ІСТОРІЯ УКРАЇНИ з давнини до початку XXI століття : РАДЯНСЬКА УКРАЇНА: ОСОБЛИВОСТІ ІСТОРИЧНОГО РОЗВИТКУ\nІСТОРІЯ УКРАЇНИ з давнини до початку XXI століття:РАДЯНСЬКА УКРАЇНА: ОСОБЛИВОСТІ ІСТОРИЧНОГО РОЗВИТКУ\n1.\tУкраїна в 1920-1930-ті рр. Досвід національно-культурного і національно-державного будівництва в складі СРСР.\n2.\tУкраїна в роки Другої світової і Великої Вітчизняної війн (1939-1945 рр.).\n3.\tУкраїна в повоєнне десятиріччя (1945-1955 рр.).\n4.\tУкраїна в умовах наростання системної кризи радянського ладу (друга половина 50-х – перша половина 80-х рр.).\n5.\tУкраїна: шлях до незалежності.\n1. УКРАЇНА В 1920-1930-ТІ РР. ДОСВІД НАЦІОНАЛЬНО-КУЛЬТУРНОГО І НАЦІОНАЛЬНО-ДЕРЖАВНОГО БУДІВНИЦТВА В СКЛАДІ СРСР\nПісля громадянської війни на території колишньої Російської імперії виникло 13 держав. П’ять з них – країни Балтії, Польща і Фінляндія – стали справді самостійними. В усіх інших, у тому числі й в Україні, утвердилася радянська форма державності. В перші роки свого існування радянська Україна намагалася проводити самостійну зовнішню політику. Першу мирну угоду радянської України було укладено з Литвою 14 лютого 1921 р. Протягом 1921-1922 рр. підписані договори з Латвією, Естонією, урядом Австрії, Польщею, Туреччиною, Німеччиною.\nНадзвичайно важким було внутрішнє становище країни. Під час Першої світової та громадянської воєн, погромів, розстрілів, епідемій, загинуло близько 1,5 млн. людей. Величезної шкоди народному господарству України завдали не тільки воєнні дії, а і політика «воєнного комунізму», що проводилася з 1919 р. Стан погіршився через засуху 1920 р. і, ще більш жорстоку, у 1921 р. Результатом став голод 1921-1922 рр. Політика «воєнного комунізму» та економічна криза спричинили масове незадоволення більшовиками, особливо серед селянства. Тому у березні 1921 р. на Х з’їзді РКП(б) було прийнято рішення про заміну продрозкладки натуральним продподатком. Було покладено початок системи заходів, які згодом назвали новою економічною політикою (НЕП). НЕП — це комплекс заходів перехідного періоду, який передбачав заміну продрозкладки продподатком; використання товарно-гро¬шових відносин, формування ринку; кооперування трудящих; зап¬ровадження госпрозрахунку, посилення особистої зацікавленос¬ті у результатах праці; тимчасовий допуск капіталістичних еле¬ментів у економіку. Основним завданням НЕПу було заспокоїти селянські маси, забезпечити їм стимули до збільшення виробництва продуктів. Була допущена оренда землі і найманий труд батраків. Значну частину земельного фонду країни розподіляли між селянами. Одночасно підтримувалося кооперативне будівництво. До кінця 20-х рр. у сільгоспкооперацію було залучено понад половину селянських господарств, а всіма видами кооперації було охоплено 85 % господарств. НЕП допускав вільну внутрішню торгівлю, ліквідував контроль уряду за нею. Були дозволені певна лібералізація і децентралізація економіки, віддано в оренду дрібні та частково середні підприємства. Проте більшовицьке керівництво не збиралося відмовлятися від будівництва соціалізму. Тому вирішальні галузі економіки – важка промисловість, банки, транспорт і зовнішня торгівля – залишалися під контролем держави.\nРішення, прийняті партійним з’їздом у Москві, були обов’язковими і для України. Вже 27 березня 1921 р. ВЦВК УСРР прийняв закон про заміну розкладки податком. Незважаючи на всі труднощі, в 1922 р. здебільшого вдалося покінчити з голодом, ліквідувати повстанський рух селянства. В 1925-1926 рр. виробництво зерна в Україні досягло довоєнного рівня. Тоді ж здебільшого було відновлено обсяг промислового виробництва: з’явилася перспектива будівництва нових промислових підприємств. Але внутрішня суперечність і поява кризових явищ, які викликав НЕП, намагання забезпечити державу товарним хлібом визначили відмову від НЕПу до кінця 1929 р.\nПерехід до мирного будівництва об’єктивно вимагав вирішення проблеми взаємовідносин між національними республіками. Процес утворення єдиної союзної держави розпочався ще під час громадянської війни. 30 грудня 1922 р. І Всесоюзний з’їзд рад затвердив Декларацію про утворення наднаціональної держави – Союзу Радянських Соціалістичних Республік й Союзний договір, який підписало спочатку чотири держави – РСФРР, УСРР, БСРР, ЗСФРР (Закавказька Соціалістична Федеративна Радянська Республіка в складі Грузії, Вірменії й Азербайджану).\nОстаточне юридичне оформлення нового державного утворення відбулося на ІІ з’їзді рад СРСР (січень 1924 р.). Він затвердив Конституцію Радянського Союзу. Новий текст Конституції УСРР, пристосований до її статусу союзної республіки, було затверджено в травні 1925 р. на ІХ Всеукраїнському з’їзді рад. Жорстка централізаторська тенденція, що посилювалася в умовах тоталітарного режиму, вела до обмеження прав союзних республік.\nПроте сам факт існування та визнання УСРР з чітко окресленою територією, своєю адміністрацією, столицею (Харків), апаратом, можливістю розвивати культуру, мову, літературу, створював певні умови для національно-культурного відродження українського народу.\nУспіхи в культурному будівництві 20-х – початку 30-х рр. досягнуті, перш за все, завдяки здійсненню політики, що ввійшла в історію під назвою «коренізація» чи «українізація». У квітні 1923 р. ХІІ з’їзд РКП(б) затвердив політику коренізації як офіційну лінію партії. Початок українізації поклав декрет РНК УСРР від 27 липня 1923 р. «Про заходи в справі українізації шкільно-виховних і культурно-освітніх установ». Вона зводилась до дерусифікації політичного і громадського життя, до обов’язкового вживання української мови в установах, зміцнення позицій української школи, культури, науки, до залучення українців до партії і надання їм важливих посад у партійному і державному апаратах.\nРезультати українізації 20-х рр. були вагомими. Частка українців серед службовців державного апарату в 1923-1927 рр. зросла з 35 до 54 %. У 1929 р. в УСРР діяло 80 % шкіл і понад 2/3 технікумів та 30 % вузів з українською мовою навчання. Якщо у 1922 р. республіка мала до 10 україномовних газет і журналів, то в 1939 р. з 426 газет 373 були українськими.\nПрипинення політики українізації в УСРР ніколи офіційно не проголошувалося. Але вже з кінця 20-х років національно-державне і національно-культурне будівництво уповільнюється. Накопичений позитивний досвід засуджується і деформується сталінською адміністративно-командною системою. Процес українізації припинився раптово на початку 1933 р. після прибуття на Україну особистого представника Сталіна П. Постишева – озброєного диктаторськими повноваженнями секретаря ЦК ВКП(б). В Україні розгорталася глибока й руйнівна репресивна кампанія, пов’язана з утвердженням тоталітарної системи.\nСвоєрідним фундаментом тоталітаризму в СРСР стала командна економіка, одним з проявів якої був перехід до директивного планування і форсованої індустріалізації.\nВтілення в життя ідеї «побудови соціалізму в одній окремо взятій державі», постійне очікування війни зі світовим імперіалізмом передбачало перетворення СРСР в передову індустріальну державу. Курс на індустріалізацію було затверджено в 1925 році.\nУ грудні 1927 р. ХV з’їзд ВКП(б) проголосив пріоритет державного планування над ринком. Проект всеосяжних корінних економічних перетворень був розроблений у 1928, а ухвалений у 1929 р. у вигляді першого п’ятирічного плану (1928-1932 рр.). Він передбачав напружені, але реальні темпи приросту промисловості в середньому за рік. Водночас, у процесі виконання п’ятирічки, Сталін, шляхом адміністрування, директив почав вимагати різкого підвищення планових цифр, що передбачали форсування нечуваних темпів розвитку важкої промисловості, особливо чорної та кольорової металургії, багатьох галузей машинобудування, хімічної промисловості.\nУспіхи перших п’ятирічок безсумнівні, дореволюційний рівень промисловості був значно перевищений. Стали до ладу металургійні гіганти «Запоріжсталь», «Криворіжсталь» і «Азовсталь». Давали продукцію тракторний і турбінний заводи в Харкові, машинобудівні підприємства в Києві, Одесі, Миколаєві. Виникли нові галузі промисловості, зокрема хімічна.\nАле залучення у важку індустрію величезних фінансових, матеріальних і людських ресурсів, ігнорування легкої й харчової галузей, неувага до соціально-побутових запитів створили вкрай напружене становище із забезпеченням населення продовольством і товарами масового попиту. Це підривало соціальне значення індустріалізації. Проте, будівництво тисяч заводів протягом десятиліття вивело Україну на рівень великих індустріальних країн Європи, її промисловий потенціал у 1940 р. в сім разів перевищував показник 1913 р.\nНа кінець 20-х – початок 30-х рр. соціально-економічний розвиток країни поставив на порядок денний питання перетворень у сільському господарстві на основі ліквідації приватної власності на землю і переходу до колективного господарювання на селі. Першим поштовхом для форсування колективізації стали хлібозаготівельні кризи у 1928-1929 рр. 1928 р. приніс Україні неврожай. Селяни стали всіляко ухилятися від хлібозаготівель. Тоді за наказом Сталіна почалися реквізиції зерна, як у роки «воєнного комунізму». Повернення до «воєнно-комуністичних» методів було зумовлене потребами індустріалізації, яка вимагала величезних коштів, що їх можна було «перекачати» із сільського господарства у промисловість.\nКолективізація супроводжувалася експропріацією заможного прошарку селянства. В другій половині січня 1930 р. комісія політбюро ЦК ВКП(б) розробила план компанії з розкуркулення. Всього за час колективізації було розкуркулено 352 тис. селянських господарств. Унаслідок цього восени 1931 р. питома вага колгоспних дворів серед селянських господарств досягла 67 %, до кінця 1932 р. – 70 %. А до 1940 р. майже всі українські селяни входили до 28 тис. колгоспів.\nКолгосп не вважали кооперативним господарством, а вироблена тут продукція не належала його членам. Хліб треба було здавати державі, за винятком насіннєвого, фуражного і продовольчого фондів (все та ж продрозкладка). Хлібозаготівлі за нереальними планами зверху призвели до того, що з весни 1932 р. в 44 районах УСРР почався голод із численними смертними випадками, фактами людожерства.\nГолод 1932-1933 рр. був наслідком спроби здійснити соціалістичні перетворення воєнно-комуністичними методами. Кількість жертв від голоду склала за різними підрахунками від 4,2 до 9 млн. осіб.\nЗ кінця 1920-х рр. в УРСР, як і на всій території СРСР, під приводом пошуку «шпигунів і ворогів народу, які створили розгалужену мережу контрреволюційних організацій», починаються репресії. Репресії здійснювалися задля розправи над опонентами, призводили до нагнітання в країні атмосфери страху. Було терміново підготовлено документ, яким скорочувалися терміни розслідування державних злочинів та дозволялося винесення смертних вироків, що не підлягали оскарженню й перегляду. Розгляд справ передавався особливим «трійкам» – позасудовим органам, у які входили представники прокуратури, місцевої влади й наркомату внутрішніх справ (НКВС). Україною прокотилися хвиля гучних процесів – «шахтинська справа», «справа Союзу визволення України (СВУ)», «справа Українського національного центру (УНЦ)», за якими були заарештовані і знищені колишні діячі українських політичних партій, технічні фахівці, представники інтелігенції. Репресії другої половини 1930-х уже торкнулися радянських партійних і військових кіл. У 1934-1939 рр. фізично була знищена більша частина «ленінської партійної гвардії», провідних воєначальників, діячів науки та культури.\nТаким чином, у 30-х рр. в СРСР було остаточно встановлено режим, який називають тоталітарним. Він був заснований на системі насильства, запереченні демократичних інститутів, позбавленні людей елементарних прав і свобод при політичній диктатурі комуністичної партії, яка уособлювала собою соціалістичну державу.\n1920-30-ті рр. в історії України – це часи певних зрушень: НЕП, індустріалізація, розвиток кооперативного руху, українізація, ліквідація неписьменності. Водночас то були роки сталінських репресій, двох голодоморів, насильного об’єднання селян у колгоспи.\n2. УКРАЇНА В РОКИ ДРУГОЇ СВІТОВОЇ І ВЕЛИКОЇ ВІТЧИЗНЯНОЇ ВІЙН (1939-1945 РР.)