Проходження Кредо Вбивці - Откровення - 5 Червня 2012 - Статті - Credo.at.ua - Все про Assassin's Creed\nЗустрічаємо нещасного робітника, який за його словами - за копійки працює на нехороших людей. В стелс-режимі усуваємо чотирьох випадкових спостерігачів, після чого знову розмовляємо з робочим.\nДля стовідсоткового виконання потрібно не провалити жодного стеження\nПіднімаємося наверх по сходах, потрапляємо на вулицю через двері. Обходимо стороною міський патруль і піднімаємося на фортечну стіну, після чого ліземо на сусідню башту і вниз. Стежимо за даною ціллю з дахів, і намагаємося не підходити надто близько.\nБожевільна гонка Ліземо по канату, ухиляючись від каміння та інших предметів, що в нас летять. Усуваємо ворожий екіпаж шляхом тарана на різні дорожні нерівності. Коли з'явиться капітан - діємо так само, як і у випадку з каретою.\nДля стовідсоткового проходження потрібно вбити не менше п'яти стражників, ховаючись при цьому в стозі сіна\nВбиваємо трійку, і прямуємо до водяного млина. Після спуску потрібно використовувати вміння «орлине чуття», щоб простежити напрямок, в якому пішов Леандр. Ховаємося в стозі сіна, звідки вбиваємо всіх стражників. Пройдемо трохи далі, знову сіно, і знову стражники, яких потрібно зняти за тим же принципом що і раніше. Нарешті проходимо через ворота.\nПотрібно знайти необхідні ліки. Після першої хвилі ворогів, обшукуємо трупи - і знаходимо на одному з них необхіднi ліки. Влаштовуємо прорив через село, піднімаємося на прилеглу вежу. При цьому гальмувати не можна ні в якому разі - вас зіб'ють влучні стрілки. Збираємося, вдаємося до допомоги ліфта, після чого маємо честь вбити капітана.\nАнімус: Видалить, як вірус\nІ знову Шістнадцятий починає віщати свої підготовлені розповіді. А ми в цей час можемо піти поповнити свій ДНК.\nДля стовідсоткового проходження не відходьте далеко від Юсуфа\nЗустрічаємо одного з общини асасинів - Юсуфа Тазіма. Далі просто підходимодо нього, після чого можемо не дбати про управління, і милуватися красотами міста. Через деякий час вам буде потрібно продемонструвати свої навички вбивці, убивши пару-трійку недругів. Як ні в чому не бувало, продовжуємо прогулянку.\nДослідити і покращувати\nВходимо в штаб асасинів. Юсуф дає нам пораду закупитися товарами, за чим ми йдемо до коваля. Якщо вас обмежує матеріальний фактор - не стійте на місці. Навичка кишенькових крадіжок допоможе швидко розжитися золотом, якого як раз не вистачає на амуніцію.\nНіж-крюк Для стовідсоткового проходження потрібно хоча б по разу вдало провести кожен з прийомів за допомогою гака\nПускаємося слідом за Юсуфом, при цьому навчаємося мистецтву далеких стрибків і отримуємо можливість чіплятися за уступи. Можемо довести до досконалості прийом «захоплення крюком з куверком».\nВид з Галати\nДля стовідсоткового проходження вам потрібно забратися на вежу не більш ніж за 60 секунд\nПіднімаємося на вежу за допомогою щойно вивчених прийомчиків. Проходимо синхронізацію і використовуємо вміння «стрибок віри».\nДля стовідсоткового проходження здійснити вбивство на канаті\nПіднімаємося на будинок, ковзаємо за допомогою каната через всю вулицю. При цьому не забуваємо бігти за Юсуфом, і він покаже, як правильно потрібно виконувати вбивство. Повторюємо продемонстроване вміння. Переходимо на базу Галата, де можемо зустріти ассасiна.\nВлаштовуємо оборону бази. Під нашим керівництвом є 50 одиниць. Становимо командира на блокований дах, поруч розміщуємо арбалетників. Внизу баррикадуєм, якщо є можливість - покращуємо по максимуму. Після кожної хвилі ворогів ви будете відкривати щось нове, дух буде підвищуватися за допомогою вбитих вами ворогів. Скорочувати чисельність натовпу зможемо за допомогою гармати. В кінці битви з'явиться юніт «черепаха», який має підвищений рівень атаки, але її легко зруйнувати за допомогою гармати.\nДля стовідсоткового проходження стережіться конфліктів в імперському кварталі\nНадаємо допомогу Юсуфу в поєдинку з ворогами. Біжимо за ним, і поки він відволікає варту - можемо швидко пройти. Ще недовго - і ми також зможемо попрактикуватися у відволіканні воїнів за допомогою бомб-приманок. Кидаємо бомбу на спеціальну позначку, щоб пройти, входимо на дах. Використовуємо ковзання по канату, щоб усунути стрілка. Говоримо з Юсуфом, включаємо чуття і робимо позначку на капітана. Виманюєм його і вбиваємо, після чого подаємо сигнальний вогонь з вежі.\nАнімус: Поки ще стабільний\nШістнадцятий по-старому проводить цікаві бесіди. Як тільки вам набриднуть його розмови - повертайтеся в Константинополь.\nВтрата і знахідка:\nДля стовідсоткового проходження викрадіть ключ у охоронця з кишені\nВирушаємо в пошукову зону. Стражник буде перебувати на балкончику, і одягнеться в шикарний одяг, завдяки чому ми зможемо його обчислити із загальної маси. Ховаємося, чекаємо, поки він відвернеться - і біжимо на звільнення нашого друга.\nДозорний. Частина 1\nДля стовідсоткового проходження використайте сигнал ассасіна хоча б раз\nВибираємо командиром бази учня, і проводимо з ним бесіду. Влаштовуємо прогулянку з ним уздовж кварталу бази, тікаємо і ховаємося на даху. Вбиваємо трьох стражників, за допомогою виклику ассасiна. Активуємо чуття, після чого наближаємося до трупа на лавочці, і до кривавої калюжі справа. Переслідуємо таємничого вбивцю, і допомагаємо учневі позбавитися від переслідуючих його головорізів.\nОбшукуємо скрині, які знаходятся поруч, після чого використовуємо верстат. За вказівками, даними Юсуфом, створюємо кілька бомб різного типу. Після чого, вирушаємо до Пірі Рейса.\nГарненько обстежте приміщення. Знаходимо таємний прохід.\nДля стовідсоткового виконання залишайтеся непоміченим\nПробираємося до маркера за допомогою стрибків по палицях. Опускаємося вниз, розкриваємо скрині - з знайденої сировини виробляємо пару бомб . За допомогою бомби необхідно приманити як можна більшу кількість народу, тільки з умовою, що в натовпі буде і капітан. Якщо всі умови дотримані - кидаємо бомбу. Тих хто вижив, можна добити метальними ножами (якщо вони звичайно є), для непомітності можна скинути трупи прямо в воду. Після отримання ключа проходимо в наступний зал цистерни. Діємо аналогічно першому випадку - збираємо натовп, після чого вбиваємо їх бомбою, або поодинці ножами. Тепер ми можемо пройти в останній зал, де за допомогою чуття пізнаємо капітана, який стоїть точно посередині залу. Знаходимо потрібні нам двері за допомогою чуття, трофей отриманий.\nДля стовідсоткового виконання отруюйте стражників, які несуть крадену скриню з циганського натовпу\nПрямуємо до призначеного нам місця зустрічі, де нас чекає натовп циганок. Можемо найняти їх за «спасибі», і разом з ними йдемо за скринею. Першого зустрінутого стража можемо отруїти дротиком. «Прокляття» активізувалося, йдемо з скринею за всією групою, бачимо червону мітку - отруюємо. Йдемо далі, отруюємо варту в останній раз, тепер можемо забрати скриню. Відносимо її в місце, вказане циганкою.\nДозорний. Частина 2\nДля стовідсоткового виконання розшукайте ув'язнених, при цьому залишаючись непоміченим\nЙдемо з учнем, який пояснює нам обстановку. Потрібно обшукати приміщення, знайдемо двох в'язнів, біля яких будуть нечисленні розбійники. Відволікаємо стражників, і визволяємо асасінів, можемо повернутися на базу. Йдемо за Дозорним.\nДля стовідсоткового проходження захистіть мирних жителів, які знаходяться під загрозою нападу\nОсь і випала нагода надати допомогу братам. Але оскільки загони хрестоносців нескінченно нападають на вас - біжимо по всьому селу, щоб звільнити жителів. Місця призначення позначені точками на карті, або скупченнями червоних крапок. Після наближення до фортеці залишаємося зовні, тепер у нас нова задача - забратися всередину. Збираємося вгору по дошках, які знаходяться праворуч від головного входу, після підняття на стіну усуваємо хрестоносців і рятуємо наставника.\nДля стовідсоткового проходження обженіть Юсуфа на шляху до палацу Топкапі\nСлідуємо за групою асасiнів, які можуть привести нас до палацу. Юсуф поступається нам в гонці, але потрібна всього одна помилка, щоб він виявився попереду. Одяг нам потрібно получити у менестрелів. Для цього стрибаємо в стіг сіна, потім вибираємося і вирубаємо трьох артистів, скидаємо бездушні тіла в сіно. Наступних трьох усуваємо так само, як і попередніх, і теж скидаємо тіла в сіно. Проходимо уздовж стіни, в разі небезпеки - ховаємося в кущах в очікуванні відсутності патруля. Після проходження небезпечної ділянки б'ємо ще трьох.\nЩоб пройти повз охорону - зіграємо їм пісню, трюк спрацював - проходимо. Тепер потрібно знищити двох тамплієрів-вбивць, для чого підходимо до юрби людей і використовуємо чуття, чим можемо впізнати потрібні цілі. Граємо ще одну пісню для залучення до себе уваги, в цей час ассасіни вбивають цілі. Але нам потрібно вбити ще чотирьох, яких також вичисляємо за допомогою чуття, і подібно минулого разу - відволікаємо натовп, цим дамо ассасінам знову вбити їх, щоб не дати вбити принца. Атакуємо останнього тамплієра, поки той не зрозумів що до чого.\nДля стовідсоткового проходження ви не повинні бути виявлені\nПрямуємо до башти правосуддя. Робити це краще по дахах, оскільки ми знаходимося в забороненій для входу зоні. Підслуховуємо потрібну нам розмову.\nЧетверта частина світy\nДля сceтовідсоткового проходження проберусь на територію порту і покиньте її непоміченим\nПускаємося в обхід забороненої зони по правому краю і потрапляємо на її територію. Піднімаємося на дах, звідки завдяки дошкам можемо потрапити на корабельну щоглу. Спускаємося на палубу. З охороною ми можемо розправитися як власними силами, так і вдавшись до допомоги ножів, бомб чи дружніх асасінів. Потім за допомогою чуття шукаємо посилку, і вже з нею повертаємося тим шляхом, яким прийшли. Після прибуття у вихідну точку, відвідуємо крамницю Софії.\nЗнаки і символи. Частина 1\nАктивуємо чуття, бачимо три знаки, з яких потрібний нам знаходиться під номером два. Тепер дістаємо книгу, і за допомогою парашута плануємо на дах будівлі.\nДля стовідсоткового проходження потрібно пройти рівень менш ніж за 6 хвилин\nСходимо по сходах вниз, стрибаємо на ліфт. За допомогою ковзання спускаємося вниз, при цьому намагаючись не зачіпати зустрічні скелі, а то Еціо може залишитися без... достоїнства. Збираємося наверх, де переміщаємося завдяки уступах в стіні. Стрибаємо на велику арку, з неї - на платформу, ковзаємо на канаті, і отримуємо можливість пройти у маленьку печеру. Ліземо на скелю, яка знаходиться ліворуч, за допомогою довгого стрибка проходимо споруду, і потрапляємо на майданчик посеред приміщення. Проходимо водяний млин, звідти вибираємося до мотузки по уступах, і на ній ковзаємо через водоспад. Піднімаємося ще вище, споруда починає руйнуватися, але ми рятуємося, пірнувши у воду. Перебираємося через зруйнований міст, рухаємося за течією, піднімаємося наверх по прогнилих дошках, їдемо на останніх мотузках, і нарешті - йдемо за трофеєм.\nДля стовідсоткового проходження не пропустіть більше трьох точок синхронізації\nПриносимо тіло Аль-Муаліма прямо до багаття. Роззброюємо сімох асасінів, при загрозі сильної атаки - ухиляємося, атакувати у відповідь не потрібно. Потрібно забратися на башточку, стежимо за моментом, коли почне набиратися сила яблука - відразу зупиняємося - «ляснуло», збираємося ще трохи вище - знаходимо і забираємо яблуко.\nДля стовідсоткового проходження відверніть за допомогою бомб двох стражників\nВирушаємо на пошуки Таріка Барлетта. Після виявлення потрібно за ним стежити, для цього наймаємо циганок і йдемо слідом за ними. У міру потреби відволікаємо стражників за допомогою відволікаючих бомб. Добираємося до місця зустрічі, де він повинен побачитися з капітаном. Після зустрічі йдемо за ними, через деякий час вони розпрощаються, і залишається просто йти за Таріком.\nДля стовідсоткового проходження потрібно забезпечити виживання 40 або більше бунтівників\nПропонуємо хабар трьом глашатаям, які повинні обмовити яничарів і зібрати для нас армію бунтарів. Збираємо натовп біля воріт арсеналу. Після цього з усіх сторін будуть нападати яничари. Дуже добре якщо у вас є далекобійнa зброя - використовуйте її. Потрібно битися таким чином, щоб в живих залишилося не менше 40 осіб (для повного проходження), або 25 (мінімум), в іншому випадку вся ваша армія розбіжиться.