Аліса Вокс переспівала пісню Кузьми "Кораблі" » «Бемоль» — музичні новини\nАліса Вокс переспівала пісню Кузьми "Кораблі"\nУ найближчі дні колишня учасниця угруповання "Ленінград" обіцяє представити громадськості свій перший альбом.\nЕкс-солістка "Ленінграда" записала чергову пісню після відходу з групи. Трек був розміщений на офіційній сторінці Аліси Вокс в соціальній мережі "ВКонтакте". Послухати його поза Інтернетом можна буде зовсім скоро - співачка готує до виходу сольний альбом.\nЗа її словами, це буде прогресивний електро-поп-рок. У Росію ця музика тільки приходить і поки широко ніким не представлена. Диск планується презентувати вже днями. Також співачка пише, що й після виходу альбому композиції будуть доопрацьовуватися, щоб довести їх до досконалості.\nНагадаємо, 24 березня Сергій Шнуров звільнив з групи "Ленінград" вокалістку Алісу Вокс, яка відчула себе зіркою після успіху кліпу на пісню "Експонат" ("На лабутенах").\n14 квітня співачка опублікувала свій перший сольний кліп "Держи", знятий на пісню "Тримай її" відомого українського музиканта Кузьми Скрябіна, який загинув в автокатастрофі в 2015 році.\n15 червня інтернеті був розміщений другий кліп "Зонтики", також знятий на пісню Скрябіна "Парасолі".\nВідзначимо, що пісня "Корабли" також є кавер-версією пісні Кузьми Скрябіна.\nРаніше повідомлялося, що перекладає тексти пісень з української на російську сама Аліса Вокс.\nДізнайтеся більше про: Аліса Вокс, Скрябін, Кузьма, Андрій Кузьменко


НЗФ обстрілюють позиції українських військових на Донбасі - ООС | Інформаційний портал "Вибір"\nНЗФ обстрілюють позиції українських військових на Донбасі – ООС\nЗа даними ранкового зведення ООС, бойовики продовжують активні обстріли українських позицій на Донбасі. Жертви понесли обидві сторони.\nРосійські найманці, які захищають інтереси Кремля на Донбасі, дозволили собі вести прицільний вогонь по позиціях українських захисників. 26 серпня ворог 23 рази відкривав вогонь, вже традиційно порушуючи мінські домовленості.\n«Ворог здійснював обстріли наших позицій в районах населених пунктів Кримське, Новотошківське, Троїцьке, Південне, Новотроїцьке, Гнутове, Лебединське, Водяне, Широкине. В районах населених пунктів Кримське, Новотошківське, Троїцьке, Гнутове, Водяне окупанти здійснили 5 обстрілів позицій Об’єднаних сил із заборонених Мінськими угодами мінометів та ствольної артилерії», – уточнили представники ООС.\nУкраїнські захисники були змушені відкрити вогонь у відповідь для придушення вогневих засобів противника. В ході бойових дій 2 українських військових отримали поранення, ще 2 отримали бойові травми.\n«Також вчора в результаті підриву на мінно-вибуховому пристрої під час виконання бойового завдання один військовослужбовець зазнав поранень і ще один – бойового травмування», – уточнили у прес-службі.\nНа жаль, не обійшлось без жертв. Двоє військовослужбовців загинули та ще один отримав бойову травму з особистої необережності внаслідок спрацювання вибухового пристрою. Тим часом живої сили бойовиків поменшало на 3 людини. Ще 7 – травмовано.\nЩирий друг України: відійшов у вічність американський сенатор Джон Маккейн


Як швидко схуднути: дієва дієта на шість днів - WEBOBZOR\nДля ефективного схуднення експерти з харчування радять використовувати дієту Шість пелюсток. Вона має ряд переваг, що дозволяють схуднути швидко і без шкоди для здоров’я.\nПро це повідомляє НАРОДНА ПРАВДА з посиланням на НР.\nДієта Шість пелюсток — монодієта, яку необхідно дотримувати протягом 6 днів, вживаючи щодня один і той вид продуктів.\nАвтором дієти є шведський дієтолог Анна Йоханссон. Вона пропонує візуальне складання меню, оформлене у вигляді квітки — кожному пелюстку відповідає день і основний продукт, який ви будете вживати в цей день.\nЗа час дієти дозволяється вживати багато рідини. Кава не заборонена, але без цукру і вершків.\nМеню дієти Шість пелюсток:\nДень перший — риба. Вживаєте в їжу будь-яку рибу — тріску, хек, лосося, минтай, скумбрію. Протягом дня ви можете з’їсти жирну і пісну рибу, приготовану в духовці, приготовану на пару або варену. Не додавайте рослинну олію, спеції і сіль. Перший день призначений для насичення організму білком і ненасиченими жирними кислотами.\nДень другий — тільки овочі. Допускається до півтора кілограмів будь-яких овочів. Влітку це можуть бути болгарський перець, помідори, огірки, а взимку — капуста, морква і буряк. Можна вживати заморожені продукти. Важливо їсти овочі без додаткової обробки, але можна приготувати їх у пароварці або в духовці.\nДень третій — курка. Куряче філе можна відварити або запекти в духовці у фользі. Розділіть м’ясо на п’ять прийомів їжі і вживати протягом дня. В цей день пийте багато води.\nДень четвертий — тільки злаки. Меню цього дня складено з розрахунку двісті грам сухих пластівців, плюс ще сто грам цільнозернового хліба. Ви можете вибрати будь-яку крупу. Підійде Геркулес, ячмінь, коричневий рис. Ідеальним компонентом цього дня будуть пшеничні або вівсяні висівки, які ви можете використовувати з водою замість хліба.\nДень п’ятий — сир. Вибирайте сир кисломолочний з вмістом жиру до двадцяти відсотків. Можна включати в раціон 300 мл знежиреного кефіру.\nДень шостий — фрукти. В останній день дієти потрібно вживати всі види фруктів, окрім бананів і винограду. Можна включати в раціон до півтора кілограмів яблук, груш, вишні, абрикосів, персиків та інших фруктів за вашим смаком.\nДля правильного виходу з дієти на сьомий день краще знову є білок, але з додаванням вуглеводів — наприклад, курячу грудку зі злаками.\n29.10.2014 Украина сможет увеличить влияние на Китай благодаря поставкам продовольствия – Бахматюк\n07.09.2015 «Самопомич» запретила своим нардепам иметь собственное мнение о Конституции и будет голосовать против\n09.12.2018 Ветеран ЦРУ рассказал, почему полномасштабное вторжение РФ в Украину будет безуспешным\n18.09.2015 США согласны на «тактические» переговоры с Россией


Десерт S’est more » Бібліотечна гавань\nДесерт S’est more\nРаді вітати тебе на нашій кулінарній сторінці. Більшість людей любить солоденьке, та не всі вміють готувати смаколики. Проте, це не про нас! І ми це доведемо. Заходь до нас на сторінку і познайомся з черговим смачнющим рецептом.\nбудь яке печиво (крекер або пісочне) — з розрахунку 2 печива на одну порцію;\nмаршмеллоу (жувальний зефір);\nНеобхідно розігріти духовку до 200⁰С. Деко для випічки потрібно застелити пергаментом. На деко поклади печиво. На кожну печеньку поклади по шматочку шоколаду. Зверху на шоколад уклади маршмеллоу. Стеж, щоб зефір не скочувався з печива. Деко з печивом помісти в духовку на 4-5 хвилин. За цей час зефір збільшиться в обсязі, стане м’яким і злегка підрум’яниться. Дістань деко з духовки. Швидко накрий десертні сендвічі печивом, що залишилося.\nДо речі, цю страву можна приготувати і у мікрохвильовці. Але це залежить від її параметрів. Порадься з батьками, вони тобі підкажуть.\n« Маленькі слабкості. Хобі відомих людей.\nМак з фоамірану »


Автор: Editor Опубліковано: Червень - 19 - 2015\nЖінки не так вже й часто сумніваються в тому, чи люблять вони своїх нащадків. А от дітям властиво постійно відчувати сумніви в маминій любові. Буває, що їм просто дуже важко розгледіти теплі почуття за материнськими вимогами та очікуваннями, виховними теоріями та схемами. А часом діти просто не сприймають той вид любові, який притаманний їхній мамі. На жаль, психологам доводиться спостерігати випадки, коли материнська любов стає важким тягарем для дитини, спотворює його психіку і навіть калічить долю. Звичайно, це трапляється не так часто, однак і не настільки рідко, щоб замовчувати цю проблему.\nАвтор: Editor Опубліковано: Червень - 12 - 2015\nДо психологів нерідко звертаються змучені мами і бабусі малюків від року до трьох. Їх охоплюють суперечливі почуття – цілком розумна на перший погляд дитина не слухається, робить безглузді вчинки, всією своєю поведінкою демонструє повну зневагу до вимог дорослих і до найпростіших правил безпеки.\nАвтор: Editor Опубліковано: Травень - 30 - 2015


У день подання заяви видається наказ по палацу творчості про проведення розслідування із визначенням уповноважених осіб.\nСтворюється комісія з розгляду випадків булінгу (цькування) (далі – Комісія) зі складу педагогічних працівників (у тому числі психолог, соціальний педагог), батьків постраждалого та булера, директора палацу та скликається засідання.\nЗа будь-якого рішення комісії керівник закладу забезпечує психологічну підтримку усім учасникам випадку. Психологічний супровід таких осіб здійснює соціальний педагог у взаємодії із практичним психологом. З цією метою запроваджуються консультаційні години у практичного психолога і соціального педагога, скриньки довіри, оприлюднення телефонів довіри.


Кіпр: меддані про пацієнтів будуть зберігатися в електронній базі\nАктуальна проблема для Кіпру – конфіденційність інформації в медичних картах. Влада повинна врегулювати систему доступу до них. Це питання буде зрушене з мертвої точки в вересні – в уряді почнуть обговорювати нові медичні карти. З паперових вони трансформуються в електронні. Всю інформацію планується зберігати в єдиній системі кіпрського Міністерства охорони здоров'я.\nЦе нововведення є частиною програми з впровадження реформи системи охорони здоров'я. Якщо за цією ініциативою буде прийняте позитивне рішення, то її реалізація розпочнеться вже в кінці поточного року.\nЗ народження кожен громадянин республіки буде отримувати електронну медичну карту, в яку протягом усього життя стануть заносити дані з перенесених хвороб, призначеної терапії, результати аналізів і обстежень, а також іншу інформацію, яка може виявитися корисною лікарям в майбутньому при постановці діагнозів та призначення лікування. До відомостей про медичну страховку також буде миттєвий доступ через електронну систему.\nОцифровка паперових медичних карт\nУсі кіпріоти, які вже мають карти в паперовому вигляді, отримають електронний варіант після оцифровки. Іншими словами, дані з уже наявної медкарти фахівці перенесуть в єдину електронну базу. Страховим компаніям це обійдеться приблизно в 50 млн євро, а медичним установам - у 70 млн євро.\nЛікарі будуть отримувати доступ до карт тільки після згоди пацієнта. На прийомі медики повинні поповнювати карту новими даними, а також вносити рецепти ліків, щоб кожен хворий у будь-якій аптеці зміг отримати необхідні йому медикаменти.\n● Зростання ефективності лікарів.\n● Мінімальний ризик втрати даних.\n● Скорочення використання паперу.\nЄдино, що викликає стурбованість - захист єдиної електронної бази. Інформація про зломи тих чи інших систем часто з'являється в пресі, тому перед тим, як «вступити в електронну епоху» медкарт, кіпріоти закликають уряд замислитися над захистом конфіденційності. До речі, в Європейському Союзі також планують зробити електронну медичну карту доступною для всіх бажаючих.