\nДо кінця 30-х рр. у світі виникла загроза нової глобальної війни. Вона виходила від Німеччини, Італії, Японії, їхнім апетитам протистояли Англія, Франція, згодом – СРСР, США.\nПісля невдачі спроб створення системи колективної безпеки в Європі, СРСР пішов на підписання 23 серпня 1939 р. радянсько–німецького договору про ненапад строком на 10 років. Він мав також таємні протоколи, метою яких був територіальний виграш, розподіл сфер впливу. Німеччина відмовлялась від претензій щодо України, а СРСР отримував згоду Німеччини на приєднання до своєї території українських земель, що входили до складу Польщі та Румунії.\nПідписання договору фактично розв’язало Гітлеру руки, і 1 вересня 1939 р. німецькі війська атакували польську армію з трьох оперативних напрямків. З нападом фашистської Німеччини на Польщу Друга світова війна стала фактом. Вона охопила майже всі континенти (до неї втягнулася 61 держава з понад 80 % населення земної кулі; в боях взяло участь 110 млн. осіб; молох війни забрав життя 60 млн. людей, з яких 27 млн. були громадяни СРСР).\nЗародилася війна в глибинних суперечностях, які існували між державами і випливали з їх цілей: політичних – прагнення керівних кіл великих держав перерозподілити сфери впливу, забезпечити неподільне панування своєї системи; економічних – розширити сфери прикладання капіталу, отримати дешеві джерела сировини і робочої сили. З боку країн фашистського блоку війна була несправедливою, загарбницькою.\nПоява німецьких військ біля обумовленої таємним протоколом демаркаційної лінії активізувала дії радянського керівництва. 17 вересня 1939 р. віддається наказ про початок бойових дій проти Польщі. Радянські війська окупували Західну Волинь і Східну Галичину. Новий німецько–радянський договір «Про кордони, дружбу і співробітництво», підписаний у Москві 28 вересня 1939 р., розмежував кордони між Німеччиною і СРСР вздовж річок Сян і Західний Буг.\nПершими кроками нового радянського керівництва було утвердження державно-політичного і територіального статусу Західної України. 22 жовтня 1939 р. були організовані вибори до Народних Зборів. За кандидатів, заздалегідь підібраних органами влади, було подано 4 мільйони 32 тисячі голосів, тобто 90, 9 %. 26 жовтня 1939 р. у Великому театрі Львова зібралися Народні Збори Західної України, своєрідний «парламент», якому належало проголосити на західноукраїнських землях радянську владу та просити комуністичне керівництво прийняти ці землі до складу СРСР. Наступного дня Народні Збори прийняли Декла¬рацію про возз'єднання Західної України з УРСР та оголосили про націо¬налізацію банків та великої промисловості, конфіскацію земель у поміщи¬ків, церкви та великих державних урядовців. Відповідно до прийнятих за¬конів Верховної Ради СРСР від 1 листопада 1939 р. і Верховної Ради УРСР від 15 листопада Західна Україна стала складовою частиною Ра¬дянської України, і відповідно - Радянського Союзу.\nПісля юридичного оформлення приєднання західноукраїнських земель тут почала проводитися «радянизація»: селянські комітети розподіляли поміщицькі землі, худобу, посівний матеріал, знаряддя виробництва. У містах найбідніші верстви населення одержували житло. Повсюдно вводилася українська мова, швидко зросла кількість українських шкіл. У той же час нова влада конфліктувала з уніатською церквою, намагалася культивувати колективізацію, закривала національно-культурні інститути, включаючи «Просвіту». За неповні два роки така політика спричинила до того, що більшість місцевого населення стала негативно ставитися до радянської влади.\n28 червня 1940 р. СРСР змусив Румунію віддати Бессарабію та Буковину. 2 серпня Верховна Рада СРСР вирішила включити Північну Буковину та Північну і Південну Бессарабію до УРСР, а з решти Бессарабії і колишньої Молдавської АРСР утворити Молдавську РСР.\n22 червня 1941 р. нацистська Німеччина напала на СРСР. Почалась Велика Вітчизняна війна 1941-1945 років, яка увійшла в історію як визвольна війна радянського народу проти фашистської Німеччини та її союзників (Угорщини, Італії, Румунії, Фінляндії), важлива частина Другої світової війни. Створивши на напрямку ударів переважаючу перевагу, агресор прорвав оборону радянських військ, захопив стратегічну ініціативу й панування в повітрі. Прикордонні бої й початковий період війни (до середини липня) у цілому призвели до поразки Червоної Армії.\nПісля 22 липня 1942 р., коли Червона армія залишила м. Свердловськ Луганської області, вся Україна була окупована ворогом.\nТериторію України нацисти розподілили на кілька окупаційних зон:\n\t1 серпня 1941 р. Східна Галичина була приєднана до Польського генерал–губернаторства (дистрикт «Галичина» – Львівська, Дрогобицька, Станіславська та Тернопільська області);\n\t14-19 липня 1941 р. землі між Дністром і Південним Бугом, північна Буковина й Бессарабія було передано Румунії. До цієї території, що звалася Трансністрією, приєднали Одеську, південь Вінницької і захід Миколаївської областей;\n\t20 серпня 1941 р. створено рейхскомісаріат «Україна» у складі десяти областей України – Волинь, Полісся, Правобережжя, частини Полтавської і Запорізької, південних районів трьох білоруських областей, півдня Орловщини. До створених тут шести генеральних округів належала Дніпропетровська область і Крим;\n\tРайони Донбасу, Чернігівської, Сумської та Харківської областей були включені в окрему, воєнну зону, яка перебувала під владою німецького військового командування.\nГрабувалося і вивозилося в Німеччину все, що мало матеріальну цінність. Понад 5 млн. цивільного населення і військовополонених було знищено. Скорбним символом гітлерівського геноциду став Бабин Яр у Києві, де було вбито 200 тис. чол. – євреїв, українців, росіян. На каторжні роботи до Німеччини з України було вивезено 2,4 млн. чол.\nЖорстокість і безкомпромісність політики окупантів викликала опір серед населення.\nАктивні бойові дії проти німецьких загарбників вели партизанські з’єднання і загони Чернігівщини, Сумщини, Харківщини, Київщини, Донбасу та інших районів України. Широко відомі імена партизанських командирів С.А. Ковпака, О.М. Сабурова, О.Ф. Федорова та інших. Для посилення керівництва партизанськими загонами і координації їхніх дій з Червоною Армією у червні 1942 р. було створено Український штаб партизанського руху на чолі з Т.А. Строкачем.\nДіячі Організації українських націоналістів схильні були бачити у фашистах союзників. З перших днів війни у складі німецької армії діяли підрозділи, сформовані українськими націоналістами – батальйони «Роланд» і «Нахтігаль». 30 червня 1941 р. у щойно захопленому німцями Львові бандерівці провели Українські на¬ціональні збори, які ухвалили Акт про відновлення Української Держави. Було обрано Українське державне правління на чолі із соратником Бандери — Я. Стецьком. Проте фашистське керівництво заявило, що німці українцям не союзники, а завойовники. Невдовзі С. Бандеру, Я. Стецька та інших лідерів ОУН (б) було заарештовано і відправлено до Берліна. Крім цього, гітлерівцями було заарештовано 300 членів ОУН, із яких незаба¬ром 15 було розстріляно.\nЗ цього часу почали з’являтись перші партизанські загони українських націоналістів, які виникли на Поліссі і Волині. Тут від початку війни діяли партизанські відділи «Поліської Січі» під проводом Тараса Бульби-Боровця, колишнього військовика УНР. Тут же, на Волині, були сформовані партизанські військові частини обох частин Організації українських націоналістів (навесні 1940 р. вона розкололося на ОУН (б) – бандерівську чи революційну, яку очолив Степан Бандера, та ОУН (м) – мельниківську, очолювану Андрієм Мельником). У результаті об’єднання окремих відділів Української національної самооборони, січовиків, військових формувань ОУН у жовтні 1942 р. була створена Українська Повстанська Армія (УПА). Вона повела боротьбу проти німецьких загарбників і більшовицьких партизанів, а також поляків (загони УПА протягом 1943-1944 рр. проводили кампанію витіснення польського населення за межі українських етнічних кордонів за Буг і Сян – фактично етнічні чистки; поляки діяли аналогічно).\n21-25 липня 1943 р. відбувся ІІІ Надзвичайний збір ОУН, який визначив головні програмні вимоги організації в нових умовах, заявив, що ОУН бореться проти імперіалізму та проти імперій, проголосив самостійність України. З кінця 1943 р. УПА перестає битися на декількох фронтах і переходить до бойових дій тільки проти Червоної армії і радянських партизан.\nПочинаючи з квітня 1943 р. у складі німецьких військ діяла дивізія СС «Галичина», сформована з українців.\nДіяльність ОУН-УПА була проаналізована робочою групою істориків, утвореною при Урядовій комісії з вивчення діяльності ОУН-УПА. У фаховому висновку істориків визнається вагомий внесок ОУН-УПА в національно-визвольну боротьбу українського народу за створення незалежної України. Разом з тим робочою групою:\n-\tвизнано співробітництво УВО і ОУН з німецькою розвідкою та контрроз¬відкою ще з часів Веймарської республіки, тобто з 1919 року;\n-\tвизнано те, що на окупованій німцями у 1939 р. території Польщі органі¬зації ОУН(Б) і ОУН(М) діяли відкрито;\n-\tвизнано спільні дії ОУН та диверсійних підрозділів націоналістів з німця¬ми у червні 1941 року проти Червоної Армії, факт протидії ОУН - УПА радянсь¬ким партизанам і Червоній Армії в 1943-1944 роках, а також постачання літаками Люфтваффе українським повстанцям німецького військового спорядження і зброї після визволення України від фашистів .\nТреба відзначити, що зміст «Фахового висновку…» не дає підстав для героїзації ОУН-УПА, чого домагаються окремі політичні сили.\nПеремога під Сталінградом у лютому 1943 р. і розгром німецьких військ у Курській битві у серпні 1943 р. створили необхідні передумови для наступу Червоної армії по всьому фронту. Відкрилася можливість для оволодіння Лівобережною Україною, форсування Дніпра і створення стратегічних плацдармів у Правобережжі. В кінці жовтня 1944 р. із звільненням Закарпаття українська земля була повністю позбавлена фашистської нечисті.\nПеремоги Червоної армії взимку 1945 р., наступ союзницьких військ із Заходу забезпечили умови для завершення розгрому нацистської Німеччини. 8 травня в Берліні було підписано акт про беззастережну капітуляцію Німеччини. Розгром імперіалістичної Японії завершив Другу світову війну 2 вересня 1945 р.\nГідний внесок у перемогу вніс український народ. У лавах Червоної армії воювали 6 млн. його синів і дочок. Близько 600 тис. партизан і підпільників билися в тилу фашистських військ. Понад 2 млн. трудівників України кували зброю перемоги в радянському тилу. Близько півмільйона українців пов’язало свою долю з ОУН-УПА.\n3. УКРАЇНА В ПОВОЄННЕ ДЕСЯТИРІЧЧЯ (1945-1955 РР.)\nВ історії не було воєн, які за розміром руйнувань та лиха, заподіяного людству, можна порівняти з Другою світовою. Серед народів, які особливо постраждали від неї, був український. На терито¬рії України під час окупаційного режиму було знищено май¬же 3,9 млн. мирних жителів, вивезено понад 2,4 млн. осіб до Німеччини, частина з них загинула, а 200 тис. осіб, побоюючись сталінського режиму, так і не повернулись. Загалом у роки війни загинув кожен шостий житель України.\nДо численних людських утрат додалися величезні матеріальні збитки, яких зазнала Україна. З 679 млрд. крб. матеріальних збитків, заподіяних Радянському Союзу, 285 млрд. (42 %) припадає на Україну. За роки війни населення республіки скоротилося на третину. Україна втратила 40 % свого економічного потенціалу, близько 10 млн. осіб залишилося без житла.\nНа основі союзного закону (затверджений у березні 1946 р.) Верховна Рада УРСР у серпні 1946 р. прийняла Закон про п’ятирічний план відбудови і розвитку народного господарства Української РСР на 1946-1950 рр. Основні зусилля та капіталовкладення спрямовувалися на відновлення та розвиток важкої промисловості, енергетики та транспорту.\nНа кінець п’ятирічки були відбудовані не тільки старі, а й споруджені нові промислові підприємства. Промислове виробництво у 1950 р. на 15 % перевищувало довоєнний рівень. За рівнем індустріального розвитку вона вже на той час випереджала багато країн Європи.