\nПроникнення в арсенал\nДля стовідсоткового проходження здійсніть повітряне вбивство з каната\nВорота зруйновані, і ми прямуємо точно по сліду Мануїла, на маркер зеленого кольору. Зона для пошуків велика, але нам потрібно дістатися до будинку в самій середині. Втікаємо з арсеналу, вдаючись до допомоги всього, що можна використати як перешкоду для ворогів. Прямо з каната усуваємо варту і досягаємо повної синхронізації.\nДля стовідсоткового проходження вкради портрет, уникаючи уваги продавця\nПрямуємо на ринок, в середині якого знаходиться наш злодій. Б'ємо його і отримуємо інформацію. Знаходимо потрібного нам торговця, найлегший спосіб отримати його картину - отруїти і забрати портрет, після чого повернемося до Софії.\nЗнаки і символи. Частина 2\nВдаємося до допомоги орлиного чуття, потрібний нам знак знаходиться трохи правіше від середини (розбитий акведук - водовідведення).\nДля стовідсоткового проходження не отримаєте жодного поранення.\nПускаємося слідом за тамплієрами, ні в якому разі не впадіть вниз. У цій місії всi дії бажано продумувати заздалегідь, щоб не втратити човен з поля зору. У переслідуванні знадобляться всі наявні навички у купі з вивченими акробатичними прийомами за допомогою крюк-ножа. У нас будуть стріляти, внаслідок чого все навколо буде безжально валитися. Через короткий відрізок часу нам почнуть допомагати, підкидаючи порох. Вбиваємо варту, яка вижила, активуємо чуття, і виявляємо прохід.\nРазом з Марією прямуємо до нового ментора - Аббасa, який є тим, хто вкрав яблуко в минулий раз. Біжимо в село, усуваючи по шляху асасiнів. Бачимося з Даримом, який наділить нас ножами. Не йдіть далеко, не то буде десинхронізація, так що краще триматися поруч з сином і втекти з фортеці.\nДля стовідсоткового проходження потрібно вбити ціль з укриття\nПідходимо до башти, помічаємо яничара, який заважає мирним жителям. Усуваємо охорону в стелс-режимі, і затягуємо яничара до сіна, в якому ховаємося, вбиваємо його.\nДля стовідсоткового проходження здійснити на Тарікові повітряне вбивство\nВливаємося в патруль і йдемо разом із ним до табору. Хтось почне кидати в загін камені. Ховаємося в наметі і усуваємо варту, підходимо до високої стіни (можемо зробити бомби). Робимо кілька приманок і летючок. Розправляємося зі стражниками прямо зі стіни, стрибаємо в стіг і прибираємо ще одного. Підходимо до намету.\nДістатися наверх найкраще зліва. У цьому місці найменша кількість стражників, кидаємо приманку і біжимо до стіни. Збираємося наверх і вбиваємо Таріка. Завдання виконано, але потрібно втекти, для цього перебираємося через стіну і ховаємося в місті. Нас оголосили в розшук.\nДля стовідсоткового проходження не вбивайте нікого\nДістатися до Сулеймана можна двома способами: 1. Циганки (легкий)\n2. Дахами (хардкорний)\nЯкщо ви вибрали перший, то наймаємо циганок і йдемо прямо до принца, але наймати їх доведеться кілька разів, тут багато варти. Якщо ж ви обрали 2-й спосіб, збираємося на дах. Дуже акуратно йдемо, звіряючись з картою. Вас помітить стражник, беремося за уступ і проповзаємо уздовж краю. Приходиммо до Сулеймана. Тепер потрібно вибратися тим же способом, для цього наймаємо циганок і прямуємо до стіни. Залишаємо заборонену зону.\nЙдемо до квіткового торговця за тюльпанами, але дізнаємося, що вони закінчилися. Торговець пропонує нам перечекати годинку-другу, поки він принесе квіти. Йдемо за торговцем, і, не потрапляючи йому на очі - зриваємо 3 тюльпана, але виходить цілий букет. Підносимо подарунок Софії, вона відповість взаємністю.\nЗнаки і символи. Частина 3\nПіднімаємося на вежу, активуємо чуття і шукаємо книгу. Нам потрібен знак, який знаходиться біля будівлі з куполом.\nДля стовідсоткового проходження отримаєте ключ Масіафа, не впавши в воду\nПроходимо трохи далі і взаємодіємо з колодязем. Але цього мало для отримання ключа. Пройшовши вздовж залу, знайдемо секретний прохід. Тепер все залежить від механізмів: активуємо перший важіль, біжимо до першого механізму, потім другий важіль і наступний механізм, на третьому важелі і механізм гирі впадуть в останній раз і вода буде повністю спущена. Рвемо останній важіль, і потрапляємо до подоби панелі управління. Для нас вже приготовленi ??сходи - піднімаємося нагору.\nДля стовідсоткового проходження не вбивайте нікого клинками\nПрямуємо до башти, звідки починається ланцюг. Відволікаємо варту і кидаємо бомбу, щоб усунути блокаду. При цьому не можна використовувати меч або клинки, а також кинджал. Стаємо за гармату і руйнуємо сім кораблів, після чого у нас є дві хвилини щоб добратися по тонучим кораблям на рятівний.\nДля стовідсоткового проходження не вбивайте нікого крім Аббаса і йому капітанів\nМи повертаємося назад, слідуючи за учнем. Піднімаємося до фортеці, вислуховуючи плітки капітанів і попутно усуваючи їх. Біля входу бачимо привид Марії. Заходимо до Аббасa, застосовуємо пістолет.\nАмінус: А що б було?\nМи прокидаємося і потрапляємо під допит Шістнадцятого про поточну ситуацію. Відповідаємо йому як є. До кінця залишилося небагато.\nЗбираємося по сходах і проходимо через печеру. Проходимо через місто до місії. Піднімаємося за допомогою дощок навколо скелі, синхронізуємося. Спускаємося вниз, нам потрібно розшукати шпигунів Таріка. Їх можна знайти біля доктора, щоб виявити, потрібно вдатися до допомоги примари, який виведе нас прямо до сторожі.\nШпигунка, яка пропала\nДля стовідсоткового проходження нікого не вбивайте\nЙдемо в зону заборони і шукаємо камеру з Ділярою. Потрібно знайти того у кого ключ - йдемо на ринок. Активуємо чуття і слідуємо за примарою, яка приведе нас до потрібного стражника. Викрадаємо у нього ключ і рятуємо Діляру з темниці.\nДля стовідсоткового проходження Янос не повинен втратити більше половини здоров'я\nПрибираємо 4-ох стрільців, і стрибаємо на головного. Але його броня дуже міцна, так що доведеться добивати гада вручну.\nСписано у резерв\nДля стовідсоткового проходження не отримаєте жодного поранення\nЗнову збираємося на скелю, перебігаємо по містку і потрапляємо на склад зброї. Якщо є бомби - кидаємо їх у суперників, проходимо. Дістаємо з скрині вибухівку і знищуємо порох.\nОстанній з Палеологів\nНаздоганяємо Мануїла, біля воріт усуваємо варту, ліземо через ворота і усуваємо ціль.\nДля стовідсоткового проходження не втратьте більше половини здоров'я\nВідриваємося від тамплієрів, повертаємося в місто. Але тут повна розруха і багато людей вмирає. Включаємо чуття, тікаємо в печери, при цьому намагаємося не втратити більше половини здоров'я. Повертаємося на судно.\nЙдемо в село, нам потрібно оберігати братів Поло. Використовуємо наявне яблуко, створюємо невидимих ??асасiнів. Піднімаємося на вежу і знову використовуємо яблуко. Проводжаємо братів і віддаємо ключі Масіафа.\nДля стовідсоткового проходження убийте п'ять стражників не отримавши поранень\nРобимо обшук приміщення, бідний Юсуф, але він помер з честю і ми за нього обов'язково помстимося. Проводимо напад на арсенал, сигнал виклику стає нескінченним. Просто використовуємо «град стріл» або викликаємо братів.\nДля стовідсоткового проходження врятуйте Софію, поки вона не втратила більше половини здоров'я\nВлаштовуємо збори асасiнів на цвинтарi і ліземо на фортечну стіну. Нам даються дві хвилини, протягом яких деремося на Галату і рятуємо дівчину, але ?!? це не вона!!!\nСтрибаємо і, використовуючи парашут летимо до Софії, звільняємо і її.\nДля стовідсоткового проходження убийте 20 стражників\nМи керуємо возом і таранимо колісниці ворогів і ворожих вершників. Випускаємо парашут і починаємо прибирати тамплієрів з коней. В кінці проводимо сутичку з Ахметом в повітрі. При цьому спочатку йдемо в глуху оборону, а потім починаємо атаки і контратаки.\nВсе навколо руйнується, але нас рятує Шістнадцятий, вперед!\nЗ Софією прибуваємо в Масіаф. Входимо всередину палацу. Спускаємося вниз, до самої бібліотеки. Вставимо ключі, після чого вирішуємо головоломку. Включимо «Орлиний зір», після чого розставимо ключі ось так:\nКлючі крутяться за допомогою кнопок «Q» і «E». Робимо так, щоб вони співпали з лінями в фігурах. Проходемо в бібліотеку, по дорозі запалюючи факели. У бібліотеці порожньо. Тільки скелет Альтаїра, що надів свій костюм ассасіна, сидить на стільці. Заберемо останній ключ.\nГасимо вогні після прощання з сином. Потpібно заховати Яблуко в схованці. Тепер можна присісти і відпочити, беремо яблуко. От і все, історія Еціо Аудиторе, Альтаїра і проходження Assassin's Creed: Revelations закінчено. Залишилося подивитися лише заключний ролик.\nКатегорія: Проходження ігор | Переглядів: 4839 | Додав: Red_Shadow\nТеги: Проходження Assassins Creed Revelat, Проходження Кредо Вбивці - Откровен


Реально дратує, як деякі горе «інвестори» ставляться до України, – експерт — Новости Украины\nРеально дратує, як деякі горе «інвестори» ставляться до України, – експерт\nКоли найнесприятливіший момент для відновлення комерційних перемовин? Правильно, — тоді, коли одна зі сторін гучно хлопнула дверима і з них вийшла, а інша на наступний день, під тиском вищої інстанції, шкрябається у зачинені двері і просить їх відновити.\nКоли найменші надії на успішний перебіг перемовин, а головне позитивний кінцевий результат? Правильно, — тоді, коли до предмету перемовин учасники (або їхня частина) не мають прямого відношення. А точніше, — не мають компетенції виступати від імені сторони перемовин і не несуть прямої відповідальності за її комерційну діяльність.\nЩо отримаємо в сухому залишку, якщо ці два правила проігноровані? Правильно, — не вигідний контракт, який призведе до ломки цілої низки контрактів з іншими партнерами, а ще репутацію слабкого– нестійкого перемовника і ненадійного партнера.\nЧитайте також: Експерт: Рішення Ryanair – це більше піар для ЗМІ, ніж негатив для країни\nХотілось би звичайно помилитися. Але саме так вчать всі відомі мені книжки по мистецтву перемовин, і так зазвичай трапляється в житті, як свідчить відома мені практика.\nОтака вона, історія з цим «Rayan air». Вірніше така моя оцінка ситуації з цим агресивним ірландським зубром бізнесу, об який ми можемо обламати зуби, якщо й далі діятимемо наскільки непрофесійно, як до сьогодні.\nА що треба зараз зробити? Та ж все очевидно.\nПо-перше, зупинити істерики і взяти паузу. Можливо на пару-трійку місяців, а можливо й на пару-трійку років. Якщо дійсно ірландці зацікавлені у входженні на ринок України, сформулюють обгрунтовано розумну оферту, а не «буси аборигенам», і самі повернуться за стіл перемовин. А якщо ні, то, як кажуть «на нєт і чуда нєт».\nПо-друге, сформулювати нарешті універсальні правила гри для всіх, з розподілом на категорії, види і підвиди партнерів. Адже одна справа увійти на все готове, інша — відбудувати, наприклад, аеропорт десь у Білій Церкві чи Житомирі. Одна бізнес модель — дешеві квитки за економ варіант послуг, інша — дорогі квитки, але все по вищому класу.\nА загалом, хотілося б щоб цей, вже провальний, бізнес case чомусь навчив, як мінімум нашого прем’єра і мого друга і колишнього колегу по дипломатії міністра Володимира Омеляна. А як максимум збив з усіх нас пиху і заставив нарешті відкинути комплекс меншовартості. Час позбавлятися ознак бананової республіки і ставати Державою!\nЧитайте також: Коммерческий шантаж\nШануймося! І буде в нас все добре. Адже на одниму Rayan air світ клином не зійшовся. Яким би хорошим чи «хорошим» він не був.\nПС (disclaimer). До МАУ і В.Коломойського жодного відношення не маю. Просто душа болить за Україну і реально дратує, як деякі горе «інвестори» ставляться до нас усіх.\nСледующая публикация Нардепи просять вирішити проблему аграрної логістики\nПредыдущая публикация Курс биткоина 17 июля пошел в рост


