістоля, ми встигли б застрелити принаймні шістьох із них.\nСквайр чекав мене біля кормового віконця і був уже значно бадьоріший. Він спритно спіймав кінець мотузки, що  я кинув, і закріпив його. Ми знову почали хутко завантажувати човна солониною, порохом, сухарями, взяли також по одному мушкету й кортику для мене, сквайра, Редрута й капітана. Решту зброї та пороху викинули за борт на глибину двох з половиною сажнів; крізь прозору воду видно було, як на чистому піщаному дні виблискує осяяна сонцем сталь.\nСаме тоді почався відплив, і шхуна обернулася навколо якоря. Біля шлюпок на березі залунали голоси. Хоча це й свідчило, що Джойсові й Гантеру нічого поки що не загрожує, бо вони далі на сході, але все-таки нагадало нам, щоб ми не барилися.\nРедрут залишив свого поста в проході й теж скочив до човна, якого ми тепер підігнали так, щоб легше було зійти капітанові Смоллету.\n- Гей, хлопці! - гукнув він до матросів на шхуні. - Ви чуєте мене?\nЗ баку ніхто не озвався.\n- Слухай, Ейбрегеме Ґрею, я до тебе кажу! Знову мовчанка.\n- Ґрею, - трохи голосніше гукнув містер Смоллет, - я покидаю судно і наказую тобі йти за твоїм капітаном. Я знаю, що ти чесний хлопець, та й інші не такі вже погані, як хочуть здаватись. Ось у мене годинник у руці. Ти маєш тридцять секунд, щоб приєднатись до мене.\n- Та йди вже, хлопче! - вів далі капітан. - Не марнуй часу. Кожна мить загайки загрожує смертю мені й цим шановним джентльменам.\nВнизу зчинився якийсь гамір, почулись удари, і на палубу вискочив Ейбрегем Ґрей - щока в нього була порізана ножем. Він підбіг до капітана, мов собака на посвист свого хазяїна.\n- Я з вами, сер, - сказав він.\nМиттю скочили вони обидва в човна, і ми відчалили. Отже, з корабля ми вибралися щасливо, але до захистку за частоколом ще не дісталися.\nРозділ XVII РОЗПОВІДЬ ВЕДЕ ЛІКАР: ОСТАННІЙ ПЕРЕЇЗД ЧОВНОМ[ред.]\nЦей наш п'ятий переїзд дуже відрізнявся від усіх інших. По-перше, маленька шлюпка була страшенно перевантажена. П'ятеро дорослих чоловіків, та до того ж троє з них - Трелоні,  Редрут і капітан - були понад шість футів на зріст, - що вже саме перевершувало можливості такого човника. А додайте ще порох, солонину, мішки з сухарями. Не дивно, що корма ледь виднілася над хвилями, і ми кілька разів зачерпували воду. Мої штани й поли каптана зовсім змокли, тільки-но ми відпливли на сотню ярдів.\nКапітан наказав нам перемістити вантаж інакше, і шлюпка пішла рівніше. І все-таки ми остерігалися навіть сильно дихнути, щоб не завадити човнові.\nПо-друге, при відпливі сильна течія гнала воду з протоки на захід, а тоді на південь, у море, через той вузький прохід, що ним уранці пройшла шхуна. Навіть брижі були небезпечні для нашого перевантаженого човника; та ще гірше було те, що течія відносила нас убік від того місця за виступом берега, куди ми мали причалити. Якби ми не справилися з течією, то мусили б пристати саме біля двох шлюпок, де щохвилини могли з'явитися пірати.\n- Несила провадити човна на частокіл, сер, - сказав я капітанові. Я стернував, а він з Редрутом веслували, бо були найменше втомлені. - Течія стягує нас убік. Чи не могли б ви налягти на весла?\n- Ні. Бо шлюпка зачерпне води, - відповів капітан. -Держіть, сер, прямо проти течії. Держіть якомога, будь ласка, аж поки ляжемо на наш курс.\nЯ помітив, що течія відносить нас на захід. Тоді я скерував шлюпку на схід, майже під прямим кутом до того курсу, яким слід було прямувати.\n- Так ми ніколи не дістанемось берега, - сказав я.\n- Це єдиний правильний курс, якого ми повинні триматись, - відказав капітан. - Треба йти проти течії. Бачите, сер, - провадив він далі, - якщо човна знесе в підвітряний бік, хто зна, де ми зможемо висісти на берег, не кажучи вже про те, що пірати зможуть напасти на нас. А якщо протримаємось, течія незабаром ослабне, і тоді легше буде завернути до берега.\n- Течія вже й так слабне, сер, - зауважив Ґрей, що сидів на переді човна. - Можна трохи попустити стерно.\n- Спасибі, голубе, - озвавсь я на ці слова так, ніби між нами не було ніяких непорозумінь: ми всі за мовчазною згодою поклали собі поводитися з ним, як зі своєю людиною.\nРаптом капітан знову заговорив, і голос його наче трохи змінився.\n- Гармата! - вигукнув він.\n- У мене вже була така думка, - відповів я, гадаючи, що він каже про можливість гарматного обстрілу нашого форту. - Вони не зможуть перевезти гармату на берег, а якби навіть і змогли, їм не протягти її крізь хащі. \n- А ви огляньтесь-но, докторе, - перебив мене капітан. Поспішаючи, ми зовсім забули про гармату на судні: на\nнаш жах, п'ятеро бунтівників вовтузилися тепер біля неї, стягуючи "куртку", як називали вони просмолений брезентовий чохол на гарматі. Я пригадав, що на борту залишилися і ядра та порох для гармати і що злостивцям досить одного удару сокири, щоб добути їх зі складу.\n- Ізреєл був каноніром у Флінта, - хрипко промовив Ґрей. Нехтуючи небезпеку, я скерував човна до того місця, де\nми мали причалити. На цей час ми вийшли з основного плину течії, і вже не треба було аж так дуже налягати на весла, щоб наближатись до берега. Погано було тільки те, що ми опинилися бортом до "Еспаньйоли", через що нас легко було обстрілювати.\nЯ не тільки бачив, але навіть чув, як цей червонопикий пияк Ізреєл Гендс із гуркотом котив палубою ядро.\n- Хто серед нас найкращий стрілець? - запитав капітан.\n- Містер Трелоні, а то хто ж, - відповів я.\n- Містере Трелоні, чи не підстрелите ви одного з тих пройдисвітів, сер? Коли можна, то Гендса, - сказав капітан.\nТрелоні був холодний, мов сталь. Він перевірив, чи набито мушкета.\n- Тільки обережніш, сер, - гукнув капітан, - щоб не перекинути шлюпку! А ви всі пильнуйте рівноваги, поки він стрілятиме.\nСквайр підвів мушкета, веслярі перестали веслувати, і ми трохи перехилилися на протилежний бік, урівноважуючи човна. Все обійшлося так добре, що ми не зачерпнули ні краплини води.\nТим часом розбишаки вже повернули гармату в наш бік і Гендс, стоячи з пробійником біля жерла, був дуже зручною мішенню. Проте нам не пощастило: ту саму мить, коли Трелоні пальнув, Гендс нахилився, і куля, свиснувши в нього над головою, поцілила його товариша.\nНа зойк пораненого відгукнулися не тільки голоси зі шхуни, а й багато голосів з берега. Обернувшись у той бік, я побачив піратів, що вибігали з лісу й сідали в шлюпки.\n- Зараз вони відчалять, сер, - сказав я капітанові.\n- Наддайте ходу! - вигукнув він. - Тепер треба рятувати себе, а не шлюпку. Якщо ми не доберемось до берега, все пропало.\n- Відчалює тільки одна шлюпка, сер, - докинув я. -Матроси з другої, мабуть, побігли берегом, щоб перейняти нас.\n- Вони добре захекаються, поки добіжать, - зауважив  каштан. - Чого варт моряк на землі, ви знаєте. Цих я не боюся. Мене непокоїть гармата з ядрами. Нас із неї запросто поцілити. Вона така, що стріляє без промаху. Скажете, сквайре, коли побачите запалений ґніт: ми тоді крутнем убік-. Просувалися ми досить швидко, як на такий перевантажений човен, і майже не зачерпували води. Нам лишалося не більш як тридцять-сорок разів махнути веслами, щоб досягти піщаної обмілини під деревами, оголеної після відпливу. Піратської шлюпки ми тепер могли не боятись: за виступом берега нас уже було не видно з неї. Той самий відплив, що раніше так заважав нам плисти, зараз, навпаки, був на заваді нашим ворогам. Єдину небезпеку для нас становила гармата.\n- Добре було б зняти ще одного з їхніх, - сказав капітан. Але було ясно, що гармата вистрелить неодмінно. Матроси\nна судні не звертали ніякої уваги на свого пораненого товариша, хоч він був живий і навіть силкувався відповзти вбік.\n- Стріляють! - скрикнув сквайр.\n- Стоп! - луною відгукнувся капітан.\nВін і Редрут з такою силою затримали хід човна, аж корма занурилась у воду. Сквайр попередив нас вчасно. Гримнув гарматний постріл, той самий, що його почув Джім, - гук від сквайрового пострілу до нього не долинув. Ніхто з нас не помітив, куди впало ядро, але мені здалося, що воно просвистіло над нашими головами і що вихор, який воно зняло, і спричинив нам лихо.\nТа хоч би там як, а після гарматного пострілу човен наш, почавши від корми, поволі пішов під воду. Ми з капітаном щасливо стали на дно один проти одного - глибина тут була всього три фути. А решта троє беркицьнулися головою вниз і повиринали, відпльовуючись і відсапуючись.\nЗрештою, нічого страшного не трапилося: ніхто з нас не загинув, і всі ми дісталися берега. Але загинули всі наші припаси, а ще гірше було те, що з п'яти наших мушкетів не підмокли тільки два - мій (його я інстинктово підняв над головою, коли стрибав у воду) і капітанів: як у людини завбачливої, він у капітана висів за плечима замком догори. Інші три мушкети пірнули під воду разом із човном.\nДо всього того з лісу, вже зовсім недалеко від нас, почулися людські голоси. Нам загрожувало, що й так опинившись у скрутному становищі, ми можемо бути відрізаними від блокгаузу. І ще ми побоювалися, чи зможуть Гантер і Джойс відбитись від шести піратів. Щодо Гантера, правду кажучи, ми були спокійні, але Джойс нас непокоїв: з нього був догідливий і чесний служник, він міг добре чистити вбрання, але на вояка не дуже надавався.  З такими оце думками в голові ми поквапливо дісталися вбрід до берега, кинувши напризволяще свою бідолашну шлюпку з доброю половиною нашого пороху й харчів.\nРозділ XVIIІ РОЗПОВІДЬ ВЕДЕ ЛІКАР: КІНЕЦЬ БОЇВ ПЕРШОГО ДНЯ[ред.]\nЩосили бігли ми через ліс, який відділяв нас від форту і з кожним нашим кроком голоси піратів лунали все ближче й ближче. Незабаром ми почули тупіт їхніх ніг і тріскотіння гілок, коли вони продиралися крізь хащі.\nЯ зрозумів, що нас чекає неабияка сутичка, і оглянув свого мушкета.\n- Капітане, - сказав я, - Трелоні стріляє без промаху. Дайте йому свою рушницю, бо його підмокла.\nВони обмінялися рушницями, і Трелоні, мовчазний і спокійний, як і з самого початку подій, на хвилину зупинився, щоб перевірити набій у капітановій рушниці. Саме тоді я помітив, що Ґрей не має зброї, і дав йому свого кортика. Ми радо побачили, як він поплював на руку, насупив брови й вимахнув кортиком, розтинаючи повітря. З усього було видно, що наш новий товариш не осоромиться.\nПробігши ще кроків сорок, ми дісталися узлісся й побачили частокіл просто перед себе. Ми опинились якраз посередині його південного боку. І майже цю саму хвилину семеро бунтівників з боцманом Джобом Ендерсоном на чолі галасуючи вискочили з заростей біля південно-західного рогу частоколу.\nПобачивши нас, вони розгублено зупинились. Ми скористалися з цього й вистрелили - не тільки я та сквайр, а й Гантер і Джойс із блокгаузу. Чотири постріли гримнули, може, безладно, але своє зробили: один пірат упав, решта поспіхом чкурнули до лісу.\nЗнову набивши мушкети, ми прокралися вздовж частоколу, щоб глянути на підстреленого ворога. Він був мертвий: куля влучила в саме серце.\nМи не встигли навіть зрадіти нашому успіхові, коли з кущів пролунав пістольний постріл, над вухом моїм свиснула куля, і бідолашний Том Редрут поточився й упав на землю. Сквайр і я, - ми відповіли на постріл, але стріляти нам довелося навмання, і, очевидно, то була даремна витрата пороху. Знову набивши рушниці, ми підбігли до бідолахи Тома. \nКапітан і Ґрей уже схилилися над ним. Я з півпогляду побачив, що справа безнадійна.\nМабуть, те, що ми так енергійно відбили їхній напад, налякало піратів, і вони знову відступили, бо ми без усяких перешкод змогли перетягти нещасного старого доглядача дичини через частокіл і занести до блокгаузу.\nБідолаха тільки стогнав і спливав кров'ю. Він нічому не дивувався, ні на що не скаржився, не виявляв ніякого страху і навіть ні на що не нарікав від самого початку наших пригод аж до цієї хвилини, коли ми поклали його вмирати в блокгаузі. Він, мов троянець, один стримував ворогів у проході на шхуні, прикриваючись самим матрацом. Усі накази він виконував мовчки, покірливо й сумлінно. Він був старший за кожного з нас принаймні років на двадцять. І ось тепер цей неговіркий старий і вірний служник помирав у нас на очах.\nСквайр упав перед ним навколішки, цілуючи йому руки і плачучи, мов дитина.\n- Я вмираю, докторе? - спитав Том.\n- Томе, друже, - сказав я, - скоро ти повернешся додому.\n- Перше я хотів би розквитатися з ними за той постріл, -відказав він.\n- Томе, - промовив сквайр, - скажи, чи прощаєш ти мене?\n- Хіба ж мені годилося б це робити, коли йдеться про мого пана, сквайре? - відповів служник. - А втім, хай буде так. Амінь!\nКілька хвилин він лежав, не озиваючись, а тоді попросив, щоб хтось прочитав молитву.\n- Такий уже звичай, сер, - додав він вибачливим тоном. І невдовзі, не мовивши більш ні слова, одійшов у вічність.\nТим часом капітан, в якого, як я давно помітив, кишені й пазуха аж дуже так віддимались, понавитягав звідти купу найрізноманітніших речей: британський прапор, Біблію, моток шворки, перо, чорнило, корабельний журнал і кілька фунтів тютюну. Він розшукав ошкурену соснову жердину й за допомогою Гантера встановив над блокгаузом у тому місці, де перехрещувалися колоди. Потім виліз на дах і власноруч прив'язав до жердини й розправив цього прапора.\nЦе, очевидно, дуже втішило його. Злізши вниз, він заходився перелічувати й сортувати припаси, наче не мав ніякого іншого клопоту. Але роблячи це, він іноді поглядав на Тома, а коли той помер, підійшов і шанобливо покрив його другим прапором.\n- Не беріть це так дуже до серця, сер, - сказав він, потискуючи руку сквайрові. - Він загинув, виконуючи свій обов'язок, а хіба може бути краща смерть? Можливо, з погляду теології я щось і не так кажу, але це правда. \nПотім він одвів мене вбік і спитав:\n- Докторе Лівсі, через скільки тижнів ви і сквайр чекаєте на прибуття другого корабля?\nЯ відповів йому, що тут ідеться не про тижні, а про місяці. Тільки в тому разі, якщо ми не повернемося до кінця серпня, Блендлі пошле нам на допомогу корабель. Але не раніше, хоч і не пізніше.\n- Тож і підрахуйте, коли він буде тут, - докінчив я.\n- Ну, сер, - сказав капітан, чухаючи потилицю, - за таких обставин доведеться скрутнувато, навіть коли нам сприятиме доля.\n- Що ви цим хочете сказати? - поцікавився я.\n- Дуже шкода, сер, що ми втратили наш другий вантаж. Ось що я хочу сказати, - відповів він. - Пороху й куль у нас досить, але харчів мало, украй мало, докторе Лівсі. Так що, може, навіть і краще, що ми позбулися зайвого їдця.\nІ він показав на небіжчика, вкритого прапором. В цю мить високо над дахом блокгаузу з ревом і свистом пролетіло ядро, впавши десь оддалік у лісі.\n- Ого! - сказав капітан. - Почали бомбардувати! Та вам же ненадовго вистачить пороху, голуб'ята!\nАле вдруге вони поцілили краще. Ядро перелетіло через частокіл і впало біля блокгаузу, здійнявши хмару піску, хоч і не заподіяло ніякої шкоди.\n- Капітане, - сказав сквайр, - будівлі зі шхуни зовсім не видно. Мабуть, вони ціляють у прапор. То чи не розумніше було б спустити його?\n- Спустити прапор? - обурився капітан. - Ні, сер. Я цього не зроблю.\nІ як тільки вимовив він ці слова, ми, здається, всі погодилися з ним. Ішлося бо не тільки про честь і гордість моряка - це був і тактично влучний хід: цим прапором ми показували своїм ворогам, що не боїмося їхньої канонади.\nБомбардування тривало весь вечір. Одне ядро перелітало, інше не долітало або ж тільки збивало пісок біля огорожі. Піратам доводилося цілятись високо, а тому ядра втрачали силу й заривалися в сипкий пісок. А уламки ядер майже ніякої шкоди нам не завдавали, хоч один з них попав у дах, а другий пробив підлогу. Тому ми незабаром звикли до канонади і звертали на неї уваги не більш, ніж на тріскотню цвіркуна.\n- В усій цій історії є й дещо путнє, - зауважив капітан. -Як видно, у лісі перед нами зараз нема жодної людської істоти. Відплив посилився, і наші припаси, мабуть, уже показалися з-під води. Отже, викликаю охочих піти по солонину.\nҐрей і Гантер найперші зохотилися. Добре озброївшись,  вони перелізли через частокіл, однак із солониною їм не поталанило. Бунтівники були хоробріші, ніж ми гадали, або ж покладали більше сподіванок на канонірську вправність Ізреєла Гендса. Так чи так, але четверо чи п'ятеро з них витягували з води наші припаси і вбрід переносили до шлюпки, яка стояла поблизу. Один з матросів увесь час веслував, щоб течія не віднесла шлюпку.\nСілвер стояв на кормі й командував. І кожен з них був тепер озброєний мушкетом, що їх вони видобули з якоїсь схованки на острові.\nКаштан сів на колоді й почав занотовувати в корабельному журналі: "Александер Смоллет - капітан, Девід Лівсі -корабельний лікар, Ейбрегем Ґрей - тесля, Джон Трелоні -власник корабля, Джон Гантер і Річард Джойс - челядники власника корабля, люди сухопутні, - оце й усі, хто не зрадив свій обов'язок. Сьогодні вони зійшли на берег, взявши з собою припасів щонайбільше на десять днів, і піднесли британський прапор над блокгаузом на Острові Скарбів. Томаса Редрута, служника кораблевласника, теж людину сухопутну, вбили бунтівники. Джім Гокінс, юнга..."\nСаме цю хвилину я задумався про долю бідолашного Джіма Гокінса.\nАж це з глибини острова пролунав голос.\n- Хтось гукає до нас, - мовив Гантер, що стояв на варті.\n- Докторе! Капітане! Сквайре! Агов, Гантере, це ви? -почули ми чийсь голос.\nЯ підбіг до дверей і побачив Джіма Гокінса: живий і здоровий, він перелазив через частокіл.\nРозділ XIX ЗНОВУ РОЗПОВІДАЄ ДЖІМ ГОКІНС: ЗАЛОГА В БЛОКГАУЗІ[ред.]\nТільки-но побачивши британський прапор, Бен Ґан зупинився, схопив мене за руку й присів.\n- Ну, - сказав він, - там твої друзі. Це річ певна.\n- Але куди ймовірніше, що те заколотники, - відповів я.\n- Нізащо в світі! - вигукнув він. - На цьому безлюдному острові, де не бува нікого, крім джен'льменів фортуни, Сілвер підняв би піратського прапора, - будь певний. Ні, це твої друзі. Тут була сутичка, і твої друзі, мабуть, перемогли. Вони засіли в старому зрубі, що колись дуже давно спорудив Флінт. О, що за головань був цей Флінт! Крім рому, ніщо не  могло збити його з ніг. І нікого він не боявся, тільки Сілвера. Сілвер - то такий хитрюга!\n- Ну, гаразд, - сказав я, - може, й справді там мої друзі. То тим швидше треба прилучитись до них.\n- Ні, братику, - почав заперечувати Бен, - стривай. Ти добрий хлопчак, коли я не помиляюсь, але все-таки ти тільки хлопчак, та й годі. А Бен Ґан - битий жак. Ніяким ромом не заманиш мене туди, куди ти йдеш... Я мушу перше сам побачити твого родовитого джен'льмена, і хай він дасть мені слово честі. А ти не забудь мої слова. Тільки такому можна довіритись - так йому і скажи, - хто й виглядом своїм справляє шляхетне враження, і, кажучи це, вщипни його отак.\nІ він утретє вщипнув мене все з тим самим хитруватим виглядом.\n- А коли матимете потребу в Бен-Ґановій допомозі, то ти, Джіме, знаєш, де його знайти. На тому самому місці, де ти знайшов його сьогодні. І той, хто прийде, хай тримає білу хусточку в руці. І хай він прийде сам-один. Ти так і скажи: "Бен Ґан, - скажи, - має на це свої причини".\n- Гаразд, - відповів я. - Здається, я зрозумів вас. Ви хочете щось запропонувати, і вам треба побачити сквайра або лікаря. І знайти вас можна там, де я знайшов вас сьогодні. Це все?\n- А коли мене можна знайти - тебе не цікавить? - додав він. - Ну, хай буде в проміжок від полудня до шести склянок.\n- Добре, - відповів я. - Тепер уже я можу йти?\n- Але ти не забудеш? - тривожно перепитав він. - І так і скажеш: "Хто справляє шляхетне враження" і що є на це "свої причини", це головне - ми повинні чесно домовитись один з одним. А тепер можеш іти, Джіме, - сказав він, усе ще не відпускаючи моєї руки. - Слухай, Джіме, а коли ти зустрінеш Сілвера, то не викажеш йому Бена Ґана? Не викажеш? Навіть коли тебе почнуть випитувати? Кажеш -ні? Ну, а якщо пірати отаборяться на березі, Джіме, то чи не варт зробити так, щоб у декого з них жінки до ранку повдовіли?\nНараз його мову увірвав гуркіт гарматного пострілу. Ядро, з ревом пролетівши між деревами, зарилося в пісок ярдів за сто від нас. Ми обидва чимдуж розбіглися в різні боки.\nГарматний обстріл тривав цілу годину, коли ядра одне за одним пролітали через ліс. Я перебігав від одного захистку до іншого, і все мені здавалося, що ці страшні ядра летять просто на мене. Потім я трохи звик до стрілянини, але все не важився підійти до частоколу, круг якого найчастіше падали ядра. Зробивши великий гак на схід, я вийшов у надбережну смугу лісу. \nСонце вже зайшло, морський бриз завивав у верхів'ях дерев і покривав брижами сіру поверхню бухти. Відплив оголив широкі піщані відмілини, а повітря після денної спеки зробилося таке холодне, що мене й крізь куртку стало проймати дрожем.\n"Еспаньйола" стояла на якорі на тому самому місці, але тепер над нею маяв "Веселий Роджер" - чорний піратський прапор. Коли я дивився, на борту шхуни саме зблиснув червонястий вогник, і над островом лунко прогримів ще один гарматний постріл, а в повітрі просвистіло ще одне ядро. На тому канонада й скінчилася.\nДеякий час я лежав у кущах і стежив за метушнею піратів після гарматної атаки. Кілька чоловік рубали щось сокирами на піску навпроти частоколу. Пізніше я з'ясував, що то вони трощили нашого нещасного човника. Далі біля гирла річки між дерев палало велике вогнище, а від берега до шхуни й назад безупинно сновигала шлюпка. Матроси, вранці такі похмурі, тепер, веслуючи, галасували й сміялися, наче діти. З їхніх голосів було знати, що вони встигли покуштувати рому.\nНарешті я зважився йти до форту. Я був далеченько від нього, на низькій піщаній косі, що замикала бухту зі сходу й у відплив сполучалася з Островом Кістяка. Підвівшись, я побачив трохи далі за косою серед низького чагарнику самітну скелю, досить високу й напрочуд білу. У мене промайнула думка, що це і є та сама біла скеля, про яку казав Бен Ґан, і що коли мені тепер занадобиться човен, я знатиму, де його знайти.\nПотім я подався скраєм лісу, аж поки дійшов до частоколу з того боку, що від моря, і невдовзі мене дуже радо зустріли друзі.\nРозповівши їм про свої пригоди, я почав оглядати блокгауз. Стіни, дах, підлога- все було складено з необтесаної соснини, підлога де-не-де підіймалася на фут чи півтора над землею. До дверей вів ґанок, під яким дзюрчав невеличкий струмок, що стікав у штучний басейн, трохи чудний на вигляд: то був корабельний чавунний казан з вибитим дном, закопаний у пісок "по самісіньку ватерлінію", як висловився капітан. Усередині будівлі було порожньо; тільки в одному кутку стояла якась подобизна вимуруваного коминка та поруч іржава залізна жарівня.\nВсі дерева на схилах горба всередині частоколу вирубали, коли споруджувано будинок. Пеньки свідчили, що тут загинула чудова ділянка лісу. Верхній шар ґрунту на місці вирубу змили дощі, оголивши чистий пісок. Тільки там, де  струмок витікав з казана, видніли латки моху, папороть і низенькі стелюхи. За частоколом одразу - занадто близько, що заважало обороні форту - починався густий високий ліс. З боку суходолу ліс був сосновий, а з боку моря сосни росли впереміж з вічнозеленими дубами.\nПронизливий вечірній бриз, про який я вже згадував, віяв у всі шпарини незграбної будівлі й покривав підлогу дрібним піском. Той пісок засипав нам очі, хрумтів на зубах, попадав до нашої їжі, вирував у джерелі на дні казана, мов крупа в кулеші, коли починає закипати. Квадратна дірка в даху правила за димар, але дим погано виходив крізь неї і хмарою розповзався по всьому приміщенні, примушуючи нас кахикати й виїдаючи нам очі.\nДо того всього Ґрей, наш новий товариш, сидів з перев'язаним обличчям, бо його ж поранили в щоку, коли перебігав до нас від заколотників, а старий Том Редрут, досі не похований, лежав біля стіни, захололий і закляклий, покритий британським прапором.\nЯкби нам дозволили сидіти без діла, ми б скоро занепали на дусі, але капітан Смоллет був не такий чоловік, щоб марнувати час. Він скликав нас усіх і розподілив на дві вахти. До однієї потрапили лікар, Ґрей і я, а до другої - сквайр, Гантер і Джойс. І хоч усі ми були дуже втомлені, капітан двох послав у ліс по дрова, а двом іншим звелів копати могилу для Редрута. Лікареві приділили бути за кухаря, мене поставили на варті біля дверей, а сам капітан походжав від одного до іншого, підтримуючи кожного на дусі й підсобляючи при потребі.\nЧас від часу лікар підходив до дверей трохи подихати свіжим повітрям і дати відпочити почервонілим від диму очам. При цій нагоді він перекидався зі мною кількома словами.\n- Цей Смоллет, - сказав він раз, - кращий за мене чолов'яга. А коли вже я це визнав, то воно щось важить, Джіме.\nІншим разом він трохи помовчав, а тоді, схиливши голову набік, уважно подивився на мене.\n- А цей Бен Ґан - що він за один? - спитав він.\n- Не знаю, сер, - відповів я. - Я не дуже певний, чи він сповна розуму.\n- Якщо є хоч невеликий сумнів, значить, він не сповна розуму, - сказав лікар. - Людина, яка три роки прожила самотою на безлюдному острові, не може бути нормальною, як-от я чи ти, Джіме. Така вже людська натура. Ти наче казав, що йому дуже хотілося сиру?\n- Так, сер, - відповів я, - сиру.\n- Тож бачиш, Джіме, - сказав лікар, - як воно часом  добре, коли хтось ласун. Ти, мабуть, бачив мою тавлинку? Але ж ти ніколи не бачив, щоб я нюхав з неї. А це тому, що в тавлинці в мене не табака, а кусень пармезану - поживного італійського сиру. Цей сир ми віддамо Бенові Ґану!\nПеред вечерею ми поховали старого Тома в піску і кілька хвилин постояли на вітрі біля його могили, поскидавши шапки.\nЗ лісу натягали цілу купу ломаччя, але капітан був незадоволений і сказав нам, що наступного дня доведеться працювати жвавіше. Потім кожен з нас з'їв свою порцію солонини, запивши її склянкою гарячого грогу, після чого сквайр, лікар і капітан зібралися в кутку на нараду.\nЗдається, вони не могли надумати нічого доброго, бо ж харчів було так мало, що голод нас здолає задовго до того, як прибуде підмога. Вирішено було, що єдина наша надія -це перебити якомога більше піратів і змусити їх або здатись, або відпливти на "Еспаньйолі" в чисте море. З дев'ятнадцятьох їх уже лишилося тільки п'ятнадцятеро, причому двоє з них поранені, а один принаймні - той, що був біля гармати - або дуже серйозно поранений, або ж помер. Ми поклали собі підстрелювати піратів при кожній слушній нагоді і якомога дбайливіш берегти своїх людей. Крім того, у нас були ще два надійних спільники: ром і підсоння.\nВплив першого з них уже позначався: до пізньої ночі ми чули з берега, хоч були за півмилі звідти, п'яницькі вигуки й пісні. А щодо другого, то лікар "ручався своєю перукою", що не мине й тижня, як половина піратів захворіє на пропасницю, бо вони отаборилися біля болота і не мають ліків.\n- Отже, - додав він, - коли вони нас усіх не перестріляють у ближчому часі, то залюбки повернуться на шхуну. Судно таки чогось варте: вони завжди можуть знову вдатися до піратського свого ремесла.\n- Це перший у моєму житті корабель, що я мушу втратити, - зауважив капітан Смоллет.\nТого вечора я був смертельно втомлений, як ви можете собі уявити, та все-таки довго крутився з боку на бік, поки заснув. Зате спав мов убитий.\nВсі давно вже повставали, поснідали і встигли принести дров чи не половину того, що вчора наносили, коли я раптом прокинувся від несподіваного галасу й крику.\n- Білий прапор! - крикнув хтось. А потім почувся здивований вигук: \n- Сам Сілвер!\nЯ скочив на ноги і, протираючи на бігу очі, кинувся до стрільниці в стіні.\nРозділ XX СІЛВЕР-ПАРЛАМЕНТЕР[ред.]\nІ справді, за частоколом зупинилося двоє чоловік. Один з них розмахував білою ганчіркою, а другий - і то саме Сілвер, - спокійно стояв поруч.\nЩе тільки розвиднювалося, і ранок був найхолодніший з усіх, що я їх пам'ятаю. Холод проймав мене аж до кісток. Небо над нами було ясне й безхмарне, верхів'я дерев рожевіли від сонця. Але Сілвер і його супутник стояли ще в тіні, по коліна прикриті білястими нічними випарами, що виповзали з болота. Холод і ці випари - ось у чому полягали недобрі прикмети острова. Цей острів - вологе й нездорове місце, тут лютує пропасниця.\n- Не виходьте! - сказав капітан. - Ручуся, що це якийсь підступ. - І потім гукнув піратам: - Хто йде? Стій, а то стрілятиму!\n- Білий прапор! - крикнув Сілвер.\nКапітан стояв на ґанку, але так, щоб не наразитись на зрадницьку кулю. Обернувшись до нас, він наказав:\n- Лікарева вахта - до стрільниць! Докторе Лівсі, займіть північну стіну, будь ласка, Джім - східну, Ґрей - західну. Решті вартувати внизу й набивати мушкети. Жвавіше, хлопці! І будьте пильні!\nТоді він знову звернувся до заколотників:\n- Чого ви хочете з цим білим прапором? Відповів йому не Сілвер, а другий пірат.\n- Кап'тан Сілвер, сер, запрошує вас приїхати на шхуну й укласти перемир'я! - прокричав він.\n- "Кап'тан Сілвер"? Я не знаю такого. Хто він? - гукнув капітан. І додав стиха: - Бачте! Вже капітан! Швидко вислужився!\nДовгий Джон відповів тепер сам:\n- Це я, сер. Наші бідолашні хлоп'ята обрали мене за кап'тана після вашого дезертирства, сер. - На слові "дезертирство" він особливо наголосив. - Ми готові підкоритися, коли погодимо умови, аби було порівно. А зараз я прошу тільки вашого слова, кап'тане Смоллете, що ви одпустите мене живцем відси й не стрілятимете, поки я не відійду на постріл. \n- Я, чоловіче, не маю ані найменшого бажання розмовляти з вами, - відповів капітан Смоллет. - Та коли ви хочете щось сказати мені, підійдіть сюди - це все. Тільки якщо ви задумали якусь зраду, нарікайте самі на себе.\n- Цього досить, кап'тане! - радісно вигукнув Довгий Джон. - Самого вашого слова досить. Я знаю, що таке джентльмен, будьте певні.\nМи бачили, як пірат з білим прапором намагався затримати Сілвера. Це й не. дивно було, бо капітан розмовляв не дуже люб'язно. Але Сілвер тільки голосно розреготався і поляскав товариша по плечу, ніби навіть думка про небезпеку здавалася йому безглуздою. Він підступив до частоколу, перекинув спочатку свою милицю, а потім переліз і сам, досить швидко й спритно.\nСказати правду, я так захопився цією пригодою, що зовсім забув про обов'язки вартового. Я навіть відійшов від стрільниці й став позад капітана, який сів на порозі, підперши голову руками, і замріяно дивився на воду, що з булькотом вихлюпувала зі старого чавунного казана на пісок. Він тихо насвистував пісеньку: "Гей-но, хлопці та дівчата".\nСілверові було дуже важко братися крутим схилом горба. На сипкому піску серед грубих пеньків він зі своєю милицею здавався безпорадним, мов корабель на мілині. Але, мужньо подолавши всі перешкоди, він урешті підступив до капітана і якнайчемніше привітав його. Сілвер мав на собі найкраще своє вбрання: довгий, до колін, синій сурдут, усипаний мідними ґудзиками, і зсунуту на потилицю трикутку, обшиту тонким мереживом.\n- А, це ви, чоловіче? - сказав капітан, підводячи голову. - Вам краще б сісти.\n- А ви не впустите мене всередину, кап'тане? - жалібно попросив Довгий Джон. - Ранок, знаєте, дуже холодний, сер, щоб сидіти на вогкому піску.\n- Ото, Сілвере, - відповів капітан, - якби ви лишалися чесною людиною, сиділи б зараз у своєму камбузі. Ви самі встряли в цю халепу. Або ви - кухар на моєму судні, і тоді з вами поводяться люб'язно, або ж ви - кап'тан Сілвер, запеклий бунтівник і пірат, якому одна дорога - на шибеницю.\n- Гаразд, гаразд, кап'тане, - відповів корабельний кухар, слухняно сідаючи на пісок. - Тільки потім подасте мені руку, щоб я зміг підвестись, та й уже. А ви непогано тут влаштувалися!.. Це, я бачу, Джім! З ясним ранком тебе, Джіме... Докторе, моє вам шанування! Та ви тут усі вкупі, мовляв, як та щаслива сімейка...\n- Коли маєте щось казати, чоловіче, то кажіть, - перебив його капітан. \n- Правильно, кап'тане, - відповів Сілвер. - Діло насамперед. А таки добрячу штуку ви утнули цеї ночі. Добрячу, нічого не скажеш. Хтось із вас незле орудує ломакою. Декотрі з моїх людей були просто вражені, та що там декотрі - всі, можна сказати... Я й сам, як на правду, теж... Може, саме через це я й прийшов сюди на перемови. Але хай мене грім поб'є, кап'тане, якщо вдруге вам таке поталанить! Ми скрізь вирядимо варту і менш попускатимемо з ромом. Може, ви думаєте, що ми всі були п'яні в дим? Так от, скажу вам, що я був тверезий - я тільки втомився, як пес. Коли б я прокинувся на секунду раніше, то спопав би вас на гарячому, будьте певні. Він ще був живий, коли я підбіг до нього.\n- Ну і що? - спокійнісінько промовив капітан Смоллет. Все те, що казав Сілвер, становило для капітана загадку,\nхоч з його тону нічого цього не можна було помітити. Що ж до мене, то я починав здогадуватись. Я пригадав останні Бен-Ґанові слова. І мені свінуло, що це, мабуть, він провідав піратів уночі, коли ті повпивалися круг вогнища. З радістю я відзначив, що тепер проти нас лишилося тільки чотирнадцятеро ворогів.\n- Так ось у чім річ, - провадив далі Сілвер. - Ми хочемо здобути ці скарби, і ми здобудемо їх. Такий наш інтерес. А ви хочете врятувати собі життя - це ваш інтерес. Адже у вас є карта, ге ж?\n- Може, і є, - відповів капітан.\n- Та що там, я знаю, що вона у вас є, - мовив Довгий Джон. - Нема рації відмовлятися вам, це ні до чого доброго не приведе. Я хочу тільки сказати, що нам потрібна ваша карта, та й годі. А щодо мене, то я особисто ніякого зла вам не бажав...\n- Мене ви не обдурите, чоловіче, - урвав його капітан. -Ми добре знаємо, які були ваші наміри, тільки нас вони не тривожать, бо тепер уже це вам не вдасться.\nКапітан незворушно подивився на пірата й заходивсь натоптувати люльку.\n- Якби Еб Ґрей... - почав був Сілвер.\n- Облиште! - скрикнув містер Смоллет. - Ґрей нічого не сказав мені, та я ні про що його й не розпитував.Скажу більше: я б залюбки висадив у повітря і вас, і його, і весь цей клятий острів! Ось яка моя думка про все це, чоловіче.\nЦей невеликий спалах гніву наче остудив Сілвера. Перед цим він почав був дратуватись, але тепер опанував себе.\n- Це як вам любіше, - сказав він. - Я не можу вказувати джентльменові, якої він має бути думки... Але ви, здається,  хочете запалити люльку, кап'тане? То коли дозволите, я зроблю те саме.\nВін набив свою люльку й запалив. Так сиділи вони якусь часину й мовчки палили, іноді поглядаючи один одному в обличчя, іноді притоптуючи тютюн, іноді нахиляючись уперед, щоб сплюнути. Цікаво було дивитись на них.\n- Так от, - почав знову Сілвер, - наші умови такі. Ви нам даєте карту, аби ми могли знайти скарби, перестаєте стріляти в бідолашних моряків і розчереплювати їм голови, коли вони сплять. Якщо ви це зробите, ми запропонуємо вам на вибір: або ви сядете на судно разом з нами після того, як ми навантажимо скарби, і я присягаюся вам, що висаджу вас цілими й здоровими десь на берег. Або, якщо вам це не до вподоби, бо декотрі мої матроси люди брутальні й мають з вами давні порахунки, тоді можете лишитися тут, на острові. Харчами ми поділимося з вами нарівно. І знову ж таки присягаюся вам, що перше судно, яке ми зустрінемо, я заверну до вас. Тепер ви бачите, що я кажу до діла. На кращі умови вам годі й сподіватись. Гадаю, - сказав він голосніше, - що всі люди в цьому домі чують мої слова, бо що я кажу одному, те кажу всім.\nКапітан Смоллет підвівся й струсив попіл з люльки на долоню лівої руки.\n- Це все? - спитав він.\n- Все до останнього слова, побий мене грім! - відповів Джон. - Якщо ви відхилите ці умови, то замість мене заговорять наші рушниці.\n- Чудово, - сказав капітан. - А тепер вислухайте мене. Якщо ви прийдете сюди поодинці і без зброї, я закую вас усіх у кайдани й одвезу до Англії, щоб вас судили справедливим судом. А якщо ви не прийдете, то запам'ятайте, що мене звуть Александер Смоллет, що я стою під британським прапором і що я спроваджу вас усіх на той світ до нечистого. Ніяких скарбів ви не знайдете. Втекти на кораблі ви не зможете: серед вас нема нікого, хто міг би його вести. Боротися з нами вам теж не по силі: адже Грей сам-один подолав п'ятьох із вас. Ви добре сидите на мілині, пане Сілвере, і вам з неї не знятись. Це я вам кажу і це останнє добре слово, яке ви чуєте від мене, бо, клянуся небом, я всаджу вам кулю межи плечі, коли зустріну ще раз. Забирайтеся звідси, чоловіче. Та швидше!\nОбличчя Сілверове побагровіло, в очах його спалахнула лють. Він теж струсив попіл зі своєї люльки.\n- Дайте руку, щоб я зміг підвестися! - скрикнув він.\n- Тільки не я, - відповів капітан. \n- Хто ж поможе мені підвестись? - проревів Сілвер. Ніхто з наших не зрушився з місця. Страшенно лаючись,\nвін доповз по піску до ґанку і, спершись на нього, знову став на свою милицю. Тоді сплюнув у струмок і вигукнув:\n- Отак! Отак я плюю й на вас! Не мине й години, як я розтовчу цей старий блокгауз, мов пляшку з ромом! Смійтеся, смійтеся! Не мине й години, як ви засмієтесь на кутні, присяйбі! А хто лишиться живим, той позаздрить і мертвим.\nКленучи усіх останніми словами, Сілвер пошкутильгав схилом униз до частоколу; кілька разів пробував він перелізти через нього, та все зривався, аж поки врешті йому допоміг чоловік з білим прапором, і за хвильку по тому вони зникли серед дерев.\nРозділ XXI АТАКА[ред.]\n- На місця! - гримнув він. І коли ми шугнули на свої пости, промовив: - Ґрею, я запишу твоє ім'я до корабельного журналу. Ти виконував свій обов'язок, як справжній моряк. Містере Трелоні, я дивуюсь вам, сер. Докторе, таж ви носили військовий мундир! Якщо так ви служили й біля Фонтенуа, сер, то краще б ви сиділи вдома.\n- Я, друзі, як то кажуть, випалив по Сілверові з усіх гармат. Навмисне допік його до живого. Він погрожував, що не мине й години, як нас атакують. Ви знаєте, що числом їх більше, зате ми сидимо в укріпленні, а хвилину тому я міг би навіть сказати, що в нас перевага і в дисципліні. Я не маю найменшого сумніву, що ми можемо перемогти їх, якщо ви цього захочете.\nУ двох коротких стінах блокгаузу - північній і західній -було тільки по дві стрільниці; у південній, де ґанок, теж дві, а в північній - п'ять. На сімох чоловік ми мали двадцять  мушкетів. Дрова ми склали в чотири штабелі - по одному біля кожної стіни, - і на них, як на столи, примістили бойові припаси й по чотири набиті мушкети, щоб мати їх напохваті. Посередині приміщення лежали кортики.\n- Загасіть вогонь, - звелів капітан. - Уже не холодно, а дим тільки очі їсть.\nМістер Трелоні виніс на подвір'я залізну жарівню й розкидав жарини серед піску.\n- Гокінс ще не снідав... Гокінсе, візьми свій сніданок і поїж на посту, - вів далі капітан Смоллет. - Жвавіше, хлопче, тобі не завадить підкріпитись. Гантере, налий усім по чарці бренді.\n- Ви, докторе, станете біля дверей, - мовив він нарешті. - Пильнуйте, але не вистромляйтесь: стійте всередині й стріляйте з дверей... Ти, Гантере, будеш зі східного боку, а ти, Джойсе, - із західного. Містере Трелоні, вам, як найкращому стрільцеві, - вам з Ґреєм припаде найдовша північна стіна, де п'ять стрільниць: звідти основна небезпека. Якщо вони підступлять до блокгаузу й почнуть стріляти крізь них, справи наші будуть кепські. Ми з тобою, Гокінсе, ніякі стрільці, тож ми будемо набивати мушкети й допомагати іншим.\n- Хай йому чорт! - сказав капітан. -Стає нудно, як у мертвий штиль. Ану, Ґрею, засвисти, чи що - може, вітер прикличеш!\n- З вашого дозволу, сер, -г спитався нараз Джойс, - коли я побачу кого-небудь, то чи стріляти?\n- Аякже! - крикнув капітан.\n- Дякую, сер, - так само спокійно й чемно відповів Джойс. Нічого поки що не трапилося, але це Джойсове запитання\nзмусило нас усіх насторожитись і напружити зір і слух. Стрільці піднесли мушкети, а капітан стояв серед блокгаузу, міцно стуливши губи й насупивши брови.  Так збігло кілька секунд. Раптом Джойс просунув мушкета в стрільницю і пальнув. Не встигла ще завмерти луна від цього пострілу, як з лісу навсібіч знялася запекла стрілянина - кулі летіли одна за одною, мов гуси вервечкою. Кілька їх влучило в колоди блокгаузу, але жодна не потрапила всередину.\n- Поцілив? - спитав капітан.\n- Ні, сер, - відповів Джойс. - Мабуть, ні, сер.\n- Добре, хоч правду кажеш, - пробурмотів капітан Смоллет. - Набий мушкета йому, Гокінсе. Скільки пострілів було з вашого боку, докторе?\n- Я знаю точно, - відповів доктор Лівсі. - 3 цього боку було три постріли. Я бачив три спалахи: два поруч, а один далі на захід.\n- Три! - повторив каштан. - А скільки у вас, містере Трелоні?\nАле тут відповісти було нелегко. З північного боку стріляли багато: сквайр нарахував сім пострілів, а Ґрей вісім чи дев'ять. З заходу й сходу пальнули тільки по разу. Отже, атаки слід було чекати з півночі, а з інших боків стріляли, тільки щоб відвернути нашу увагу. Проте капітан Смоллет не змінив розміщення наших сил, міркуючи так: якщо заколотники перескочать через частокіл, вони зможуть захопити порожні бійниці й перестріляти нас усіх, мов щурів, у нашій власній фортеці.\nА втім, нам не дали багато часу розмірковувати. З півночі раптом розлігся гучний крик, і невеличкий гурт піратів вискочив з лісу й побіг прямо до частоколу. Ту саму мить із заростей знов заторохкотіли постріли, і одна куля, влетівши в двері, розтрощила лікарів мушкет. Нападники швидко, наче мавпи, подерлися через частокіл. Сквайр і Ґрей стріляли раз за разом. Троє з нападників упали: один у загороду, а двоє - по той бік. Щоправда, один з них був, мабуть, наляканий, а не поранений, бо відразу ж схопивсь на ноги й зашився між дерев.\nДвоє лежали на землі, один утік, але чотирьом таки пощастило перелізти через частокіл всередину. Решта піратів - сім чи вісім чоловік, що засіли в хащах і мали, очевидячки, по кілька мушкетів,- безугаву обстрілювали блокгауз, не завдаючи нам, однак, ніякої шкоди.\nЧетверо нападників з вереском кинулися до блокгаузу,  підбадьорювані вигуками своїх товаришів з лісу. Ми кілька разів вистрілили в них. Але в поспіху наші стрільці, здається, ні разу не влучили. Умліока четверо піратів збігли на пагорб і насіли иа нас.\n- Бий їх! Бий! - рикнув він громохким голосом.\nТу ж мить другий пірат, ухопивши за цівку Гантерів мушкет, вирвав його і так стусонув Гантера кольбою, що сердега непритомний упав на підлогу. Третій пірат, непомітно оббігши навкруг будівлі, зненацька з'явився у дверях і замахнувся кортиком на лікаря.\n- Надвір, хлопці, на відкриту місцину! Кортики! - загукав капітан.\nЯ схопив з підлоги кортика. Хтось інший, теж хапаючи кортика, різонув мене по пальцях, але я навіть не відчув болю. Я вискочив з дверей на денне світло. Слідом за мною вихопився ще хтось, але хто - я не помітив. Просто перед моїми очима лікар гнав схилом того пірата, що на нього напав; я бачив, як він уловив момент і так угатив його кортиком, що той гепнувся навзнак з чималою раною через усе обличчя.\n- Круг будинку, хлопці, круг будинку! - гукнув капітан; голос його - я помітив це, не зважаючи на загальну метушню, - якось змінився.\nМашинально скорившись наказові, я з кортиком над головою завернув за ріг блокгаузу, де раптом наскочив на Ендерсона. Він голосно вереснув, і кортик його зблиснув на сонці. Я не встиг навіть злякатись, але, ухиляючись від удару, спіткнувся на сипкому піску і покотився сторчголов з пагорба.\nҐрей, що вискочив з блокгаузу слідом за мною, вбив на місці здорованя-боцмана, перш ніж той встиг отямитись після невдалого удару по мені. Другого пірата підстрелили біля бійниці в ту мить, коли він ціляв усередину блокгаузу; тепер він лежав на піску конаючи, пістоль ще курився в його руці. Третього в мене на очах уклав лікар. З чотирьох піратів, які перелізли через паркан, живим лишився тільки один: покинувши кортика на бойовищі, він хапався перелізти назад, аби уникнути неминучої смерті.\n- Стріляйте! Стріляйте з будинку! - гукнув лікар. - А ви, хлопці, швидше під захисток!\nТа на слова його ніхто не зважав, ніхто не стрельнув, і останній з нападників вільно собі переліз через частокіл і сховався, як і всі інші, в лісі. За хвильку нападницький гурт зник і біля блокгаузу лишилося лежати п'ятеро: четверо по цей бік огорожі й один ззовні.\n- Капітана поранено! - сказав містер Трелоні.\n- Пірати втекли? - запитав містер Смоллет.\n- Хто міг, той таки втік,- відповів лікар. - Але п'ятеро з них уже ніколи не зможуть бігати.\n- П'ятеро! - скрикнув капітан. - Ну, це вже краще. Вони втратили п'ятьох, а ми трьох; отже, нас тепер четверо проти дев'яти. Це краще, ніж спочатку, коли нас було семеро проти дев'ятнадцятьох(1).\n1. Насправді піратів на цей час лишилося тільки вісім чоловік, бо матрос, якого містер Трелоні підстрелив на борту шхуни, помер від рани того ж таки вечора. Але ми, звичайно, дізналися про це набагато пізніше. (Прим. Гокінса).\n↑ "Ліллібуллеро" - поширена в Англії XVIII ст. католицька пісня.\n↑ Фонтенуа - селище (на території Бельгії), під яким 1745 р. французи перемогли в битві об'єднане англо-голландсько-австрійське військо на чолі з англійським герцогом Кемберлендським.\nОтримано з https://uk.wikisource.org/w/index.php?title=Острів_скарбів/Частина_IV._Частокіл&oldid=22289