Польський торт, який тане в роті, – дуже просто і дешево — Пошепки\nСьогодні ми ділимося з вами рецептом неймовірно ніжного торта, який ще часто називають «польським».\nСпробуйте приготувати цю смакоту з заварним кремом для своєї сім’ї — вам точно сподобається. А ще мені подобається те, що цей чудовий десерт можна приготувати зі звичайних дешевих інгредієнтів.\n1. Приготування тіста: помістити в каструлю 80 г вершкового масла та розтопити його на середньому вогні. До цієї каструлі ще слід додати молоко, воду та все ретельно перемішати. Додаємо ще 0,5 ст. л. солі. В окрему посудину просіюємо борошно разом з розпушувачем. Суміш на вогні має закипіти, і після цього всипати сюди борошно й перемішати.\n2. Тепер замісіть тісто в каструлі. Вона повинне бути густим та заварним. Найкраще перемішувати лопаткою. Коли тісто стане однорідним, зніміть з вогню й залишіть остигати.\n3. Коли суміш охолоне, сюди ще слід додати 4 яйця й все перемішати до утворення тягучої маси.\n4. Отриману суміш слід поділити на дві половини. Візьміть дві однакові форми для випічки, застеліть пергаментом й викладіть два коржі. Випікати при 200 градусах протягом 20 хвилин.\n5. Вийміть коржі й залиште остигати.\n6. Тепер приступаємо до приготування заварного крему: потрібно змішати молоко, цукор, яйця та борошно за допомогою вінчика. Помістити на вогонь й варити до закипання. Потім зачекати ще 3 хвилини, й зняти з плити. Залишити остигати.\n7. Вершкове масло слід трохи розм’якшити і збити його міксером разом з холодним кремом. Крем додавати в масло порційно, по 1 ст. л.\n8. На один корж розподіліть весь крем.\n9. А зверху накрийте другим коржем й помістіть випічку в холодильник хоча б на 1 годину.\nОсь таку смакоту ви отримаєте!\nА ви знали такий рецепт?


Название работы: Душі людської доброта\nОписание: Виховувати любов до людей, ставлення до оточуючих з розумінням, співпереживанням. Виховувати доброту, чесність, порядність. Закріпити явлення учнів про моральні цінності людини, серед яких такі поняття, як сенс життя, щастя — головні на життєвому шляху молоді.\nТема: Душі людської доброта.\nМета: 1) Виховна: виховувати любов до людей, ставлення до оточуючих з розумінням, співпереживанням. Виховувати доброту, чесність, порядність.\n2) Навчальна: Закріпити явлення учнів про моральні цінності людини, серед яких такі поняття, як сенс життя, щастя — головні на життєвому шляху молоді.\n3) Розвиваюча: розвивати вміння мислити, вирізняти істинні та хибні цілі в житті, сприймати людей такими, якими вони є.\nВступне слово класного керівника. Дорогі друзі! В людському житті є речі, що ніби й не мають ваги, непомітні і виміряти їх неможливо. Але без них біднішим стає наше життя, сірими, безбарвними будні. Серед усіх людських чеснот доброта займає особливе місце.\nВдумайтесь: чого бажаємо вітаючись? Доброго дня, а значить добра. Чим просимо бога обдарувати - добрим здоров'ям! Як звертаємось, прохаючи допомоги, - люди добрі!\nМилосердя, доброта. Ще з часів давноруських благодійність була в традиціях нашого народу. Цілком природнім і закономірним вважалося допомогти знедоленому, нещасному, поділитися шматком хліба, дати притулок бездомному, захистити старість і немічність, порятувати хворого чи каліку, заступитися за беззахисного і скривдженого.\nДоброта і чуйність, співпереживання і щиросердечність, уміння розділити чужий біль, вчасно підтримати у важку хвилину, розрадити в горі й біді - це в характері нашого народу.\nСаме таким був безкорисливий порив мільйонів людей, котрі прийшли на допомогу багатостраждальному народові Вірменії після страшного землетрусу, Україні, Білорусії - після аварії на Чорнобильській АЕС.\nУчень 1: (читає).\nКоли у радощах літаєш,\nДоброта, милосердя - багатоликі. Потреба в них - повсякчас, навіть тоді, коли немає біди, навіть там, де гори спокійні й твердь земна не хитається під ногами.\nМилосердя й доброта, як два крила, на яких тримається людство. Як же могло так статися, що милосердя втратило сьогодні свою цінність, а його зміст звівся в основному до подання милостині. Невже для того, щоб виіскрити доброту із наших сердець, потрібен землетрус чи чорнобильська катастрофа? Хіба без них не можна бути милосердним? Хіба у звичайному плині днів немає людей, які потребують допомоги?\nНа Україні проживає майже два мільйони одиноких людей.\nБлизько 200 тис. з них цілком або частково не здатні обслуговувати себе. 15 тис. з них проживають в будинках-інтернатах, їх об'єднує немічність і самотність.\nУ злиднях живуть 5 тис. і наших земляків. Близько 1 тис. з них мешкають в напіврозвалених халупах. 2 тис. - ті, хто отримує мізерну пенсію. Є і таких чимало, які існують на межі бідності.\nВажко уявити, як люди страждають не від того, що щодня не мають свіжого хліба, а через те, що не чують вкрай необхідного "Добрий день".\nУчень 2. Кажімо більше ніжних слів\nНехай комусь тепліше стане!\n(Чи перший біль, чи то останній) –\n"Треба, щоб за дверима кожної задоволеної, щасливої людини стояв хто-небудь з молотком і постійно нагадував стуком, що є нещасні", - так писав письменник-гуманіст А.Чехов.\nА ти, що людям доброго зробив\nМудрі французи кажуть: "От якби-то молодість знала, якби ж то старість могла... "Гей-гей, старість - не радість, ніхто її не жде, всяк прихитряється відсунути її небажаний прихід. Та ба, вона підкрадається несподівано, раптово впаде, як сніг на скроні. І ти з печальною розсудливістю розумієш, що все краще вже було, все в минулому . А з тобою лише спомини та недуги, самота та немічність. Добре, коли за своєї життєвої ниви звив тепле гніздечко родинне, коли довкола променяться рідні усмішки, дзвенить дитячий сміх. А як цього немає...\nБудинок престарілих, сумне пристановище на схилі літ. Хоч там непогано. Тут не бачиш людей у порваному одязі, тут готують досить пристойну їжу, показують кінофільми і т.д.\nЧому старі радіють, коли звідси їх забирають, чому просто на очах в'януть, почувши новину, що їх відправляють в будинок престарілих.\nМолодий чоловік: "Все гаразд, мамо, документи в будинок престарілих оформлені. Там вам буде добре... Спокій, тиша, обслуговування... І ми не набридатимемо. Звісно, інколи будемо заглядати".\nМати: "Одна тепер, назавжди одна... Ідуть геть найрідніші, без котрих життя не матиме сенсу, стане байдужим настільки, що втратить ціну".\nЧоловік: "То що вже, мамо? Ми ж не куди-небудь, а в будинок престарілих. Там вам буде краще, ніж з нами..." Вона розуміє, що діти відправляють її в зал чекання перед похоронною процесією.\nЧитець. Гей, то в святу неділеньку,\nТо не всі дзвони дзвонять,\nІз свого подвір'я ізгонять,\nДе старший за руку веде.\nСередній у плечі випихає,\nА найменший ворота одчиняє.\nЇї бідну кляне-проклинає.\nОй, іди ж ти, мати,\nКуди-небудь собі проживати,\nБо ти нам невдобна,\nПроти діла не способна,\nОто ж тобі шлях-дорога\nШирока й довга!\nІ пса не вижене із дому,\nОхороняючи садок його, й комору,\nI рідну матір виряджає,\nКоли нема вже користі від неї\nВона ж чомусь -\nГіркі материнські сльози, гіркі як полин, і пекучі такі. Чи буває в світі щось гірше? їй би внуків бавити своїх. їй би горнути їх до серця. А вона, обнявшись з самотністю, тихо журиться біля вікна. Мамо, мамо! - почулося бабі Наталі. І вона, незважаючи на свої 83 роки, кинулась до вікна. Чи не сини це надворі гукають її? Ні! Знову почулося. Далеко залетіли сини, думає старенька. А я ж так давно їх бачила. II ведучий.\nСамотність сивим полотном цвіте попід вікнами бабці Ярини. Не живу, а доживаю - з гіркотою мовить вона. - Ще хоча б раз подивитись на сина, то й помирати вже можна. Бо важко піти з цього світу, не попрощавшись з ним. А він все не йде. Де ж ви, сини? Де ж ви, соколята? - виглядають матері у вікно. Вже й очі видивились. А їх все нема.\nЧитець. Шануйте матерів.\nНа схилі посивівших днів.\nУста шепочуть: "Світе мій!\nОдна-однісінька та й годі!...\nВиховує мати синів, доньок, надіється, що буде до кого на старість прихилитися. А вони, розлетівшись по світу, довго-довго не навідуються до отчого порогу. Лише листи приходять час від часу. Подібні одна на одну телеграми. А коли, нарешті, знайдуть хвилину, щоб відвідати, нерідко це буває надто пізно, зі скрипом відчиняються перекошені двері, застогне пошарпана віконниця і додолу підстреленою горлицею впаде материнська любов... Пісня "Рідна мати моя".\nЧитець. Допоки нас чекають наші мами,\nПровідуйте, та не лише листами,\nПоки нежданно вдарять дзвони далі,\nЗаниє жаль у щедрім слові "Мамо"\nЩо можеш запізнитися колись.\nЧитець. Крізь дощ, крізь сніги і тумани,\nЧи дороги туман обснує\nЗдобувайте обов'язок в тому,\nРуки мамині - крила святі,\nБо для них ви - сонячний промінь\nА старість не обминути. Здається, кожен має про це пам'ятати. Через те хочеться крикнути: "Люди, схаменіться! Ви також будете старі, немічні і ваші діти та онуки матимуть моральне право відвернутися від вас".\nЛюбімо матерів, любімо дуже. Бо й справді не вертаються літа...\nТа з кожним літом вужчає, верта.\nСтрічають нас усякі матері -\nНе забуваймо про слова привіту,\nБо як нам без них -\nБо їм без нас нема на світі світу,\nЙ шляхи з глибин палкі й холодні,\nІ як би там до них хто не взивав –\nВін і сьогодні\nНехай то буде вік чи мить-байдуже\nЧас не кидає вічне в забуття...\nІ в біді всі перешкоди здужа,\nМатерями дане нам життя.\nТа пішли, пішли сирітки по світі блукати\nПо світі блукати, матусі шукати...\nСирітськими слізоньками земля напоїлась\nМамо, моя рідненька, куди ж ти поділась?\nДитинство починається з теплих материнських рук, рідної\nдомівки. Ця аксіома актуальна для всіх часів і народів. Та, на превеликий жаль, оця найсвітліша і найніжніша пора, перші кроки у світ дорослих починаються з чужих людей і інтернатських закладів. Діти-сироти, діти-напівсироти. Кому з них краще? Не знаю. Мабуть і тим, і тим погано. Не знають батьківської ласки. Ніхто їх не приголубить, і це тоді, коли батьки живі й здорові!\nЧитець. То не вітер, то не буйний\nЗасміються добрі люди\nХто з ним заговорить?...\nТрирічного Сашка мати залишила на вокзалі. Його ровесника Ігоря кинула на дитячому майданчику, поклавши до кишені пальто записку з проханням влаштувати дитину в дитячий будинок на виховання. Нехай доля буде милосердною, нехай росте під Хрестом. Та по всьому. Єдине, що дала, крім життя, сподівання на чиюсь доброту. Чи божу, чи людську... Чи справді усміхнеться їм доля, чи ласкавою буде вона до всіх тих, що прийшли у цей світ небажаними, чужими для найрідніших людей.\nУ дітей-сиріт багато що є. Затишні спальні, на ліжках новенькі ковдри. В їдальні смачний борщ. Велика бібліотека і спортивний зал, світлі класи. Діти як діти. Безтурботно бавляться на дозвіллі, а вночі спросоння ніжно цілують маму. Вони часто розмовляють ночами. (Діалог хлопчика і дівчинки 5-6 років)\n-Тебе ще ніхто не забрав?\nВ мене нема дому, і мами нема, і тата нема, і нікого нема.\nОсь вона - трагедія сучасної дитини, покинутої напризволяще. Мабуть, щось не так у суспільстві, коли не меншає дітей у дитячих будинках. Від самої війни не менше... Коли кожне десяте немовля у місті, дванадцяте у селі (це на Україні) народжується поза шлюбом, і майже половина їх потрапляє до дитячих будинків. Які ж ми жінки? Що залишилося в нас жіночого? Ті, до кого звертаємося, не чують наших слів і взагалі нічого не чують.\nСім'я для дитини не тільки перше гніздо, а й школа життя, і тому немає для неї більшого горя, ніж сирітство.\nЧитець. Чи я українець?\nНа світ породила\nВ люди пустила\nЯ під небом високим\nШевченкові плачуть Марії\nЗ давніх-давен дзвони, окрім богослужіння, повсюдно використовувались і як сповіщення про якесь лихо-біль, на сполох під час пожеж і ворожого нещастя.\nСьогодні дзвони б'ють на сполох, закликаючи нас до милосердя, доброти. Бо тільки милосердя робить нас справжніми людьми.\nДрузі! Добродії!Поряд з нами живуть, а може доживають свої останні дні ті, кому допомогти можемо тільки ми - я, ви, ваші сусіди або колеги. Зараз , сьогодні, бо завтра може бути пізно.\nЧитець. Люди! Будьмо милосердні!\nБо суд немилосердний над тим, хто не вчинив милосердя.\nМатір Тереза присвятила своє життя допомозі найбіднішим серед бідних.\nВона з’явилась на світ в 1910 році в Скоплі, сучасній столиці Македонії. Вже в 20 років вона твердо вирішила стати монахинею.\nВ 1946 році матір Тереза заснувала свій орден "Місіонерки милосердя", члени якого повинні були керуватися чотирма заповідями: доброчесністю, бідністю, послушністю, службою найбіднішим серед бідних.\nМати Тереза ніколи не відмовляла людям, що потребували її допомоги. Вона дні і ночі проводила в районах Калькутти, куди індійська знать навіть не знала дороги. Вмираючи від голоду і жахливих хвороб, каліки, покинуті діти - всі вони знаходили підтримку і турботу в лікарнях і притулках, заснованих матір'ю Терезою.\nЗа служіння людству вона була нагороджена Нобелівською премією світу. В її честь збирались влаштувати банкет. На ці гроші матір Тереза нагодувала різдвяним обідом 15 тисяч голодуючих Калькутти.\nВона пішла з життя рік назад. Після її смерті в 122 країнах світу працюють її однодумці, керуючись девізом Терези: "Не допускай, щоб той, з ким трапилась біда, залишився нещасним після зустрічі з тобою".\nМилосердя ставиться вище за суд.\nЗаключне слово куратора групи. Отже, хай же більше буде на землі добра, щастя і тих, хто поспішає його творити.