\nГірше йшли справи у сільському господарстві. Воно повинно було розвиватися, спираючись винятково на свої власні, вкрай недостатні й обмежені державою, ресурси. Труднощі посилювалися небаченою засухою 1946 р. Узимку 1946/47 р. на Україні розпочався голод, якого, як уважають спеціалісти, можна було уникнути.\nУкраїна в числі 51 країни світу виступила одним із засновників і перших членів Організації Об’єднаних Націй (ООН). 6 травня 1945 р. українська делегація прибула до Сан-Франциско для участі в роботі конференції і підписала декларацію про заснування ООН. Її представники були обрані до дев’яти комітетів та комісій організації.\nПозитивно оцінюючи розглянуті аспекти зовнішньополітичної діяльності України, водночас не можна відокремлювати їх від великих прорахунків, припущених радянською дипломатією в цілому в повоєнні роки. Трагічною помилкою української дипломатії була політика замовчування ганебних фактів дискримінації українського населення в Польській Народній Республіці. Ще під час війни у вересні 1944 р. між Польським комітетом національного визволення і урядом УРСР була підписана угода про взаємну евакуацію українського населення з території Польщі, а польського – з УРСР. Люди за бажанням із збереженням свого майна переселялися на свою етнічну батьківщину. Це було виявом природного права людини обирати місце свого проживання. Проте поступово від добровільного виїзду на батьківщину влада перейшла до складання списків для обов’язкового переселення.\nГанебним актом стосовно українців була т.зв. акція «Вісла», здійснена польськими властями у квітні – серпні 1947 р. Її метою була повна депортація українського населення з його етнічних територій у західній і північній Польщі на інші землі, які раніше належали німцям. Методи роботи з населенням були далекі від гуманних. Виселення супроводжувалося руйнуванням пам’ятників національної культури українців: церков, цвинтарів, музеїв, бібліотек.\nОдночасно здійснювалися каральні заходи щодо вояків УПА, учасників оунівського підпілля. Така сама політика проводилася радянськими властями в Українській РСР. Після війни сталінський режим поставив собі за мету приведення західних українців у відповідність до радянської системи їх східних співвітчизників. Але форсовані темпи індустріального розвитку без урахування доцільності і наявності сировини, примусова колективізація, анулювання Брестської унії й греко-католицької церкви в 1946 р. відштовхнуло значну частину місцевого населення від комуністичної влади. Все це ще більше загострило братовбивчу війну на західноукраїнських землях.\nЩе до закінчення війни, в липні 1944 р., на Західній Україні була створена Українська Головна Визвольна Рада. Вона закликала народ до боротьби за створення Української Самостійної Соборної Держави (УССД) в межах етнічних українських земель. Боротьба набула широкого розмаху. Служба Безпеки – таємна спецслужба ОУН безжально винищувала прорадянські елементи. Здійснювалися акції саботажу й диверсій, проводилася «шептана» та друкована антирадянська агітація. УПА брала активну участь у військових операціях. Лише з 1 квітня по 1 вересня 1946 р. загони УПА 1017 разів вступали в бій із загонами НКВС.\nУ свою чергу, численні каральні операції проводилися проти УПА органами НКВС. З лютого 1944 р. по 1 січня 1946 р. війська НКВС провели 39773 операції. В липні 1946 р. ЦК КП(б)У прийняв пропозицію Міністерства внутрішніх справ УРСР про доведення чисельності бійців винищувальних батальйонів до 35 тис. осіб. Отже, боротьба переростала у громадянську війну.\nСили сторін у боротьбі були нерівними. Тому в 1949 р. керівництво УПА прийняло рішення вивести армію до Німеччини і Австрії. Після загибелі командира УПА Тараса Чупринки (Р. Шухевича) 5 березня 1950 р. повстанський рух втратив організованість і пішов на спад. Окремі збройні відділи підпілля у краї діяли ще до середини 50-х рр.\nВажливою подією повоєнного десятиріччя була передача Кримської області до складу УРСР. Виходячи з історичних і культурних зв’язків, етнічної і територіальної спорідненості Україну й Криму, Верховна Рада СРСР указом від 19 лютого 1954 р. включила Кримську область до УРСР. Неврожайні післявоєнні роки в Криму, неспроможність Росії забезпечити населення і Чорноморський флот перш за все продуктами харчування обумовили ситуацію, коли уряд і Верховна Рада РРФСР добровільно, з власної ініціативи передали півострів Українській РСР.\n4. УКРАЇНА В УМОВАХ НАРОСТАННЯ СИСТЕМНОЇ КРИЗИ РАДЯНСЬКОГО ЛАДУ (ДРУГА ПОЛОВИНА 50-Х – ПЕРША ПОЛОВИНА 80-Х РР.)\nНа середину 50-х рр. усі сфери життя України майже цілком перебували під впливом сталінщини. Свідомість переважної більшості людей усе ще підпорядковувалася стереотипам, які десятиріччями насаджувалися адміністративно-командною системою. Багато невинних людей ще з 30-40-х і початку 50-х рр. поневірялося в таборах.\nПісля смерті Й. Сталіна (5 березня 1953 р.) залізні лещата тоталітарної диктатури послабилися. Компартійна олігархія опинилася в нестабільному стані «колективного керівництва». Новий перший секретар ЦК КПРС М.С. Хрущов висловився за лібералізацію політичного режиму. Запропонований ним курс на відмову від терористичних методів державного керівництва дістав схвалення ХХ з’їзду КПРС, який відбувався в Москві 14-15 лютого 1956 р. (перші кроки на шляху демократизації були зроблені ще після липневого (1953 р.) пленуму ЦК КПРС). На закритому засіданні з’їзду було заслухано доповідь М.С. Хрущова «Про культ особи і його наслідки». Так розпочалася хрущовська «відлига».\nКороткий період ревізії сталінської політики (1956-1959 рр.) був використаний в Україні для висунення культурно-національних вимог. Вдалося досягти деякого поліпшення становища в мовній сфері (зокрема, перевидання «Словника української мови» Б. Грінченка). Висувалися вимоги щодо реабілітації діячів культури, заповнення «білих плям» у літературі, театрі, історії.\nБоротьба з тоталітарним режимом почалася і в політичній сфері. 1959 р. молодий адвокат Л. Лук’яненко зробив спробу організувати Українську робітничо-селянську спілку, яка ставила за мету вихід України зі складу СРСР легально-конституційним шляхом. Найважливішим елементом десталінізації була ліквідація Головного управління таборів (ГУЛАГ). Сотні тисяч в’язнів концтаборів і спецпоселенців, яким пощастило вижити, повернулися до України. Тисячі українських громадян були реабілітовані.\nЗначно підвищилася в цей період роль республік в організації господарського життя своїх народів.\nЗгодом відбулося певне коригування політичного курсу, відхід від демократизації. Продовжувала зберігатися адміністративно-командна система, що не давало доводити до кінця розпочаті політичні реформи.\nТаким же непослідовним був і економічний розвиток країни. У другій половині 50-х рр. почався інтенсивний пошук ефективних шляхів господарського управління, його демократизації. Було зроблено спробу переходу від жорстокого керівництва сільським господарством до господарської самодіяльності колгоспів і радгоспів. Для усунення надцентралізації управління народним господарством у 1954 р. було здійснено перехід від Міністерств до Рад народного господарства (раднаргоспів), що управляли багатогалузевими економічними комплексами у регіонах. Усе це мало на меті без зміни виробничих відносин, шляхом деяких послаблень і регіоналізації управління економікою пожвавити розвиток промисловості й зупинити деградацію продуктивних сил.\nСРСР займав провідну роль у багатьох напрямках науки та техніки, освоєнні космосу, використанні атомної енергії. Важливий внесок у розвиток цих сфер зробила Україна. Протягом п’яти років у республіці спостерігалося зростання сільськогосподарського виробництва.\nБезсумнівним досягненням Хрущова була сильна соціальна політика, яка торкалася практично всіх сторін суспільного життя. У липні 1956 р. було прийнято закон про державні пенсії. Пенсійний вік знижувався до 60 років для чоловіків і 55 – для жінок. Майже в 2 рази збільшився середній розмір пенсій. Пенсії почали отримувати навіть колгоспники. Того ж року розпочався поступовий (за галузями) перехід на семигодинний робочий день, а з вересня 1959 р. підприємства, установи і організації УРСР почали перехід на п’ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями при восьмигодинному робочому дні. У 1956 р. було підвищено заробітну плату, упорядковано щомісячне авансування колгоспів. У липні 1957 р. ЦК КПРС і Рада міністрів СРСР прийняли постанову «Про розвиток житлового будівництва в СРСР». Понад 3 млн. квартир, споруджених у містах і робітничих селищах України за десяток років, істотно пом’якшили житлову проблему.\nПроте кардинальних змін у розвитку економіки не відбулося. Збереження попередніх виробничих відносин, форм і методів керівництва не принесли бажаних результатів. Три надпроекти Хрущова – освоєння цілини, розширення посівів кукурудзи, програма тваринництва (догнати та випередити США у виробництві м’яса, масла та молока) не дали очікуваних результатів. Україна продовжувала крокувати шляхом екстенсивного розвитку.\nЗа цих умов у верхніх ешелонах влади поступово готувалося усунення Хрущова. У жовтні 1964 р. Хрущова звільнили від обов’язків першого секретаря ЦК КПРС і голови Ради міністрів СРСР. Його дії були кваліфіковані як волюнтаристські, що заперечували принцип колективного керівництва. Першим секретарем ЦК КПРС став Л.І. Брежнєв.\nКороткотривалої «відлиги» було достатньо, щоб на світ з’явилося ціле покоління шестидесятників. Для українських шестидесятників (Д. Павличко, І. Драч, І. Дзюба, Л. Костенко, В. Симоненко, В. Чорновіл, М. Осадчий та інші) на першому плані стояли болючі національні проблеми. Вони висували вимогу забезпечення українцям свободи вільного духовного розвитку, виступали за надання українській мові статусу державної у республіці.\nПолітичний і соціально-економічний розвиток Радянського Союзу в другій половині 60-х – першій половині 80-х рр. відбувався під знаком наступу сталіністів, тобто тих політичних діячів, які вважали будь-які реформи шкідливими. Ресталінізація виявилася у поверненні до сталінських методів управління народним господарством і диктаті в суспільно-політичному житті. Публіцисти другої половини 1980-х охрестили цю добу «застоєм».\nНезважаючи на спроби реформування промисловості і численні заходи щодо піднесення сільського господарства, республіка продовжувала йти екстенсивним шляхом розвитку. Екстенсивна спрямованість радянського виробництва вимагала залучення в обіг надлишкової кількості матеріальних ресурсів та робочої сили. Негативний вплив на розвиток сільського господарства, як і промисловості, мало поширення військово-промислового комплексу на нові сфери тоталітарної економіки, що призводило до активного її виснаження. Гонка озброєнь вела СРСР в економічну безодню. Було припущено трагічних помилок в зовнішній політиці (введення військ до Чехословаччини (1968 р.) та до Афганістану (1979 р).\nЗ 1963 р. по 1972 р. першим секретарем ЦК КПУ був П.Шелест. За переконаннями Шелест був непохитним комуністом. Вод¬ночас він сприяв самоствердженню української нації, домагався паритету в економічних відносинах республіки в рамках союзної держави, врахування потреб України при економічному плануван¬ні в Радянському Союзі, наголошував на необхідності національ¬но-культурного, мовного розвитку українців. Унаслідок цього був запідозрений вищим керівництвом СРСР у недостатній лояльнос¬ті, усунутий з посади першого секретаря ЦК КПУ і переведений до Москви одним із заступників Голови Ради Міністрів СРСР (1972).\nПісля нього пост першого секретаря ЦК Компартії України займав В.В. Щербицький. Він був прихильником централізованої партійно-державної тоталітарної влади, суворої підпорядкованості респуб¬лік центру, орієнтації економіки УРСР на союзний народногоспо¬дарський комплекс, займав угодовську позицію щодо русифікації України в галузі освіти, культури, видавничої справи. Як загалом у СРСР, в Україні тих років насаджувалася однодумність, розцвіло славослів’я, ініціювалися і підштовхувалися процеси, спрямовані на ліквідацію національних традицій, послаблення позицій української мови, приниження ролі національної культури.\nУ 60-70 рр. в радянському суспільстві виникла нова форма духовної опозиції – т.