На головну / Ландшафтний дизайн / Будівлі на ділянці / Міні-теплиці своїми руками\n21.05.2021\tв категорії: Будівлі на ділянці\nУ нашому незрозумілому кліматі, де весняне тепло чергується з заморозками, теплиця є єдиним способом захисту рослин від погодних примх. Дачники не страждають на гігантоманію, тому віддають перевагу компактним захисним конструкціям, недорогим і ефективним.\n1 Розглянемо варіанти\n2 З чого можна побудувати компактну теплицю?\n3 Розміри міні теплиць\n4 Орієнтовні ціни готових міні теплиць\n5 Виготовлення міні-теплиці своїми руками\nСподіваємося, що наш огляд допоможе домашнім майстрам точніше визначитися з розмірами і технологією будівництва майбутньої міні-теплиці. Тим, хто віддає перевагу готовим конструкція, ми допоможемо зорієнтуватися в цінових пропозиціях ринку.\nДля початку проведемо чітку межу, що відокремлює міні-теплицю від парника. Ці дві споруди мають принципову відмінність – принцип «роботи».\nУ будь-якій компактній споруді, що має світлопрозорі стіни і дах, виникає парниковий ефект. Інтенсивність його залежить від висоти конструкції. Чим вона нижча, тим сильніше сонячні промені нагрівають повітря і грунт. Низький парник з полікарбонату має мінімальний обсяг і повністю обігрівається сонячною енергією.\nУ теплиці, розрахованій на зріст людини, потужності парникового ефекту не вистачає для підтримки температури, необхідної для вегетації рослин. Тому тут потрібен додатковий обігрів автономним генератором тепла.\nЧитайте: Дитячий майданчик на дачі своїми руками - інструкція по будівництву\nМатеріалом для світлопрозорої огорожі може служити:\nКомбінуючи перераховані матеріали, можна створити безліч варіантів міні-теплиць. Якщо додати до них різноманітні форми, що додаються в цих конструкціях, то діапазон вибору стає ще ширше.\nЯк світлопрозорий матеріал можна використовувати товсту поліетиленову плівку або більш довговічний і міцний полікарбонат. Каркас такої теплиці кріпиться до дерев’яної рами через сталеві різьбові шпильки, забетоновані в стовпчики з асбоцементної труби.\nДерев’яна конструкція може бути не тільки прямокутною, але і круглою, зібраною за принципом геодезичного купола (фото №2).\nЇї головні переваги перед звичайною теплицею – стійкість до сильного вітру і відсутність снігового навантаження (за рахунок похилих форми стін). У порівнянні з прямокутною конструкцією вона складніша в збірці, оскільки вимагає точного розрахунку довжини брусків і правильного стикування вузлових з’єднань.\nШанувальникам оригінальних рішень напевно сподобається міні-теплиця у вигляді піраміди. Вона також виготовляється з дерев’яних брусків і може бути накрита звичайною поліетиленовою плівкою. На фото №3 представлений варіант такої конструкції.\nЗ точки зору раціонального використання внутрішнього простору пірамідальна тепличка поступається круглій.\nДодатковий «бонус» даного рішення – відсутність витрат на скління, оскільки скло з старих рам ніхто не виймає.\nЗавдяки сотовій структурі із замкнутими повітряними порожнинами, цей матеріал підвищує енергозбереження захисної споруди. Крім арочних, міні теплиці з полікарбонату можна надати каплевидну форму (фото №6).\nВикористані пластикові пляшки – серйозна проблема нашої цивілізації. Однак, при творчому підході до проблеми утилізації їх можна використовувати для заповнення стін каркаса (фото №7)\nВсі магістралі виконуються стандартними пластиковими трійниками і куточками.\nДруга вимога виконується автоматично при дотриманні першої. При вирощуванні огірків висота приміщення повинна бути достатньою для розміщення шпалер. Помідори, перець, рання капуста і квіти не такі вимогливі до висоти, тому в двометровій теплиці вам вдасться компактно розмістити їх на кількох рівнях.\nУ продажу сьогодні широко представлені теплиці заводського виробництва – компактні і прості в монтажі. Для їх виготовлення найчастіше використовують два матеріали: профільну оцинковану трубу і стільниковий полікарбонат. Середня вартість конструкції шириною 2,7 і довжиною 4 метри, укомплектованої 2 дверима і 2 кватирками становить 4000-7000 грн.\nДодаткові опції включають опорний дерев’яний брус з кріпленням (1000 грн.), Автомат відкривання кватирки (500 грн.) І систему крапельного поливу на 3 грядки (300 грн.).\nОрієнтовна вартість «голого» металевого каркаса такого ж розміру, розрахованого на плівку, становить близько 4000 грн.\nЯк ми вже говорили, побудувати захисну споруду для рослин можна і своїми силами. Найпростіший матеріал для цієї роботи – дерево.\nдерев’яний антисептований брус (100х100 мм);\nОстання операція – монтаж плівки за допомогою степлера і плоских рейок або установка листового полікарбонату на саморізи.\nПопередня стаття: Гральні автомати в Ельслотс\nНаступна стаття: Що робити і як боротися з чорними мошками на помідорах


Купить и читать книгу за 73 руб.\nСергій Жадан (народився 1974 р.) – поет, прозаїк, есеїст, перекладач. Автор кількох книжок віршів та прози, поетичних антологій, театралізованих проектів, а також ініціатив по внесенню поправок до закону України «Про лібералізацію та легалізацію системи розповсюдження фармакологічних речовин», відхилену Верховною радою України п’ятого скликання. «Марадона» – нова книга віршів С. Жадана, присвячена колективним видам спорту, проблемам розвитку фізкультурного руху, корегуванню графіків індивідуального фізичного навантаження та іншим аспектам проходження допінг-контролю.\nСергій Жадан Марадона Нова книга віршів\n«Дієго Марадона після обстеження в психіатричній клініці самостійно вирішив лишитись і продовжити курс лікування.\nЯк повідомив лікар легендарного футболіста, його пацієнт схильний до залежності від шкідливих звичок, що і змусило Марадону лягти до клініки».\nУкраїнські весільні та рекрутські пісні\nЯ почну з того, з чого і мав почати —\nз присвяти всім, хто не дочекався\nна кращі часи, часи, коли\nвсі попустяться і можна врешті\nАле мертві не переводять подиху,\nага, точно не переводять.\nНу, так добре все починалось, так\nмріялось, що ось ще\nпару вириганих сердець,\nголовне – дотягнути до тридцятки,\nа там уже простіше дихається,\nпростіше ведуться розрахунки.\nГоловне – дбати про друзів, пам’ятати\nвсі п’яні обіцянки, що\nдавались зі сльозами і співами —\nщо ось, мовляв, витягнемо, прорвемось,\nпоставимо це життя раком.\nНу і що – ось воно, життя.\nмов перші радянські танки,\nі сумні це були смерті,\nя і ворогам не побажаю\nтим більше, що вороги теж\nІ ось сьогодні,\nколи надвечір вітер приносить зливу,\nнавіть нікому зателефонувати,\nлишилось з десяток друзів,\nале що —\nмої друзі п’ють,\nу них зараз запої,\nтаке враження, що я\nтоваришую з якимсь\nЛишаються їхні діти,\nще їхні діти. Зараз їм, звісно,\nтелефонувати теж без понту,\nале, чорт із ними – мине\nякийсь час, і вони вийдуть на вулиці\nі помстяться за своїх\nА там, дивись, і вони повернуться —\nвсі дезертири, обкурені циркачі,\nчуваки в мундирах французьких добровольчих корпусів,\nщо патрулювали дороги\nпід час балканського конфлікту,\nповернуться хіміки і астрономи,\nякі пропалювали небеса над Дунаєм,\nвсі чорні генії бірж, поморочені душі,\nвсі емігранти, котрі спустошували склади бундесверу\nв осінніх полях,\nуся ця безкінечна валка, загублена в часі,\nобоз, який переховувався\nвід однієї облави\nІ коли вони врешті виберуться\nо, коли вони виберуться,\nтоді я не позаздрю\nякі борються за наші душі.\nГоловне, щоби нам усім вистачило любові.\nГоловне, щоби нам усім вистачило жовчі.\nСкільки доводилось бачити даунів,\nале таких навіть я не бачив —\nодин у футболці Звоніміра Бобана,\nінший – у футболці Бобана Марковіча,\nтака собі збірна Югославії з клоунади.\nАга, і ось вони сідають до вагона і відразу\nдістають карти і починають грати на гроші.\nА грошей ні в того ні в іншого немає.\nАле чорта з два, – думає Звонімір Бобан, – зараз\nя роздягну цього клоуна, – думає він\nпро Бобана Марковіча, – зараз\nІ Звонімір Бобан говорить Бобану Марковічу: братіку,\nбратішка, нам головне, аби нас не зсадили до Відня, бо вже у Відні\nвсе буде до наших послуг, і шенген упаде нам до рук,\nмов перестигла груша. Проститутки, братіку, витиратимуть\nми в’їдемо з боку Братислави, на віслюках,\nяк два Ісуса,\nти і я, братіку,\nАга, – відповідає Звоніміру Бобану Бобан\nМарковіч, – аякже: як два Ісуса,\nвиб’ємо з цього міста все гівно, перехопимо в цих йобаних\nукраїнців ринок крадених мобільних телефонів.\nТи лише уяви, братішка, скільки у\nсвіті загадок і таємниць, скільки борделів\nі крадених телефонів:\nнам життя не стане, аби об’їхати наші угіддя\nА той йому і відповідає: стане, братіку, стане,\nжиття розтягується, мов баян, я буду\nтягнути його в один бік,\nа ти – в інший.\nІ ось вони їдуть, закинувши\nнагору чорну валізу,\nв якій лежить, складена вдвоє, їхня\nвелика слов’янська ідея,\nі ця їхня велика слов’янська ідея —\nакробатка з женевського цирку,\nдівчинка, яку вони склали вдвоє і запакували до валізи,\nвитягуючи її назовні\nй ділячись із нею хлібом і ракією.\nГоловне – довезти слов’янську ідею до Відня,\nв’їхати в місто\nна чолі автоколони прочан.\nУ світі стільки незайманих душ,\nстільки нескорених протестантів\nі некрадених мобільних телефонів,\nщо лише встигай розтягувати\nНу що, далі вони починають співати,\nзрозуміло – балканські пісні,\nтакі безкінечні, що їх навіть своїми словами не перекажеш,\nКоли сонце стає над Балканами\nі першим своїм промінням торкається хвиль Дунаю,\nвони – хвилі Дунаю – починають підсвічуватись,\nніби на дні лежать золоті червінці,\nі тоді хоробрі солдати сербської гвардії\nстрибають у Дунай, разом зі своїми рушницями,\nаби дістати золоті червінці для дівчат\nз портових кварталів;\nтак вони й тонуть – разом зі своїми рушницями,\nі хвилі Дунаю волочуть їх піщаним\nдном у напрямку моря,\nі від їхніх темних-темних мундирів\nморе називається Чорним.\nBig Gangsta Party\nХарків, 94-й рік. Напружена\nкриміногенна ситуація. В місті діє\nзлочинне угруповання, яке бомбить обмінки,\nна державному радіо їх називають «групою зухвалих молодиків»;\nі ось ця група зухвалих молодиків\nдовго пасе оптову обмінку в центрі,\nпасе-пасе і врешті випасає,\nщо в омбінці\nзараз лежить кілька мішків бабла —\nбрезентові мішки з баблом,\nкотрі до завтра ніхто не буде вивозити.\nТоді вони святково одягаються\nі їдуть бомбити\nА обмінка знаходиться в самому\nцентрі; вони ще пропускають напханий\nнародом трамвай і аж тоді йдуть\nА там їм ніхто, виявляється, не радий,\nтим більше – коли вони починають забирати\nмішки з баблом.\nІ ось ти ідеш містом, сонячним боком вулиці,\nі в тебе все погано – ні грошей, ні роботи, ні соціальних перспектив,\nі тут раптом із обмінки вибігають\nмолодики в святкових спортивних костюмах і біжать\nдо бехи, наче біатлоністи, що залишили далеко\nпозаду всіх претендентів на оптове бабло.\nАле що можна робити у Харкові, в 94-му році,\nз мішком бабла? Його можна здати в оптову обмінку.\nАле там вони вже всіх перестріляли. Отож вони\nвирулюють під колесами трамвая\nі мчать в нікуди.\nАле за пару кварталів звідси\nє затишний кабак із кокаїном,\nкотрий називається «Елітний клуб “Карамболь”».\nІ вони їдуть просто туди і починають розплачуватись\nбаблом, на якому ще не висохла кров інкасаторів.\nІ що, і їм приносять їхнє відро кокаїну,\nі доки вони схиляються над ним, мов піхотинці над\nпіхотною міною, убоп по своїх каналах пробиває їхню беху\nі починає штурмувати елітний клуб «Карамболь».\nІ ось ти йдеш собі,\nпідіймаються інкасаторські душі, і все, що тобі хочеться, —\nце просто нормально потрахатись, хоч раз, хоч раз у житті,\nнавіть чорт із ними – із соціальними гарантіями,\nчорт із нею – з роботою,\nхоча б раз, хоча б аби з ким!\nІ тут тобі раптом до ніг\nпочинають викидати тіла молодих біатлоністів,\nі в кожного з них на грудях лейбл адідасу,\nмов прострелене серце, так ніби ця команда біатлоністів\nпотрапила під перехресний вогонь свого дублю.\nНевидимі й незбагненні\nнаші з тобою голоси підіймаються в космос.\nСкільки тьмяних, солодких натяків\nзалишили нам у спадок духи любові.\nКраще героїчна смерть, аніж холодна старість.\nСпи спокійно, товаришу по боротьбі,\nя доношу твій найк,\nя поверну борги,\nя буду користуватись твоєю трубою,\nвідповідаючи на дзвінки,\nі коли задзвонять твої батьки,\nя скажу, що ти ненадовго відійшов,\nале незабаром повернешся,\nі тоді вони заплатять за все.\nРаніше в готелі здавались погодинні\nкімнати, на рецепції висить табличка: «Погодинні\nкімнати більше не здаються», але все одно відчувається —\nПід вікнами зранку тусять араби,\nяку окликають велосипедисти —\nпройде ще раз\nя її теж окликну, Маріє, скажу, сестро, що за шняга,\nхто зіштовхнув нас лицем до лиця?