Кабмін представив програму стимулювання економіки для подолання наслідків COVID-19 - Юридична Газета\nНа засіданні Уряду презентовано Державну програму стимулювання економіки для подолання негативних наслідків, спричинених COVID-19.\nЧитайте також: "Денис Шмигаль представив програму по виходу із економічної коронакризи".\n"Програмою передбачена реалізація близько 230 заходів, багато з яких вже впроваджено. Це фактично дорожня карта, сформована за пропозиціями міністерств, регіонів, аналітичних центрів, асоціацій, бізнесу та провідних експертів. Ініціативи спрямовані на покращення доступу до фінансів, доступу до ринків, вдосконалення регулювання, сприяння модернізації, сталому розвитку галузей та боротьбу з безробіттям", - зазначив Міністр розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України Ігор Петрашко.\nЯк зазначається, програма містить 3 розділи. Так, розділ 1 містить короткострокові ініціативи у відповідь на COVID-19: гарантування безпечного функціонування економіки; підтримка галузей економіки і захист їх товарів, робіт та/ або послуг від їх імпортних альтернатив, які постачаються на територію України, з урахуванням міжнародних договорів та зобов’язань України.\nКрім цього, для підтримки економіки були розроблені заходи для 6 секторів: промисловість, сільське господарство, енергетика, транспорт та інфраструктура, інформаційно-комунікаційні технології, сфера послуг (торгівля, готельно-ресторанна справа, освіта, креативні індустрії, особисті послуги).\nПри цьому підтримка галузей економіки має супроводжуватися впровадженням загальних функціональних заходів, які підсилять секторальні ініціативи. Функціональні напрями включають підтримку МСБ, стимулювання міжнародної торгівлі, залучення інвестицій, розвиток інновацій, розвиток ринку праці, розумне регулювання економічної діяльності.\nЧитайте також: "КМУ прийняв постанову про створення Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів".\nТеги: товар, розвиток, карантин, економіка, програма, стимулювання, КМУ, коронавірус, COVID-19, Ігор Петрашко\nЩо зміниться для власників малого бізнесу цього року?\nСловацькій адвокатці призупинили діяльність через те, що заохочувала недотримання антиковідних заходів\nГоловою ДРС призначений Олексій Кучер


Виразковий коліт не любить сіль і молоко. Медичні статті на | Медичний портал\nВиразковий коліт не любить сіль і молоко. Медичні статті на\nПро це не хочуть говорити – соромляться, до лікаря не йдуть – ніяково.Відтягують до останнього, а даремно. Неспецифічний виразковий коліт (запальне захворювання кишечника) – справа серйозна, і візит до проктолога необхідний.\nХвороба взагалі ніколи не може бути «своєчасної», але коли захворює людина в повному розквіті сил (а більш ніж у половині випадків неспецифічний виразковий коліт проявляє себе у людей 20-40 років), це особливо важко, тим більше що прояви хвороби – діарея ( стілець може бути 6-10 і більше разів), кров в стільці, болі в животі – не дають спокійно жити. Виразковим колітом страждають і діти, а от після 40 років вірогідність його появи різко знижується.\nПоходження цієї хвороби до кінця не вивчено. За одними припущеннями, неспецифічний виразковий коліт може бути аутоімунним захворюванням, за іншими – його причина в енергетичній недостатності клітин слизової оболонки кишечника.\nПри виразковому коліті найбільше страждають пряма, товста і сигмовидна кишки: відбувається серйозна поразка їх слизових оболонок.\nОсновні симптоми цієї хвороби: діарея, домішки крові, гною і слизу в калі, іноді болючі, хибні позиви до дефекації, болі в животі (зазвичай в лівій його частині), зниження апетиту, втрата ваги. Частота стільця може збільшуватися і зменшуватися без видимих ??причин.\nУ більшості випадків коліт – захворювання хронічне, періоди загострення змінюються затишшям (ремісією). Але приблизно в 15% випадків воно може початися блискавично, і тоді частий стілець з кров’ю, лихоманка і біль будуть найпершими симптомами.\nДля точної постановки діагнозу лікар може призначити вам ендоскопічне дослідження товстої кишки, ректороманоскопію (дослідження прямої кишки), фіброколоноскопії з біопсією слизової оболонки, рентгенологічне дослідження, мікробіологічне дослідження. Необхідно дослідити кал для виключення коліту вірусного походження, хламідіозу, патогенної флори та паразитарних уражень.\nЛікується ця хвороба довго, іноді роками, тому потрібно терпіння. Лікування складається з двох головних напрямків, які доповнюють один одного, – ліків і дієти. Що стосується ліків, то від пацієнта потрібно дотримання призначених лікарем приписів. Варіантів медикаментозного лікування багато, акценти розставляє фахівець, ми відзначимо лише деякі загальні напрями.\nДля розвантаження підшлункової залози можуть призначатися ферментні препарати. Можуть також бути призначені жовчогінні препарати та гепатопротектори, полівітаміни, препарати заліза, седативні препарати, протидіарейні терапія, при важких формах виразкового коліту – кортикостероїдні гормони. Антибіотики призначаються, якщо є вторинні інфекції, серйозні запалення чи ускладнення.\nУ руках самих пацієнтів – дотримання дієти. На жаль, доведеться забути про все жирне, солоне, гостре, а також про молоко і молочні продукти. У період загострення обмежується також кількість клітковини, солодкого, соків. Треба намагатися не включати в свій раціон і шоколад, бобові, гриби, фрукти та овочі, що стимулюють перистальтику (сливи, ківі, курагу, буряк).\nЗате можна не відмовляти собі в нежирному м’ясі, рибі, а якщо ви домоглися тривалої ремісії хвороби, то свій раціон можна, порадившись з лікарем, значно розширити, продовжуючи є всіневеликими порціями, уникаючи гарячої й холодної їжі.\nУ числі іншого для лікування можуть бути використані і народні засоби: насіння подорожника, калган, ромашка, кровохлебка, солодка, відвари з гранатових корок, кори жолудів, настої з плодів черемхи, ягід чорниці, кореневищ змійовика, шишок вільхи сірої. Олія з шипшини або обліпихи використовують для клізм, сік або сироп – просто всередину як засіб боротьби з авітамінозом. Корисна також перга.\nХірургічне лікування необхідно, якщо розвиваються серйозні ускладнення: сильна кровотеча, кишкова непрохідність, блискавичний важкий неспецифічний виразковий коліт, не відповідає на проведене лікування. У 25% хворих не вдається досягти стійкої ремісії, розвиваються важкі ускладнення, і вони потребують хірургічного лікування через 5-10 років від початку захворювання.\nКоліт – запалення слизової оболонки товстої кишки, яке нерідко виникає при хронічних запальних захворюваннях кишечника, а також інфекціях, що викликаються бактеріями, вірусами або найпростішими.\nЕнтерит – гастроентерологічне захворювання, що характеризується наявністю запального процесу слизової оболонки тонкої кишки.\nЕнтероколіт – запалення слизової оболонки тонкої і товстої кишок. Розрізняється гострий і хронічний ентероколіт.\nДіарея (пронос) – це занадто часте випорожнення кишечника, при якому калові маси мають м’яку або рідку консистенцію.\nХронічне запалення товстого кишечника (коліт) – дуже поширене захворювання. Зазвичай воно не небезпечно для життя, але відрізняється завзятістю і тривалістю.\nОпубликовано в рубрике Uncategorized Метки: молоко\nпідвищений пролактин форум