Бюджет Чернігова – 2022: на що влада планує витратити податки містян (Відео) - ЧЕРНИГОВ ЕВРОПЕЙСКИЙ ОБЩЕСТВЕННАЯ ОРГАНИЗАЦИЯ\nБюджет Чернігова – 2022: на що влада планує витратити податки містян (Відео)\nТри з половиною мільярди доходів і стільки ж видатків. У Чернігові на найближчій сесії планують прийняти бюджет міста на наступний рік. Крім основного, за словами екскерівника управління фінансів Чернігівської міської ради Віктора Бистрова, в ньому є ну ду-у-у-же хороша новина для чернігівців і не дуже хороша для «фонтанів і асфальту».\n«Проєкт бюджету міста Чернігова на наступний рік на диво більш збалансований, ніж у минулі роки. Великі зміни стосуються житлово-комунального господарства. Для мешканців міста дуже гарна новина. Це те, що тарифи на теплопостачання не будуть підвищувати. Але держава вважає, що різницю в тарифах підприємствам, які виробляють тепло, повинен компенсувати бюджет. І в проєкті бюджету закладено 200 мільйонів гривень на компенсацію різниці тарифів. Так би ці 200 мільйонів сплачували мешканці міста», – Віктор Бистров, депутат Чернігівської міської ради («Наш край»).\nЗгадані 200 мільйонів забрали від управління житлово-комунального господарства, тобто з асфальту та бруківки. Але на «святе» – на сквери – місто все ж знайшло, звідки взяти.\n«Планується реконструкція скверу імені Попудренка. Заплановано 45 мільйонів гривень. Ми так розуміємо, що ті поховання переноситимуть на кладовище», – Віктор Бистров, депутат Чернігівської міської ради («Наш край»).\nНаскільки доцільно облаштовувати сквер, що перебуває не в такому вже й занедбаному вигляді, залишається під питанням.\n«Розумієте … бюджет за цієї влади … що доцільно, що не доцільно … це великі питання. Але сквер заплановано зробити наступного року», – Віктор Бистров, депутат Чернігівської міської ради («Наш край»).\nТак само заплановано розпочати будівництво школи на Бобровиці, що може перетворитись на довгобуд. Адже зараз виділяють лише 10 мільйонів, хоч загальний бюджет фантастичний.\n«Саме будівництво школи на Бобровиці планують зробити за 400 мільйонів гривень. Але на наступний – 10 мільйонів. Знову ж таки, чи доцільно виділяти 400 мільйонів гривень? Чи є там корупція? Це вже питання до правоохоронних органів», – Віктор Бистров, депутат Чернігівської міської ради («Наш край»).\nТакож серед «об’ємних» проєктів планують ремонтні роботи в спортивній школі на Валу, ремонти та модернізацію туалетів у закладах освіти, термомодернізацію другої міської лікарні, реконструкцію та наповнення музею Чернігова, розширення кладовища «Яцево».\nХоч бюджет і збалансований, проте, за словами Віктора Бистрова, загалом місту та його головному фінансовому документу бракує стратегії. Напрямку, в якому ми рухаємося.\n«Займатися не лише асфальтом чи бруківкою. Вибірково, без системності. А займатись тим, чим буде пишатися наше місто, і люди будуть залишатися тут жити та працювати», – Віктор Бистров, депутат Чернігівської міської ради («Наш край»).\nНаразі міська влада, створюючи сквери та дороги, просто витрачає наші податки, що не потребує менеджерських талантів, а от розвитку в питанні економічного зростання, інвестицій, на жаль, немає.\n«Як у місто може зайти інвестор, якщо всі земельні ділянки виділяються не прозоро, не на аукціоні. Як у місті можуть розвиватися наші невеликі фірми, якщо вони не можуть перемагати на тендерах, якщо тендери розігрують певне коло фірм чи підприємців міста Чернігова або не міста Чернігова. В нас немає економічної активності, в нас немає підтримки місцевого бізнесу», – Віктор Бистров, депутат Чернігівської міської ради («Наш край»).\nТакож наразі в цьому і попередніх бюджетах бракує елементів соціального захисту. В Чернігові немає значних соціальних програм чи, наприклад, тієї ж «карти чернігівця», що давала б містянам можливість заощаджувати та відчувати підтримку міста.\nУПЦ МП подала в суд на Минкульт — хочет отменить внесение изменений в устав церквей\nЧернігівець привіз до Європи модель «Tesla», яку Маск запустив у космос