\nІ ось вона\nпід колишнім борделем, мов сирота, котра\nпам’ятає в принципі, де вони раніше жили,\nале боїться помилитись, тому ходить\nДо чого я веду? Пам’ять тіла, лише вона примушує нас тягатись усіма цими арабськими помийками.\nколи мені було п’ятнадцять,\nв місті, де я жив, з’явився серійний убивця.\nВони тоді саме активно почали з’являтись —\nсерійні вбивці й кооператори,\nїх тоді всі ненавиділи,\nв сенсі – кооператорів.\nНаш серійний убивця їздив велосипедом,\nвиникав із березневого туману і протинав\nНасамперед він протинав жінок —\nбеззахисних, безборонних жінок,\nкотрі гуляли в темних лісах,\nбрели глухими, заметеними стежками,\nблукали на опівнічних кладовищах,\nсиділи біля барної стійки – п’яні й розмальовані,\nбез спідньої білизни —\nчомусь саме цих безборонних жінок\nвін протинав у першу чергу,\nа вже потім сідав на свій велосипед\nі їхав якраз на першу зміну\nІ за те, що всі його боялись\nі лаштували на нього\nмисливські рушниці й\nя завжди ставав на його бік,\nя думав так: пам’ять тіла – це кльово,\nале ось ви шаройобитесь собі по магазинах\nа він щовечора виходить за заводську прохідну\nі сідає на свою «Україну» і мчить додому,\nі слідом за ним із-за рогу вискакують біси,\nна таких самих «Українах», і мчать за ним у березневому тумані,\nнамагаючись вихопити в нього з рук трофейний багнет,\nі ніхто з вас,\nне бачить цієї\nдиявольської гонитви, крізь тишу і морок,\nцих чортових перегонів, ніхто з вас\nне побачить і не почує, як вони летять на своїх велосипедах\nдо похмурої брами ночі.\nА той, хто стоїть під брамою\nі чекає, чим закінчиться\nне виходить із сутінків,\nстоїть, заховавшись у тінь, і думає так:\nось вони мчать просто сюди,\nНе так важливо, хто з них прийде першим,\nне так важливо, зрештою, хто з них прийде останнім,\nне так важливо, чи доїдуть вони взагалі.\nГоловне – це страх, який\nзакладається під язиком\nі не дає говорити правду,\nтак, страх, – задоволено\nі йде додому,\nХарків, 2006 рік. Напружена\nкриміногенна ситуація. З важкої промисловості\nв місті розвиваються лише супермаркети.\nІ ось, коли ринок перенасичується,\nодна мережа супермаркетів починає воювати\nЗакладаються перші бомби,\nлунають перші вибухи,\nрозірвані памперси літають над касовими\nапаратами, наче індички.\nВ одній мережі супермаркетів\nпрацює менеджером дівчина, яку\nвже давно заїбали усі ці супермаркети,\nале вона мусить щодня, о восьмій,\nприходити на роботу і гнити\nнад розробкою чергової\nВ неї закоханий один із охоронців, стрижений\nвідбитий охоронець, котрий прибігає\nзранку в хокейному светрі чікаго буллз, потім\nодягає уніформу і стає схожим на гея.\nІ він страждає, а вона навіть\nне дивиться на нього,\nвін для неї лише охоронець\nу підарській формі;\nвона здає конкурентам усі коди доступу, відкриває\nвсі карти, вона все прорахувала і все продумала,\nі коли конкуренти підривають в її супермаркеті\nчергову бомбу, вона непомітно знімає касу\nі намагається зникнути.\nАле убоп пробиває по своїх каналах\nїї телефонні розмови і вже чекає її на парковці,\nі коли вона намагається зникнути на своїй бесі, вони\nблокують виїзд, прострілюють їй живіт і кричать охоронцю:\nей, ти, підар, давай – обійди її\nАле охоронець несподівано відкриває по них вогонь,\nзастрибує в беху, перетягує її на праве сидіння і мчить\nразом із нею в нікуди.\nІ ось ти йдеш містом,\nі все, що тобі потрібно, —\nпросто нормально потрахатись,\nпрямо тепер і прямо тут,\nхоч раз нормально, після усього цього мозгойобства,\nсеред усієї цієї криміногенної ситуації, серед усіх\nцих супермаркетів, які ростуть, мов гриби,\nзабирають життєві сили;\nо, ці супермаркети, ці концтабори\nконвеєри для лохів.\nЯ БУДУ ЛАМАТИ КАСОВІ АПАРАТИ!\nХОЧА Б РАЗ! ЗА ВЕЛИКІ ГРОШІ!\nХОЧА Б АБИ З КИМ!!!\n– Я хочу тобі допомогти.\n– Ти бог?\n– Я твій антикризовий менеджер.\n– Це бики Чікаго. Вони вивезуть нас, кохана, з цього диму.\nЗоряна ніч сховає нас від переслідувачів.\nЗброя нам дається для того, щоби захищати один одного.\nЖиття нам дається для того, щоби\nДивись, яка глибока навколо осінь,\nнарешті починає падати сніг.\nВулицею йде тиха щаслива родина.\n– О боже, що це таке біле? – захоплено питає хлопчик.\n– Це сніг, – відповідає мама.\n– Це гарячка, – відповідає тато.\nЯ твоя протиотрута\nКоли я з ними познайомився, між ними склались уже певні стосунки, кожен із них оцінював їх по-різному: вона ставилась до цього всього як до романтичної пригоди, зберігаючи, як їй здавалось, дистанцію, а він намагався форсувати події, разом із тим не втрачаючи, як здавалось йому, рештки совісті. Одним словом, я так нічого і не зрозумів із того, що вони мені розповіли. В тій країні, де ми з ними познайомились, вони були емігрантами, її статус був значно кращий, а ось у нього були якісь трабли з візами і їх продовженням, кожен вирішував свої проблеми сам, аж доки вони не познайомились. Ну і далі вже починається наша печальна історія. Деякий час вони обмінювались електронними листами та іншим комунікаційним непотребом – необов'язкові дзвінки, повідомлення, привіти через друзів, випадкові зустрічі на вулицях міста, з чого зазвичай і складаються згадані вище стосунки, чи те, що за стосунки видається. І ось раптом трапився гелуїн і всі біси повилазили зі своїх нір і активізували без того нездорову атмосферу старої-доброї Європи. Моїх нових знайомих вони активізували теж. На гелуїн я з ними обома і познайомився. Це була така строката галаслива компанія, яка рухалась старими вуличками, не зупиняючись на червоне світло і не оминаючи жодного бару. Потім був якийсь клуб, де крім нас святкували гелуїн лише якісь лесбійки, котрі, до речі, порівняно з моїми новими знайомими виглядали просто по-дитячому. Видно було, що гелуїн – це не лесбійське свято. І вже десь поночі, коли всі біси й лесбійки міста відтусувались і позалазили назад, кожен до свого приватного пекла, ми повернулись до мене додому, ніхто, ясна річ, зупинятись не хотів, гелуїн загрожував розтягнутись на найближчі кілька діб, і ось тоді, посеред бурхливого п'яного угару (тут, очевидно, слід було би вжити слово «гармидер», але це був таки «угар»), він запропонував їй одружитись. А коли вона несподівано для нього (та й для мене теж) йому відмовила, він влаштував справжню істерику. Я ніколи не бачив, аби чоловіки так плакали. З нього витікали не просто сльози, з нього витікала його карма, він ридав і закликав її до совісті, як же так, кричав він, навіщо ж ти писала мені свої блядські електронні листи, навіщо телефонувала і передавала привіти, для чого ми випадково зустрічались на вулицях цього йобаного міста? Ми просто мусимо одружитись, повторював він, у нас просто немає інших варіантів. Але вона вперто не хотіла з ним одружуватись, у всякому разі – не на гелуїн, і тоді він перестав плакати і сказав приблизно таке: ти мене зрадила, ти морочила мені голову, я зараз піду і дуже попрошу тебе – не телефонуй мені більше. І не пиши. І загалом – не трапляйся мені на вулиці. Ось це було здорово, це мені сподобалось. Перед цим він пару годин розповідав, як вони з братами з України бомблять місцеві банкомати, тому подібна розв'язка мені видалась досить-таки логічною. Потім він довго прощався, довго повторював, аби вона більше не телефонувала, і довго чекав у коридорі на ліфт. І ось доки він чекав, я бачив, як вона вагалась. Думаю, якби ліфт затримався ще на хвилину, вона таки вийшла би за нього заміж. Які пристрасті, думав я, це ж треба. Вже десь зранку чи навіть пізніше до мене дійшло, що чувак її просто розводив. Ну так, все просто – у неї не було проблем із документами, у нього вони були, єдиним варіантом для нього було одружитись. І він це розумів. І вона це розуміла. Лише я думав, що справа в гелуїні. Але ж вона завагалась, хай лише на мить, але завагалась, я це точно бачив.\nНа їхній побутовій шизофренії, котру вони дещо пафосно називають пристрастю, можуть працювати атомні станції, ця чорна кров, що переливається в акваріумах їхніх сердець, щороку заливає собою набережні й пляжі, лишаючи на асфальті кольорові нафтові розводи. Закохані моєї країни добивають одне одного своєю любов'ю, вони не здатні обмежитись любовними стосунками, їм і секс як такий не цікавий, під час сексу вони виривають одне одному язики і видавлюють очі, розрубують тіла коханих важкими різницькими сокирами, підливають отруту в спільний алкоголь, тому що померти вони мають лише разом, бо вони кохають одне одного і жити одне без одного просто не зможуть, тому їм простіше відразу перерізати одне одному горло бритвою, подарованою на день закоханих, і провадити далі свої розборки вже в пеклі, де їм ніхто не буде заважати. їх завжди можна виокремити з будь-якого натовпу, з них іде густий дим їхнього шаленства, вони цілуються до крові й прокушують своїм партнерам сонні артерії, жінки носять в своїх торбинках сатанинські амулети, а чоловіки тижнями не вимивають із-під нігтів жіночу кров, і я говорю собі: о, так – це мої співвітчизники, скільки я їх бачив, скільки спостерігав за ними, в їхньому житті ненависть так дивно межує з любов'ю, що я вже давно перестав для себе їх розрізняти, я нічого не знаю про політичні настрої чоловіків і жінок у моїй країні, я знаю лише про їхні депресії та приступи активності, тоді вони багато на що здатні, і я не заздрю тому, хто спробує ці депресії лікувати. Тому що вони зраджують одне одного від неможливості висловити свою ніжність і народжують дітей від неможливості вчасно спинитись, тому що вчасно спиняються ті, кому є що втрачати.\nНайгірше те, що вони по-справжньому залежні одне від одного. Я пам'ятаю іншу історію про іншу прикольну пару, він перевозив через польський кордон наркотики, попросив її допомогти, вона погодилась, очевидно, це теж була пристрасть, бо як це інакше назвати, вона сховала все в своїй косметичці й спокійно перевезла, а він, щойно вони приїхали на місце, просто кинув її, себто викинув разом із усіма її речами. Коли вона вже звалила і його почало ламати, він сказав собі приблизно таке: нічого, сказав він, нормально, я все розрулю, у мене все є з собою. І почав шукати свої наркотики. В цей самий час вона перетинала польський кордон у зворотному напрямку, ніжно притиснувши до серця свою косметичку.\nКоли приходить великдень і небо стає прихильнішим до нас,\nі всі напружуються – мовляв, великдень, аякже,\nтоді в землі починають перевертатись покійники,\nрозбиваючи ліктями холодну глину.\nМені доводилось ховати друзів,\nя знаю, як воно – закопувати своїх друзів,\nмов собака кістку,\nчекаючи, коли небо стане до тебе прихильнішим.\nІ є такі соціальні групи,\nдля яких подібні ритуали особливо важливі,\nя маю на увазі, насамперед, середній бізнес.\nВсім доводилось бачити,\nякий смуток охоплює цих регіональних\nпредставників російських нафтових компаній,\nколи вони з‘їжджаються на безмежні\nцвинтарні поля, аби закопати\nще одного брата з відстреленими легенями;\nвсім доводилось чути тверде биття сердець,\nколи вони стоять біля домовини\nі витирають скупі сльози й соплі об своє\nдольче й габана,\nі хуячать геннесі\nОсь так, Коля, – говорять, – ось тобі й відкат.\nНа безмежних полях офшору\nми, як дикі гуси восени, падаємо в холодні\nплеса забуття, зі шротом у печінці.\nТо як, – радяться, – ми\nспорядимо нашого брата\nв його довгий шлях\nдо осяйної Валгали Лукойлу?\nХто буде супроводжувати його\nв темних печерах чистилища?\nТьолки, – говорять усі, – тьолки,\nйому потрібні будуть тьолки,\nдорогі й без шкідливих звичок,\nвони будуть гріти його взимку,\nвони студитимуть йому кров навесні,\nліворуч від нього буде лежати платинова блондинка,\nі праворуч від нього буде лежати платинова блондинка,\nтак, щоби він навіть не помітив, що вже помер.\nОх, ця смерть – територія, де не ходять наші кредитки.\nСмерть – територія нафти, хай вона омиє його гріхи.\nМи покладемо йому до ніг зброю і золото,\nхутра і тонко помелений перець.\nВ ліву руку ми вкладемо йому останню нокіа,\nв праву руку – грамотну ладанку з Єрусалима.\nАле головне – тьолки,\nдві тьолки, головне – дві платинові тьолки.\nТак, це головне, – погоджуються всі.\nГоловне, – погоджуються тьолки.\nГоловне-головне, – підтакує Коля зі своєї домовини.