«Потрібно вести культурний діалог з Росією на їхній території» | Газета «День»\n«Потрібно вести культурний діалог з Росією на їхній території»\nПавло Ар’є — про прем’єру своєї п’єси «Слава героям!» та тенденції у сучасній драматургії\n22 жовтня, 2014 - 12:08\nГЕРОЇВ ВИСТАВИ «СЛАВА ГЕРОЯМ!» АВТОР ПОМІСТИВ В ОДНІЙ ПАЛАТІ ГОСПІТАЛЮ ДЛЯ ВЕТЕРАНІВ — КОЛИШНЬОГО ВОЯКА УПА ТА КОЛИШНЬОГО БІЙЦЯ ЧЕРВОНОЇ АРМІЇ ІЗ СИМВОЛІЧНИМИ ІМЕНАМИ — ОСТАП (АНДРІЙ КОЗАК) ТА АНДРІЙ (ОЛЕГ СТЕФАН), ЩО СПРИЧИНИЛО НИЗКУ СИТУАЦІЙ — ВІД КУМЕДНИХ ДО ГЛИБОКО ДРАМАТИЧНИХ / ФОТО З ОСОБИСТОГО АРХІВУ ПАВЛА АР’Є\nМи познайомилися з драматургом Павлом Ар’є у Львові під час фестивалю «Драма.ua». Тоді неможливо було ставити драму молодих авторів на сцені українських театрів, бо панував консерватизм... Павлу відмовили у постановці. Його твір «Слава героям!» про історичну драматургію — діалог між вояком УПА та воїном радянської армії, які збігом обставин опиняються в одній лікарняній палаті. Прем’єра сценічних читань цієї вистави відбулася цього року. Крім того, у Львівському театрі ім. Леся Курбаса його п’єса отримала сценічне життя («День», №110).\nНині Павла було обрано представником від Східної Європи на міжнародному форумі фестивалю BerlinTheatertreffen-2013, він є стіпендіантом Goethe Institut. Наша розмова відбулася під час фестивалю драматургії у Польщі, де Павло Ар’є представив п’єсу про те, «що не можна ґвалтувати людей».\nПРО СТРАХ ВІД СЛІВ\n— У цьому році п’єсу «Слава героям!» було представлено глядачам у формі сценічного прочитання. Як сам сприймаєш свій твір і як він був сприйнятий публікою?\n— Усе змінилося. Ми зробили у Львівському Театрі ім. Леся Курбаса виставу, і це вже не читка, бо є гра акторів, є сценографія. Вперше ми показали глядачу цю історію до Майдану. Потім під час революції і нині на початку жовтня. Буде ще два покази: у день виборів та у грудні. І це — неймовірно! У п’єсі є головний персонаж Ганя, який хоче, щоб була війна між сходом і заходом. І це жахливо! Коли я писав, то фантазував і навіть не думав, що у нас буде війна на Донеччині й Луганщині... Це зумовлює жахливі відчуття і стає моторошно. Я думав, що моя вистава втратила сенс, але вона зажила своїм життям...\n— Поставити п’єсу було твоєю ініціативою, чи театру?\n— Це ініціатива Театру ім. Леся Курбаса в межах проекту «Театр драматурга» (за підтримки програми «Ідея-Імпульс-Інновація» Фонду Ріната Ахметова «Розвиток України»).\n— Але з часу написання минуло багато часу, і, зважаючи на сьогоднішній воєнний стан, чи змінював п’єсу?\n— Нічого не змінював і не буду. Тоді ми дивилися на цю проблему з перспективи, якщо раптом щось станеться, то зараз це вже сталося. І ми починаємо думати, чому саме сталось, для чого?\nПРО НІМЕЦЬКУ КУЛЬТУРНУ СПІЛЬНОТУ\n— Ти багато часу проводиш у Європі, зокрема у Німеччині. Якою там є реакція спільноти на військові події в Україні?\n— По-різному. Є нормальна реакція у людей, які розуміють ситуацію. Але є багато русофілів, які користуються російськими штампами та пропагандою. Це одна з німецьких хвороб. Вони чомусь вважають, що Росія це завжди величне та правильне. Вірять у всю маячню російської телепропаганди. Особливо активними є ліві та ультраліві рухи. Вони проводять різні демонстрації, фейкові виставки. Не втримався, коли вперше побачив заяви, що «київська хунта знищує російськомовне населення». Для мене тоді це стало шоком.\n— Чому таке відбувається? Це «фінансове» питання, чи все ж тяжіння до «великої руської культури»?\n— Думаю, що більшість німців розуміє, що нині у нас відбувається. Німеччина потерпає, зокрема й економічно, але ми маємо підтримувати відносини і з Росією зокрема — такі думки у суспільстві теж є. «Ліві» організації просто хворі на голову! Бо це ще відбувається і через фобію, що їх захопить Америка і прийде до них з війною. По-друге, це жирні-жирні російські гроші, які потрапляють до рук «лівих», а також кишенькових журналістів. Я помітив, що всі політологи та експерти, які виступають на таких фейкових акціях, пишуть статті, використовуючи російськомовні кліше. Намагався розмовляти з такими людьми, але з ними неможливо вести діалог. Зрозуміло, що люди «підковані» та «підготовлені» та іншої думки слухати не хочуть. Отже, можу зробити висновок, що Росія працювала з такими європейськими «експертами» довго і плідно.\nПРО СУСПІЛЬНУ КРИТИКУ І НОВУ ХВИЛЮ ДРАМАТУРГІВ\n— У драматурга Тетяни Киценко нещодавно відбулася читка п’єси «Моя міліція мене...» на фестивалі драматургії «Любимівка». Це соціальна драма, побудована на документальній історії. На твою думку, наскільки такий жанр, як документальний театр, цікавий українському глядачеві? Наскільки «соціальним» став нині ринок драматургії?\n— Театрального ринку у нас, на жаль, немає. Я знаю цю п’єсу Тані Киценко. І таких творів у молодих українських драматургів з’явилося чимало. Вони стали розуміти, що потрібно писати про реальні теми, які турбують суспільство. І це добре. Інша річ, що театри на це реагують недостатньо жваво. Але все-таки цей діалог, точніше розмова, між драматургами нової хвилі та театрами, починає відбуватися. Будемо сподіватися, що ця тенденція спостерігатиметься й надалі, і, можливо, років за п’ять ми зможемо поговорити про якийсь прорив...\nПередусім говорю про людей і про фестиваль «Драма.ua» та «Тиждень актуальної драми». Крім того, у Львові на базі муніципального Театру ім. Лесі Українки ми відкрили першу сцену сучасної драми. Відтепер цей майданчик працюватиме виключно із сучасною драмою. Я вважаю, що це великий здобуток. Відкриття відбулося прем’єрою вистави Сари Кейн «Підірвані». У нас багато планів. Зокрема хочемо поставити театр Павла Юрова та Анастасії Касілової «Новоросія» (режисером виступить сам П. Юров). Будемо робити повноцінну виставу п’єси Наталії Ворожбит «Зерносховища».\n— Як думаєш, такий «прорив» відбувся через те, що це Львів, тут звикли до експериментів і тут є сильна молода театральна спільнота?\n— Ні, Львів — консервативне місто. Однак є сильна молодь, зацікавлена в сучасній цікавій драмі, є «Драбина», «Драма.ua», які працюють уже 10 років у цій сфері. Вони вже довели, що варті уваги. Із ними активно співпрацює муніципалітет і Міністерство культури. І створення сцени сучасної драми було підтримано на рівні міністерства. Та все, що тут відбувається, відбувається — попри все.\nПРО РЕВОЛЮЦІЮ НА СЦЕНІ І В ЖИТТІ\n— Повертаючись до революційної теми. На твою думку, що дав драматургії Євромайдан?\n— Гадаю, ті події вплинули на кожного українця. Звісно, дуже важлива подія і для драматургів. Щодо мене, то я не наважуюсь писати, ані про Майдан, ані про війну. Тому, що як на мене, то для створення будь-якого художнього тексту має минути ще час. Тексти зараз виглядатимуть фальшивими. Немає ще часової відстані, яка дозволить це робити та аналізувати. Тому актуальним стає документальний театр. Як приклад — Наталія Ворожбит зробила з групою драматургів «Щоденники Майдану». Ця п’єса була перекладена на багато мов. Крім того, проект «Новоросія» Павла Юрова та Анастасії Касілової нещодавно представлено на фестивалі у Кельні, а днями його покажуть на фестивалі у Люблині. Такі речі виглядають сильно та потужно. А от писати про Майдан зараз... Попри хвилювання, я не наважуюсь це робити. У мене є кілька думок спробувати себе у документі, однак подивимось...\n— А щодо російських колег, то в Санкт-Петербурзі представили виставу «Крим» (за оперою «Севастопольці»), де Путін виступає як спаситель російських земель. Чи відбувається зараз якийсь культурний діалог із колегами з Росії?\n— Я не дуже спілкуюся з російськими колегами, вони самі цього не дуже хочуть. Мені здається, що деколи, навіть ті колеги, які нас підтримують, підтримують трохи зверхньо. Тобто цей імперський ідіотизм сидить у них настільки глибоко, що розмови стають неприємними... Я виступаю за рівнобічний діалог, а тому не можу спілкуватися, коли є риторика невдячності.\n— Є така думка, що культурні речі, обміни чи спільні фестивалі можуть змінити становище. Наскільки ти віриш у це? Чи ти прихильник культурного бойкоту?\n— Я думаю, що нам слід вести агресивнішу політику. Адже ми увесь час захищаємось, а нам треба вести наступальні дії. Потрібно заходити на територію Росії і вести діалог там на наших умовах. Наприклад, не можу зрозуміти політику каналів українського ТБ, які досі транслюють російську маячню — серіали. Це абсолютно низькопробні речі і прихована пропаганда. Мені здається, що можна купувати європейський продукт. Наприклад, хороші західні старі серіали. Що ж до Росії, то там є хороші люди, від яких не потрібно відвертатись, а підтримувати їх.\nКатерина ЯКОВЛЕНКО, «День»


У портах України зараз перебуває 57 суден із зерном та олійними культурами – AgroNews\nВ українських портах зараз стоїть 57 суден, у яких 1,25 млн тонн зернових і олійних культур. У цьому збереження товару залежить від стану цих суден. Про це в інтерв’ю “Економічній правді” заявив міністр аграрної політики Микола Сольський, пише agronews.ua.\nВін зазначив, що до війни в Україні через порти йшло близько 5 млн тонн експорту на місяць. Проте зараз порти в Одесі та Миколаєві не можуть працювати. При цьому є ще 20 млн тонн торішнього врожаю, який потрібно було вивезти цієї весни. За словами Сольського, якщо порти не відкриються, то країна й надалі вивозитиме товар через західні країни автотранспортом, за допомогою залізничного сполучення та через дунайський порт баржами. Але за березень із України вивезли лише 200 тисяч тонн.\nСольський також додав, що абсолютна більшість зерна в порту – це зерно трейдерів. На елеваторах – зерно і аграріїв, і трейдерів.\n“На кораблях воно не розвантажується і далі перебуватиме на кораблях. Там зараз 57 суден, в яких 1,25 млн тонн – це зернові та олійні. Щодо термінів зберігання, я думаю, що навіть самі капітани здебільшого не знають, чи є з цим проблеми. Вони точно не планували, щоб це зерно було на кораблях довго. Загалом все залежить від того, в якому стані трюми цих кораблів. Коли зерно лежить понад три місяці, то виникають проблеми та частина вантажу може бути зіпсована. Залежить від стану суден”, — підсумував він.\nТеги: аграрії, експорт, елеватори, зерно, імпорт, порти україни, трейдери\nTags: аграрії, експорт, елеватори, зерно, імпорт, порти україни, трейдери