зв. дисидентство. Основними виявами дисидентства були протести і звернення на адресу керівників країни, в судові інстанції. Виник безцензурний друк (самвидав).\nВ Україні дисиденти діяли переважно у Києві та Львові. Саме в ці роки стають відомі імена Івана Драча, Івана Дзюби, братів Горинів.\n1975 р. у зв’язку з підписанням Радянським Союзом разом з кількома десятками європейських держав Гельсінської угоди дисидентство отримує новий імпульс. Організовується, подібно до московської, Українська Гельсінська група (УГГ) на чолі якої стояли письменник Микола Руденко і генерал Петро Григоренко. Проти УГГ комуністична влада застосувала суворі репресії.\n5. УКРАЇНА: ШЛЯХ ДО НЕЗАЛЕЖНОСТІ\nНовий етап в історії українського суспільства відкрила «перебудова», покликана подолати негативні тенденції в розвитку Радянського Союзу. Курс не перебудову проголосив квітневий (1985 р.) пленум ЦК КПРС, при новому Генеральному секретарі ЦК КПРС М.С. Горбачові. Термін «перебудова», який став офіційним компартійним лозунгом, широко використовувався тільки в перші роки даного періоду і пішов у небуття наприкінці 80-х рр., коли системна криза завела СРСР у безвихідь.\nВ процесі горбачовської «перебудови» передусім було проголошено «нове мислення» у міжнародній політиці. «Нове мислення» передбачало пріоритет загальнолюдських цінностей над класовими. Підкреслювалося, що в сучасному світі неможливо досягти переваги військовими засобами.\nВажливими результатами цієї політики було виведення радянських військ з Афганістану і країн Східної Європи, возз’єднання Німеччини, закінчення «холодної війни», розпад Організації Варшавського договору (ОВД) і Ради Економічної Взаємодопомоги (РЕВ).\nУ внутрішньополітичному розвитку був узятий курс на лібералізацію режиму. Відродився суто радянський термін «гласність» на позначення своєрідного проміжного етапу на шляху до свободи слова. Основним об’єктом гласності стали т.зв. «білі плями» в історії КПРС. Завдяки гласності люди долали стереотипи й догми старого мислення. Суспільство стрімко політизувалося. Поступово стала відкриватися правда про такі сторінки української історії ХХ ст., як діяльність Центральної Ради, голодомор 1932-1933 рр., сталінські репресії в Україні, роль ОУН-УПА у вітчизняній історії та інше.\nНа хвилі демократизації одна за одною виникали громадські (неформальні) організації та об’єднання. У серпні 1987 р. виник Український культурологічний клуб (УКК). До нього належало чимало дисидентів та колишніх політв’язнів. У вересні 1989 р. з ініціативи київських письменників було створено масову громадсько-політичну організацію – Народний Рух України за перебудову (НРУ). Наприкінці жовтня 1989 р. було проголошено створення екологічної асоціації «Зелений світ». Того ж року відбулася установча конференція Українського добровільного історико-просвітницького товариства «Меморіал». Воно боролося за увічнення пам’яті жертв комуністичних репресій та загиблих під час голодомору 1932-1933 рр. Активно проявили себе молодіжні об’єднання - Спілка незалежної української молоді (СНУМ) і Українська студентська спілка (УСС). Ці молодіжні організації з перших днів існування вдавалися до різних політичних акцій, спрямованих на дальшу демократизацію суспільного життя.\nПід тиском радикальних національно-демократичних сил у жовтні 1989 р. Верховна Рада УРСР прийняла Закон «Про мови в Українській РСР». Цим документом юридично закріплювався державний статус української мови. Відповідно до Закону впродовж п’яти років українська мова мала замінити російську в діяльності державних установ.\nЗ 1990 р. в Україні почався новий етап демократизації і розмежування політичних сил. У цей період почали утворюватися нові політичні партії та громадсько-політичні організації (на початок 1991 р. офіційно було зареєстровано 13 партій). Виходячи з їх програмних документів, можна виділити три основні течії: національно-демократичну; ліберально-демократичну та комуністичну (соціалістичну). За критерієм ставлення до суверенітету і незалежності України, українські політичні організації становили три групи:\n1.\tПолітичні організації, які послідовно виступали за незалежність (Українська республіканська партія, Демократична партія України, Партія зелених, Народний рух України, Українська міжпартійна асамблея та ін.).\n2.\tПолітичні організації, які займали помірковано-державницькі позиції (Демократична платформа в Компартії України, яка згодом трансформувалася в Партію демократичного відродження України, Ліберально-демократична партія України, соціал-демократичні партії).\n3.\tКомуністи, які перебували на ортодоксальних позиціях.\nУкраїна стала багатопартійною, але при цьому КПУ продовжувала залишатися не стільки політичною партією, скільки стрижнем державного апарату авторитарної по суті країни.\n16 липня 1990 р. Верховна Рада УРСР прийняла Декларацію про державний суверенітет України, яка проголошувала верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади республіки в межах її території, незалежність і рівноправність у зовнішніх відносинах. Територія України в існуючих кордонах проголошувалася недоторканою. Проте прийнята Декларація без відповідних підзаконних актів мала лише символічне значення.\nВ розвитку економіки ставали дедалі відчутнішими значні проблеми і труднощі. В країні посилювався дефіцит товарів масового споживання. 28 серпня 1990 р. Політбюро ЦК КПРС відмітило гостру нестачу м’яса, масла, інших продуктів, невиконання планів постачання продукції тваринництва. За сім місяців року населення недоотримало овочів й фруктів на мільярд крб., промтоварів – на 15 мільярдів. Розвал управління виробництвом, занепад багатьох галузей народного господарства викликали нагальну потребу прийняття 3 серпня 1990 р. Верховною Радою УРСР Закону «Про економічну самостійність». Цей документ проголошував самостійність України у визначенні економічного статусу й стратегії соціально-економічного розвитку, форм і методів господарювання та управління суспільним виробництвом, самостійне здійснення фінансово–бюджетної і зовнішньоекономічної політики.\nУкраїна зробила важливі кроки на шляху до політичної самостійності і самостійного господарювання. Проте ідея єдиної союзної держави на той період ще мала значний вплив на суспільну свідомість. Активно її підтримували комуністи в Україні. З цих позицій виступила центральна союзна влада. Нею було прийнято рішення провести 17 березня 1991 р. Всесоюзний референдум з питання збереження Союзу РСР. Референдум сказав «так» оновленому демократичному Союзу. Проте в зв’язку з прагненням політичних та господарських еліт союзних республік до влади та самостійності, кризою легітимності союзного керівництва внаслідок невдалої соціально-економічної політики, зберегти СРСР не вдалось.


Скільки потрібно пасм волосся для стрічкового нарощування: Скільки мені потрібно волосся для нарощування? – Все о здоровье волос, модные стрижки и прически\nСкільки потрібно пасм волосся для стрічкового нарощування: Скільки мені потрібно волосся для нарощування?\nСкільки волосся потрібно для нарощування\nНа це питання майстер не зможе відповісти точно, поки не побачить волосся клієнтки «в живу». Тому уточнювати цей момент потрібно не по телефону або фото, а лише при особистій зустрічі.\nДля нарощування майстер підбирає не тільки колір, але і тип, і структуру волосся виходячи з Вашого обсягу і бажаної довжини.\nВ середньому для нарощування потрібно від 120 до 140 пасм. Те саме можна сказати і до стрічок. Якщо говорити про стрічки шириною 3 см, то їх знадобиться близько 50-60 штук, шириною 4 см – 40-50.Природно, кількість підбирається в індивідуальному порядку для кожної клієнтки. Кому-то пасом знадобиться менше, комусь – більше. Але, як правило, кожна з них відразу хоче приблизно знати, на що розраховувати.\nВикористовуючи стандартні пасма на капсулах, 4-х сантиметрову стрічку і вихідну довжину волосся 45-50 см, кількість пасом і стрічок, яке знадобиться, можна розрахувати за схемою.\nДля волосся середньої довжини (до рівня лопаток):\nгусті – 70 стрічок / 170 пасом;\nсередній обсяг – 60 стрічок / 140 пасом;\nмаленький обсяг – 40 стрічок / 100 пасом.\nДля волосся, нарощуваних до рівня плечей :\nгусті – 70 стрічок / 180 пасом;\nсередній обсяг – 60 стрічок / 150 пасом;\nмаленький обсяг – 40 стрічок / 120 пасом.\nгусті – 80 стрічок / 200 пасом;\nсередній обсяг – 60 стрічок / 160 пасом;\nмаленький обсяг – 50 стрічок / 140 пасом.\nЯкщо бажаєте збільшити обсяг свого волосся без додавання довжини, то досить буде 20-40 стрічок або ж від 50 до 120 пасм.\nВибрати відповідний тип волосся тут\nУточнити вартість нарощування волосся можна тут\nСтрічкове нарощування волосся скільки потрібно стрічок. Як зробити стрічкове нарощування волосся з відео і фото\nГоловна → Покупки на AliExpress → Стрічкове нарощування волосся скільки потрібно стрічок. Як зробити стрічкове нарощування волосся з відео і фото\nДовгі й густі волосся завжди виглядають розкішно. Однак, це не тільки зовнішній атрибут краси, а й показник здоров’я.Брак вітамінів і хронічні захворювання негативно позначаються на волосяних цибулинах, оскільки організм починає мобілізувати сили для боротьби з недугою, а харчування фолікулів вважає другорядним, чому вони слабшають і втрачається густота. Візуально відновити втрачений об’єм по довжині допомагає нарощування волосся. Але не тільки через відсутність густоти дівчата роблять цю процедуру. Вона дозволяє швидко змінити довжину або додати кольорові нюанси до однотонного полотна.\nОдним з видів нарощування волосся є стрічкове, про який нижче піде мова.Давайте з’ясуємо все про цю процедуру – плюси і мінуси, який для її втілення потрібно перелік інструментів і матеріалів, технологію виконання, коли і як проводити корекцію донорських пасом, що за догляд їм необхідний.\nЩо таке стрічкове нарощування волосся\nЦе один з видів холодного нарощування волосся, при якому кріплення донорських пасом здійснюється за допомогою спеціальних клейових стрічок. Через технологічні особливості виконання цю процедуру ще називають – One Touch (один дотик).Методика стрічкового нарощування натуральних або штучних волосся є однією з найпростіших, але вимагає чіткого дотримання всіх етапів інструкції, використання професійних інструментів, матеріалів, препаратів.\nOne Touch буває стрічковим і мікроленточним. У чому між ними різниця? – тільки в ширині прикріплюється пасма. У стандартній стрічки – 5 сантиметрів, у мікро – 2,5.\nКожна процедура зміни зовнішності має свої позитивні і негативні якості.Які переваги є у стрічкового нарощування волосся?\nТривалість процедури всього одну годину.\nНемає термічного впливу на волосся.\nНе ушкоджує їх структуру.\nАле, незважаючи на щадне вплив, мінусів і обмежень у стрічкового нарощування більше.\nУ домашніх умовах треба виконувати правила догляду після процедури.\nТримається недовгий час. Строк носіння стрічкового нарощування становить всього 1-1,5 місяця, що залежить від швидкості росту свого волосся.\nЩоб приховати кріплення, необхідно строго дотримуватися схему розташування пасом на голові.\nПри отрастании коренів більше двох сантиметрів, стрічки починають проглядатися.\nПотрібно уникати термічного впливу на стрічки. Часте потрапляння гарячого повітря фена призводить до розсихання клейової основи і втрати еластичності – вона стає сухою. А зіткнення кріплення з нагрітою поверхнею прасування або плойки її просто розплавить.\nЄ обмеження по відношенню зібраних зачісок.\nпсує своє волосся стрічкове нарощування? Матеріали, які випускають професійні перукарські марки, не містять шкідливих речовин, що негативно позначаються на структурі власний колби. Технологія нарощування One Touch не травмує волосся механічно, хімічно або термічно.\nПерукарі в салонах краси часто рекомендують холодну стрічкове нарощування волосся One Touch, називаючи його найбезпечнішим. Однак майстри радять його зовсім не з цієї причини, а так як процедура займає мало робочого часу, а коштує досить дорого.Перш ніж сісти в крісло конкретного стиліста, потрібно переконатися в його професіоналізмі, запитавши про стаж стрічкового нарощування, якої марки матеріали він використовує в роботі.