Конвертувати нг в сг (нанограм в сантиграм)\nнг до сг\nнанограм до сантиграм\nСкільки сантиграм у 1 нанограм?\n1 нанограм [нг] = 0,000 000 1 сантиграм [сг] - Калькулятор вимірювань, який може використовуватися для конвертації нанограм в сантиграм, тощо.\nКонвертувати нанограм в сантиграм (нг в сг):\nЗа допомогою цього калькулятора можна ввести значення, яке потрібно конвертувати, разом з оригінальною одиницею вимірювання; наприклад, '602 нанограм'. При цьому можна використовувати повну назву одиниці або її абревіатуруяк приклад: 'нанограм' або 'нг'. Потім калькулятор визначає категорію одиниці виміру, яку потрібно конвертувати, в даному випадку це 'Маса / Вага'. Після цього він конвертує введене значення у всі відомі йому відповідні одиниці. У отриманому списку ви обов'язково знайдете конверсію, яку ви спочатку шукали. В якості альтернативи, значення, яке потрібно конвертувати, можна ввести наступним чином: '82 нг в сг' або '95 нг до сг' або '23 нанограм -> сантиграм' або '27 нг = сг' або '78 нанограм в сг' або '11 нг в сантиграм' або '7 нанограм до сантиграм'. Для цієї альтернативи калькулятор також відражу визначає в яку одиницю конкретно потрібно конвертувати початкове значення. Незалежно від того, яку з цих можливостей ви використовуєте, він зберігає громіздкий пошук відповідного списку в довгих списках вибору з безліччю категорій та підтримуваних одиниць. Все це калькулятор робить за нас за долю секунди.\nКрім того, калькулятор дозволяє використовувати математичні вирази. В результаті, можна не тільки порахувати числа між собою, наприклад, '(94 * 40) нг'. Але різні одиниці вимірювання можуть бути з'єднані між собою безпосередньо в конверсії. Це може, наприклад, виглядати так: '602 нанограм + 1806 сантиграм' або '81mm x 9cm x 11dm = ? cm^3'. Одиниці виміру, об'єднані таким чином, природно, повинні збігатися і мати сенс у даній комбінації.