\nНа великдень ми всі такі сентиментальні.\nСтоїмо, чекаємо, коли мертві\nвстануть і вийдуть до нас із потойбіччя.\nНіколи так не цікавишся смертю,\nяк ховаючи друзів.\nКоли вони третій день чатують\nпід дверима моргу, він зранку третього дня\nдолає, зрештою, смертю смерть, і виходить\nдо них із крематорію, бачить,\nщо всі вони знесилено сплять,\nпісля триденного забуху,\nлежать просто серед трави,\nдольче й габана.\nІ тоді він тихо, щоби не розбудити,\nзабирає в одного з них\nпідзарядку для нокіа\nзнаючи лише двох справжніх друзів – друга Стєчкіна і друга Макарова.\nНу, і все було добре —\nблагословення з боку московського патріархату,\nтвій безпонтовий бродяга.\nЩось у ньому зламалось, він взяв-таки цей\nкредит і приїхав до своєї третьої\nОсь, – сказав зі злістю, – сто штук, мій кредит,\nМені, – сказала дружина, – по хую бабки,\nНі, – сказала коханка, – мені теж по хую бабки,\nА третя сказала, – а ось мені бабки абсолютно не по хую,\nтому що так чи інакше любов – це командна гра,\n– Ми, – сказав при знайомстві, – робітники насосного цеху,\n– Як гриби? – не повірив я.\n– Так. Гриби. Хотіли вирощувати кактуси\nГоловне, щоб тебе перло, точно, друг, – головне, щоб перло.\nНу, і значить що – ми захопили три корпуси\nі висіяли наші гриби.\nПроблеми почались уже за пару місяців.\nУ нас тут серйозний район, сам бачив,\nнещодавно спалили заправку, причому – міліція\nтам усіх і накрила, вони навіть\nзаправитись не встигли, так хотіли її спалити.\nІ ось одна бригада вирішила на нас наїхати,\nвирішила забрати наші гриби, ти уявляєш?\nЯ думаю, на нашому місці будь-хто\nкожен у міру свого\nОдним словом, забились просто на грибних плантаціях.\nТам ми їх і повалили. І коли вони падали на теплі\nми думали —\n– Знаєш, – сказав він мені, – вночі, коли всі засинають\nі темні ґрунти всмоктують у себе туман,\nя слухаю, слухаю, як вони ростуть —\nВ Карпатах повітря прогрівається швидше,\nза пару кілометрів звідси, вбили жінку.\nПоліція намагалась когось знайти,\nале кого ти в горах знайдеш – найближчі\nпотенційні вбивці живуть за двадцять\nкілометрів звідси, себто в Словаччині.\nАле щось вони собі там винюхали, натякали,\nщо знають убивцю, але не скажуть – аби\nне заважати слідству. Не знаю, не знаю,\nщо вони досліджували, але слідству справді\nкраще не заважати. І тепер всім, хто\nпроходить цією дорогою, скажімо о пів\nна першу ночі, обов’язково стає\nмоторошно, ця атмосфера смерті, хапає\nтебе за волосся і підіймає над деревами,\nі ти бачиш всіх потенційних убивць,\nяк це могло бути.\nОсь вона вийшла на дорогу\nі побачила цих похмурих\nчоловіків, які переганяли глухими дорогами\nсвої отари. І ось вона стала просто проти них\nі кожен із них подумав – ось ця жінка, яка\nнесе сум’яття у наші душі, яка внесе розбрат\nпоміж наших овець, яка дістане флейту\nі наші вівці, гордість сільського господарства\nреспубліки, підуть за нею\nв безчасся і морок.\nІ що в такому разі було далі? – далі намагались\nдокопатись до правди поліціянти. А далі один із них\nзаговорив: браття, я знаю, що ви думаєте, ви думаєте,\nчи стане у нас снаги зупинити її, цю жінку,\nяка хоче забрати наші душі і наших овець,\nто ось що я вам скажу – подих туману стоїть\nза цією жінкою, вільгість і тьма пливуть з-під її повік,\nтрепет огортає мене, коли я дивлюсь їй у вічі.\nНу, а після цього вони, мабуть, і проламали їй\nТак, погодились усі поліціянти,\nмабуть, так воно і було.\nА потім, коли вони лишили її посеред дороги і пішли\nвиходити духи, чорні духи туману,\nпочали виходити потопельники\nіз найближчого озера, за ними вийшли\nдзвонарі з найближчих церков\nпотоках мертвих птахів, йшли\nмонстри з найближчих урочищ,\nвиходили, мовчки ставали над нею і говорили —\nспіваймо разом —\nз чорних портів Гамбурга,\nз барвистих портів Амстердама.\nАга, скоріше за все, так воно все і було —\nхитали головами поліціянти, мабуть,\nсаме так, інших варіантів\nпросто немає. Ох, – додавали, – це таємниче життя,\nна крайняк – німецькою,\nі я шепотів їй: Натаха, твоє серце зараз у моїх руках,\nі вона сміялась, відводячи очі: придурок, ну це ж не серце,\nтаке, як хокейні шайби.\nкупуючи на заправках лише найнеобхідніше —\nі радіо глухло від утоми, я почав засинати,\nІ саме тоді вони й випасли наш мерседес —\nсеред темних доріг, тепер стояли біля машини і говорили:\nЩо такий смурний, братішка, – запитав український таксист,\nвже на виїзді з Мостиська, – що за діла? А що я міг йому сказати?\nтак ніби юнкерс мій підбили, а сам я встиг вистрибнути.\nМені б тішитись, а я стою посеред лісу\nясна річ – бандитські пісні,\nІз зашморгом на шиї\nЖіноча агресія, – сказав він, – жіноча агресія, ось чого потрібно боятись. Чому? – спитався я. – Чому я маю чогось боятись? Тому, – відповів він, – що жіноча агресія – це те, що не залежить від тебе. Більше того – від неї вона теж не залежить. Жіноча агресія – це як місячні, це диво фізіології, яке викликає подив і ненависть, проте ніколи не викликає бажання з ним боротись. Хоча би тому, що боротись із місячними, це те саме, що боротись зі стигмами святого Франциска – він же не винен, що вони в нього відкриваються, вірно? Він просто живе собі, уживаючись зі своїми стигмами. Це речі, які від нього не залежать. Те саме з жіночою агресією: жінка слабка істота з сильними рефлексами, навіть уві сні вона пам’ятає всі образи, котрих ти їй завдав, тому, прощаючись із жінкою, ніколи не розслабляйся. Розслабишся – обов’язково залишишся без яєць. В якому сенсі? – не зрозумів я. – В переносному, звісно, – пояснив він. – І в прямому теж.


"Ми точно не будемо прикривати ваш зад..." — Високий Замок\n"Ми точно не будемо прикривати ваш зад..."\n04.12.2019, 12:00 570\nЗнаєте, за всіх спроб зберігати виваженість і деяку політичну толерантність, - іноді у мене «падає планка». Особливо, коли особа, яка за трагічним збігом обставин очолює нашу державу - відкриває рот, і намагається сказати щось в дусі «найвпливовішого лідера сучасності»\nА особливо, коли я згадую про те, що він ще й сидить у кріслі верховного головнокомандувача. І зовсім — коли він несе щось пов'язане з військовою політикою і армією.\nЩо цікаво, він вибрав не «внутрішню», а «зовнішню» трибуну — інтерв'ю іноземним важковаговикам Der Spiegel, Le Monde, Time і Gazera Wyborcza.\nУ цьому інтерв'ю він укотре позначив свою надлюдську людяність «голуба миру» — на противагу кровожерливим яструбам війни. До якої, за його шкалою, належимо і ми з вами.\nЦитую: «Я знаю, що є багато гарячих голів, особливо тих, хто проводять мітинги і кажуть: «Давай, підемо битися і відвоюємо все це! Але якою ціною? Я не робитиму цього».\n«Я не можу відправити їх туди. Як? Скільки з них помре? Сотні тисяч, а потім почнеться тотальна війна, тотальна війна в Україні, а потім і у всій Європі».\nЩо я можу сказати? Найпрекрасніше те, що в сказаному брехня — все. Від першого до останнього слова. І якщо раніше функція «брехати в очі» делегувалася комусь із оркестру, зараз це робити не соромиться і сам гарант.\nВолодимире Олександровичу, як же так? За основним фахом ви ніби як фігляр, а не жонглер? Тому ваші спроби брехати цивілізованому світу про людей, які не приймають вашу політику капітулянтства, — виглядають зовсім непереконливо.\n«Гарячі голови» — насправді досить врівноважені і холодні. Або ви взагалі не уявляєте, що таке «гарячність» людей подібного плану.\nВам дуже потрібно якомога далі відвести увагу з площини «капітуляція — боротьба за інтереси України» в площину «миротворчість — агресія».\nІ ви брешете. Тому що від вас ніхто не вимагає негайно кидати війська в бій. Саме тому не вимагають — що саме ці люди йшли в бій раніше, і підуть знову за потреби.\nВід вас вимагають припинити дії для «набуття миру за будь-яку ціну», що призведе до однозначної втрати всього того, що ми утримували останні п'ять з гаком років.\nВас марно закликають продовжити боротьбу за інтереси України, не здаючи цих інтересів для отримання миттєвої ілюзії «миру».\nІ годі кивати на попередню владу, яка, нібито «всім керує».\nДосить брехати всім і собі про те, що армія із захопленням та розумінням залишає ключові позиції. Досить брехати, що прифронтове населення не може дочекатися входження в сіру зону.\nДосить брехати, що віддаючи, можна вигравати — бо ви дуже хреновий шахіст.\nЗрозумійте нарешті, що патріотизм людей, які здобули його власною кров'ю, — не визначається політичними пристрастями.\nЯкщо ви не бачите того, що об'єднали в цьому питанні проти себе майже всі, навіть політично полярні, патріотичні сили, — мені вас шкода. Досі таке зміг зробити тільки Янукович. Але у вас є шанс перевершити навіть його.\nА ваші спроби маніпулювати Європою, не просто безглузді — ганебні.\nПрямо зараз ви взялися стверджувати, що ціною здачі інтересів України врятуєте Європу від тотальної війни. Але Європа це вже проходила. Був такий Чемберлен. Але і він не здавав свою країну — спробував розрахуватись чужою.\nІ знаєте, чим ви відрізняєтеся від «миротворця» Чемберлена, який приніс в Європу II Світову? Він принаймні не виглядав при цьому смішно і жалюгідно.\nВи зробили вже досить, переконуючи своїх прихильників в Україні, що ми — проплачені маргінали, які бажають війни і крові. Зараз ви вирішили переконати в цьому весь світ.\nНе повірите, але ми — ті люди, які не пустили війну вглиб нашої землі. І ми — ті люди, які знають, якою ціною дістається кожен метр землі в бою.\nВас, до речі, даремно лякають, що ми спимо і бачимо, як зробити вам погано. Ні. Це вам лестять. Страху наганяють.\nАле коли буде погано, ми точно не будемо прикривати ваш зад.\nВолодимир Зеленський ветерани ЗСУ війна капітуляція


Весна це пора, коли з’являється багато клопоту і роботи на садовій або дачній ділянці. І в таких випадках не слід залишати дитину стороннім спостерігачем за вашими працями. Постарайтеся в міру можливості залучати його в робочий процес, все показуйте і пояснюйте на своєму прикладі.\nПосійте разом з дитиною насіння кропу, петрушки або іншої зелені. Шухлядки встановіть на підвіконні. Насіння цих рослин ростуть швидко, і у вас буде свіжа зелень до столу. Залучайте дитину в процес вирощування пускай подрихлівает землю, поливає. А коли зелень виросте, дозвольте йому пригостити когось із родичів чи друзів кропом або петрушкою, які він сам виростив. Таким чином дитина відчує свою самостійність і дорослість.\nБільш старшим дітям вже можна займатися вирощуванням дерев. А що може бути корисніше і приємніше? Якщо у вас немає свого дачної ділянки, то деревце можна посадити у дворі. Якщо немає готового саджанця, то можете використовувати жолудь або каштан. Спочатку посадіть його будинку в горщик, а коли з’явиться паросток пересадите на вулицю. Маленьке рослину слід обгородити паличками, щоб його ніхто випадково не зламав.\n. Покажіть дитині, як його поливати. Сфотографуйте малюка з деревцем, а на наступний рік порівняйте, як виросло рослина. А скільки радості принесуть малюкові перші листочки на дереві, яке він сам посадив і доглядав за ним!\nПоступово знайомте дитини з весняними рослинами. Навчіть його розпізнавати найпростіші і поширені. Почати можна з мати-й-мачухи. Покажіть ближче малюкові рослина, зверніть увагу на стебло і квіти. Через місяць після цих квітів з’являються кульбабки. Вони чимось схожі з мати-й-мачухою, але у кульбаб красиві різьблені листя. Зірвіть листочки і вдома обведіть їх по контуру. Запропонуйте дитині розфарбувати їх зеленим кольором і домалювати квіти. Те ж саме можна зробити і з іншими рослинами. Тепер, коли дитина вже познайомився з кількома рослинами, попросіть його називати їх під час прогулянки.\nА хочете весняне диво? Зірвіть в кінці зими гілочку дерева або чагарнику. Будинки поставте її в вазочку з водою. І тепер вам з малюком залишилося дочекатися весняне диво. Уявіть, на вулиці ще не зійшов сніг, а у вас в квартирі шматочок весни молоді листочки на гілочці!\nПід час прогулянок звертайте увагу на те, які зміни відбуваються в природі з початком весни. Поясніть, чим весна відрізняється від зими: покажіть дитині зелену травичку, розпускаються бруньки. Разом послухайте спів птахів, вчіться розрізняти їх голоси.\nНескучне вам весни!\nЩо робити, якщо дитина в 5 місяців кашляє?