\nСтрічкове нарощування волосся не має медичних протипоказань до застосування. Всі обмеження містять скоріше рекомендаційний характер, оскільки в деяких випадках воно може виглядати просто незграбно.\nКоли краще зовсім відмовитися від стрічкового нарощування або замінити One Touch на інший спосіб?\nНа коротке волосся стрічкове нарощування не робиться, оскільки широке кріплення буде виділятися.Навіть на довгих зачісках, щоб не було надто помітно, що волосся на голові не свої, кріпити донорські пасма потрібно аж до лінії їх росту. А оскільки навіть мікроленти виглядають масивно, то короткі стрижки краще подовжувати іншим способом або відростити їх до 12-15 сантиметрів.\nНа чубку стрічкове нарощування волосся буде дуже помітно, тому перукарі для цієї зони застосовують інші методики кріплення пасом.\nСтрічкові і інші види нарощування на «Каре» не роблять. Геометричні зрізи цієї стрижки не дозволяють перекрити себе донорськими пасмами.Перед стрічковим нарощуванням потрібно змінити фасон цієї стрижки на інший – з більш м’якими зрізами. One Touch, зроблений на класичне «Каре» виглядає неприродно і нагадує форму медузи.\nНа тонке волосся стрічкове нарощування виконувати не рекомендується, тому що широкі клейові кріплення будуть проглядатися.\nСтрічкове нарощування на рідке волосся робити не можна, тому що вони, як правило, схильні до випадання, а широка донорська пасмо на клейовий основі важка.Тиск на волосяні цибулини може посилити проблему втрати густоти.\nА також стрічкове нарощування дуже уважно потрібно робити на кучерявого волосся, ретельно стежачи за напрямом завитків. Природний локон повинен збігатися з текстурою і діаметром наращиваемого. Якщо не дотримуватися цих умов, то пасма будуть плутатися, а зачіска виглядати неохайно.\nМатеріали для стрічкового нарощування волосся\nПроцедура One Touch виконується тільки професійними інструментами і матеріалами.Повний перелік пристосувань і засобів, які потрібні для стрічкового нарощування волосся, наступний.\nДля мікроленточного нарощування волосся потрібні ті ж інструменти і матеріали, що і для стандартного.\nСкільки стрічок потрібно для нарощування\nНарощування волосся, татуаж, кератин в Хабаровську\nКожна дівчина потребує того, щоб відчувати свою привабливість і ловити на собі захоплені погляди чоловіків. А можливість швидко і без особливих труднощів змінювати свій стиль і образ в залежності від ситуації – чи це не мрія кожної дівчини? Завдяки інноваційним розробкам у сфері перукарського мистецтва ці мрії можуть здійснитися!\nНабути всього за 40 хвилин пишні і довге волосся допоможе професійна система під назвою ONE TOUCH, яка відноситься до стрічкового (холодного) методу нарощування.\nДЛЯ КОГО ПІДХОДИТЬ стрічкове нарощування\nСтрічкове нарощування волосся вважається найбільш нешкідливою процедурою, якщо її порівнювати з іншими методами. При стрічковому нарощуванні волосся вплив на волосяні фолікули мінімально, і волосся не піддаються тепловій дії. Тому таке нарощування рекомендовано дівчатам з тонкими, ослабленими волоссям.\nЯК ВІДБУВАЄТЬСЯ стрічкове нарощування\nПасма донорських волосся зібрані у вигляді стрічок, шириною 3-4 сантиметри, товщина стрічки менше 1мм.Є так само мікроленти, які в два рази менше стандартних. На стрічку завдано липкий полімер. Стрічки дуже тонкі, напівпрозорі, що дозволяє робити нарощування на короткі або рідке волосся. За допомогою стрічок можна домогтися більшого обсягу волосся. Сам процес стрічкового нарощування зводиться до того, що береться тоненька пасмо волосся і з двох сторін на неї кріпиться стрічка. Крім того, в процес стрічкового нарощування входить:\n– повна консультація\n– підбір волосся\n– повна підготовка Ваших волосся до нарощування\n– процедура нарощування\nСКІЛЬКИ СТРІЧОК НЕОБХІДНО ДЛЯ НАРОЩУВАННЯ\n100 пасом при капсульному нарощуванні прирівнюється до 40 стрічок.Отже, якщо у Вас:\n– рідкісний волосся 40 стрічок\n– середній обсяг 50-60 стрічок\n– густий волосся 60-80 стрічок.\nДля загущення волосся досить 20 стрічок.\nКОРЕКЦІЯ стрічкове нарощування\nТермін шкарпетки волосся при такому способі нарощування 1,5-2 міс. Далі необхідна корекція. При корекції знімаються стрічки (за допомогою спеціальної рідини), обробляються полімерні смужки для перенаращіванія. Далі на суху, знежирену поверхню полімеру приклеюємо запасні смужки ONE TOUCH і можна заново нарощувати волосся.\nдогляду за волоссям ПРИ стрічкове нарощування\nЯк і при будь-якому іншому способі нарощування, в стрічковому теж є правила по догляду за волоссям. Дотримуватися їх зовсім просто:\n– після нарощування волосся не рекомендується мити голову протягом 2-х днів\n– поживні препарати по догляду за волоссям (бальзами, масла, маски) наносимо тільки по довжині волосся, уникаючи попадання на місця кріплення\n– розчісувати волосся потрібно злегка підсушеним або гребінцем з широкими зубами починаючи з кінчиків волосся\n– уникаємо сильного нагріву клейової основи\n– перед сном збираємо волосся в хвіст або косу, що не стягуючи при цьому.\nНарощені по системі ONE TOUCH волосся можна фарбувати. Клейова основа витримує фарбування волосся, але ми рекомендуємо підбирати волосся максимально наближені до бажаного відтінку, а далі застосовувати тонування для збереження кольору світлого волосся.\nПам’ятайте що стрічкове нарощування дозволить не тільки збільшити довжину Вашого волосся, але і створити яскравий неповторний стиль, що підкреслює індивідуальність. Телефонуйте, записуйтеся на процедуру нарощування One Touch!\nОсобливості стрічкового нарощування волосся – дізнайся більше\nЯкий метод є одним з найбезпечніших в нарощуванні волосся? Демократичний в ціні, комфортний в носінні і займає 30 хвилин на проведення процедури, ще й на короткий волосся можна наростити – просто мрія! Це стрічкове нарощування.Розглянемо докладніше технологію виконання і види, які існують всередині самої техніки. Яких результатів можна досягти і чого слід побоюватися.\nОсобливості технології стрічкового нарощування\nЦей вид належить до холодних типами нарощування. Процес досить м’який, без використання хімічних речовин і термічної обробки. З його допомогою можна створювати будь-яку довжину і густоту. Особливості методики дозволяють досягти приголомшливого ефекту навіть на коротких або тонких локони.Метод вибирають за безпеку і швидкість виконання.\nПасма з’єднуються за допомогою клейкої стрічки на основі гіпоалергенного полімеру без використання високих температур для закріплення. Принцип такий: під одну свою прядку кладуть донорську – клейкою стороною вгору, а іншу донорську кладуть зверху – клейкою стороною вниз і затискають її з двох сторін. Таким чином виходить локон. Ширина смуги може варіюватися до 4 см, а довжина – до 60 см. Між рядами пропускають один шар і відстань між стрічками має бути близько 2 см.Процес здійснюють з потиличної частини, розділивши попередньо волосяний покрив на зони.\nМають стрічки, як правило, на відстані сантиметра від шкіри голови, щоб не перевантажувати коріння. З огляду на густоту шевелюри клієнта можна застосовувати різну кількість стрічок. Для природного ефекту донорські локони повинні максимально збігатися за характеристиками з волоссям клієнта.\nНа результат і комфорт носіння в першу чергу впливає вибір типу волосся і їх якість.Вони відрізняються структурою і наявністю спеціальної обробки. Якісні волосся добре носяться і зберігають вигляд навіть після великої кількості мийок, укладок і корекцій. Натуральні волосся категорій: слов’янські і південноруські довго служать і з ними одне задоволення працювати: рівні зрізи і щільні кінці. Вони сподобаються навіть найвибагливішим клієнтам.\nТипи штучного волосся:\nАзіатські – самий бюджетний варіант, вони більш жорсткі і потовщені, можуть застрягнути в процесі.Також їх обробляють силіконом, який згодом змивається і проявляється зайва пухнастість і сплутаність. Не рекомендується для тривалого носіння. Часто їх використовують для навчання на манекенах.\nЄвропейські. Вони м’якше і більш слухняним азіатських, але також проходять спец обробку. Досить демократичні за ціною і можуть підійти дівчатам з щільною власною структурою і густотою. Але через кілька мийок і корекцій втрачають свій вигляд.\nЮжнорусские – м’які і тонкі з мінімальним хімічним покриттям і збереженою кутикулою.Мають хороший блиск.\nСлов’янські – найдорожчий тип. Добірні і не покриті кератином або силіконом. Витримують кілька корекцій і зберігають шовковистість, блиск і первинний вигляд.\nВиди стрічкового нарощування волосся\nЦе технологія німецького походження.Вона дозволяє нарощувати на коротке волосся і на чубок, збільшувати густоту. Суть її полягає в використанні прозорої стрічки-основи з липким полімерним шаром. Всі стрічки Hair Talk виробляються вручну і тільки з натуральних волосся, довжина їх 4 см. Добре підходить для створення обсягу і не тільки по всій голові, а, але і тільки в тих місцях, де це потрібно.\nІталійська техніка. Її відмінність в тому, що конструкція знаходиться на кератиновой основі і акриловий склад – як клейовий частини.Вони більш вузькі і менш помітні, розмір їх 3 см по ширині, площа приклеювання теж 3 см. Але за рахунок цього процедура триває довше і частіше потрібно коригувати.\nОсобливість цього способу в розмірі пасом, вони менше і вже в 2-3 рази, ніж в стандартному варіанті. Ширина 0.5-1.5 см, а висота липкого відрізка близько 8 мм. Ділянка з’єднання найменший. Тому саме цей прийом підійде тонким і ослабленим локонам. Навантаження на них буде мінімальна.Кріплення використовується гнучке, прозоре і тонке. Таким чином вони не відчутні в шкарпетці і непомітні, результат виглядає дуже природно. Для середнього обсягу знадобиться близько 120 штук.\nКорекцію проводять приблизно через два місяці в міру відростання коренів на 4-5 см. Коли конструкція опускається за рахунок відросло коріння, тоді слід коригувати. Якщо нарощування було мікролентамі, то при 3 см, так як вони при отрастании більше ніж на 3 см – пасма починають закручуватися навколо своєї осі доставляючи незручності.\nДля зняття стрічок використовується спеціальний спрей на основі спирту, він допомагає розчинити клейову основу і безболісно зняти донорську пасмо, яку можна кріпити потім повторно в залежності від методу до 4 – 6 разів. Самі стрічки не руйнуються, замінюють тільки клеїть полімер для повторного сеансу.\nПлюси і мінуси стрічкового нарощування\nБезпека – не застосовуються хімічні закріплювач і термічна обробка.\nНе вимагає багато часу для здійснення, в залежності від складності від 30 до 60 хвилин.\nПроста і швидка корекція.\nЕкономічність – стрічки можна використовувати повторно і при гарному догляді вони можуть прослужити до року.\nМетод абсолютно нешкідливий для свого волосся, так як пасма легко кріпляться і знімаються.\nДоступна вартість в порівнянні з іншими способами.\nПідходить алергікам, вагітним, жінкам, які годують, всім у кого є будь-яка чутливість до препаратів, так як використовується гіпоалергенний полімер.\nЧи не потрібен дорогий догляд.\nВимагає частої корекції.\nЧи не підійде любителям високих зачісок або від них доведеться утриматися, інакше місця кріплення будуть помітні при піднятих вгору волоссі.\nЯкщо планується відвідування сауни або солярію шевелюру потрібно закривати захисною шапочкою, щоб уникнути пошкодження клейового складу.\nПри неправильному догляді може відбуватися відшарування стрічок.\nНе рекомендується при довжині менше 4 см і при захворюваннях шкіри голови.\nДогляд за волоссям після стрічкового нарощування\nДля підтримки результату обов’язково рекомендуйте клієнту правила догляду:\nМити голову два рази на тиждень, не нахиляючи її вниз і вперед. Краще стоячи під душем.\nЧи не вичавлювати і не скручувати, акуратно промокнути рушником і висушити, не залишати мокрими.\nЧи не спати з розпущеним, намагатися заплітати їх в тугу косу, щоб вони були добре зафіксовані.\nГребінець повинен бути з м’якою щетиною, потрібно дбайливо розчісувати не менше трьох разів на день, не зачіпаючи місця з’єднань.\nНе застосовувати препарат агресивних шампунів, щоб не пошкоджувати клейову частину.\nВсі необхідні матеріали для роботи майстра по випрямляння і лікуванню волосся ви знайдете в нашому магазині. Купуйте і працюйте успішно і з задоволенням!