HOMO PLANUS — ЛЮДИНА ПЛОСКА | Церковна православна газета\nHOMO PLANUS — ЛЮДИНА ПЛОСКА\nБерезень 28, 2011 № 6 (280) березень 2011, тема номера: церква і сектаАндрій Ткачовvitalik\n“Як правильно поводитися з сектантами? Адже з ними зустрічаєшся майже кожного дня…”\nВідповідає протоієрей Андрій Ткачов:\nНе секрет, що сектантів у нас багато, їх навіть більше, ніж нам здається. Якщо Православна Церква прагне до єдності, то секти, навпаки, — до множинності. Множинність — звичне для них середовище існування й подальшого розмноження. Вони зацікавлені у ситуації, коли сект так багато, що тільки при наявності спеціальних знань з ними можна приблизно розібратися.\nСправа зайшла так далеко, що навіть не всі секти запропонують вам своє розуміння Біблії і свій варіант взаємин з Богом. Деякі будуть пропонувати придбати “ну дуже хороший товар” з “дуже хорошими знижками”, лякатимуть вас кліщами у матраці і глистами в кишечнику. Потім попросять прийти на семінар і привести з собою друга. І, хоча мова піде не про Царство Боже й не про те, що священики нібито вчать поклонятися справам рук людських, а про сковорідки, вітаміни, миючі засоби, все ж за ступенем настійливості та тривоги на душі ви зрозумієте — це секта.\nРаніше сектантами називали тільки протестантів.\nІ правильно робили, оскільки вони розбивають істину на “сектори” і займають свою нішу, відділяючись “від єдності віри” (Іуд. 1: 19). Але сьогодні до поняття “секти” додалися секти тоталітарні, комерційні культи, східні культи і ще, напевно, дещо, що вислизнуло зі списку. У порівнянні з цими новітніми явищами старі знайомі — протестанти — іноді виглядають майже ангельськи. І це теж ускладнює проблему.\nЯк ставитися до сект? Теоретично просте запитання з такою ж простою відповіддю.\nДо сект не можна вступати — раз. Їх не можна боятися — два. З ними не потрібно сперечатися з огляду на вкрай малу користь подібних суперечок. Це — три. Боротися з ними, доводити, чинити опір мало хто здатен. Та й ті, хто можуть, страждають від подібного спілкування.\nНе варто також впадати в ілюзорну благодушність і говорити, що їх потрібно любити. Мовляв, Господь усіх любить, і нам теж треба.\nДля початку повправляйтесь у покаянні і набудьте твердих знань основ Православної віри. Вчитися ж любити слід починати не з ворогів віри, а з рідних, з товаришів по службі та з братів і сестер по парафії. На них припадає левова частка нашого роздратування, осудження, пліток, зловтіхи й подібного. Прикриватися величними словами про любов до всіх негоже. Любляча усіх людина подібна до подвижника, який любить навіть паразитів, що ссуть кров з його незагоєної рани, і злодіїв, які виносять речі з його келії. Навряд чи ми навіть розуміємо, що означає “любити всіх”. А розуміти потрібно. Духовні механізми слід осягати хоча б для того, щоб не цитувати Євангеліє всує.\nНайкраще лікування — це профілактика. Найкращий захист — це поінформованість. Хто поінформований, той озброєний. Священикам на парафіях варто не лише навчати паству основам віри, а й інформувати про нові загрози, що з’явилися у безпосередній близькості до парафії.\nЦерковне учительство — так називається наша зброя. Проповідь, бесіда, умовляння, заклик, застереження, пояснення — ось з чого складається ця зброя, якщо подумки розібрати її на частини.\nСлід також розуміти, що сектантство — це не тільки приналежність до однієї із сект. Спочатку, ще до потрапляння у секту, має бути в душі, в характері людини певна схильність до сектантства. Схильність ця полягає у бажанні потрапити до вузького кола “обраних і посвячених”. Ще — у невмінні та небажанні помічати хоч щось добре у тих, хто не належить до “вузького кола обраних”. Ще — бажання навчати, те ж “любоначаліє” з молитви Єфрема Сиріна. Обов’язково — пристрасть осуджувати всіх і вся. Без осуду сектант — не сектант. Свою “посвяченість” він має споглядати на тлі “нік-чемних профанів”.\nСектант за характером глухий до голосу розуму, до вдумливих запитань. Він або проповідує “своє” (яке у нього вічно одне й те ж, як заїжджена платівка), або затикає вуха і тікає від співрозмовника. Нормально спілкуватися, без переконань і беззастережного підпорядкування, він не вміє. Православні християни теж не позбавлені “психологічної бацили сектантства”. І коли ми бачимо, що Істина проповідується або захищається неналежним чином, то на душі стає сумно. Сумно і тривожно.\nЯ дуже давно дійшов думки і вже дуже часто її повторював, а саме — що загроза опинитися у секті тим більша, чим менш культурна людина. Культурна не в сенсі сякання у носовичок і поступання дамі місцем, а в сенсі кількості прочитаних книг, уміння думати і розбиратися в явищах життя. Чим більше хороших книг прочитала людина, чим серйознішу музику вона слухає, чим більш глибокодумна фільмографія їй знайома, тим менше шансів перетворити її на розповсюджувача сектантських листівок вулицями міста.\nІнакше людина стає плоскою. Цього не видно тільки сліпому.\nІ плоска людина без думок, без ідеалів, без високих цілей, з одними рефлексами й інстинктами, неминуче буде вловлена якщо не в одні, то в інші сіті. Людину потрібно змінити у кращий бік заради її ж безпеки. І це є кращим контрзаходом проти подальшого зростання сектантства.\n← Японська Православна Церква просить молитов про приборкання стихії\tУ пошуках чуда →\nЛіміт часу вичерпаний. Будь-ласка, перезавантажте CAPTCHA. × п'ять = сорок\nЛіміт часу вичерпаний. Будь-ласка, перезавантажте CAPTCHA. 9 + = 14