Умивальник купити в Україні - раковина у ванну ціна на On-Za\nУмивальникиУнітазиПісуариБідеП'єдесталиПівп'єдесталиБачки для унітазуСидіння для унітазуКришка біде/пісуарівКомплектуючі\nНімеччина Індія Іспанія Італія Польща США Туреччина Україна Франція Чехія Швейцарія\nПотрібні якісні умивальники недорого? У нас величезний вибір\nПридбання раковини - це відповідальне завдання. Сантехніка відноситься до тих речей, які можна придбати з оглядкою на майбутню довгу експлуатацію, й тут не обійтися без особливої уваги до деталей. В інтернет-магазині On-Za ви з легкістю зможете придбати раковину, яка влаштує вас у всіх відносинах.\nВ асортименті представлені такі різновиди:\nЯк вибрати умивальник від кращого виробника\nВибір раковини для ванної вимагає зваженого та комплексного підходу. У першу чергу, потрібно виходити з розмірів та планування приміщення, що дозволяє істотно звузити коло пошуку необхідного предмета сантехніки.\nТакож слід виходити з таких параметрів, як форма умивальника, матеріал, з якого він зроблений, а також колір та дизайн, що дозволяють відштовхуватися від інтер'єру ванної кімнати.\nВтім, складно буде пригадати, якщо побудувати свій вибір, звернувши увагу на продукцію від конкретних брендів. Найбільш популярними виробниками сантехніки є такі компанії:\nVilleroy & Boch. Німецький бренд кераміки існує з 1748 року. За весь період своєї активності компанія встигла чітко позначити характеристики своєї продукції - суворість форм, витонченість та довговічність. Раковини від Villeroy & Boch розташовують інноваційним покриттям Ceramicplus, завдяки якому будь-яка рідина не осідає краплями на стінках та у лічені хвилини притягаючи до себе бруд та пил, а негайно скочується у слив. Внаслідок цього умивальник володіє оптимальними стандартами гігієни та його легко чистити.\nJaquar. За більш, ніж півстоліття невелика індійська компанія з виробництва кераміки розрослася до транснаціональної корпорації, яка виробляє висококласну сантехніку. Умивальники Jaquar у ході створення проходять безліч тестів, що дозволяють виявити та усунути всі слабкі місця. А мінімалістичний дизайн дозволяє їм вписатися у будь-який інтер'єр.\nKolo. Вся сантехнічна продукція від даного польського бренду, відповідає стандартам DIN та KIWA. Особливі технології глазурування та випалення раковин дозволяють їм довгий час залишатися чистими та бути стійкими до перепадів температур.\nKraus. Цей американський виробник вже давно підкорив серця багатьох. Відмінна особливість умивальників Kraus - матеріал та колір. Більшість моделей виконані з гартованого скла у великій різноманітності забарвлень. Такі умивальники підійдуть для втілення найсміливіших та незвичайних рішень дизайнів вашої ванної кімнати.\nRea. Це відносно новий польський виробник. багато моделей умивальників Rea відрізняє стильний дизайн та невисока, як для таких моделей, ціна. У цього бренду також, також як й у Kraus, є досить багато моделей раковин виконаних у нестандартних кольорах. Також багато моделей раковин у стильному чорному кольорі. Сантехніки у чорному кольорі зараз набирає популярність та багато людей встановлюють у ванну кімнату умивальники саме чорного кольору. У бренду Rea ви знайдете багато таких моделей: накладних, підвісних, що вбудовуються, підлогових.\nУмивальники CeraStyle. Турецький виробник якісних та недорогих умивальників. Бренд, який вже давно став відомим далеко за межами своєї батьківщини. А асортименті Керастайл ви знайдете великий вибір сучаснихумивальників різних форм та розмірів.\nНайпопулярніші умивальники в інтернет-магазині\nПдвісна раковина Grohe Cube Ceramic 3947400H\nНапольна раковина JAQUAR KUBIX F KUS-WHT-35401\nРаковина для ванної Kraus Nei GV-391-19mm\nВбудована раковина Axor Bouroullec 19947000\nРаковина на стільницю Catalano Sfera 110SF00\nВиразний умивальник Villeroy & Boch Hommage 710263R2\nДе придбати умивальники за найкращими цінами в Україні?\nВ інтернет-магазині On-Za представлений досить широкий асортимент сантехніки на будь-який смак та гаманець. Як преміальні, так й бюджетні моделі мають досить високу якість, щоб питання про придбання раковини перестав вас турбувати на довгі роки.\nУмивальник: конструкція та матеріал\nУмивальники виробляють з порцеляни, фаянсу, штучного та натурального каменю, металу, скла та дерева. Завдяки вдалому поєднанню «ціна-якість» найпопулярнішими вважаються раковини з фаянсу та порцеляни. Сантехніка з кераміки - класичний варіант.\nХоча з часом кераміка тьмяніє, вона не схильна до впливу абразивних речовин, невибаглива у догляді, міцна та довговічна. Раковини зі скла радимо встановлювати у маленькі ванни, оскільки вони не крадуть простір візуально. кам'яні умивальники допоможуть втілити оригінальні дизайнерські задумки.\nЯкщо вам потрібно придбати умивальник, визначитеся з його розмірами та типом конструкції. У великому санвузлі можна встановити будь-яку вподобану модель: підвісну, вбудовану раковину або на п'єдесталі («тюльпан»). Якщо ванна кімната невелика, придбайте рукомийник - маленьку раковину, яка займає мінімум простору, а по функціональності зовсім не поступається виробам стандартного розміру.\nРаковина та умивальник будь-якого розміру та висоти може мати у комплекті змішувач (отвори для нього передбачені виробником або вирізаються самим користувачем у зручному місці); закріплювальний набір; сифон; напівп'єдестал або п'єдестал.\nНа сайті нашого інтернет магазину сантехніки ви зможете придбати умивальник, який за формою підійде до будь-якого дизайну санвузла: асиметричний, круглий та напівкруглий, овальний, прямокутний, квадратний та кутовий.\nЯкі бренди умивальників найбільш популярні в 2021 році?\nНайпопулярнішими брендами, що виробляють умивальники, є Умивальники Villeroy & Boch, Раковины из литого камня Marmorin, Стеклянные раковины Kraus, Jaquar, недорогі дизайнерські умивальники Rea, умивальники Jika, а також умивальники Grohe - одного з найвідоміших брендів сантехніки в світі. Кожен з виробників має багату історію й всі вони давно встигли зарекомендувати себе, як на світовому, так й на українському ринку. Роблячи вибір на користь продукції даних брендів, ви можете розраховувати на високий рівень якості.\nНа що варто звертати увагу при виборі умивальника?\nЩоб вибрати раковину, яка найкраще вам підійде, потрібно звернути увагу на тип установки. Підвісний умивальник дозволить істотно заощадити місце у приміщенні, а врізна раковина дасть можливість ефективно розпорядитися простором. Також важливим параметром є форма умивальника, яка може бути квадратної, круглої, овальної, або кутовою.\nЯкі раковини найдешевші?\nНайбільш дешевими моделями умивальників серед представлених у каталозі, є наступні: міні-умивальник Kolo Freja (460 грн.), умивальник міні Jika Lyra Plus (919 грн.), оснащений отвором під змішувач, та накладна раковина Jaquar Continental (984 грн.).\nЯкі раковини відносяться до преміум класу?\nУмивальник у ванну елітної квартири повинен повністю відповідати своєму преміальному статусу. У каталозі нашого інтернет-магазину ви знайдете такі моделі: умивальник Marmorin Sirona (192 406 грн.), умивальник підлоговий Devon & Devon Colette (51 057 грн.), раковина накладна Axor Urquiola (49 180 грн.).


www.blogs.mediasapiens.ua - Блоги - Олександр Михельсон - Борисові Бахтєєву\n→ Борисові Бахтєєву\nОлександр Михельсон, 07.11.2010 04:56\nПане Борисе, ми з вами знайомі досить давно. Напевне, це – головна причина, з якої я вирішив відповісти на вашу відповідь на мій коментар на ваш блог.\nТобто коментарі там були не тільки мої, й не лише на мої коментарі ви відповідали. Але я вже скажу за себе. А інші теж мають дар клавіатури.\nОтже, зауважень у мене всього три. Перше – просте: моє прізвище не «Міхельсон». Моє прізвище – «Михельсон». Не те щоб я мав з цього приводу велику образу, але просто через «і» воно звучить якось недолуго. Як «пі-і-іво» - ну, ви знаєте цей анекдот. Та й, зрештою, проти паспорта не попреш.\nЗауваження друге спирається на такі ваші слова:\n«Річ зовсім не в тім, ЗА КОГО проголосувала третина політично активного населення Галичини. Річ у тім, ЗА ЩО вона проголосувала. За яку систему цінностей».\nПане Борисе, я вам таки скажу, що ви ну надто добре думаєте про власний народ. Яка, в біса, «система цінностей»?!\nНа відміну від цінностей суспільства, політичні цінності – це не те, що ми додумуєм самотужки за недолугих піарників. Політичні цінності мають бути подані виборцеві, як ресторанне меню. Тоді він порівнює їх із цінностями власними, й робить вибір. На те він і зветься виборцем.\nВи кажете про «цінності» якоїсь там 5-відсоткової «Свободи». Але невже ви скажете, що навіть виборці лідерів перегонів – Партії регіонів та БЮТ – мали можливість голосувати за цінності? Ага.\nОдні – за цінності у вигляді шапок, які з чужої голови знімають гопники, котрі потім стають великими людьми. Висновок – знімати чужі шапки цінно, це веде до валгалли.\nДругі – за цінності у вигляді шапок, які знімають з власних голів самі посполиті, коли вулицею мчить Снігова Королева. Висновок – «ламати шапку» цінно, це веде до сансари.\nЗа такі цінності свідомо не проголосуєш. За таикх цінностей лише напівсвідомо зазначиш: обидві «системи цінностей» мають багато спільного, чим і завдячують постійному перетіканню голосів…\nЗауваження ж третє дещо складніше. Суть його в тому, що я не вірю, нібито Всеукраїнське об’єднання «Свобода», очолюване Олегом Тягнибоком, може комусь загрожувати. Крім, звичайно, тих людей, котрі щиро поділяють пропаговані «Свободою» ідеали. Ну, але хто їм лікар, та й кого вони цікавлять, урешті-решт.\nГадаю, для вас, пане Борисе, ця теза не потребує особливих пояснень. Тим паче, що ви сам її сформулювали чи не в останньому абзаці свого допису. От тільки дуже побіжно. Тож дозвольте розвинути тезу для читачів.\nОтже, я не вірю в більш-менш серйозний успіх «Свободи» з таких причин: етнічний націоналізм в Україні недієздатний, але – це важлива ремарка – недієздатний не тому, що викидає зі справи розбудови нації щирих патріотів на кшталт Бахтєєва чи Михельсона.\nСправи значно гірші: етнічний націоналізм недієздатний тому, що автоматично включає в цю справу відвертих ненависників усього українського, від Лєвчєнків і Бондарєнок до Бузинів і Лукашів*.\nЦі хлопці й дівчата всі поголівно щирі українці – хоч ДНК аналізуй. І водночас, саме вони збудували ту Україну, яку ми маємо (чи яка має нас – тут філософія, як відомо, має різні думки).\nКумедні теорії «Свободи» про якісь там нібито переваги «українського гену» над усіма іншими генами дійсно слід розглядати як шкідництво. Але винятково у тому сенсі, що спертя українського націоналізму на етнічних українців призведе до кінця цього націоналізму так само надійно, як підбір кадрів Юлією Тимошенко призвів до спостережуваного нами просто зараз кінця БЮТ.\nВ цьому напрямку пан Тягнибок і Ко, безумовно, виконують суперважливу роль.\nВтім, обговорюючи цю роль (цілком можливо, й не варту аж такого прискіпливого обговорення), не можна оминути й інший факт: як ви, Борисе, так і я, і багато інших, потрапляємо в пастку, заготовану саме на нас. А саме – замість обговорення окремо взятої «Свободи», ми починаємо обговорювати так званий «український націоналізм», який нібито уособлює згадана «Свобода», і яким бонзи новонародженої (і, боюсь, метртвонародженої) «партії влади» вже лякають Європу, не кажучи про виборців з Криму чи добре знайомого вам, пане Борисе, Донбасу.\nНатомість доцільно було би поставити інше питання: якщо всі ми, включаючи Партію регіонів, є переконаними антифашистами, то як ми можемо терпіти у владі Комуністичну партію України, котра давно зрадила ліві ідеали, перетворившись на типово націоналістичну партію, яка до того ж офіційно пропагує ліквідацію нашої держави?\nІнакше кажучи, чому, заперечуючи проти агресивного українського націоналізму в Україні, ми повинні терпіти в тій-таки Україні ще більш агресивний іноземний націоналізм?\nПо-моєму, питання про «Свободу» повинно ставитись в одному меню з питанням про КПУ. Та й, коли на те пішло, з питанням про деяких відвертих наці з партквитком ПР.\nСама «партія влади» цього питання, звісно ж, не поставить. Тож уся надія, пане Борисе, на нас із вами. А ми натомість обговорюємо, прости Господи, якогось там Олега Тягнибока. Чого тільки й прагнуть нацисти з триколорного боку барикад.\nP.S. Автор цілком свідомий того, що низка приятелів скаже: «Ти добре гендлюєш прізвищем, але ж ти ж бо і не єврей, і не татарин, тобі добре казати…» Що ж: чорносотенці, котрі зараз при владі в Україні, теж дуже погані – але навіть на знак протесту проти них я обрізання робити не збираюсь. І тим більше – вчити іврит. Що, як твердять обізнані люди, набагато дошкульніше за якесь там обрізання :)\n*Усі збіги наведених прізвищ з реально існуючими вважайте випадковими.