«Танго смерті» у театрі ляльок (І): процес | Збруч\nМинуле, немов напіврозгадана таємниця, вабить нас. Ми невпинно шукаємо ключі, якими відмикається його брама. Шукаємо у розмовах, музеях, внутрішніх двориках, книгах, мелодіях... Шукаємо, щоб мати безцінну змогу роздивитися епохи, від яких лишилися лише тіні спогадів.\nЛьвівський театр ляльок відшукав один такий ключ – готується прем’єра вистави «Танґо смерті» за однойменним романом Юрія Винничука. Як лялькарі перекладають мовою театру твір про «там-той» Львів і що ховається за лаштунками – кореспонденту Zbruc Кристині Червінській розповіли і показали директорка театру Уляна Мороз, режисер Володимир Підцерковний і художниця Інесса Кульчицька.\nКристина Червінська: Розкажіть загалом про проект вистави «Танґо смерті»: якою була «перша нота», яким чином ідея почала втілюватися, як збирався «оркестр» творців і чому було обрано саме цей роман?\nУляна Мороз: Моїм завданням, як директора, є розвиток театру. Але разом з тим і спроба зламати стереотип, що театр ляльок – це виключно вистави для дітей від трьох до п’яти. Насправді суть цього місця – це дещо більше, ніж просто лялька, в якої кліпають очка чи рухаються руки. Це інсталяція, це театр художника, який пропонує своє бачення складних явищ у вигляді образів.\nДиректорка Львівського театру ляльок Уляна Мороз, авторка ідеї вистави «Танґо смерті»\nОтже, ідеєю був пошук матеріалу, який зацікавить дорослу аудиторію львів’ян і гостей міста. Оскільки «Гамлета» уже взяли «І люди, і ляльки» (сміється), нам треба було знайти свій матеріал. Місто Львів – це бренд, який роками приваблює людей, саме тому було вирішено рухатися у цьому напрямку. Тоді я перечитала багато різних матеріалів про Львів і зупинилася на романі «Танґо смерті». Цей твір, окрім теми міста, порушує дуже важливі питання. До прикладу, тема міжкультурного спілкування, яке допомагає уникнути війни, адже передбачає, перш за все, повагу до іншої людини, її культури і мови.\nКоли ми визначилися із твором, почалася робота над виставою: сценарій писався практично рік, художня частина робилася півроку, планувалося оформлення, готувалася матеріальна частина. Проект задумався дуже великим і складним. Ми не мали шансів його реалізувати без фінансування, тому подалися на всі можливі гранти. Зрештою нас підтримали Львівська міська рада, яка виділила кошти на поліграфію, та Український культурний фонд. На грант ми отримали майже 300 тисяч гривень фінансування і сильнесуттєве обмеження в часі – 50 днів. Технічно складна декорація і 60 ляльок, які передбачені за задумом, просто неможливо підготувати в такий короткий термін. Тому, як сучасний перформативний театр, ми виходимо на результат зараз, а потім вистава буде доповнюватися та змінюватися вже у процесі.\nВолодимир Підцерковний: Минулого року мене запросили поставити у Львівському театрі ляльок «Лиса Микиту». Ми тоді зустрілися з пані Уляною, і вона поділилися зі мною своєю ідеєю щодо «Танґо смерті». Я прочитав роман, він мене дуже зацікавив. На той час я не мав того особистого ставлення до Львова, яке є у людей, які тут народилися або прожили багато років. Але прочитавши цей роман, відчув те, про що пише Винничук. Окрім історичних фактів, в його тексті є художнє осмислення й узагальнення, а всі персонажі, особливо довоєнного часу, виписані, як живі. Ці колоритні загострені характери у творі формуються за рахунок мови, діалогів, стосунків. А оскільки ми в театрі шукаємо не текст, а підтекст, я подумав, що лялька зможе це виразити. Бо лялька – це завжди дражнилка, вона має в собі якесь перебільшення, вносить шаржованість в образи. Вона не калькує живу людину, а показує її ніби крізь збільшуване скло. Потім, коли драматург Валентина Тужина написала свою інсценізацію, ми спільними зусиллями знайшли одну сюжетну лінію, адже роман багатошаровий, і увійшли в практичний процес роботи над виставою.\nІнесса Кульчицька: Особисто для мене, коли роблю кожну виставу, весь смак – у процесі. А особливо фінальна стадія, коли йдуть репетиції, виставляється світло, – і ти вже бачиш результат своєї роботи. Це те, що керує мною і надихає до наступних робіт. Щойно вистава здається, інтерес пропадає, хочеться робити щось інше.\nК. Ч.: Сюжетно роман має дві основні лінії – четверо друзів на тлі (до)воєнного Львова і наукові шукання Яроша на порозі незалежності, – які з плином твору постійно сплітаються і в кінці врешті з’єднуються. Це сплетіння лишається у виставі чи ви акцентували лише на якійсь одній?\nУ. М.: У театральній виставі неможливо розказати все, можна хіба лише натякнути на щось глобальніше. Саме тому в межах гранту Українського культурного фонду ми створили супровідну програму, щоб розкрити ті теми, які фігурують в романі, але не присутні у виставі. Наприклад, 13 листопада у музеї «Територія Терору» відбулася лекція Андрія Усача на тему «Маленькі історії про велику трагедію: Львів і львів’яни в умовах нацистської окупації та Голокосту». Там ми, до речі, побачили свою публіку і усвідомили, наскільки вона прискіплива й освічена. Тому тепер хочеться їй відповідати.\nРежисер вистави «Танґо смерті» і головний режисер Львівського театру ляльок Володимир Підцерковний\nВ. П.: Щоб дотриматися хронометражу, звичного для широкого загалу, ми тему Яроша вирішили вилучити. У нас є тема Мількера і тема Ярки. Власне через призму спогадів єдиного, хто вижив з тої четвірки, і розповідається ця історія. Цей герой не може знайти спокою в тому, що він залишився живий, водночас не може й померти, тому що не передав свій талант. У виставі є низка вузлових сцен Мількера і Ярки, в яких відбувається її становлення, як музиканта, і підведення риски під його життям, коли він нарешті передає цю духовну таємницю далі наступним поколінням. У нас в фіналі Мількер помирає, а Танґо грає вже Ярка. У такий спосіб він повертається туди, де його друзі, а музика звучить серед нас і далі звучатиме…\n– Щодо музики, яка у цьому творі відіграє архіважливу роль. Можливо, ви знайшли втрачений трактат і на прем’єрі ми почуємо легендарне Танґо смерті?\nВ. П.: Я перегорнув цілі пласти, переслухав Весоловського, польські й українські грамзаписи тієї епохи. Але мені не хотілося бути ілюстративним. Тому було вирішено написати оригінальну музику, яка складається з двох частин: саме Танґо (тема з варіаціями для скрипки) авторства Олександра Козаренка й електронна музика для сучасного сприйняття, покликана створити емоційний саундтрек до окремих епізодів. Я наполягав, щоб у виставі обов’язково була жива музика, саме тому Ярку гратиме не професійна актриса, а спеціально запрошена скрипалька.\nДиригенти «Танґа смерті»: режисер (Володимир Підцерковний), авторка ідеї (Уляна Мороз) і художниця (Інесса Кульчицька)\n– У процесі підготовки вистави кожен з творців має, так звану, сольну партію: для сценариста – це власне текст і діалоги, для художника – образи і матерії, для режисера – загальна структура. Розкажіть детальніше про ці свої «партії» і зони відповідальності.\nВ. П.: Композиція «Танґо смерті» у нас будується дещо навпаки. Від комічно-кабаретового початку ми рухаємося до драматичної розв’язки. Перша частина – це довоєнний Львів, поява і розкриття всіх персонажів. А далі йдуть епопеї з війнами. Тому друга частина дещо похмуріша. Але разом з тим ми робимо її такою пластичною сюїтою, де картина за картиною переходять одна в одну: початок інтервенції з боку Німеччини на Польщу, прихід совєтів, в’язниця на Лонцького, ґетто, концтабір. Загалом вистава вийшла об’ємною, там велика кількість персонажів і музично-пластичних сцен, полотна військових протистоянь, які досить непросто подати будь-якими театральними засобами, і масштабна образна декорація.\nМодель основної декорації вистави\nУ. М.: Механіка цієї декорації дуже складна: частина конструкції під кутом, по ній пересуваються струни-вітрила, вони трансформуються, пандус підіймається, стеля опускається, задник функціонує, наче сито. Фактично, полотно міста їздить по рейках трамваю, рухається вверх і вниз, його масштаб змінюється. Різні партії інженерів довго сиділи і не знали, як це взагалі можна зробити.\nІ. К.: Що стосується стилістики, то «Танґо смерті» описує події ‘30-тих років, це вже задає тон ретро, тому концептуально сцена оформлена у вінтажному стилі. Щоб відтворити атмосферу епохи, я зверталася до тогочасних предметів побуту та інтер’єрів, досліджувала кольорову гаму цього періоду, використовувала в оздобленні деталей відповідні фактури, тканини, а також техніку декупажу.\n. Ескізи вистави і робочі матеріали\n– Як пройшов кастинг ляльок? Чи всім пощастило отримати омріяну роль?\nВ. П.: У виставі гратиме велика кількість ляльок і дублів ляльок, а також ляльок різних планів: маріонетка, так звана гапітна лялька верхова (лялька, що під час вистави знаходиться над ширмою, за якою ховається лялькар – прим. ред.), і навіть лялька у розмір людини. Такою у нас буде колоритна пані Конопелька, вона сидить у важкому кріслі, значно більша за інших, бо в ній зберігається пам’ять епох.\nА взагалі, коли йдеться про ляльок чи облаштування сценічного простору, тут усе віддається на уяву художника-постановника. Тому що ні режисер, ні будь-хто інший у театрі не може бачити простору так, як театральний художник. Бачити його об’ємно. Він має знайти спосіб, у який всі характери і події, присутні в історії, можна виразити пластично, з дотриманням гармонії. Інесса взагалі цікавий художник, вона все це для «Танґо смерті» довго і скрупульозно робила. Авжеж, кожну ідею ми опрацьовували разом: щось відкидалося, щось залишалося. Але результат – це цілком її бачення.\nХудожниця Інесса Кульчицька демонструє деталі майбутніх героїв вистави\nІ. К.: Переважно над образами вистав я працюю не дуже швидко. Буває, щось приходить спонтанно, але зазвичай ти все одно опрацьовуєш матеріал довгий період, «вагітнієш» тим і «народжуєш» в якийсь момент. Або «не народжуєш» – стається «викидень».\nПерший образ, який прийшов мені в процесі роботи над «Танґо смерті», – бібліотека. Це здалося мені надто банальним, хоча в цей образ теж можна закласти багато метафор, філософії, які власне і є у творі Винничука. Але я вважаю, що людина, створюючи якусь роботу, завжди має щось віднайти. Тоді є якийсь розвиток у мистецтві, культурі. Якщо ти робиш те, що достеменно знаєш, це вже нікому не цікаво. Хіба пересічному глядачу. Тобто лялька, яка буде в цій виставі, не є новою формою ляльки, але у новій концепції вона, можливо, заграє по-іншому.\nЯкщо говорити про механіку, то в «Танґо смерті» буде гібридна маріонетка. Я вирішила робити одяг у русі для того, щоб лялька була більш поетичною, не такою побутовою. Уся динаміка і рух будуть застиглими у часі, так принаймні хочеться передати. Це вже не класична маріонетка, і я мусила пристосовуватися до цього, думати, як вмонтовувати одяг. Це свого роду експеримент, щось нове, що хочеться спробувати, але як вийде – не знаю.\nУ. М.: Щодо живих акторів, то їх у цій виставі понад десять, і це більше, ніж загальна кількість акторів нашого театру. Тобто, ми запрошували ще чотирьох – двох акторів і двох музикантів.\nХудожня майстерня: оздоблення лялькової форми пап'є-маше і виготовлення крісла пані Конопельки\n– Відверто кажучи, цей роман доволі непросто уявити у форматі лялькової вистави. Можливо, якби за нього взявся драматичний театр, це сприйнялося б логічніше. Ось ця специфічність лялькового театру, яка вирізняє його з-поміж інших, – вона здатна завадити роману чи вона, навпаки, наповнить його чимось новим і неповторним?\nУ. М.: Якщо говорити загалом про театр ляльок, то він ближче до кіно чи мультиплікації, аніж до драматичного театру. У драматичному театрі важливі діалоги, а в театрі ляльок велика кількість діалогів – це смерть вистави. Його характеризують короткі шкіци, зміни місця дії, динаміка і пластика. До прикладу, у «Танґо смерті» пан Володимир створив цілі епізоди, де є суто атмосфера і зовсім немає тексту.\nРазом з тим театр ляльок бавиться масштабами, що мені надзвичайно подобається. Полотнище міста виглядає по-справжньому епічним, коли на його тлі з’являється маленька лялька. Тобто, людина перестає бути модулем, масштабом дії. Тому що в драматичному театрі ти нікуди не втечеш від розміру актора, а в театрі ляльок його можна сховати, якщо тобі це потрібно.\nВ. П.: Існує така річ, як спротив матеріалу, і в ляльках це виявляється особливо. Адже ми намагаємося з неживої матерії зробити щось живе, яке би сприймалося глядачем як таке, що дихає, рухається, мислить, робить вчинки. Я, займаючись театром уже кілька десятиліть, іноді бачу, як артист взяв ляльку за очі чи кинув недбало, і думаю: Боже, їй же боляче! Це як кинути дитину або наступити на кошеня. Ми з лялькою спілкуємося. Щось вона підказує, іноді допомагає, іноді суперечить, часом її треба вмовляти. Це довгий процес, але коли знайдеш до ляльки підхід, вона буде дуже вдячною. І вона може те, чого не може купа живих акторів на сцені традиційного театру.\nУ. М.: Я от чекаю еротичної сцени, але ляльки ще не готові…\nВ. П.: Ми всі з острахом чекаємо (сміється). Це сцена у бібліотеці, де Орест зустрічається з панною Мілею, і де кожен з них, обдурюючи одне одного, намагається поцупити трактат.\nКостюмний цех, де працюють «Надя-чародійка й Оксана-помічниця»\n– Пан Володимир ще на початку розмови наголосив, що характери персонажів цього роману значною мірою виформовує мова та їхня взаємодія. А пані Уляна щойно висловила думку, що велика кількість діалогів шкодить ляльковій виставі. Чи не втратиться автентичність і атмосферність роману у зв’язку зі зменшенням кількості діалогів?