В Україні хочуть запровадити співоплату за медичні послуги - що зміниться\nБезкоштовна медицина лише на папері: за хороших лікарів доведеться доплатити, проєкт закону\nВ Україні хочуть запровадити співоплату за медичні послуги\nВ Верховній Раді України вже займаються розробко такого законопроєкту, передає газета «На пенсії». Суть ініціативи полягає в тому, що вартість деяких медичних послуг сплачувалися навпіл – і державою, і пацієнтом.\nСправа в тому, що, за даними експертів, в українській медицині за рік загальна сума «неофіційних платежів» складає приблизно 95 мільярдів гривень. Тож, таким законопроєктом про спільну оплату представники влади сподіваються вивести ті кошти «з тіні». Звичайно, ті послуги, які є в переліку Програми медичних гарантій, залишаться й надалі безкоштовними для громадян. Однак за інші доведеться доплатити: наприклад, якщо пацієнт бажає лікуватися саме в конкретного відомого лікаря.\nНа сьогодні, якщо в пацієнта є якісь окремі побажання, то він буде домовлятися в лікарні за хабар. Однак, якщо запровадять співоплату, то держава сплатить послуги за Програмою медичних гарантій, а пацієнт зможе заплатити легально за додаткові послуги. Варто зазначити, що спроба запровадити подібну модель була вже в 2017 році, проте вартість послуг виявилася дуже високою. Наразі, якщо врахувати інфляцію, то коштувати все може дійсно чимало.\nПри цьому стосуватися така система зі співоплатою буде не тільки приватні лікарні, але й державні медичні заклади. Зазначається, що нерідко «державники» медичної сфери скаржаться, що Національна служба здоров’я недодає їм коштів. Якщо ж буде співоплата, то лікарі зможуть легально покрити це вже за рахунок пацієнтів та додаткових послуг. Що стосується пацієнтів, то в них залишиться вибір: або користуватися послугами, згідно з Програмою медичних гарантій, або ж доплачувати чималі кошти за додаткові послуги в медзакладах.\nНагадаємо, раніше портал Стіна писав про те, що соціологи провели опитування серед польських підприємців. Тепер спеціалісти пояснили, чи стали в Польщі через пандемію менше наймати на роботу українців.\nТеги: лікарі , медицина , законопроєкт