Затримали водія, який у Львівській області на смерть збив 16-річного пішохода та втік | Золочів.нет\nРобота: потрібні працівники на меблеве виробництво\nСанки, лижі, снігокати та велосипеди\nПідприємство запрошує на роботу працівників\nПродається особняк (половина)\nЗдається в оренду 2-кімнатна квартира в центрі Золочева\nПродається ЕЛЕКТРОКВАДРОЦИКЛ PROFI HB-EATV 1000Q\nМешканців Львівщини закликають утриматись від купання на Водохреща\nСтаціонарні пункти обігріву на Золочівщині (перелік)\nСвітлої пам’яті Серби Сергія Богдановича\nСьогодні День пам’яті загиблих кіборгів\nЗатверджено старосту Задвір’янського старостинського округу Красненської ОТГ\nЗатверджено старосту Мармузовицького старостинського округу Красненської ОТГ\nВільний мікрофон: “крик душі” та що риють по вулиці Крилова у Золочеві? (відео)\nСмерть вагітної пацієнтки на Львівщині: 4 лікарів підозрюють у недбалості\nЗ 16 СІЧНЯ ОБСЛУГОВУВАННЯ – УКРАЇНСЬКОЮ!\nЗатримали водія, який у Львівській області на смерть збив 16-річного пішохода та втік\nПоліцейські затримали водія, який у Миколаївському районі на смерть збив 16-річного пішохода та втік.\nАвтомобіль, причетний до смертельної ДТП, був виявлений правоохоронцями у полі, приблизно за п’ять кілометрів від місця події. Про це “Золочів.нет” повідомили у поліції Львівщини.\n“Дорожньо-транспортна пригода сталася 28 листопада близько 22.00 на автодорозі «Миколаїв-Городок» біля села Ричагів Миколаївського району.\nЯк встановили правоохоронці, невідомий водій, керуючи невстановленим автомобілем, проїжджаючи ділянку дороги поблизу села Ричагів у напрямку Городка, здійснив наїзд на 16-річного місцевого мешканця та втік. Від отриманих травм неповнолітній пішохід помер на місці події.\nНа місці події працювали слідчо-оперативна група територіального підрозділу поліції та співробітники інших служб поліції Львівщини.\nПроведеними розшуковими заходами правоохоронці виявили «Форд», яким було скоєно наїзд, у полі за селом, приблизно за п’ять кілометрів від місця події. Поліцейські встановили особу водія, причетного до смертельної ДТП, – неповнолітнього місцевого мешканця віком 17 років.\nАвтомобіль вилучено. Водія затримано у порядку ст.208 Кримінально-процесуального кодексу України. Невдовзі суд обере йому запобіжний захід.\nЗа фактом слідчі відділу розслідування злочинів у сфері транспорту поліції Львівщини, за процесуального керівництва Золочівської місцевої прокуратури, відкрили кримінальне провадження за ч.2 ст.286 (Порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого) Кримінального кодексу України. Санкція статті передбачає покарання – позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого”, – йдеться у повідомленні поліції.\nПроводяться слідчі дії, правоохоронці встановлюють усі обставини події.\nПн Лис 30 , 2020\nЯк “Золочів.нет” повідомили у МКП “Золочівводоканал”, з 30 листопада 2020 року буде призупинення водопостачання з 10:00 до 13:00 по вул. Кармелюка, Пачовського, Партизанська, у зв’язку з заміною пожежного гідранта на Івасюка, 7. Поділіться цим у соцмережах:\nУ Золочівському районі чоловіка судитимуть через дві ялинки\nНа Золочівщині знову люди палять суху рослинність, загорілися торфи (відео)


ДО ХАТИ Події і релізи Українські кавуни поїдуть у Великобританію\nУкраїнська компанія планує експортувати свої кавуни в Великобританію. Зокрема, ТОВ «Олександр А. Синенко» уже веде переговори з компанією Walmart про експорт херсонських кавунів, розповів в інтерв’ю EastFruit директор підприємства, президент кооперативу «Південний союз» Олександр Синенко. За його словами, українці споживають недостатньо кавунів, щоб цей бізнес був доволі рентабельним, тому виробники шукають нові ринки збуту.\nПерш за все в компанії дивляться на ринок Німеччини, яка споживає близько 350 тис. тонн кавунів на рік. Перспективним ринком також є Польща і скандинавські країни. У Великобританії за рік з’їдають близько 130 тис. тонн цієї ягоди.\n— В цілому ринок Старої Європи споживає близько півмільйона тонн кавуна в рік. Зрозуміло, що є постачання протягом усього року з Бразилії, Мексики, Сінегал, однак це зовсім не означає, що українські виробники не можуть «відщипнути» свою частку на європейському ринку. Ми — єдина компанія України, яка сертифікована за системою GGN, — зазначив Синенко і додав, що хоча процедура сертифікації належить до недешевих, але в отриманні сертифікату є сенс.\nЗараз компанія веде переговори з компанією “Волмарт” (Walmart). І хоча з точки зору логістики, британський ринок удвічі дорожчий, ніж іспанський, але він має свої переваги.\n— Великобританія має свій «дрес-код». Тобто, якщо ти відповідаєш всім вимогам зовнішніх ринків, то ти можеш сміливо заходити на ринок Німеччини і Скандинавії і працювати з їх торговими мережами. Для успішної роботи на зовнішньому ринку потрібні сформовані партії продукції однаково високої якості. І тут має бути кооперація виробників, — зазначає підприємець.\nПри цьому Синенко розповів, що цього року площі під кавунами в Херсонській області зменшилися майже на третину в зв’язку з тим, що попередні три роки виробники зіштовхнулися з неврожаєм баштанних і в цьому році вирішили перейти на більш вигідні зернові та олійні культури.\nПопередня статтяПісляжнивний обробіток ґрунту — зважайте на глибину\nНаступна статтяПослабити чи посилити: чому Україні не варто відкривати ринок для незареєстрованих пестицидів


Згвалтування: чоловік погрожував жінці і пропонував гроші - щоб забрала заяву\nПоблизу одного з сіл Локачинського району (Волинська область) чоловік зґвалтував дівчинуу, яка йшла в гості до бабусі відразу після гінекологічної операції.\nПро це говориться у рішенні Локачинського районного суду Волинської області.\nПотерпіла на судовому засіданні розповіла, що в день зґвалтування їй зробили гінекологічну операцію. Повернувшись додому, вона випила Знеболювальне і стежкою пішла в сусіднє село до бабусі. У безлюдному місці її зустрів чоловік, який почав знайомитися в агресивному Тоні.\nКоли жінка відмовилися пити з ним пиво, чоловік на неї напав і згвалтував.\n"Під час статевого акту вона кричала, говорила, щоб він не робив цього, що у неї є дитина, чоловік і сьогодні вона пройшла через гінекологічну операцію. Однак обвинувачений не зупинився, закривав її рот рукою, погрожував", - йдеться в рішенні суду.\nПісля насильства жінка пообіцяла, що якщо агресор її відпустить, то вона нікому не розповість про напад. Однак після повернення в село жінка відразу звернулася в поліцію. Причому під час розслідування ґвалтівник їй погрожував і пропонував гроші, щоб вона забрала заяву з поліції.\nПідозрюваний провину на суді визнав частково - заявивши про те, що був п'яний, а секс був за згодою і взагалі − "потерпіла його боялася".\nСуд визнав чоловіка винним у зґвалтуванні і засудив до 3 років і 8 місяців тюремного ув'язнення.\nТеги - згвалтування, ліс, поліція, суд