\nВ. П.: В остаточний варіант сценарію сцен з діалогами ми набрали по максимуму, артисти їх засвоїли і виробили характери – зерно образу кожного персонажу. Але істина того чи іншого епізоду вийде лише з появою ляльки. Тоді почнеться складний процес знайомства з нею, боротьби, освоєння, спілкування. Я от навіть не знаю, хто в театрі ляльок головніший – лялька чи артист-партнер. Тут на рівних. Але коли лялька чогось не буде видавати чи щось не витримуватиме, ми будемо позбуватися цього.\nУ. М.: Очевидно, що роман має в собі неоднозначні речі, і очевидно, що в межах 1,5-годинної вистави неможливо розказати всі його історії. Проте ми можемо дати атмосферу Львова ‘30-х років, показати, як він існував до і після приходу радянської влади і фашистів. Тож головним персонажем у нашій виставі є місто, а всі герої – це лише його фрагменти. І коли з’являються тоталітарні системи, вони ніби перемелюють місто, знімають з нього всю цю мозаїку, – і всі опиняються у криївці.\n– А не побоюєтеся звинувачень у вільній інтерпретації історичних подій і фактів?\nУ. М.: Очевидно, що будуть різні думки, але ми в жодному разі не стараємося догодити. Вистава – це лише мистецький погляд без претензії на історичну достовірність чи науковість. Ніхто не говорить, що це є однозначною і єдино правильною відповіддю на питання. Особисто в мене воно відгукується, оскільки це практично історія моєї сім’ї. У когось іншого буде інакше. Це просто мистецьке переосмислення роману драматургом, режисером, художником і мною, як автором ідеї. І загальною концепцією проекту залишається, перш за все, формат культурного діалогу.\nВ. П.: Доскональний аналіз історичних подій і фактів з наукової точки зору не є завданням театру. Театр повинен дати емоційний поштовх, душевне відлуння на змальовані події. Це катарсис. І разом з тим потреба подумати, з якою думкою глядач має вийти після вистави? Можливо, це наштовхне його щось переглянути, знайти якусь історичну довідку, прочитати твори цього автора або інших.\nХудожня майстерня Львівського театру ляльок готується до прем'єри «Танґо смерті»\n– А яким це відлуння вчувається вам? Що у вашому «Танґо смерті» глядач неодмінно має почути і відчути?\nВ. П.: Я прагну показати ці характери: романтизовані, дещо гротескові, десь іноді смішні, іронічні і водночас милі, теплі та своєрідні. В історії «Танґо смерті» немає простих людей. Мама-поетеса, яка пише епітафії та ходить по тусовках вітатися з відомими поетами. Пан Кнофлик, який виготовляє мистецькі вироби з домовин. Апельцинер, котрий вирішив провести репетицію свого поховання і запросив поголосити бабусю, яка теж митець у своїй справі. Цього немає на поверхні вистави, але ми намагаємося підкреслити, що проста маленька людина, іноді смішна, іноді мила, здатна на героїчний вчинок, а героїв творить епоха. Сподіваємося, що глядач це прочитає й емоційно дійде такого висновку.\nІ. К.: Основна лінія твору, як на мене, полягає в тому, що нам потрібно пам’ятати кожну деталь історії. Львів, як окреме мікросередовище, відображав глобальну проблему – що існують різні національності, існують тертя між ними, і питання в тому, як зберегти толерантність і не дозволити агресії керувати тобою. Жодні жертви не мають бути даремними, і, можливо, якби не вони, то не було б і нашої держави. А мелодія Танґо в цьому творі – це власне те, що дає можливість пам’ятати. Звісно, це такий міф, але було б добре не забувати…\nФото: Устина Гладиш


Діагностична ендоскопія хронічного панкреатиту - Керівництво по клінічній ендоскопії\nukrProMedic.ru » Різне » Матеріали для лікарів » Діагностична ендоскопія хронічного панкреатиту - посібник з клінічної ендоскопії\nДіагностична ендоскопія хронічного панкреатиту - посібник з клінічної ендоскопії\nСторінка 42 з 126\nПри дуоденоскопіі можна виявити багато ендоскопічних ознак, обумовлених здавленням дванадцятипалої кишки збільшеною головкою підшлункової залози: розгорнення підкови дванадцятипалої кишки, сплощення рельєфу, деформацію стінок, звуження і навіть здавлення просвіту (рис. 2.171), деформацію БСД. Однак вони не є специфічними ендоскопічними ознаками хвороби, і на них важко орієнтуватися при диференціальної діагностики хронічного панкреатиту і раку підшлункової залози. На відміну від останнього при панкреатиті деформація дванадцятипалої кишки не настільки виражена, немає інфільтрації слизової оболонки і змін її забарвлення.\n2.171. Здавлення стінки дванадцятипалої кишки при хронічному панкреатиті.\nПри панкреатографіі рентгенологічна картина хронічного панкреатиту характеризується великою різноманітністю ознак, що й обумовлює труднощі діагностики цього захворювання. У зв`язку з наростаючим склерозированием і сморщиванием паренхіми залози при хронічному панкреатиті спочатку змінюють свою форму, розміри і напрям дрібні протоки, і при рентгенологічному дослідженні можна виявити зміни бічних проток. При прогресуванні хвороби в процес втягується головний панкреатичний протік, і тоді при панкреатографіі можуть виявлятися різноманітні ознаки, головними з яких є ектазія, звуження, нерівності контурів, деформація і ін. (Рис. 2.172 та 2.173).\nА. Кгізе і співавт. (1978) при аналізі рентгенологічних даних і результатів гістологічних досліджень встановили, що для хронічного панкреатиту характерні наступні зміни на панкреатограма: оклюзія і стенозирование з рівними контурами (при раку контури частіше нерівні), різний калібр протоки, внутрішньопротокові камені, виражені зміни паренхіми залози (кісти і псевдокісти, кальцифікати).\nВиділено три рентгенологічні стадії хронічного панкреатиту. У I стадії зміни в залозі ще невеликі і на панкреатограма головний панкреатичний протік має лише крайову нерівність, але бічні його гілки деформовані. У II стадії головний панкреатичний протік нерівний, з помірною ектазією, а бічні гілки значно змінені. У III стадії виявляють виражені зміни всієї протоковой системи.\nПри хронічному панкреатиті можуть відзначатися і вторинні зміни в термінальному відділі загальної жовчної протоки: звуження і стеноз, що відрізняються від таких при раку підшлункової залози концентрично і гладкістю контурів. Частота їх сягає 5,1% і навіть 21,5% за іншими даними.\nНемає сумнівів в тому, що з введенням в практику ЕРПХГ розширився арсенал діагностичних засобів, з`явилася можливість діагностувати хронічний панкреатит і визначати тактику лікування цього захворювання. Проте не можна вважати, що ця проблема остаточно вирішена. Порівняння даних панкреатографіі з результатами інтраопераційних біопсій і функціональних досліджень дозволило більш критично і менш оптимістично, ніж раніше, оцінювати значення цього методу.\nРентгенологічний діагноз хронічного панкреатиту підтверджено під час гістологічного дослідження.\nЦікаво, що у 80,7% хворих під час гістологічного дослідження підтверджено відсутність патологічних змін, встановлене при панкреатографіі. Він абсолютно справедливо зазначає, що хворобу легше діагностувати при наявності змін вірсунгова протоки (протока підшлункової залози), але в цьому випадку нерідко виникає необхідність диференціювати її від раку підшлункової залози. Про недостатньому досконало методу свідчить і той факт, що при наявності типової клінічної картини хронічного панкреатиту годі й виявити ніяких змін на панкреатограма.\nГострий панкреатит. При дуоденоскопіі можна виявити описані вище ендоскопічні ознаки хронічного панкреатиту і запально-деструктивні зміни дванадцятипалої кишки: набряк, крововиливи, ерозії і навіть гострі виразки. При гострому панкреатиті обов`язково виявляють папілом.\nКрім цих ознак, обумовлених особливостями патологічного процесу в підшлунковій залозі, при дуоденоскопіі можна виявити і симптоми захворювань, що сприяють виникненню і підтримують протягом гострого панкреатиту (защемлений камінь папілом, дивертикул і ін.). Частота ендоскопічних ознак у 27 хворих на гострий панкреатит, що знаходилися під нашим наглядом, склала 77,8%.\nВелике значення в діагностиці гострого панкреатиту має лапароскопія, яка дозволяє виявити різноманітні ознаки захворювання (див. 2.2.3.1). Анте і ретроградна холангіографія має великі можливості при оцінці змін жовчовивідної системи, особливо термінального відділу загальної жовчної протоки (холедохолітіаз, спазм і стеноз БСД, розширення жовчних проток і т.д.), як на висоті гострого нападу, так і в динаміці. Ретроградну панкреатографию вважають противопоказанной при гострому панкреатиті, більшість авторів виробляють її після стихання гострих явищ. Наш власний досвід показав, що проведення ЕРПХГ на висоті гострого нападу можливо і ефективно. Для гострого панкреатиту типовими рентгенологічними ознаками (рис. 2.174) є заповнення паренхіми, негомогенності контрастування, розмитість малюнка протоковой системи, нечіткість структури залози та екстравазати контрастної речовини в зв`язку з дефектами в стінці проток. На панкреатограма, крім того, виявляються описані вище зміни, характерні для хронічного панкреатиту.\nХолангіографія через чреспеченочную дренаж жовчного міхура при хронічному панкреатиті.\nСтрілкою зазначений звуження термінального відділи загальної жовчної протоки.


Андрій Матковський: пам’яті героїв Великої Вітчизняної не зраджу\nПитання підготовки до відзначення 65-ої річниці Перемоги у Великій Вітчизняній війні стало центральним на розширеному пленумі міської Ради ветеранів, участь у якому взяв і міський голова Андрій Матковський. Говорили про активізацію діяльності первинних організацій, проведення тематичних конкурсів серед школярів та студентів, недопущення спотворення правди про буремні воєнні роки.\nКерівник Ради ветеранів Віктор Подзоров відзначив розуміння і підтримку з боку міської влади та особисто мера. Звернення ветеранів ніколи не лишаються без належної реакції. Це – і надання матеріальної допомоги, і підписка на газети, і ремонт дахів, і виділення земельних ділянок під городи.\nАндрій Матковський подякував старійшинам Полтави за воєнно-патріотичне виховання молоді і запевнив: незважаючи на постійні спроби переписати історію, він ніколи не зрадить пам’яті героїв Великої Вітчизняної війни. Їх соціальний захист був і буде пріоритетом у діяльності міської влади, і це – при байдужості держави. Міський голова пишається тим, що за останні три роки відкрито стелу з іменами Героїв Радянського Союзу-полтавців, реконструйовано монумент авіаторам, оновлено пам’ятник генерал-лейтенанту Зигіну, перепоховано прах Степана Хапікала та Олени Варшавської. Тішить те, що на 9 травня та День міста до святкових заходів, влаштованих владою, долучаються все ширші й ширші верстви молоді. До ювілею Перемоги, який Андрій Матковський обіцяє відзначити у Полтаві на особливо високому рівні, відремонтують Меморіал Солдатської Слави, експонуватимуть Галерею Героїв Радянського Союзу.\nПідприємців міста активно долучатимуть до надання допомоги ветеранам. Вже нині вони цим активно займаються. Однак дехто, зазначив Андрій Матковський, прагне не підтримати людей, яким не вистачає пенсії на життя, а переслідує цілком конкретні цілі – дешево купити голоси на майбутніх виборах. У цьому контексті Андрій Матковський згадав діяльність одного з підприємців, який вимагає у людей похилого віку довідки про розмір пенсій.\nМер категорично проти такого безсоромного використання літніх людей. Але якщо допомога йтиме від щирого серця і охопить велику кількість ветеранів, міський голова готовий порушити перед депутатами клопотання про присвоєння доброчинцям звання Почесного громадянина Полтави.\nСпонсори готові фінансувати пам’ятник визволителям —16:29\nПлан надходжень до Пенсійного фонду виконано —16:23\nЗбудуємо шлях для рейкового автобуса —16:21\nЗа підтримки міської влади —16:18\nАтестація завершилася —16:16


Гройсман пообіцяв особисто розібратись з загибеллю військових під Рівним - - Україна Молода\nГоловна > Новини > Гройсман пообіцяв особисто розібратись з загибеллю військових під Рівним\nПро це він сказав під час години запитань до уряду в п'ятницю.\nПеред цим депутат від фракції "Самопоміч" Тарас Пастух звернувся до голови Кабінету міністрів.\n"Це питання вже не вперше звучить тут, у парламенті, з приводу того, що наші хлопці гинуть на полігонах від тої зброї, за яку ми платимо з державного бюджету. Ставити питання до міністерства вже напевно немає резону, бо не міністерство ухвалює рішення, де і в кого купувати зброю", - сказав він.\nВін додав, що ні попередній уряд, ні уряд Гройсмана досі не спромоглися призначити двох членів наглядової ради концерну "Укроборонпром" і запитав, коли відповідне рішення буде ухвалене.\n"Коли ви зможете виконати функцію уряду і подати цих двох членів? І візьміть нарешті під свій контроль ці події, які відбуваються у Збройних силах і у частині розслідувань", - сказав Пастух.\nУ свою чергу прем'єр висловив співчуття родинам загиблих.\n"Дуже шкода, що далеко від фронту ми втратили наших воїнів. Це величезна втрата і буде проведено розслідування. До речі, думаю, нам треба подивитися на результати розслідування минулих випадків. Я собі це зафіксував", - сказав він.\nГройсман також зазначив, що найближчим часом внесе пропозицію щодо членів наглядової ради для ДК "Укроборонпром" від уряду.\nЯк повідомлялося, вранці на полігоні під Рівним розірвало міномет: загинули три хлопці, ще 9 поранено.