Проблемне навчання в системі інноваційних методик на уроках математики у початковій школі\nГоловна Реферати українською Педагогіка Проблемне навчання в системі інноваційних методик на уроках математики у початковій школі\nОсвіта в ХХІ столітті стає пріоритетом у будь-якому суспільстві, в будь-якій державі. Процес навчання потребує напруженої розумової роботи учня та його власної активної участі у цьому процесі. Пояснення й демонстрація самі по собі ніколи не дадуть справжніх стійких знань. Цього можна досягти тільки за допомогою активного навчання. “Інноваційність узагалі має стати визначальним аспектом розвитку суспільства. Не стабільність, а інноваційність” [5: 1].\nТрадиційним у навчанні, в розумінні багатьох є те, що давно і добре відоме й засвоєне. Що не викликає питань щодо порядку організації й проведення. Про що не можна прочитати у класичні педагогічній літературі. Те, що складає основу навчальних програм у педагогічних вищих навчальних закладах. Але педагогічний розум педагога підштовхує його до необхідності аналізу традиційних підходів і пошуку нових, альтернативних форм і методів навчання з метою підвищення його ефективності. На основі результатів таких пошуків педагог виходить на рівень інноваційного навчання.\n“Інноваційне навчання – альтернатива традиційному навчанню. Навчання, спрямоване на розвиток здібностей учнів до спільної діяльності в нових, можливо безпрецедентних ситуаціях” [7: 86]. Зважаючи на це, в процесі своїх пошуків, ми зосередились на тому, що інноваційне навчання– це система, в якій :\nнавчальний процес є цілісною взаємодією двох рівноправних її учасників – вчителя та його учня;\nосновною метою є розвиток особистості та різноманітних форм мислення кожного учня;\nпозиція вчителя орієнтована на особистість учня; переважають організаційні та стимулюючі функції;\nосновними формами навчання є групова та індивідуальна, що ґрунтується на довірі до дитини; переконанні у здатності відповідати за себе, на стимуляції почуття гідності й самоповаги [7: 87].\nЦілком очевидно, що досягнути вищезазначених цілей можливо лише через особистісно-орієнтовані технології, бо навчання, орієнтоване на середнього учня, на засвоєння і відтворення знань, умінь і навичок не може відповідати ситуації, яка склалась.\nВраховуючи цю особливість, ми вважаємо, що одним з можливих шляхів досягнення нашої мети є проблемне навчання.\nУ педагогіці ідея проблемності в навчанні не нова, хоча сам термін „проблемне навчання” порівняно новий.\nПроцес мислення нерозривно пов’язаний з почуттям сумніву. Ще Декарт показав нерозривний зв’язок почуттів сумніву з мисленням, стверджуючи, що оскільки суб’єкт сумнівається – значить мислить [4: 24]. Почуття сумніву в учнів з’являється в тому випадку, коли зроблено певне припущення, але не вистачає деяких знань чи, можливо, це суперечить тому, що знає дитина. Тоді сумнів спонукає до перевірки висунутих припущень, пошуку доказів, правильних відповідей на питання, які виникли. Таким чином, здоровий, розумний сумнів є однією з необхідних умов обов’язкового пошуку істини. В.О.Сухомлинський наголошував, що думка в учня працюватиме, якщо в нього виникає здивування: „чому саме так?” Тому урок треба будувати так, щоб учні могли мислити. Це надає процесу учіння жвавості, розвиває мислення, зумовлює інтерес до навчання, а успішне з’ясування проблемного питання сприяє міцності й усвідомленості знань. Важливою є думка А.А.Вербицького, який вважає, що „мислення пов’язане не з минулим знанням, хоча на нього і опирається, а з майбутнім, з невідомими ще ситуаціями сприйняття і дій, не з задачами, виконаними за зразком, а з проблемами, що не мають для розв’язку відомого алгоритму” [1: 13]. Таким чином, навчально-виховний процес – це певна модель процесів реальної дійсності, яка дає можливість пізнати цю дійсність в аудиторних умовах. Пізнання набуває форми навчання, спеціально організованого для того, щоб на понятійному рівні і за короткий термін засвоїти „основи наук”, закономірності природи і суспільства.\nНавіть в звичній ситуації людина користується продуктами минулого досвіду кожен раз по іншому, видозмінюючи його в тому чи іншому відношенні.\nРеферат на тему: Проблемне навчання в системі інноваційних методик на уроках математики у початковій школі


Здоров’я підлітка: вегетосудинна дистонія\nЗдоров’я підлітка: вегетосудинна дистонія\nПро те, що таке вегетосудинна дистонія. ви вже познайомилися в статті «Що таке ВСД?». а от як вона впливає на здоров’я підлітків . ми зараз і розглянемо.\nВегетосудинна дистонія у підлітків. як правило, починається під час статевого дозрівання, коли під впливом статевих гормонів змінюється робота всіх систем організму. Виникає дисбаланс: кровоносні судини «дорослішають» повільніше, ніж серце і управління діяльністю серця і судин перебудовується не відразу.\nКрім фізіологічних змін у підлітків підвищується емоційне навантаження. Кожен з нас вже дорослих може згадати, що саме в цей період відбувається самоствердження особистості. Починається, ой, який не простий, так званий, перехідний період, що впливає на здоров’я підлітків.\nЗа статистикою у кожного восьмого підлітка з’являється комплекс симптомів, який лікарі відносять до вегетосудинної дистонії. Підлітку здається, що його не розуміють батьки, «чіпляються» вчителя, невдоволення власною зовнішністю і т.д. Що виникає психічна напруга заважає мозку нормально координувати діяльність вегетативної нервової системи, яка безпосередньо керує роботою серця.\nСаме в цей період підліток може відчувати слабкість, запаморочення, непритомність, неприємні відчуття в області серця, головні болі, відчуття нестачі повітря, посилене серцебиття, підвищену пітливість. Іноді це супроводжується нудотою, болями в животі, розлад стільця і прискореним сечовипусканням.\nВегетосудинна дистонія у підлітків розвивається по ряду причин: спадковість, несприятливий перебіг вагітності у матері, патологія пологів, вади розвитку центральної нервової системи і залоз внутрішньої секреції, травми черепа, часті інфекційні захворювання.\nЮнакам діагноз « вегетосудинна дистонія »Ставлять частіше, ніж дівчатам. У пубертатний період (час статевого дозрівання) чоловічий організм розвивається особливо інтенсивно і це головна причина виникнення порушень серцево — судинної системи у юнаків. До того ж багато з них в цей період захоплюються спортом і надто інтенсивними тренуваннями перевантажують серце. У цьому віці досить часто виникає інтерес до алкоголю, сигаретам і наркотикам, що надає велике навантаження на серце і, відповідно, негативно впливає на здоров’я підлітків .\nНайбільш важливий показник роботи серцево — судинної системи — артеріальний тиск. Має значення і частота серцевих скорочень. Щоб об’єктивно оцінити стан підлітка, треба знати показники пульсу та артеріального тиску.\nДо 12 — 14 років частота пульсу встановлюється на рівні 70 — 80 ударів на хвилину. Цікаво, що чим менше вік, тим частіше б’ється серце, наприклад, у новонароджених цей показник — 140 ударів на хвилину, в 5 років — 100.\nВиміряти пульс легко. Треба накласти свої пальці на артерію з долонної сторони зап’ястя, порахувати кількість биття за 15 секунд (стежимо за секундною стрілкою!), А потім множимо це число на 4.\nУ здорових дітей рівень тиску не постійний, вранці вище, ніж вдень або ввечері. До 14 років тиск підлітків досягає «дорослого» рівня — 120/80 одиниць, тоді як народжується дитина з тиском 80/50 мм рт. ст. і тільки до першого року життя воно піднімається до 100/60.\nВ основному порушення в роботі серцево — судинної системи з віком проходять без сліду, як кажуть, «переростає», але, на жаль, не завжди. Чекати, коли організм впорається сам, не варто, тим більше, що в середньому майже у 30% підлітків вегетосудинна дистонія залишається на все життя. Небезпека представляє не тільки те, що вона заважає повноцінно жити, але й збільшує ймовірність розвитку важких хвороб серця і кровоносних судин.\nДистонія може пройти без ліків, але батьки повинні допомогти дитині подолати цей стан без наслідків. В першу чергу налагодити здоровий спосіб життя: не допускати фізичного і психічного перевтоми, але при цьому більше рухливих ігор на свіжому повітрі, а не вдома за комп’ютером, стежити, щоб дитина лягала спати не опівночі, і дати йому можливість спати скільки хоче.\nПрактично у всіх дітей з діагнозом « вегетосудинна дистонія »Існує психотравматическим фактор. Приводів для переживань у підлітка вистачає і в школі, і вдома. Постарайтеся стати другом своїй дитині, щоб він сам розповідав про те, що його турбує, допомагати знаходити вихід із ситуацій, які для нього в цей час стають вселенської проблемою.\nПам’ятайте, що саме на цей період за статистикою припадає велика кількість суїцидів. Сьогодні на 100 тис. Молодих людей у віці 15-19 років припадає майже 20 випадків суїциду, що перевищує світовий показник в 2,7 рази.\nЦікавтеся справами своїх дітей, підтримуйте бесіду, не йдіть від неї загальними фразами, що «все обійдеться» або «все не так погано». Цікавитися про його справи слід без тиску, і більше розповідати саме про себе, свою роботу, проблеми. Тоді підліток побачить, що його думка комусь важливо, і він відчує свою значимість.\nПри вегетосудинної дистонії, та й взагалі для зростаючого організму і здоров’я підлітків, які не менш важливе значення має харчування. Корисні продукти, багаті солями калію: капуста, картопля, буряк, помідори, петрушка, кріп, чорнослив, родзинки, абрикоси. Тваринні жири треба замінити рослинними, такими, як соняшникова, кукурудзяна або оливкова олія.\nЯк уже сказано, вегетосудинна дистонія характеризується «стрибками» тиску і треба знати, які продукти рекомендуються до вживання в тому, чи іншому випадку.\nЗдоров’я підлітків підтримають цілющі трави.\nПри підвищеному тиску можна пропити курс заспокійливих рослин, таких, як валеріана, півонія, пустирник. Хороший ефект дають морквяний сік, буряк, кріп, м’ята.\nПідліткам з ВСД корисні лікувальні ванни для підвищення тонусу судин — кисневі, перлинні, хлоридно — натрієві, радонові, а в домашніх умовах можливий прийом теплих ванн з хвоєю або морською сіллю.\nХороші результати дає ароматерапія. Допомагають ефірні масла меліси, м’яти, евкаліпта, хвої, лимона.\nHVP (Ейч Ві ПІ) надійний засіб проти неспокою, стресів і безсоння. Містить екстракт лікарських рослин: хмелю, валеріани і страстоцвета.\nІ ще. Відрізнити вегетосудинну дистонію від більш важких захворювань серця і судин може тільки фахівець, тому не забудьте показати підлітка лікаря для всебічного обстеження. Здоров’я підлітків найважливіша турбота батьків.\n« Прикраси для торта з мастики. Інструменти і Способи приготування\nСучасні технології дозволять створювати справжні шедеври … »