Главная » У нас залишкові проблеми "свинки імені Російської Федерації" — режисер Олесь Санін\nЄ така ідея — в кінотеатрах України перед початком сеансів коказувати короткі трихвилинні фільми, зняті українськими режісерамі, відомими своїми повнометражним стрічками. Її мріє зробити реальністю Андрій Різоль, ініціатор проекту "Дивись українське — твори своє майбутнє!", для того, щоб українські фільми знайшли свій шлях до глядача, а глядач повірив, що в Україні починає зароджуватися своє кіно.\nСаме так — "Своє кіно" — називався перший етап цього проекту — конкурс кіносценаріїв, 20 переможців якого стали основою для створення добірки фільмів короткого метру (всього для участі було надано більше 500 робіт). Вже почали коказувати в кінотеатрах фільми "На своїй землі", "Паперове серце", "Двері", чекають виходу "Моно", "На краю" і "Голос".\nОдним з режисерів, що взяли участь у проекті, ставши Олесь Санін, відомий своїми художніми фільмами "Поводир" та "Мамай" і документальним — "Переламний момент" про Майдан і війну на Донбасі, знятим у партнерстві зі знаменитим американським документалістом Марком Джонатаном Харрісом.\nЗ безлічі точних висловлювань Олеся про те, що відбувається навколо, є таке:\n"На наших очах сталося нівелювання грошів як цінності. Ми могли будувати собі будинки, наймати машини, складати золото в банки. Банки пограбували, машина розбилась, будинок підпалили — війна. Ми побачили, що все матеріальне дуже легко втратити, а справжня цінність — це сім'я, твої діти, люди, яких ти любиш, ті, з ким ти почуваєшся щасливим". Треба прискорювати годину\nОлесь, чому ви погодилися на запрошення Андрея Різоля прийняти участь у проекті "Дивись українське"? Що зацікавило?\nДо цього проекту я приєднався з дуже прагматичних причин: я відчуваю, що в нас немає багато часу, щоб різко збільшити кількість контактів українського глядача з українським кіно. Тобто нема часу, щоб сказати, через 10 років воно у нас з'єднання явитися, і все буде добре. Нам треба прискорювати годину.\nТо як короткометражки на три хвилини можуть у цьому допомогти?\nЯк це зробити? Рекламними анонсами талантів. Є можливості кінотеатрів: рекламні блоки перед фільмами, які ми всі не дуже любимо, але там є трейлери фільмів, і тому ми це терпимо. Тому ці короткометражки зроблено в форматі трейлерів — двох- ,трьох-хвилинних спотів.\nКоли я згодився оцінювати сценарії, саме ця ідея мене гріла. Я собі уявляв, як прийду в кінотеатр дивитися кіно — не важливо, яке — і там побачу шматочок свого, українського. Тоді я буду знаті: ага, є артисти, режисери, які можуть зняти отаке на дві хвилини. І вже буду чекати від них наступної роботи. Це ж дуже проста форма й до того ж лояльна до публіки, яка постійно нам каже: а ну, покажіть, що ви можете.\nВ маленькій формі ми вже бачимо потенціал. Стає зрозумілим, де ми зараз, на що взагалі здатні.\nЩо для вас було найціннішим у конкурсі сценаріїв? Адже ви прочитали всі 500 робіт, що були надіслані на конкурс.\nБуло цікаво аналізувати, куди ми пливемо, і дуже приємно було усвідомлювати фантастичну різножанровість історій, велике розмаїття стилів і бачіті експерименти.\n"У нас нарешті виникає така каста талантів".\nЯ взявши абсолютно непритаманну для себе історію. Вона взагалі не підходить мені, не з мого жанру, але я хотів спробувати, чи зможу я з цим працювати. Це був тотальний експеримент.\nТак, створення заради зруйнування нашого сприйняття, бо все, що там відбувається, воно відбувається фактично за кадром. І мені було цікаво, чи зможу я взагалі попрацювати з таким, як кажуть "тонким французьким кіно". Для мене та історія є великою.\nМи живемо в часи, коли нам кожен день повідомляють "загибла людина, 30 поранених..." Ми розуміємо, що тут просто при нас йде апгрейд історії. І для нас вже груба сила не є новиною. Ми з цим, в принципі, звикли жити. Ми ж з Майдану потрапили в оцю історію "кидання каміння" один в одного. Ми потрапили в епоху середньовічного мислення, де тільки груба сила є аргументом. А тут (в "Паперовому серці") на якесь підростаюче дерево чувак не наїхав. Історія від Олеся Саніна\nЯкось товариш-історик, який одночасно є консультантом на іншій моїй короткометражній історії, каже: "Олесь, ти знаєш чим ми сьогодні займалися?" — "Чим"? "Ми зараз в історичний музей затягували кам'янської яну бабу з Луганська".\nПоказує мені фотографію: "Цю бабу витягли з лінії обстрілу. На нейтральній території стояв місцевий краєзнавчий музей, а при вході стояли дві кам'яні яні баби. Хлопці телефонували, що одну прямимо попаданням знищило, а по іншій просто ціляться".\nВони вночі пішли втрьох і три кілометри тягнули її на українську територію на ковдрах та на своєму одязі. Щоб було зрозуміло, її потім ставили 15 чоловіків. І це ніхто не зафіксував.\nЦі хлопці просто захищають батьківщину. Їм реально серце болить, що там шматок каменюки якийсь, але це наше.\nМені здається, що це момент такого ніжного, майже беззахисного, у тексті "Паперового серця". У цій війні важливо не зсучитися, важливо, якщо не можеш посадити дерево — збережи те, що є. Це кіно я робив для себе — хотів зрозуміти, чи я не втратив відчуттів у цій грубості.\n"У нас з'єднання явилася велика динаміка відчуття, що можна щось втратити".\nЧас такий, що ми мусимо активізувати такі історії. Тому що ми по-іншому починаємо усвідомлювати дуже багато речей, навіть побутових. У нас заново переписується суспільний договір з країною. Ми повинні ці правила написати.\nУ будь-якій країні є закон між людьми, як не повбивати одне одного, що таке добро, що таке зло, ступінь лояльності до тих чи інших вчинків. На що ми готові заради успішності і щастя нас, як суспільства. Ми тепер кажемо: або, "владо, міняйся", або, "владо, посунься".\nМасовий глядач у кінотеатрі хоче видовища. Як ви хочете примусити цього глядача дивитися українські фільми?\nА є свій шлях до українського кіно?\nА якщо ця якість стосується нації — це говорити про ті, що вона жива. Ми зараз стали нацією з великим серцем. Люди, що можуть щось спільно переживати — можуть бороти. А якщо ти з холодним носом і вважаєш, що тебе це ніяк не стосується — це завжди смерть.\nЯкщо говорити про кіно, то сталася незворотня історія, яка зобов'язує кінематографістів говорити більше про сучасне, а не ті, що смороду собі бажають. Люди хочуть на екрані смотреть історії про себе. І не важливо, про наш час ми розповідаємо, про якесь середньовіччя чи фантастику.\nКоли у мене випала нагода, колеги зі Штатів запропонували: ві це знімали, давайте щось зробимо разом. Я за це взявся. Для мене це була якась відповідь.\nЦя енергія непізнаного живе з нами, тому люди стали, мені здається, більш релігійними, але не церковними. Михайлівський собор ставши просто актуальним. Собор, який був побудований якимось мером. З культурологічної точки зору, відбудовано храм, який художники бігцем-бігцем розписали, розмалювали до річниці — євроремонт такий був. А потім він став прихистком для студентів, а потім він став лікарнею. А потім люди почали йти до Бога, але не як до намальованого на стіні. А до того, хто давав захист, спільні сили, до того, хто давав жити.\n"З цим ми стали спільністю і побачили народження нових міфів. При нас народжувалися нові міфи. Кіно і є міф".\nКадр з фільму "Переламний момент", режисери Марк Джонатан Харріс і Олесь Санін\nЯ дуже сподіваюсь, що нам вдасться відвоювати глядачів і екрани в кінотеатрах. І їх не буде лякати, що це український фільм, українська мова і що квиток коштує 100-150 гривень. Люди будуть дивитися цікаві історії.\nДля мене недостатньо написати, що люди були сильніші за бетон. Тому що на Майдані я був свідком розстрілу людей. І останній, кого вбивши снайпер, був хлопець, який стояв від мене в метрі, і я допомагав нести його до готелю, в якому розкрутилась лікарня. Вірив, що він мусів вижити. А куля виявилась сильнішою, ніж твої всі розкази про "добро побєдіт зло". Може він вірші писав, ти точно знаєш, що він недолюбив, недомріяв — від така штука. У кіно все одно в тій чи іншій мірі ти робиш шоу з того всього, а це дуже важко.\nЯ вважаю, що є два режисера, які мають моральне право знімати про це. Це Ахтем Сеїтаблаєв. У людини просто вкрали батьківщину. Я дуже добре знаю Ахтема, він має дуже добрі внутрішнє відчуття справедливості і справедливої відповіді як художник на цю всю історію. У нього та пружина має зворотній бік. Це ті, що не рухає авторами, які про "заробити грошей, заробити славу". Це його частина життя, і що б не робилося — це буде чесно, це буде відкрито, у нього є душа, він іде на це відкрито, бо будь-які інші мотивації будуть забирати правду з фільму. А зараз не можна робити кіно без правди.\n"Стає зрозумілим, де ми зараз та на що взагалі здатні".\nЯ думаю, що у нас реальним кроком у боротьбі за свідомість людей стані якісна зміна телевізійного ефіру. Думаю, що ми станемо частиною світових мереж. Бо, насправді, останні десятіліття телебачення у нас розвивалося зовсім в іншому річищі. Воно в більшій мірі обслуговувало інші держави. Воно просто було десятою частиною ринку країн СНД.\nУ нас поки що залишкові проблеми "свинки імені Російської Федерації". Тобто, свинка — як хвороба. Ми ще заражені, але кров оновлюється. Ще своє не намацали, тому що набагато легше мати щось готове. Тому зараз важливо, щоб найближчим часом з'єднання явилися речі, які будуть активізувати нас сьогодні — фільми, нова література, яка стане цікавою і актуальною для переважної більшості публіки. Нівелювання грошів як цінності\nВи вже можете спрогнозувати, що саме зацікавить глядача?\nЦе буде історія маленької людини, а не якихось супер-героїв з грецької міфології.\nАбо це може бути історичний персонаж, який може бути цікавий. Бо кожна країна екранізує власну грошову одиницю, я так називаю. Тобто знімає фільми про людей, що зображені на її грошах. Це вічна тема. Так відбувається у всіх країнах. Америка знімає про своїх президентів. А у нас на грошах — Шевченко, Франко, Мазепа, Леся Українка.\nА кошти є, щоб знімати кіно?\nПитання не тільки в тому, що кіно коштує грошей, а й у тому, що запрацювала досить відкрита і конкурентна система. Зараз є велика кількість виробничих проектів. У нас прозорі умови конкурсу. Люди абсолютно інших продакшенів, смаків, іноді такі, що один одного бачіті не можуть і не хочуть, оцінюють. І це добре, вони миряться на якомусь іншому полі актуальності і відповідальності перед глядачем, бо ти все одно несеш за це відповідальність, як мінімум моральну. І я думаю, що зараз ми не можемо розчарувати глядача, його очікувань побачити історію свого серця. Бо серце розкрилося, але воно має величезну рану, яка загоюється тільки любов'ю, інакшими засобами не вийде.\nБувають випадки, коли шанс, особливо в мистецтві, не використовується. Зараз, я думаю, що і є така унікальна можливість. У нас зараз відсікається традиція цього пострадянського, постімперського мистецтва. Ми всі одне творили постімперське мистецтво: з відчуттям старшого брата, проти нього, з дулею в кишені — ти проти імперії чи за неї. А тепер треба жити тим, ким ми є. Проти чогось з дулею в кишені — вже не дуже актуальна історія. Зараз історія створення, ми повинні збудувати біль.\nНа наших очах сталося нівелювання грошів як цінності. Ми могли будувати собі будинки, наймати машини, складати золото в банки. Банки пограбували. Машина розбилась, зламалась, будинок підпалили — війна. Ми побачили, що все матеріальне дуже легко втратити, а справжня цінність — це сім'я, твої діти, люди, яких ти любиш, це ті, з ким ти почуваєшся щасливим. Далі: з голоду не помер, прокинувся — взагалі щастя.\nЗнімаючи на війні, ві собі запитували, за що воюють люди?\nПостійно. У холодних окопах чи страшнюча спека, патронів немає, розбитий танк — за що ти там воюєш? За Батьківщину, воно прекрасно звучить. Альо після першого обстрілу, це не мотивація. Тому що відчуття страху є завжди, хоча страх воїна — він інакший. Це якісь змагальні історії воїна: навколо смерть, а я живий. За свої родини — ну це ж не прямо, що твоїй родині щось загрожує.\nХлопці воюють за мрію. На Майдані ми собі намріяли Україну, в якій хочемо жити. Ми не можемо точно сказати, яку, але точно знаємо: це воно, а це не воно. І хлопці захищають не конкретний аеропорт і не конкретний Маріуполь, вони захищають намріяну державу. Таку, що навіть якщо вони не виживуть, в ній бі жили їхні сім'ї, діти. Війна ніколи не має позитивного змісту, це завжди смерть. Альо в ній ми отримали величезні уроки, що свою мрію треба захищати. Ми повинні колись зняти про це кіно\nЯкий фільм зараз знімаєте?\nПро Олексу Довбуша. Я дуже давно хотів його зробити. Я поступав на режисуру до Осики, він ще тоді запускав це кіно. А я мріяв побути збоку, бо я облазивши в дитинстві ті гори, чув всі ці легенди, історії. Альо Осиці це не вдалося — совок розвалився, гуцули з діаспори теж не захотіли давати гроші. Світ змінився, на той час це було неактуально.\nІсторія від Олеся Саніна\nІ в мене був один сценарій. Я вам скажу, що був зовсім сентимент душевний: разом з близьким другом, оператором Сергієм Михальчуком, ми були на Майдані. Там тоді виникли ці всі красиві міфі, що справжній інтелігент — це той, хто в балаклаві, знає три мови, з палицею.\nІ там була одна з серйозних атак. Ми якраз потрапили в саму гущу подій, стіною бігли менти, "Беркут". Була вже зима, день, не так багато людей. Поперла ця вся навала, було дуже схоже на римських легіонерів. І мітингувальники з щитами дерев'яна яними, бітами, почали відходити. Бігли-бігли, аж вісь один з них зупиняється просто посеред всього цього. Скидає з себе одяг, лишається тільки в штанях, вони ж були мокрі, їх з брандспойта поливали. Бере дві біти в руки і з криком пре на "Беркут". Вони зупинилися просто в кадрі. Він один на площі, більш нікого немає, а вони зупинилися, пішли назад. Я не знаю, що то було, мабуть вони відчули небезпеку для себе. Сергій каже: "Олесь, ми повинні зняти колись про це кіно". Я кажу: "А я знаю, як воно називатиметься — "Олекса Довбуш".\nТому що ніхто не може пояснити історії, як загін з 15-20 чоловік міг протистояти двохтисячному королівському війську. А я бачив своїми очима таку історію — як перемагає дух. Це не божевілля якесь було, не пацанство, абсолютно ні. Це була глибока сила переконання, що він сильніший. Це щось на тваринному рівні, історія правоти, сила цієї правди. Я кажу: "Закінчиться війна — знімемо".\nМи повернулися до сценаріїв. Для мене це мотивація, скажу чесно. До цього Довбуш у мене був такий казковий кіногерой — Робін Гуд. Але це інше, я хочу зняти історію про силу духу, історію про зраду, про кохання, задля якого люди ладні померти.\nЗараз триває підготовчий період. Криворівня, столиця українського кіно, на нас вже чекає. Виграли пітчінг. Ми хочемо зробити справді народний масовий фільм, щоб закохувалися в артистку, щоб співали музику з фільму. Думаю, що нам вдасться.