Коул Спроус відсвяткував 25-річчя серіалу «Друзі»\n2019-09-23 15:51 23 Sep 15:51\nТи пам'ятаєш, що він зіграв в сіткомі Бена, сина Росса?\nМинулого тижня культовий серіал «Друзі» відзначив 25-річчя з моменту виходу першої серії в ефір. Річницю зазначав весь світ. І ми не тільки про відданих шанувальників, які в тисячний раз почали переглядати серіал. Навіть модний дім Ralph Lauren в честь ювілейної дати створив капсульну колекцію, присвячену серіалу!\nЗвичайно, така подія не зміг обійти і Коул Спроус, який теж засвітився в культовому проекті. Саме він зіграв в «Друзях» роль Бена, сина Роса Геллера.\n25-річчя «Друзів» 27-річний Коул Спроус зазначив ностальгічним знімком. Вже дорослий Бен сидить на відомому помаранчевому дивані разом з Обнимашкой, улюбленим іграшковим пінгвіном Джо.\nНагадаємо, що в одному зі своїх інтерв'ю Коул розповідав про зйомки і про те, що заважало йому сконцентруватися:\n«Мені було дуже важко працювати з Дженніфер Еністон, тому що я був по вуха закоханий в неї. Я був у захваті. Я втрачав дар мови. Я забував свої репліки... Це було так складно!».\nІ так мило, Коул!\nТільки вдумайтеся: зараз Коулу Спроусу стільки ж років, скільки було головним героям серіалу під час початку зйомок. Як же швидко летить час!


З узбіч волинських доріг вивезли понад 200 тонн сміття | ВолиньPost\nЗ узбіч волинських доріг вивезли понад 200 тонн сміття\n23 квітень, 2012, 16:38\nНа Волині готуються до Дня Перемоги – обласні владці просять, аби впорядкували усі обеліски та місця поховань жертв німецько-радянської війни.\nЯк доповіла 23 квітня під час обласної селекторної наради головний санітарний лікар Волині Наталія Янко, в області налічується близько 800 місць поховання жертв війни 1941-1945 років. Утім чимало таких місць занедбані, відтак потребують впорядкування.\nПретензії у санепідеміологів та екологів є до всіх без винятку районів та міст. До прикладу, у Луцьку нині потребує уваги Гнідавська Гірка, пам’ятний знак у парку на вулиці Потебні, пам’ятник у мікрорайоні «Вересневе». Головна проблема – суцільне сміття навколо та сам стан пам’ятників.\nЗа словами в.о. начальника Державної екологічної інспекції в області Олександра Ткачука, нині екологічний стан в області стабільний, проте впродовж останнього часу екологи виявили чимало сміттєзвалищ по усій області.\nЯк розповів під час наради очільник обласної Служби автомобільних доріг Анатолій Посполітак, готуючись до великодніх свят та Дня Перемоги, його установа очистила узбіччя на 663 кілометрах доріг, вивезла понад 200 тонн сміття.\n«Але роботи все одно непочатий край», – висловився Посполітак.\nУ підсумку заступник голови Волинської ОДА Віталій Карпюк наголосив підлеглим: до 9 травня слід ретельно прибрати усі місця, де поховані жертви німецько-радянської війни, облаштувати дороги до обелісків та постійно підтримувати там порядок.\nНагадаємо, у суботу, 21 квітня, впорядковували і прибирали меморіальний комплекс у парку, що в районі вулиці Потебні.\nНа Волині натрапили на слід ще одного палія\n23 квітень, 2012, 17:09\nВклади Ощадбанку вирішили видавати готівкою\n23 квітень, 2012, 16:55\nПід Луцьком у трьох селах за місяць зібрали 300 кілограмів відсортованого сміття. ФОТО.ВІДЕО\n30 листопад, 16:51\n10 листопад, 17:45\nХто, куди і як вивозить опале листя з Луцька. ВІДЕО\n06 листопад, 02:16


Инфоурок › Начальные классы › Презентации › Презентація "Закономірність формування рухових навичок у дітей"\nУсіма можливими засобами потрібно пробуджувати в дітей палке прагнення до знань і до навчання. Ян-Амос Коменський\nМета та завдання: Формувати графічні навички, підготувати руку дитини до оволодіння письмом: розвивати мілку моторику пальців, рук; розвивати точність та координацію рухів руки та очей, ритмічність; Вдосконалювати рухи рук, розвиваючи психічні процеси: довільну увагу, логічне мислення, сприйняття, пам’ять, мову дітей; Уміння діяти по словесним інструкціям, самостійно продовжувати виконання поставленої мети, контроль за своїми діями.\nПальчикові ігри з паличками та кольоровими сірничками\nНомер материала: ДВ-079891


Як зірки української естради вітали військових на Львівщині. ФОТО - Народна армія\nГоловна > Новини > Як зірки української естради вітали військових на Львівщині. ФОТО\nЯк зірки української естради вітали військових на Львівщині. ФОТО\nВокальна формація «Піккардійська терція», скрипаль-віртуоз Олександр Божик та вокалісти Оксана Муха й Павло Табаков виступили з півторагодинним концертом перед українськими військовими у Міжнародному центрі миротворчості та безпеки.\nЦей концерт зірок української естради став подарункам воїнам з нагоди Дня Збройних Сил України.\n«Піккардійська терція» розпочала концерт з пісні «Ти на землі — Людина», на слова Василя Симоненка. Усі пісні, які виконувала вокальна формація, викликали у глядачів бурхливі оплески. Скрипаль Олександр Божик зіграв для воїнів кілька відомих мелодій українських та закордонних композиторів.\nА одночасна гра скрипаля-віртуоза спершу на двох, а згодом на трьох скрипках здивувала глядачів, а згодом викликала щирі аплодисменти. Вокалісти Оксана Муха та Павло Табаков заспівали для військовослужбовців свої відомі пісні, пісні Володимира Івасюка, а також українські народні. Під час виступу виконавці спустилися в зал та заспівали разом з бійцями.\nКонцерт зірок української естради став справжнім святом для воїнів.\n— Концерт мені дуже сподобався. Артисти подарували неймовірний настрій усім військовим, їхнім дружинам та дітям. У кожного з нас залишились незабутні враження від майстерності виконавців. Кожен із цих талановитих виконавців подарував присутнім частинку свого серця та душі, — поділилася після концерту зірок української естради дружина офіцера Оксана.\nВ зоні АТО сапери вже знешкодили близько...\nНа Дніпропетровщині школярі завітали в г...


МВФ очікує від України більшого прогресу для надання другого траншу ⋆ infoscope.news\n10 Червня 22:38 / Published in Суспільство\nМВФ очікує від України більшого прогресу для надання другого траншу\nРайс зазначив, що Україна і МВФ, як і раніше, у тісних дискусіях, спрямованих на завершення першого перегляду програми stand-by і виділення другого траншу.\n“Певний прогрес досягнутий, але для завершення першого перегляду потрібно більше”, – сказав він.\nСпікер нагадав, що метою обумовлених у межах програми заходів є, зокрема, поліпшення управління в Нацбанку, поліпшення законодавства про банківський нагляд, середньострокове зниження дефіциту бюджету, посилення антикорупційної вертикалі і судової системи.\nУкраїна співпрацює з МВФ за новою програмою stand-by. Виконавча рада Фонду схвалила її 9 червня 2020 року. За нею передбачають виділити $5 млрд чотирма траншами. 12 червня Україна отримала $2,1 млрд першого траншу. Як говорив міністр фінансів Сергій Марченко, Київ очікував на отримання ще двох траншів по $700 млн до кінця 2020 року, але цього не сталося.\n21–23 грудня 2020 року місія Міжнародного валютного фонду розпочала перший перегляд угоди з Україною у форматі stand-by. Вона відновила роботу після зимових канікул 11 січня 2021 року. Коментуючи строки виділення наступного траншу МВФ, директор пресофісу місії Фонду в Україні Джеррі Райс сказав, що спочатку треба вивчити політику економічного розвитку і проведення реформ у країні.\nПостійний представник МВФ в Україні Йоста Люнгман 13 лютого повідомив, що місія Фонду завершила роботу, але рішення про перегляд програми ще не ухвалено. “Обговорення було продуктивним, проте потрібен більший прогрес на користь завершення першого перегляду програми. Дискусії триватимуть”, – зазначив він.\nПрограма МВФ залишається “базовим сценарієм” для України, оскільки у країни немає можливості одержати доходи з інших джерел, говорив Марченко наприкінці березня. За його словами, Україні “вже некомфортно” без грошей МВФ.\nГолова НБУ Кирило Шевченко говорив на початку квітня, що Київ розраховує на два транші від МВФ, але процес переговорів буде тривалим.\nПрезидент України Володимир Зеленський висловив упевненість, що Україна одержить наступний транш від МВФ до кінця 2021 року.\nУ понеділок в Андріївській церкві відбудеться перше богослужіння після отримання томосу\nНа засіданні ТКГ домовилися про розмінування прилеглих до мосту в Станиці Луганській територій


ПравдаТУТ телеканал ~злочин\n26 січня 20:45\nПоліція Київщини затримала чоловіка, який пограбував ювелірний магазин ~ www.pravdatut.ua 26 січня\nЯ в шоці 484\nПоліція Київщини затримала чоловіка, який пограбував ювелірний магазин. Зловмисник майже годину оглядав вітрини магазину та намагався відволікати продавця питаннями, після чого схопив вироби з золота і втік. Охоронець, навіть, не намагався зупинити зловмисника. Більше ...\nЗлочин було зафіксовано на камери спостереження, установлені в магазині. Поліції вдалося відстежити автомобіль грабіжника. Ним виявився уродженець Луганської області, який і раніше притягувався до кримінальної відповідальності. У підозрюваного були виявлені речові докази. Наразі, проти нього відкрито кримінальне провадження, а сам чоловік знаходиться в ізоляторі тимчасового тримання.\nГрабунок під прицілом камер ~ www.pravdatut.ua 26 січня\nЧудово 332 0\nТаке собі ... 363\nНа Вінниччині чоловік пограбував місцевий магазин телефонів, погрожуючи продавчині зброєю. Злякавшись за своє життя, жінка віддала зловмиснику три мобільні телефони, включно зі своїм. Та ось «щасливчиком» чоловіка не назвеш, попри те, що йому вдалося вийти з магазину з повними кишенями награбованого, він встиг засвітитися на камерах відеонагляду, тож встановили його особу вдалося досить швидко. Більше ...\nТакож зловмисник показав правоохоронцям, де заховав пістолет, яким погрожував продавчині, той виявився не бойовим, однак знаряддя злочину направили на експертизу.


Накладка для Nokia 625 Lumia пластик Nillkin Matte Чорний. Купити чохли до телефонів Нілкін в Чернівцях, Києві - магазин Мультимедіа з доставкою у Львів, Тернопіль, Одесу | MTA.ua\nНакладка для Nokia 625 Lumia пластик Nillkin Matte Чорний\nКод товару: 001-36844\nНакладка Nillkin Matte розроблена спеціально для Nokia Lumia 625, завдяки чому вона ідеально фіксується на пристрої та надає легкий доступ до всіх портів та функціональних клавіш. Ця надійна та якісна чохол-накладка виготовлена з ультра тонкого та міцного, протиударного полікарбонату. Вона повністю повторює форму пристрою та прекрасно захищає Ваш смартфон від пошкоджень та забруднень.\nВiдгуки про Накладка для Nokia 625 Lumia пластик Nillkin Matte Чорний