Український фондовий ринок. Українська біржа та інвестиції в цінні папери - Part 3\nКарлсберг Україна – дивіденди за 2017 рік\n30.03.2018 ЕмітентиSLAV, дивідендиSerhiy Matviyenko\nПРаТ “Карлсберг Україна” (SLAV) у 2018 році виплатить дивіденди в розмірі 1,61 грн. на акцію (на загальну суму 1,6 млрд. гривень). Саме про такий пункт йдеться у повідомленні про збори для акціонерів, які відбудуться 24 квітня 2018 року. При цьому сума дивідендів буде вища за прибуток в 2017 році, який становив понад 1 млрд. грн. (нерозподілений прибуток на даний момент становить 1,859 млрд. грн.).\nЦікаво відмітити, що ПРаТ “Карлсберг Україна” виплачує дивіденди на брокерський рахунок без попередньої заяви на виплату дивідендів. Це дуже зручно, так як не потрібно слідкувати за новинами та листами, щоб не пропустити виплату, так як дивіденди виплачуються автоматично.\nЖаль, що я лише маю 300 акцій цього підприємства. І надіюсь, що по акціям SLAV не буде такого ганебного явища, як Squeeze out, і головний акціонер виявиться порядним. Так що поки що пийте пиво на здоров’я.


← Як стати качком?\nЯк стати відомим? →\nБути особистістю — це невід’ємна умова успіху в сучасно світі. Оскільки домагатися успіху зараз можуть сильні, цікаві, творчі та харизматичні люди. Як виробити в собі ці якості? Як стати особистістю? Давайте поговоримо про це.\nУ психології, а особливо вітчизняної є величезна кількість визначень поняття «особистість». Поняття терміна «особистість» тим не менше завжди пов’язують із соціальним аспектом. Вважається, що особистістю не можна стати поза соціумом. Візьмемо найбільш підходяще, на наш погляд, визначення особистості. Отже, це сукупність психологічних особливостей людини, які характеризують його ставлення до себе, суспільства та світу. Можна ще додати, що в структуру особистості часто включають характер, темперамент і здібності. Але на побутовому рівні часто ми вважаємо особистостями не всіх, а особливо видатних індивідів. Як ними стати?\nСила характеру завжди пов’язана з подоланням людиною своїх слабкостей. Саме коли людина долає дані йому генетикою фізіологічні характеристики, він стає сильнішою. Згадайте історії спортсменів або простих людей, що отримали серйозні травми, але подолали біль і відновили своє життя.\nВзагалі-то, як вже говорилося, кожна людина індивідуальна від природи. У всіх свої особливості, генетика робить нас різними. Але оскільки на людей постійно впливає соціум, то виробляється конформне поведінку. Ми купуємо однаковий одяг, дивимося однакові фільми, читаємо одні й ті ж книги і журнали, навіть ведемо себе однаково. Для прояву своєї індивідуальності необхідно просто вивчати себе, аналізувати свої сильні і слабкі сторони. Якщо є музичний талант, то краще розвиватися в музиці, ніж намагатися стати топ-моделлю.\nУ світлі цього прикладу перейдемо до питання: «Як стати творчою особистістю?». Звичайно, здібності закладаються природою, але багато талановитих люди кажуть, що без копіткої праці в обраному напрямку талант нікчемний. Пробуйте різні методики для розвитку необхідних навичок. Є, наприклад, методи розвитку уяви.\nНапевно, складніше відповісти на питання: «Як стати харизматичною особистістю?». Адже харизма — це аналог таланту тільки в сфері вміння вести людей за собою. Це щось містичне, ірраціональне, не піддається розрахунку. Можливо, коли-небудь учені знайдуть код харизми. Швидше за все, він криється в певних структурах психіки. Можна тільки порадити тренуватися в області переконання людей і розвивати в собі такі цінні рідкісні якості характеру. Адже дефіцитний ресурс завжди цінується. І це стосується не тільки матеріальних цінностей.


Поштовий індекс Укрпошти за вашою адресою = 19231 індекс Сабадаш, Жашківський район, Черкаська область, Україна.\nПоштові індекси Києва, поштовий індекс Сабадаш і поштові індекси більшості інших міст України можна знайти прямо для конкретного будинку. Тобто у нас представлені поштові індекси областей, поштові індекси районів, поштові індекси міст, поштові індекси вулиць, поштові індекси будинків.\nТут представлена найбільш повна і точна база поштових індексів України, в тому числі і індекс Сабадаш. Інформація про поштові індекси України представлена на основі останніх версій бази поштових індексів Укрпошти та Класифікатора адрес по Україні. Ви можете скористатися як пошуком індексу за адресою або адреси за індексом, так і ієрархічним рубрикатором України, щоб знайти необхідний індекс поштової адреси.\nЗміни поштових індексів відбуваються регулярно. Хочемо зауважити, що на відміну від інших сайтів з базами поштових індексів у нас представлений тільки реально діючі індекси, немає застарілої інформації, і ви можете бути абсолютно впевнені, що знайдена на нашому сайті Сабадаш індекс буде точно чинним і відповідати обраній адресі.\nІндекс Сабадаш — це номер 19231 поштового відділення, яке відповідає за декілька вулиць або цілий район.


Ештон три години зустрічається з Януковичем, його прес-служба мовчить | Факти\nФакти / Україна / Політика / Ештон три години зустрічається з Януковичем, його прес-служба мовчить/ Лютий, 05 , 2014 в 15:16\nЕштон три години зустрічається з Януковичем, його прес-служба мовчить\nЛідери української опозиції вже бачилися з Ештон напередодні пізно ввечері і ще раз зустрінуться після її спілкування з президентом Януковичем, яке розпочалося о 12:00 середи\nЛідери опозиційних фракцій у парламенті Арсеній Яценюк, Віталій Кличко та Олег Тягнибок у середу, 5 лютого, проведуть ще одну зустріч з верховним представником Євросоюзу з питань закордонних справ і політики безпеки Кетрін Ештон.\nПро це сторони домовилися на зустрічі, яка відбулася напередодні пізно ввечері у вівторок.\nНа цьому засіданні опозиція “поінформувала представника ЄС про ситуацію в Україні, зокрема про хід переговорів щодо врегулювання соціально-політичної кризи”, повідомила прес-служба партії “Батьківщина”.\nЕштон сьогодні має провести зустріч з президентом України Віктором Януковичем. Потім, як повідомлялося вище, вона знову зустрітися з Яценюком, Кличком та Тягнибоком. Таким чином, глава європейської дипломатії приділить більше часу представникам опозиції, ніж офіційній українській владі.\n“Ештон зараз зустрічається з українським президентом Януковичем”, – написала офіційний представник баронеси Мая Косьянчич на своїй сторінці у Twitter, повідомляє ZN.UA.\nЯк випливає з часу появи повідомлення, зустріч почалася близько 12:00 за Києвом.\nВодночас, жодної офіційної інформації про зустрічі від прес-служби президента України досі не оприлюднено.\nНагадаємо, що Кетрін Ештон приїжджала в Київ минулого тижня, 29 січня, з метою підтримки пошуку політичного вирішення нинішньої кризи в Україні. Глава європейської дипломатії проводила зустрічі з українськими політиками – опозицією і президентом.\nОпубліковано Лютий, 05 , 2014 в 15:16


НААУ перевірить стан сплати адвокатських внесків та ініціює санкції для боржників | ЮРЛІГА\n22 березня 2021, 12:15\nРада адвокатів України ухвалила рішення, яке передбачає посилення дисципліни в оплаті внесків на забезпечення адвокатського самоврядування. Відповідне повідомлення з'явилось на сайті НААУ.\nРАУ вирішила до кінця квітня опублікувати списки адвокатів-боржників по оплаті внесків, для звірки даних між НААУ та РАР (відмітки про сплату внесків). Проте, оскільки визначений Положенням про внески термін для оплати внесків за поточний рік сплив 31 січня, підстави для притягнення боржників до дисциплінарної відповідальності уже виникли. В зв'язку з цим РАУ ініціює відповідні санкції до адвокатів, які не виконують рішення органів адвокатського самоврядування.\nТакож зазначається, що в 2021 році НААУ звільнила від сплати 30% внеску 655 адвокатів , які мають статус людей з інвалідністю І та ІІ груп, ліквідаторів аварії на ЧАЕС І та ІІ категорій, учасників бойових дій на території інших країн та учасників АТО, переселенців.\nВ НААУ нагадали, що розмір щорічного внеску адвоката на забезпечення реалізації адвокатського самоврядування в 2021 році складає 2270 грн.\nГоловна / Новини / НААУ перевірить стан сплати адвокатських внесків та ініціює санкції для боржників /