Малюки люблять пізнавати світ, спантеличуючи дорослих. Батьки трьох-чотирирічних дітей повинні бути готові в самий невідповідний момент почути від них ціла купа цілком природних питань: чому хлопчики і дівчатка влаштовані по-різному? Чому вони ходять по-різному в туалет? Чому Машу мамі приніс в дзьобі лелека, а Петю бабуся знайшла в капусті на грядці? Кажуть, що діток якось «роблять», ти не знаєш, як? І звідки я сам взявся? ..\nНа жаль, практично у більшості батьків невинні дитячі питання в кращому випадку викликають або краску сорому на обличчі (адже тепер доведеться розповісти дитині про ЦЕ), або, в гіршому випадку, бажання скласти все пояснює небилицю. А ось відвертою розмовою вгамувати цікавість малюків наважуються лише деякі.\n«Чому рекомендується починати статеве виховання саме у віці чомучок? Уже в дитинстві чоловічок намагається аналізувати взаємини батьків, і йому вдається розрізняти в них чоловіка і жінку по голосу і виразу обличчя, - кажуть психологи. - Але тільки до 3-4 років у нього формуються нервові центри, відповідальні за отримання задоволення від тілесних контактів, і відбувається полоролевая ідентифікація, тобто малюк починає відчувати себе не просто людиною, а хлопчиком або дівчинкою. Тому увагу дітей переключається з членів своєї сім`ї на вивчення інших людей і, відповідно, їх відмінностей за статевими ознаками. У цей час найпоширенішими колективними дитячими іграми стають „-дочки-матері“- і „-лікарня“-. Діти підходять до цих ігор з чисто пізнавальної точки зору, і лякатися їх „-вродженої розбещеності“- не варто ».\nВідео: Лекція №6. Статеве виховання дітей і підлітків\nЯ - це він або вона?\n- Мамо! А правда, що я ніколи не зможу стати, як ти, - тіткою? - запитав у мами Олежка, коли вони одного разу ввечері поверталися з дитячого садка. - Лєнка каже, що у дядьком буває лисина, а у тіток волосся на голові завжди ростуть. Ми з Вадиком вирішили теж бути тітками, а вихователька сказала, що це у нас не вийде. Мамочка, а як ти стала тіткою? А чому я ні?\n- Поговори про це з татом, він старший за мене і знає більше, а я нічого не пам`ятаю, - швидко закрила тему збентежена мама…\nМи звикли думати, що в ідеалі кожен чоловік і жінка обов`язково повинні знайти свою другу половинку, а ось природне бажання дошкільника розібратися в таємниці іншої статі часом сприймаємо як погані нахили, не підозрюючи, що така наша реакція - швидше породження святенницькою моралі, ніж високої моральності .\nЯк вважав Зигмунд Фрейд, з 3 до 6 років дитина проходить фалічний стадію розвитку статевого інстинкту, і в цей період у дівчаток формується так званий комплекс «заздрості до пеніса», а у хлопчиків - заздрості до жінок. Більш того, статевий інстинкт у ранньому віці природним чином штовхає малюка на дослідження свого тіла, що найчастіше проявляється у вигляді ранньої допубертатного мастурбації.\nСаме поняття «дитяча сексуальність» шокує косно мислячих дорослих. Однак боятися її не варто: малюк взаємин статей надає зовсім інше значення, ніж дорослі люди, і відтінку еротики в цьому немає. До речі, на думку психологів, дитяча асексуальність набагато небезпечніше мастурбації. Адже накопичується напруга дитина нерідко знімає, влаштовуючи батькам скандали чистіше шекспірівського ревнивця Отелло або намагається лягти з ними в одне ліжко.\nПам`ятайте, що малюк, випадково побачивши (або почувши), як батьки займаються любов`ю, може злякатися за маму і спробувати її захистити. У цьому випадку психологи радять їй тут же заспокоїти дитину, укласти його в власну ліжечко і пояснити, що мама з татом дуже люблять один одного і як всі дорослі люди так виявляють свої почуття, а коли він підросте, розкажуть і йому про те, як це відбувається.\nА що у тебе там таке?\nБуває, що дорослі вважають за краще не говорити з дітьми про те, в чому полягає різниця між чоловіком і жінкою, щоб не провокувати їх раннє статеве дозрівання або розбещеність. Батьки, зіткнувшись згодом з «стурбованим» станом малюка, жорстко вичитують його за «бридке поведінку».\n- Віталік, це тобі дивитися ще рано, піди погуляй у дворі, - відірвав синочка від перегляду постільної сцени в черговий мильної «Санта-Барбарі» тато. Виглянувши через деякий час у вікно, батько помітив, що той, повторюючи побачене мигцем на екрані, досліджує «пристрій» подружки по двору. За це Віталік негайно був покараний - на тиждень позбавлений прогулянок.\nДосвід показує, що навмисне ігнорування батьками делікатних тем або їх відмову відповідати на каверзні питання тільки ще більше підігрівають у дитини інтерес до них. Не отримавши вчасно переконливого роз`яснення, в дитячому саду або на майданчику у дворі крихти без тіні збентеження все обговорять самі, що називається, «експериментальним шляхом» з`ясують, у чому ж, власне, справа, і зроблять висновки, можливо, фантастично далекі від дійсності. Згадайте хоча б, скільки безглуздих, анекдотичних гіпотез про зачаття і народження висували діти, коли в нашій країні «сексу не було».\nНе забувайте, що обманюючи з удаваної скромності дитини, ви можете назавжди втратити його довіру чи несвідомо заподіяти йому біль. Так, наприклад, сталося в сім`ї п`ятирічної Галі. На цікаві розпитування дівчинки про своє народження мама склала таку байку: «Ти жила в маленькому будиночку у мене в животику, а потім постукала ніжками зсередини і кажеш: „-Мамочка, давай з тобою будемо разом грати і базікати. Випусти мене назовні, там так цікаво“-. Я почула твій голос, здивувалася та й випустила тебе. Ось ти і народилася ». Одного разу, коли дівчинку довелося вичитувати за прокази, Галя приголомшила маму своїм категоричною вимогою: «Мама, роди мене назад в животик! Я більше не буду назад проситися. Зовсім тут не цікаво, і говорити з тобою я не хочу! »\nПоговоримо без помилкового сорому\nЧервоніти і пихкати від збентеження під час серйозної розмови вам не доведеться, якщо вже з найперших років життя дитина знає будову свого тіла, ви привчили малюка правильно доглядати за ним, особливо за статевими органами. Пам`ятайте, що в якості наочного посібника зовсім не обов`язково використовувати власне тіло: досить купити дитячі книги на цікаву для вас тематику або знайти репродукції картин із зображенням оголених людей. Розкажіть малюкові, що, по-перше, бити когось по статевим органам не можна-а по-друге, чіпати або оголювати їх, коли поруч знаходяться інші люди, некрасіво- але якщо в цих органах він відчує біль, потрібно відразу сказати про це мамі чи татові.\nВідео: Сексуальне виховання дітей !!! ШОК!\nПід час розмови з малюком головне пам`ятати:\nдитячу увагу дуже важко утримувати довго, тому всі найбільш важливе потрібно пояснювати коротко і зрозумілими для дітей словами, а не у вигляді лекції;\nне потрібно впадати в крайності, постарайтеся все роз`яснювати дитині на доступному її розумінню мовою: без складних медичних термінів, але і без придуманих вами слів;\nякщо малюк вже знає деякі непристойні слова, чи не обсмикуйте його окриком, а м`яко скажіть йому, що емоції можна виражати і по-іншому, а слухати нехороші слова людям неприємно, до того ж вони можуть подумати, що дитина погано вихований;\nрозповівши простими словами дохідливо про те, як дитина розвивається з яйцеклітини матері після того, як до неї потрапляє сперма тата, ви задовольните цікавість малюка і він не буде осміяний ровесниками;\nмалюка поки не цікавлять зайві деталі, тому не лякайте його численними подробицями його зачаття і появи на світло;\nпід кінець довірчої бесіди скажіть малюку, що деякі теми пристойно обговорювати з мамою і татом, а ніс іншими людьми.\nВідео: «Сексуальне виховання дітей», частина 1, програма «Світлі відносини із Всесвітом Світлої»


СБУ зірвала плани Кремля щодо нових «народних республік» на західній Україні, - ФОТО | Новини\nСБУ зірвала плани Кремля щодо нових «народних республік» на західній Україні, - ФОТО\n20:03, 5 березня\nОзброєні сепаратисти мали ліквідувати ключових силовиків і представників влади.\nПісля цього в регіонах планувалося захопити адміністративні будівлі та проголосити «народні республіки» за зразком так званих «Л/ДНР», а потім об’єднати їх у нову підконтрольну росії державу.\nСБУ виявила в організатора готові маніфести до армії, силовиків та цивільного населення України з закликами переходити на їхню сторону. Крім того, знайдено звернення до іноземних держав про вимогу визнання нового «анклаву».\nЗа статтею 109 (дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади) Кримінального кодексу зраднику та його посібникам загрожує 10 років ув’язнення.\nЧитайте також: На Дніпропетровщині поліція за добу виявила 14 осіб, які можуть бути причетні до диверсійної діяльності, - ФОТО\n#Україна #військоваАгресіяРФ #СБУ #сепаратисти #ФедеративнаРеспублікаУкраїна


У Тернополі труп чоловіка місяць пролежав в підвалі\n20.03.2019 22:13 Джерело: Досьє 102\nЗ вуличного таксофону в чергову частину поліції надійшло повідомлення про різкий запах з підвалу та труп чоловіка. Додзвонювач вказав, де саме правоохоронці можуть знайти тіло невідомого, а саме - у Тернополі на вулиці Чорновола, 5.\nНа місце події виїжджала слідчо-оперативна група. За вказаною адресою у закинутому підвальному приміщенні між сміттям поліцейські знайшли труп. Невідомого оглянув експерт.За попередніми даними - чоловікові близько 50 років. У підвальному приміщенні він пролежав близько місяця.\nПравоохоронці припускають, що загиблий - людина без постійного місця проживання, він був без нижньої білизни, одягнутий у дві пари штанів та кофту, без будь-якого верхнього одягу. Слідів насильницької смерті при попередньому огляді експерт не виявив.\nОглядаючи прибудинкову територію, оперативники в під'їзді будинку побачили на стіні першого поверху ще й напис: "В підвалі труп". Хто його наніс, а також особу загиблого та причини смерті встановить слідство. Даний факт внесли в ЄРДР відповідно до статті 115 ККУ.\nДжерело: Досьє 102 Теги: #тернопіль, #новини тернополя, #новини тернопільщини, #тернопільські новини, #труп, #підвал