Календар (лат. Calendarium - боргова книжка: в Стародавньому Римі боржники платили відсотки в день календ, перших чисел місяця) - система числення великих проміжків часу, заснована на періодичності руху небесних тіл: Сонця - в сонячних календарях, Місяця - в місячних календарях і одночасно і Сонця і Місяця в місячно-сонячних календарях.\nСонячний календар - різновид календаря в основі якого лежить тропічний рік, тобто період зміни сезонів. Тривалість тропічного року становить 365,24220 діб. Таким чином, календарний рік у сонячному календарі повинен становити або 365 діб - звичайний рік, або 366 діб - високосний рік. Для того, щоб середня тривалість календарного року була близька до тривалості тропічекого року необхідна система вставки високосів. Для її визначення можна розкласти дробову частину тривалості тропічного року в ланцюгову дріб:\nМісячний календар - різновид календаря, в основі якого лежить період зміни фаз Місяця, т. є. синодичний місяць. Тривалість синодичний місяця в середньому становить 29,53059 доби. Т. о., Календарний місяць може складатися або з 29, або з 30 днів, причому місяці в році чергуються, щоб дні місяця якнайкраще потрапляли на одні і ті ж фази Місяця. У місячних календарях тривалість року приймається рівною 12 місяців. Відповідно до цього, тривалість місячного року виходить рівної 12 Ч 29,53059 = 354,36708. Значить, в календарному році може бути або 354 дня - простий рік, або 355 днів - продовжений (високосний) рік; а для того, щоб середня тривалість календарного року була близька до тривалості місячного року необхідна система вставки високосів. Для її визначення можна розкласти дробову частину тривалості місячного року в ланцюгову дріб:\nДОБА Концепція доби заснована на русі Землі навколо своєї осі. Доба сонячні істинні - період обертання Землі щодо центру Сонця. Величина непостійна і залежить від багатьох факторів. Для зручності використовується її усереднене значення добу середні сонячні (або день) - середня тривалість істинних сонячних діб за рік. Надалі для середньої сонячної доби буде застосовуватися термін день. Також в астрономії використовуються добу зіркові - період обертання землі щодо нерухомих зірок.


СОЛОМ'ЯНКА БІБЛІОТЕЧНА: 2016.03\n13 березня 1961 року в Києві сталася техногенна катастрофа. Потужний селевий потік з Бабиного Яру прорвав дамбу і затопив Куренівку. Потоп тривав півтори години. Пульпа накрила площу близько 25 гектарів. Зруйнувала 68 житлових і 13 адміністративних будинків. Залишила без житла 353 сім'ї. Вивела з ладу енергопостачання, газопостачання, частково зруйнувала каналізацію. За підрахурками істориків, загинули 1,5 тисячі людей.\nПодії "чорного понеділка" залишились в історії як Куренівська трагедія. В народі кажуть: "Помста Бабиного Яру..."\nДо 55-річчя Куренівської трагедії в бібліотеках району пройшов загальносистемний день інформування "Куренівський апокаліпсис".\n"Якщо пам'ять стає непотрібною - трагедії повторюються". Про болючі сторінки історії нашого міста, про увіковічення пам'яті та встановлення справедливості щодо загиблих наших земляків дізналися читачі бібліотеки імені І.Багряного.\n"Чорний понеділок - вічний докір та пам'ять" - виставка - роздум, підготовлена бібліотекою імені М.Бажана.\nТематичну викладку "Куренівська трагедія: містика чи випадковість" підготувала бібліотека №13.\nБібліотека імені В.Чапаєва оформила тематичну викладку "Куренівська трагедія".\nДля своїх віддалених користувачів БСЧ імені М.Лермонтова підготувала інформацію за темою "Не питай, за ким сумує Куренівський дзвін?".\n"Куренівська трагедія - помста Бабиного Яру" - виставка - роздум в бібліотеці імені В.Чкалова.\nБСЧ імені О.Гончара підготувала інформ-досьє "Куренівка - 1961: цілком таємно" та оформила виставку-дослідження "Не питай, за ким сумує Куренівський дзвін"\nГодину спогадів "Куренівська трагедія - вічний докір та пам'ять" провела бібліотека імені О.Донченка.\n"Куренівський апокаліпсис" - під такою назвою відбулась інформаційна година в ЦРБ імені Ф.Достоєвського.\nОпубліковано Olga о 06:53 Немає коментарів:\nМітки: загальносистемні заходи, краєзнавство, Куренівська трагедія\nПатріотичний детектив національного значення\n17 березня о 18:00 книгарня "Є" спільно з видавництвом "Ярославів Вал" запрошують на презентацію роману Яреми ФРИДРАКА "Біла каплиця".\n"Біла каплиця" - твір за межами класичного літературного жанру. Це і кінороман, і повість, і психологічний детектив, тут стикаються долі людей із полярними етичними, духовними та світоглядними цінностями. Описані трагіяні події відбуваються в галицькому містечку повоєнного часу, де хтось ритуально вбиває під класичну музику молодих жінок і розбиває священні хрести. Точиться запекла борортьба не на життчя, а на смерть, боротьба двох світів - карального МГБ і національно-визвольного підпілля...\nОрест-Ярема Миколайович Фридрак - літератор, журналіст, заслужений журналіст України (1983 р.). З 1965 року - кореспондент, старший редактор, заступник головного редактора Українського радіо, головний редактор Українського телебачення, заступник голови держтелерадіо України, перший віце-президент Національної телерадіокомпанії України. Я.Фридрак очолював творчий колектив телерадіожурналістів з підготовки та проведення Всеукраїнського референдуму за Незалежність України.\nСаме Ярема Фридрак започаткував традицію виконання національного гімну "Ще не вмерла України ні слава, ні воля" на українському радіо ще до Акту проголошення Незалежності України, яка існує донині.\nДо участі запрошені: Микола Горбаль, Павло Гриценко, Віталій Абліцов, Аркадій Музичук, Степан Галябарда, Орися Демська, Леся Мовчун та інші.\nАдреса: вул. Лисенка, 3 (метро "Золоті ворота"). Вхід вільний та бажаний.\nМітки: "Біла каплиця", видавництво "Ярославів Вал", презентація книги, Ярема Фридрак\nО Жінко! Загадка одвічна, водночас сильна і тендітна!\nУ дні весняного пробудження й оновлення вшановують жінку. Вона як весна: сонячна, світла, життєрадісна, яскрава, справжня, чарівна, лагідна, загадкова, тендітна, щира на любов. Все гарне на землі від жінки, від її любові. Вона - берегиня родинного вогнища, мудра наставниця, просвітниця душевного спокою, доброти і злагоди.\nЖінка - це одвічна загадка в усі часи, в усіх народів.\n"О Жінко! Загадка одвічна, водночас сильна і тендітна!" - святково-інформаційний калейдоскоп в бібліотеках Солом'янки.\nВ бібліотеці імені О.Донченка відбулося свято "Весна. Жінка. Кохання" за участю акторки драматичного таетру "Карнавал" Тетяни Олійникової.\nЛистівки - витинанки для своїх матусь виготовляли читачі бібліотеки імені В.Чапаєва.\nМайстер клас з об'ємної аплукації "Квіти для мами" провели бібліотекарі бібліотеки імені П.Вершигори.\n"Подарунок для мами" готували в бібліотеці імені М.Бажана.\nБібліотека імені М.Бажана оформила виставку творчих робіт своїх найменших користувачів "Для тебе, мамо, малюю я".\n"Подарунок найріднішій людині в світі" виготовляли в студії практикуючих кутюр'є в бібліотеці імені В.Чапаєва.\n"Для мами - нев'янучі квіти" - тематична виставка і конкурс декламаторів в бібліотеці №13.\n"Вітальні листівки любій матусі" виготовляли читачі бібліотеки імені О.Пироговського.\nБібліотека імені В.Чкалова запросила жіночу спільноту поринути у вирій життєдайної чаруючої музики, яку на честь свята їм подарували добрі друзі бібліотеки Ігор Якубовський та Сергій Мороз (дует "Простір музики").\nВ БСЧ імені М.Лермонтова відбувся творчий вечір поетеси Алонати "Любов. Поезія. Весна".\nДо свята діти - читачі бібліотеки підготували виставку "Хай завжди буде мама!"\n"Для вас, жінки" - тематичну виставку підготувала бібліотека імені В.Чкалова.\nВиставку творчих робіт своїх користуачів - жінок підготувала представила бібліотека імені О.Новікова-Прибоя.\nБібліотека імені І.Багряного підготувала тематичну книжкову виставку "Краса в гармонії" та допомогла своїм читачкам дізнатися всі секрети дівочого етикету.\n"Знак безкінечної любові і пошани". Бабусям, мамам, сестрам, всім відвідувачкам та працівникам бібліотеки імені І.Багряного присвятили свої творчі роботи дівчата з гуртка "Таланти і шедеври".\nБібліотека імені О.Довженка оформила тематичну книжкову виставку "Видатні жінки України".\nМітки: 8 березня, загальносистемні заходи, святково-інформаційний калейдоскоп\nТарас Шевченко - той, хто зрушив, здвигнув Україну\nТарас Шевченко. Це ім'я дорогоцінною перлиною виблискує у золотій скарбниці світової культури. У славній плеяді безсмертних класиків літератури славний співець українського народу по праву стоїть в одному ряду з титанами думки і слова, чия мистецька спадщина стала надбанням усього передового людства.\nТарас Шевченко - символ правди, символ великої любові до своєї землі та народу. Його думи, його пісні, його полум'яний гнів, боротьба за світлу долю трудового люду були думами, піснями, гнівом і боротьбою мільйонів.\n"Тарас Шевченко - той, хто зрушив, здвигнув Україну" - загальносистнмний Шевченківський день в бібліотеках Солом'янки.\n"Безцензурний "Кобзар" - в бібліотеці імені В.Кудряшова відбулася презентація збірки "Кобзар", упорядкованої шевченкознавцем Миколою Зубковим, її автором.\nБібліотека імені П.Вершигори оформила виставку-експозицію "У кожнім слові Кобзаря живе могутня Україна".\n"Он де, люде, наша слава" - бібліо-квест за творчістю Кобзаря провела бібліотека імені В.Чапаєва.\nДо заходу бібліотекарі оформили виставку-портрет "Поет абсолютної правди".\n"Наш духовний праотець і пророк" - виставка-портрет в бібліотеці імені М.Бажана.\nУсний журнал "Тарас Шевченко - видатний син українського народу" та поетичну годину "Уклін тобі, Тарасе!" за участю поета Анатолія Самойленка провела бібліотека імені О.Пироговського.\n"І лине над землею Шевченкове святеє слово" - тематична книжкова виставка в бібліотеці №13.\nКомплекс заходів "Доля України в поезії Кобзаря" провела ЦРБ імені Ф.Достоєвського.\n"З днем народження, Кобзарю!" - літературна година в бібліотеці імені О.Довженка.\nБібліотека імені В.Чкалова організувала для вихованців спеціалізованої школи "Надія" екскурсію до Національного музею Тараса Шевченка. Для маленьких відвідувачів була проведена спеціальна адаптована екскурсія "Карта Шевченкових пригод".\nКомплекс заходів "Шевченків світ в буянні фарб" провела БСЧ імені М.Лермонтова.\nБСЧ імені О.Гончара оформила виставку-вшанування "Пророк вільної України".\nКомплекс заходів "Тарас Шевченко - геній українського народу" провела бібліотека імені О.Донченка.\nГолосні читання "Слухаймо віщий голос Тараса" відбулись в бібліотеці №11.\nБібліотека імені І.Багряного підготувала віртуальну екскурсію "Шевченківські місця нашої столиці" та провела Шевченківські читання.\nБібліотекарів бібліотеки імені П.Вершигори запросили в якості експертів на районному конкурсі читців поезії Кобзаря "На вічному шляху до Шевченка"\nМітки: загальносистемні заходи, Тарас Шевченко, Шевченківський день


Репортажи пользователей сайта Korrespondent.net - Янукович не Мандела або Сніданок з Обамою | Korrespondent.net\nНаціональний Молитовний сніданок був започаткований у 1953 році американськими конгресменами. Демократи та республіканці вирішили залишити гризню у залі конгресу і поговорити про щось, що є спільним для країни. Це пізніше стануть модними зустрічі без краваток, а тоді це була нагода для опонентів поговорити на неполітичні теми. Дуайт Ейзенхауер зробив цей Молитовний сніданок національним. З того часу присутність американського Президента на цьому заході стало традицією.\nОрім того, цей захід немає релігійних кордонів. На Сніданок були запрошені представники різних релігій, церков та конфесій. Причому, за одним столом спеціально розміщували представників з різних континентів і різного віросповідання. Наприклад, поряд зі мною, за столом, сиділи депутати з Пакистану, Уругваю, Македонії, ПАР та США. Щодо представників Сполучених Штатів Америки, то один був конгресмен-демократ, інший конгресмен-консерватор.\nВід України на сніданку були присутні також представники різних політичних сил: Леонід Кожара, Олександр Горошкевич, Віктор Швець, Павло Жебрівський та колишній депутат Юрій Артеменко.\nУ цьому заході я беру участь уже вдруге. З першого погляду здається, що усі говорять про банальні речі. Президент Барак Обама зізнався, що його родина не була надто віруючою, але він сам у молодості в Чикаго, через церкву, залучав малолітніх злочинців із міських околиць до нормального життя. Обама впевнений, що це допомогло у його кар’єрі.\nА лауреат премії Оскар, режисер Рендел Уолесс розповів, що саме після молитви у нього народилася ідея зняти фільм "Хоробре серце". Він сказав, що молився за те аби невдачу зустріти не понуривши голову, а розмахуючи прапором. Пізніше режисер екранізував цю молитву. У фільмі «Хоробре серце» герой Мела Гібсона, під час бою, який здавалося уже програно, підняв із землі прапор і вони перемогли.\nЦе не захід, де все вписано по протоколу і де після Головної особи має йти друга Головна, Третя і так далі. Одразу після виступу американського Президента слово надали астронавту Марку Келлі. Це чоловік сенаторки-республіканки Габріель Гіффорд, яка постраждала від кулі терориста і лежить прикута до лікарняного ліжка. Він говорив про те, що «Господь приходить до нас у хвилини скорботи».\nВ залі у Вашингтоні були присутні понад півтори тисячі людей із 160 країн. На молитовний Сніданок з’їжджаються сильні світу цього, люди які вершать долі власних держав. Всі розмови «про життя» для того аби нагадати цим вершителям, що їхня власна доля у руках Всевишнього. Наприклад, Обама сказав, що президентство – це доволі оригінальний спосіб змусити людину молитися і пригадав слова Авраама Лінкольна: "Життя часто ставило мене на коліна, коли мені нікуди було йти..".\nЦя фраза, - як мені здалося, - дуже підходить до України. Адже влада також намагається опозицію поставити на коліна. На Заході гарно проінформовані про українські події. За кордоном негативно висловлюються щодо репресій в Україні. Саме так на Заході розцінюють вибіркові арешти та вибіркове порушення кримінальних справ. Під час неформального спілкування конгресмени та сенатори говорили , що такими кроками українська влада створює проблеми в середині країни і формує негативний імідж на Заході.\nПід час таких неформальних розмов один із конгресменів згадав Нельсона Манделу. Людина, яка відсиділа у в’язниці майже 30 років, вийшла і пробачила усе своїм ворогам. Не опонентам, а ворогам! Він знайшов нову ідею національного єднання. Вона лежала на полі для регбі. Південно-Африканська команда з регбі була чи не символом апартеїду: темношкірих на стадіон не пускали, а на трибунах мали бути лише білі. Нельсон Мандела не побоявся одягти форму цієї команди і прийти на стадіон. А коли ця команда стала чемпіоном світу, то раділи усі незалежно від того якого кольору у людини шкіра. Виявляється, для об’єднання країни потрібно зовсім небагато - щирого бажання…\nХотілося б, аби український Президент подивився фільм «Непереможний». Це історія життя Нельсона Мандели. Хотілося б, щоб українська влада не шукала ворогів, а щиро об’єднувала країну. Власне, якби це не банально звучало, за це я і молився. А ще молився за здоров’я власної родини.