✅Евріпід «Медея» - аналіз\n✅Евріпід «Медея» – аналіз\nОдна з найбільш чудових трагедій Евріпіда – «Медея», була поставлена на афінській сцені в 431 р. Спробуємо провести її аналіз. Сюжетом цієї драми Евріпіда послужив міф про аргонавтів. Чародійка Медея – дочка колхідського царя, внучка Сонця, що покохала Ясона, одного з аргонавтів, які приїхали до Колхіди за золотим руном.\nЗаради коханої людини вона:\nдопомогла йому викрасти у батька золоте руно;\nприїхала разом з ним до Греції.\nДо свого жаху, Медея дізнається, що Ясон хоче кинути її і одружитися на царівні, спадкоємиці коринфського престолу. Їй це особливо важко, тому що вона «варварка», живе на чужині, де немає ні рідних, ні друзів.\nМедею обурюють спритні софістичні доводи чоловіка, який намагається переконати її, що в шлюб з царівною він вступає заради їхніх маленьких синів, які будуть царевичами, спадкоємцями царства. Ображена у своєму почутті Медея розуміє, що рушійною силою вчинків чоловіка є прагнення до багатства, до влади.\nМедея хоче помститися Ясону,що безжально розбив її життя, і губить і суперницю, посилаючи їй зі своїми дітьми отруєний наряд.\nВона вирішує вбити і дітей, заради майбутнього щастя яких, за словами Ясона, він вступає в новий шлюб.\nМедея, зневажаючи мораль, йде на злочин, вважаючи, що людина може чинити так, як йому диктують його особисті прагнення, пристрасті. У трагедії Евріпіда це – відображення софістичної теорії про те, що «людина є міра всіх речей».\nЯк глибокий психолог Евріпід не міг не показати бурю терзань в душі Медеї, яка задумала вбити дітей.\nЯк завжди він не тільки зображує пристрасті, але проводить їх глибокий аналіз. У Медеї борються два почуття: ревнощі і любов до дітей, пристрасть і почуття обов’язку перед дітьми.\nРевнощі підказують їй рішення – вбити дітей і цим помститися чоловікові, любов до дітей змушує її відкинути жахливе рішення і прийняти інший план – бігти з Коринфа разом з дітьми. Ця болісна боротьба між обов’язком і пристрастю, з великою майстерністю зображена Евріпідом – кульмінаційна точка всього хору трагедії. Медея пестить дітей. Вона вирішила залишити їм життя і піти у вигнання:\nЯ буду дні тягнути. І ніколи вже,\nЗмінний життя иною, вам мене,\nЯка носила вас, не бачити…\nОчима цими. На жаль! На жаль! Навіщо\nВи на мене дивитеся і смієтеся\nОстаннім, вашим сміхом?\nАле цими нібито мимоволі вирвалися словами «останнім сміхом» Евріпід дає натяк, що в тайниках душі Медеї дозріло інше, страшне рішення – вбити дітей. Однак Медея, розчулена їх видом, намагається переконати себе відмовитися від моторошної наміри, продиктованої божевільними ревнощами, але ревнощі і ображена гордість беруть гору над материнським почуттям. А через хвилину перед нами знову мати, яка сама себе переконує відкинути свій задум. І тут же згубна думка про необхідність помститися чоловікові, знову буря ревнощів і остаточне рішення вбити дітей…\n…Так клянусь ж\nАїдом я і всією піддонною силою,\nЩо не бачити ворогам моїх дітей,\nПокинутих Медеєю на глумління…\nНещасна Медея востаннє пестить своїх дітей, але розуміє, що вбивство невідворотно:\n…Про солодкі обійми,\nЩока така ніжна, і вуст\nВідрадне дихання… Ідіть…\nШвидше йдіть… Сили немає\nДивитися на вас… розчавлена я мукою…\nНа що дерзаю, бачу… Тільки гнів\nСильніше мене й нема для роду смертних\nЛютішай і старанніше ката\nЕвріпід розкриває душу людини, понівеченої внутрішньою боротьбою між обов’язком і пристрастю. Аналізуючи без прикрас цей трагічний конфлікт, великий драматург показує в «Медеї», як пристрасть здатна взяти верх над родинними прихильностями, руйнуючи тим самим людську особистість.\n✅Евріпід «Медея» – аналіз Посилання на основну публікацію\nОбраз Ассоль в повісті «Червоні вітрила»\nЯнуш в оповіданні “В поганому товаристві”


ТОВ СУМИАГРОЕНЕРГО — Код ЄДРПОУ 31012896\nТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СУМИАГРОЕНЕРГО\nПРИХОДЬКО ОЛЕГ БОРИСОВИЧ\nАдреса: 42521, ВУЛ.ЛЕНІНА, БУД.1, С.КАПУСТИНЦІ, ЛИПОВОДОЛИНСЬКИЙ РАЙОН, СУМСЬКА ОБЛАСТЬ, УКРАЇНА\nУчасники та бенефіціари 31012896\nДОЧІРНЄ ПІДПРИЄМСТВО ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СУМИОБЛЕНЕРГО"\nКод ЄДРПОУ засновника: 30497384\nАдреса засновника: 40003, В.КОРОТЧЕНКА, 7, СУМИ, СУМСЬКА, УКРАЇНА\nАдреса засновника: 22212, , ПОДІЛЬКИ, ЛИПОВОДОЛИНСЬКИЙ, СУМСЬКА, УКРАЇНА\nПОПОВИЧ НІНА МИКОЛАЇВНА\nАдреса засновника: 11112, , КАПУСТИНЦІ, ЛИПОВОДОЛИНСЬКИЙ, СУМСЬКА, УКРАЇНА\nІндивідуальний податковий номер (анульовано): 310128918092\nДата анулювання реєстрації платника ПДВ: 23.01.2004\n02.03.2001 Змінився розмір статутного капіталу 11 800 грн.\n02.03.2001 Змінилася адреса СУМСЬКА ОБЛ., ЛИПОВОДОЛИНСЬКИЙ Р-Н, С.КАПУСТИНЦІ ВУЛ. ЛЕНІНА БУД. 1\nІнформація про компанію " СУМИАГРОЕНЕРГО"\nОтримайте повноцінне досьє про підприємство " СУМИАГРОЕНЕРГО". Повноцінне досьє про підприємство допоможе бухгалтеру в прийняттi рішення, співпрацювати з партнером або краще відмовитися. Ці подробиці зберігаються у відкритому реєстрі. Такий набiр даних отримують завдяки ІПН компанії 31012896.\nДані про компанію " СУМИАГРОЕНЕРГО"\nЗа кодом компанії, що називається ЄДРПОУ, можна дізнатися, в якому місці знаходиться ця компанія - для " СУМИАГРОЕНЕРГО" це , в нашому довіднику на літеру Т. Юридична адреса компанії 42521, ВУЛ.ЛЕНІНА, БУД.1, С.КАПУСТИНЦІ, ЛИПОВОДОЛИНСЬКИЙ РАЙОН, СУМСЬКА ОБЛАСТЬ, УКРАЇНА, а також більш докладне досьє можна дізнатися в повній версії нашої системи. За кодом підприємства на сайті містяться дані про фаундерів і тих, хто має право підпису, прізвища, імена та по батькові цих людей. Ключові особи цієї компанії - підписант Приходько Олег Борисович, керівник Приходько Олег Борисович, а також засновники ДОЧІРНЄ ПІДПРИЄМСТВО ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СУМИОБЛЕНЕРГО", Глух Вадим Петрович, Попович Ніна Миколаївна. У повній версії сервісу доступні судові рішення по цій компанії, дані з податкового реєстру і статутний капітал компанії. Форма власності компанії – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ Дивіться інші компанії в або в каталозі на букву Т


доходи Archives - СТИК\nКоломия перевиконала план по доходам бюджету\nПід час пленарному засідання Коломийської міської ради про виконання міського бюджету за 2017 рік доповідала начальник фінансового управління Ганна Бакай. За її словами, до бюджету Коломиї за 2017 р. надійшло 216 млн грн власних доходів, що на понад 6 млн більше проти уточненого плану. Коломиї вдалося повністю профінансувати видаткову частину, і на 1 січня заборгованості не було. Використання коштів резервного фонду в основному було спрямовано на матеріальну допомогу коломиянам від стихійного лиха. Також депутати проголосували зміни до бюджету на 2018 рік, які відбулися за рахунок вільного залишку 6 млн 900 тис. грн і перехідних залишків по спеціальному фонду (тобто бюджету розвитку) 91 тис. грн, залишків коштів фонду охорони навколишнього середовища. Також із обласного бюджету от\nТільки 44% прикарпатців отримують доходи за рахунок офіційної зайнятості (статистика)\nЗ метою комплексного дослідження рівня матеріального добробуту населення на постійній основі проводиться обстеження умов життя домогосподарств. За отриманими даними, середньомісячні загальні доходи пересічного домогосподарства нашого краю у 2016 році становили 7264 грн, що на чверть більше, ніж у попередньому році. Рівень середньомісячних еквівалентних загальних доходів одного прикарпатця у 2,2 раза перевищив середньомісячний розмір прожиткового мінімуму. Упродовж останніх п’яти років спостерігається тенденція щодо зменшення частки населення області із середньодушовими еквівалентними доходами на місяць нижче прожиткового мінімуму – з 12,9% у 2012 році до 0,8% у 2016 році. При цьому середньорічний розмір прожиткового мінімуму зріс на 33,2%, інформує головне управління статистики. Ос\nУправління статистики провело опитування мешканців Прикарпаття, щодо першочергових напрямів спрямування можливих додаткових коштів. Результати опитування свідчать, що при значному збільшенні доходів більшість родин Прикарпаття спрямували б їх в першу чергу на лікування (57,9%), покращення харчування (48,2%), придбання одягу і взуття (46,2%), купівлю побутової техніки (44,4%) та відпочинок (38,8%). Кожна п’ята родина направила б зайві кошти на поліпшення своїх житлових умов чи освіту, кожна дев’ята – на купівлю автомобіля. За можливості, кожне двадцяте домогосподарство спрямувало б надлишок коштів на накопичення, кожне п’ятнадцяте – на розвиток підприємництва. В цілому по Україні пріоритетними напрямами використання додаткових доходів були: відпочинок та лікування, покращення житла та\nКожен українець може онлайн дізнатися про свої доходи\nГромадяни України зможуть отримати інформацію про свої офіційні доходи через сервіс iGov. Про це написав один з організаторів Порталу державних послуг Дмитро Дубілет у соцмережі. “Оголошуємо про запуск нової послуги на iGov, яка працює у всій країні, у всіх регіонах. Послуга масова і має попит. Отже, ми пройшли складну інтеграцію з реєстрами і сервісами податкової служби, і тепер кожен громадянин України може в кілька кліків отримати інформацію про свої офіційні доходи”, – заявив Дубілет. За його словами, послуга є безкоштовною. Щоб скористатися сервісом, знадобиться електронний персональний підпис. Після цього слід заповнити просту форму, вибрати термін, за який потрібні дані, і чекати, коли на пошту прийде документ – від 10 хвилин до 1-2 днів. Поки що відповідь можна отримати\nДПІ у м. Івано-Франківську нагадує, якщо отримано фізичною особою у 2016 році дохід від надання в оренду легкового автомобіля іншій фізичній особі, яка не зареєстрована як самозайнята особа, тобто не є суб’єктом підприємницької діяльності або особою, яка не займається незалежною професійною діяльністю, така особа повинна надати до державної податкової інспекції за місцем своєї податкової адреси Податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік у термін не пізніше 3 травня 2017 року. А от останнім днем сплати нарахованих самостійно фізичною особою податкових зобов’язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору буде 31 липня 2017 року.\nПрикарпатці сплатили до зведеного бюджету більше 207 мільйонів гривень податку на доходи фізичних осіб\nЯк повідомили у відділі податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Івано-Франківській області, за січень 2017 року до зведеного бюджету Івано-Франківщини надійшло 207,4 млн. грн. податку на доходи фізичних осіб. Це на 79 млн. грн. більше у порівнянні з відповідним періодом 2016 року. За словами податківців, податок на доходи фізичних осіб є основним джерелом наповнення місцевих бюджетів, його питома вага в загальних надходженнях становить 57 відсотків. Так, за січень 2017 року місцеві бюджети отримали 153,6 млн. грн. цього податку. До державного бюджету надходження склали 53,8 млн.грн. Нагадаємо, з 1 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні&raq


Американці виграли Кубок Девіса - Спорт - TCH.ua\nАмериканці виграли Кубок Девіса\nСпорт 2 грудня 2007, 11:46\nДля завоювання престижного тенісного трофею американцям вистачило трьох матчів, які вони виграли в російських тенісистів.\nЗбірна США в Портленді у фіналі тенісного Кубка Девіса обіграла торішніх тріумфаторів збірну Росії. Вигравши в п’ятницю дві одиночні зустрічі, в суботу американці поставили переможну крапку, здобувши перемогу також і в парному поєдинку.\nЛідер американської команди Енді Роддік в першому матчі фіналу розгромив Дмітрія Турсунова з рахунком 6:4, 6:4, 6:2.\nГра Джеймса Блейка і Михаїла Южного проходила в рівній боротьбі. Лише в першому сеті суперники обійшлися без тай-брейку – американець виграв його – 6:3. Три наступні сети проходили в напруженій боротьбі і завершувалися тай-брейками.\nУ двох з них сильнішим був Блейк, в одному – Южний. Підсумковий рахунок – 3:6, 6:7 (4:7), 7:6 (7:3), 6:7 (3:7) на користь американця.\nВирішальною стала парна зустріч, в якій брати Боб і Майк Брайани обіграли Ігоря Андрєєва і Ніколая Давиденка. Американські тенісисти, які вже декілька років поспіль очолюють "парний" рейтинг, вважалися фаворитами.\nДоля першої партії вирішалася на тай-брейку, в якому перевагою спочатку володіли Андрєєв і Давиденко, які повели з рахунком 3:1. Проте після цього братам Брайанам вдалося виграти п'ять м'ячів поспіль, що і зумовило їх перемогу в сеті.\nДруга партія почалася з того, що російська пара програла свою подачу, і це відставання у результаті відіграти не змогла. У третьому сеті росіяни програли дві подачі, тоді як взяти подачу суперників у них шансів не було.\nПідсумковий рахунок гри – 7:6 (7:4), 6:4, 6:2 на користь братів Брайанів.\nСпільний рахунок став 3:0 на користь збірної США, і дві одиночні зустрічі, що залишилися, вже не матимуть ніякого значення.\nТаким чином, збірна США в 32-й раз в історії стала володарем "Срібної салатниці".