Архітектурне бюро ДІМ ПРОЕКТ\nбагатоповерхових будинків, торгових центрів\nоригінальні інженерно-дизайнерські рішення\nВ сфері проектування існує велика кількість готових проектів, конструктивних рішень, інженерних приладів і систем, будівельних матеріалів, архітектурних стилів. Вибір залежить від бюджету, обізнаності, пріоритетів, особистих уподобань замовника. Дуже важливим є правильне функціональне рішення, зонування приміщень, орієнтація будинку, ефективність утеплення та вентиляції, екологічність застосовуваних матеріалів. Доцільним і самоокуповуючим є використання для опалення та підігріву води невичерпних, безкоштовних та екологічних енергій Сонця, Землі та Повітря. Важко переоцінити важливість створення досконалого архітектурного образу.\nЯкщо ви стоїте перед необхідністю реконструкції чи нового будівництва будем раді співпраці. Ми постараємось втілити ваші ідеї, побажання, потреби в унікальне функціональне та естетичне середовище, яке б слугувало вам натхненням та підкреслювало ваш імідж.\nАрхітектурне бюро «ДІМ-ПРОЕКТ»\nВеличезний досвід проектування різного виду та призначення будівель: будинків, котеджів, магазинів, готелів і т.д.\nКомплексний підхід до проектування. Спільна працю кількох професіоналів: архітектор, інженер, дизайнер.\nФіксована вартість індивідуального проекту. У нас немає цін "Від ..." Вартість залежить тільки від загальної проектної площі будинку.\nДля чого потрібний проект\nФормально проект не потрібно для будівництва невеликих приватних будинків. Але чи можна побудувати гарний і надійний будинок без проекту? Проект - це робоча документація, яка лежить в основі будівельного процесу.\nЗведення будинку чи котеджу без проекту не дає гарантії якості будови, а також це загрожує можливими технічними помилками. Ви не будете точно знати кошторису будівництва. Та й документально узгодити будинок за наявності проектної документації не складе ніяких труднощів.


To the Moon — Вікіпедія\nMicrosoft Windows, Android, macOS, Linux і iOS\nTo the Moon — четверта гра дизайнера і композитора Кана Ґао та перший комерційний проект його незалежної студії Freebird Games. За жанром гра — пригодницька рольова інді-гра розповідь, зосереджена на сюжеті. Боївка в To the Moon повністю відсутня.\nГра створена на рушії RPG Maker і випущена 1 листопада 2011. Спочатку гра поширювалася виключно за допомогою офіційного сайту розробника, доки 8 вересня 2012 вона не з’явилася в сервісах цифрової дистрибуції Steam, Origin та GOG.com. На офіційному сайті розробника доступна пробна версія гри тривалістю в 1 годину.\n2 Звукова доріжка (саундтрек)\n4 A Bird Story\nTo the Moon — це надзвичайна історія двох лікарів, які мандрують спогадами помираючих людей для виконання їхніх передсмертних бажань.\nУ цій історії двоє лікарів намагаються здійснити мрію літнього чоловіка Джонні. З кожним кроком далі у спогади відкриваються нові фрагменти минулого Джонні. Збираючи до купи заплутані та загадкові події його життя, доктор Єва Розалін та доктор Ніл Воттс намагаються зрозуміти, чому саме кволий старий обрав таке дивне останнє бажання.\nА мрія Джонні полягає в тому, що він… бажає полетіти на Місяць.\nЗвукова доріжка (саундтрек)[ред. • ред. код]\nСаундтрек гри To the Moon зібрав вельми позитивні відгуки від багатьох критиків. Він місить музичні твори Кана Ґао і пісню Лаури Шиґіхари «Everything's Alright». Саундтрек з’явився в сервісі Bandcamp 4 листопада 2011 року. Він містить 31 композицію загальною тривалістю 53 хвилини 5 секунд.\n«For River — Piano (Sarah & Tommy's Version)» [02:58]\n«For River — Piano (Johnny's Version)» [01:39]\n«Everything's Alright (Music Box)» [00:40]\n«World's Smallest Ferris Wheel» [00:35]\n«Laura Shigihara — Everything's Alright» [03:25]\n«Everything's Alright (Reprise)» [00:58]\n«Eva's Ringtone» [00:04]\nGameRankings 80,72 %\nBest User-Rated PC Game (Metacritic)\nBest Indie RPG (RPGFan)\nBest Story (GameSpot)\nВ цілому To the Moon отримала неймовірно позитивні відгуки від критиків, які відзначили чарівний сюжет і приголомшливий саундтрек. Гра має середній рейтинг 81 зі 100 на Metacritic та 80,72 % на Game Rankings.\nНа GameSpot в номінації «Гра року 2011», To the Moon отримала нагороду «Найкраща історія», тим самим обійшовши Catherine, Ghost Trick: Phantom Detective, Portal 2 і Xenoblade Chronicles, які також були виставлені на голосування в цій категорії. Також To the Moon була номінована в категоріях «Найкраща музика», «Найбільш незабутній момент», «Найкраще написання сценарію/діалогу», «Найкраща кінцівка» і «Пісня року». Також гра мала найвищий рейтинг від гравців за 2011 рік на Metacritic.\n« Як пояснити, чому вона чудова, без спойлерів? »\n« To the Moon - гра, яку ви зобов'язані пройти. »\n« Вона проста, зворушлива, душевна. »\n— PC World (GamePro)\nA Bird Story[ред. • ред. код]\n7 листопада 2014 року Freebird Games випустили експериментальний проект: A Bird Story. Це одногодинна гра без тексту і з мінімальною кількістю дій від гравця. Фактично, це анімований мультфільм, де гравці спостерігають за досить важливим епізодом з життя одного хлопчика. Він знаходить поранену пташку і вирішує вилікувати її. І ця пташка стає для нього найближчим другом. Гра вміло переплітає реальність, фантазію та мрії маленького хлопчика.\nМініепізоди[ред. • ред. код]\nКан Ґао створив два додаткових безкоштовних мініепізоди до To the Moon, присвячених різдвяним святам. Мініепізоди безкоштовні для завантаження усім власникам To The Moon.\nДія обох доповнень відбувається під час Різдва в офісі корпорації «Зигмунд», де працюють Єва Розалін та Ніл Воттс. Сюжети знайомлять нас із колегами героїв гри, їхніми стосунками та проблемами. Також мініепізоди містять кілька натяків/сюжетних початків, які змушують замислитися про всі події, які відбувалися у To the Moon.\n14 грудня 2017 року вийшло продовження гри To the Moon — Finding Paradise. Гра є прямим продовженням першої частини, хоча для ознайомлення із сюжетом не вимагає гри у неї. Але сам розробник рекомендує завершити спочатку To the Moon, мініепізоди та A Bird Story, тому що всі разом вони складають повнішу картину та дають відповіді на певні запитання, а також породжують нові.\nВарто зазначити, що сам проект локалізації було розпочато волонтерами на початку 2015 року, коли волонтери Олена та Аркадій (з Москви!) вирішили зробити щось приємне для ігрового світу. Зупинилися наTo the Moon і його українізації. Написали розробнику, отримали дозвіл, створили тему на форумі, і до перекладу долучилися ще двоє волонтерів — Юрій з Донецьку та Максим з Павлограда. Як бачите, з самого початку зібралася надзвичайно цікава команда. Впродовж двох років вони перекладали, поки були сили, і, зрештою, Юрій наприкінці 2016 року попросив допомоги у STS UA. Daine і Rayfulrand відгукнулися, і разом команда впоралася із цим відповідальним завданням.\nВсього у грі близько 38 000 слів (To the Moon) та по 4 000 слів у кожному з міні-епізодів.\nОфіційний переклад двох додаткових міні-епізодів закінчив Rayfulrand.\nFreebird Games — To the Moon\nFreebird Games — A Bird Story\nPCworld. Review: To the Moon Engages Without Heavy Action\nEurogamer: To the Moon Review\nGamespot: To the Moon Review\nPlayUA: українська локалізація To the Moon\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=To_the_Moon&oldid=21639981\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 10:02, 19 грудня 2017.


Українцям детально пояснили, як отримувати пенсію в 10 тисяч\nДержавна пенсія в 10 тисяч: українцям розповіли як отримати підвищені виплати без додаткових накопичень\nЗ якою зарплатнею реально отримати пенсію в 10 тисяч?\nВ середньому українські пенсіонери отримують близько 2-4 тисяч гривень щомісячної виплати. Однак насправді реально отримувати і по 10 тисяч від держави похилому віці. Проте це стосується далеко не всіх. Формулу для обчислення виплати можна знайти на офіційному порталі ПФУ\nВарто зазначити, що середня заробітна плата в Україні складає близько 10-11 тисяч гривень на місяць. Саме з цих коштів громадяни сплачують соціальні та страхові внески. Коли громадянин йде на заслужений відпочинок, зараховується не тільки страховий стаж, але і середня заробітна плата. По суті, держава дивиться і на те, скільки ви працювали, і на те, скільки податків сплатили. Якщо ви отримуєте зарплатню 10-11 тисяч, то ваша майбутня пенсія складе приблизно 3-3,5 тисяч. Скільки ж тоді треба заробляти, щоб отримувати 10 тисяч в похилому віці?\nДля того щоб виплати від ПФУ на місяць складали 10 тисяч, треба щоб зарплатня була більше 20 тисяч на місяць. Окрім розміру зарплатні важливо і те, щоб у людини був чималий страховий стаж: якщо є надмірний стаж (вище за норму в 35 років, як буде в 2028 році), то за кожен рік держава має додавати вам 1 відсоток від прожиткового мінімуму.\nПри цьому зрозуміло, що ті громадяни, які отримують мінімальну заробітну плату, і виплати від ПФУ можуть мати мінімальну. Це можна вважати і мотивацією працювати офіційно, так як чимало українців сплачують внески за мінімальною зарплатнею, хоча отримують більше. Виходить, через це в похилому віці громадянин отримає менше, ніж заробив насправді, бо не оформлювався належним чином.\nНагадаємо, раніше портал Стіна писав про те, що в уряді пояснили, за які порушення в українців можуть забирати субсидії. Стало відомо, за яких умов гроші просто повернуть в державний бюджет.\nТакож повідомлялося, що експерти пояснили, як в Україні можна отримати чи підтвердити статус пільговика. Як виявилося, для цього доведеться збирати чимало документів.\nКрім того, в Міністерстві соціальної політики розповіли, як саме вираховується розмір субсидії. Стало відомо, які діють нормативи на одну родину.<!--\nОпубликовано: 24.03 16:00\nТеги: Пенсії , Пенсійний фонд , пенсіонери , гроші , виплати


Почесне звання «Мати – героїня» присвоїли жительці Вінницького району — Вінницька районна державна адміністрація\n25 лютого 2020 02:38\nВ Україні жінка споконвіку асоціювалася з берегинею сім'ї. Величезну роль у вихованні дітей відіграє перша, найрідніша у світі людина — матір. Саме від неї залежить виховання дитини і саме мати прищеплює любов до рідної землі. Материнська любов надає сил і натхнення, які допомагають нам впродовж всього життя долати життєві труднощі, досягати успіху і здобувати нові перемоги.\nВідповідно до Указу Президента України від 07.12.2019 р. № 893/2019 «Про присвоєння Почесного звання "Мати-героїня"» за материнську самовідданість, народження та зразкове виховання дітей, забезпечення умов для їх всебічного розвитку почесне звання «Мати – героїня» присвоєно Явній Ганні Василівні, жительці села Пултівці, яка народила та виховує шестеро дітей, сина та п’ятеро дочок.\n21 січня, заступник голови райдержадміністрації Олег Бегус урочисто вручив нагрудний знак, посвідчення про присвоєння почесного звання «Мати-героїня» та подякував за її життєвий подвиг, побажав міцного здоров’я, щастя, радості від дітей, достатку та довгих років життя.\n«Звання «Мати-героїня» – це, насамперед, державне визнання вашої материнської самовідданості, наполегливої праці, яку ви вкладаєте у виховання своїх дітей. Переконаний, що вони будуть гідними громадянами своєї держави», – зазначив Олег Михайлович.\nПочинаючи з 2016 року і до сьогоднішнього дня почесного звання «Мати-героїня» удостоєні 15 багатодітних матерів Вінницького району.\nМіністерство цифрової трансформації України запускає національну онлайн-платформу з цифрової грамотності 29 січня 2020 р.