Садівникова куховарська книга Сара Равен - Фарм до столу Lifestyle > Сади\nMagic Maker: Сара Ворон\nОвочевий патч на фермі ворону в Східному Сассексі, Англія. Фото Джонатана Баклі.\nВона не робить їжу пінних або карликових рослин, і вона обожнює грецьку кухню: найкращий продавець і 2013 рік ВЕРАНДА Magic Maker Сара Ворон наводить нас на те, як вона пішла від медичної професії на передній план руху "сад до столу", працюючи зі своєї ферми в Східному Сассексі, Англія.\nКоли ви зрозуміли, що ви хотіли, щоб садівництво було основною частиною вашого життя?\nСара Ворон: Коли я був студентом-медиком у двадцятих роках. Я витратив багато часу на садівництво на моїх вихідних днях - це був дуже хороший стійкий баланс білої шерсті лікарняних палат.\nКоли ти вирішив відвернутися від медичного життя і зайняв повний час в садівництві та їжі?\nВорон: Коли я мала дітей. Я був ще лікарним лікарем і мав дуже багато часу на цьому етапі, а потім у мене була крихітна дитина і була вагітна з іншою - це просто здавалося сенсом.\nХто чи що вплинув на вашу роботу протягом багатьох років?\nВорон: Мені дуже подобається піддон Говарда Ходгкіна і часто вибір заводу Крістофера Ллойда. А я жив у Сісінгінгерсті протягом 10 років і любив атмосферу та вибір рослин замку Сайсингхерст, зроблений Вітою Саквілль-Вест та її чоловіком Гаролдом Ніколсоном.\nЯк би ви описали свій стиль садівництва та приготування їжі?\nВорон: В обох я люблю дуже багато кольору. І мені подобаються гучні комбінації як в саду, так і в їжі. Мені не подобаються дуже витончені, дуже своєрідні мінімалістичні та рецесивні кольори. Мені подобається досить сильний колір, або навіть, якщо б я використовував білий колір, я б завжди поставив собі сорт абрикоса або апельсина на противагу в організації квітництва і аналогічно в їжі - мені подобаються речі, які дійсно стрибають з тарілки.\nЧи є щось особливо, що ви ніколи не знайдете у своєму саду?\nВорон: Я не люблю килими або постільні речі. Я не дуже карликова людина рослини, мені подобаються сорти високих вульгарних рослин.\n(Ліворуч) Ворон збирає смородину. (Праворуч) Горох з її саду. Фото Джонатана Баклі.\nА як щодо приготування їжі? Я знаю в статті VERANDA ви згадали піна. Чи є щось ще, що ви просто не зробите?\nВорон: Я дійсно ненавиджу - я дійсно не люблю їжу взагалі, окрім раз на кожні два-три роки, де це більше стосується голови, ніж серця. І ось такі речі, як піни або шеф-кухар-я, я просто не зацікавлений в тому, що б то не було. Я хочу, щоб інгредієнти були максимально наближеними до природного стану, як вони могли бути, але були дуже смачними.\nОтже, робити дистиляції і сорти поблажливих речей, мені це не подобається. Мені подобається, що речі стають дуже, дуже природними, тому моя улюблена їжа ходить на дивовижно запакований ринок у прекрасній частині світу і просто має неймовірну винагороду від землі. Чудові комбінації різних видів салатного листя - це моє улюблене харчування.\nВи думаєте, що ваша медична професія вплинула на те, як ви дивитеся на їжу та на те, як ви поєднуєте їжу?\nВорон: (сміється) Ні, тільки в тому, що коли я був медичним ученим у Лондоні, я працював у річковій кафе, яка лежала прямо за моїм госпіталем. Це дуже відомий ресторан тут. Я вже багато часу провів у дитинстві в Італії, а у річковій кафе є така дуже вишукана італійська кухня, яку я люблю.\nНі, я думаю, що моя медична професія дуже сильно вплинула на те, як я вчити садівництво та кулінарія. Це свого роду дуже логічно, а не інтелектуальне, але пояснює речі, а не людей, щоб просто вчитися. Поясніть, чому ви щось робите, щоб вони зрозуміли фізіологію чи ботаніку або причини того, що насіння зростає або не зростає. Тоді їм стає природно, а не тому, щоб навчитися - так дуже, дуже логічно, що проникає через A-B-C до D, і якщо ви це зробите, це вдасться. Якщо ви залишите, що B, це не вдасться. Я навчаю кулінарну майстерність і садівництво.\nДомашній вишневий пиріг. Фото Джонатана Баклі.\nВорон: Здорова кухня, яка поєднує мою медичну кар'єру з садівництвом та кулінарною справою. Тому всі три речі, які я зробив у моєму дорослому віці, дійсно об'єднали все. Тут є безліч здорових куховарських книг, але я дивлюся на недавні дослідження таких речей, як суперпродукти, а потім думаю про дійсно чудові способи, якими ви могли би з'їсти їх кожен день, а не на дієті.\nОтже, не вирубайте весь жир або весь сир або все що завгодно, а просто спробуйте правильно розібрати, що дійсно є стійким для всього іншого. Для мене це є очевидним, тому що я завжди був зацікавлений у порівняльному вивченні нації. Чому грецькі люди живуть до тих пір, поки вони не становлять 105 чоловік, де, як нема фінського. Це справа, і, намагаючись подивитися, що в їх раціоні, що впливає на неї, а потім використовувати це творчо в своїй дієті.\nВи робите що-небудь, щоб почати свій творчий процес? Що допомагає вам відчувати себе творчим?\nВорон: Я прокидаюся рано вранці - я дуже рано людина рано вранці, і наймолодший час - від 5:30 ранку до 11:00 чи 12:00, і я користуюся цим. Я часто встаю і починаю робити нотатки або ідеї дуже рано. В той час, як в основному в день це легко отримати якийсь захарастив повсякденних питань управління та речей. Тому я обережно вигадаю той час. А також тому, що я працюю дуже важко, проводжу якісний час не на відпочинку, а за кордоном кудись, що я люблю, просто маю ідеї. Я тільки що повернувся з Греції на 10 днів, роблячи саме це. Це не те, що я не працюю, але це творча робота, а не повсякденна електронна пошта.\nВорон: Дуже так.Я проводжу багато часу в Греції, і я просто був на острові під назвою Hydra, що дуже вплинуло на те, як я роблю свою куховарську книжку.\nВорон: Тому що це саме той вид їжі, який я описав. Ви виходите у ваш овочевий патч, і ви вибираєте їжу, і ви приносите його, і ви готуєте це, дуже просто. Греки дуже недооцінені, як справді фантастичні кухарі. Італійці були дуже модними і тепер марокканці, але особисто моя улюблена кухня на сьогоднішній день є грецькою. Тому я проводжу там дуже багато часу з дуже простим грецьким народом, з моїм другом, який живе в Греції як перекладач, і ми готуємо весь день справжню грецьку їжу. Це буде багато в моїй книзі.\nВорон: Ведення моєї польової книги. Я написав книгу про британські польові квіти. Мій батько навчив мене любити польові квіти та природу, коли я був дуже молодим, і я взяв з ним 18 місяців три роки тому, писав і сфотографував по всій Великобританії, подорожуючи з фотографом.\nЦей час був дуже особливим і унікальним. Я люблю те, що робив щодня, але це був дуже обмежений, чудовий проект, який я дуже горжусь і як і раніше любив.\nЧи можете ви назвати будь-які чудові елементи, які ви входили до вашої кулінарії чи у ваш сад?\nВорон: Мені дуже подобається використовувати дуже гарну оливкову олію, тому я не хочу купувати оливкове масло супермаркету. Я хочу купити хороше, як правило, грецьке органічне оливкове масло, яке ви знаєте, ймовірно, в три рази дорожче, ніж звичайне масло. Я не буду використовувати його в приготуванні, але я використовую його, як тільки я приготував, над речами. Я використовую трюфельне масло досить багато, що теж дорого. У саду мені подобаються дуже красиві горщики, тому я не купую і заощаджую на покупці прекрасних горшків та чаш.\nБудь-яке місце, зокрема, де ви отримуєте ці горщики та миски?\nВорон: Ну, я їх отримую. Там є гончар, який робить їх до певного дизайну - пропорційного дизайну, який мені дуже подобається, який є дуже великим Лонгом Томом - все-таки, він цього не робить.\nВорон: Я розмовляю з моєю сім'єю та друзями. Мені подобається бачити людей, тому що я працюю дуже важко, тому для мене важливо готувати і приготувати святкові страви та все таке. Я люблю робити це.\nЯ також люблю шити. Я просто мав великої племінниці, і я витратив чимало часу на те, щоб зробити її ліжком для її ліжка. Я люблю робити це, щоб розслабитися. І здійснити. Мені подобається бігти не весь час, а трохи. Мені подобається сільська місцевість. Мені подобається бути навіть у погану погоду. І це, ймовірно, достатньо?\nЖурнал Жовтий Хліб © Copyright 2020 | Magic Maker: Сара Ворон


У закордонне рабство вербують навіть рідні та друзі | Телеканал ІНТБ\nВи знаходитесь: Головна / Новини / У закордонне рабство вербують навіть рідні та друзі\nАвтор: Ірина Худобá-Луциків Опубліковано: 04.07.2017 o 19:18 категорія: Новини, суспільство Прокоментуй!\nТоргівля людьми – бізнес аморальний, втім, прибутковий. Продати в рабство можуть як випадкові знайомі, так і друзі. Як вербують жертв та яким чином борються з торгівлею людьми в нашій області – далі у сюжеті.\nПопередня: Підсумковий випуск за 3 липня 2017 року\nНаступна: В Україні хочуть заборонити продаж «домашнього» молока


Олександра Ковальова (Олеся Шепітько) - українська поетеса, прозаїк та перекладачка. Народилася 1948 року в с. Бондареве Старобільського р-ну Луганської області в селянській родині. Закінчила факультет іноземних мов Харківського державного університету. Кандидат філологічних наук, з 1986 до 2015 року - доцент факультету іноземної філології Харківського національного педагогічного університету.\nУпорядниця та перекладачка 10 поетичних антологій (в т. ч. харківської та нюрнберзької поезії). Авторка шести поетичних книг, серед них: «Степові озера» (1982); «Обрії» (1988), «Осіння проща» (2006), «Незглибиме літо Батьківщини» (2018). Авторка книжки для дітей «Абетка доброти» (2005), двох книг прози – «Триблаженне дерево» (2008) та «Овлур та інші повісті» (2014), а також повісті «Пісні з колиски лихоліть» (2017).\nПереклала 13 книг, серед яких: П. П. Віплінгер – «Знаки життя» (1996), Вальтер Загорка – «Листи Ромео» (1998), Манфред Шваб – «Поміж літом і зимою» (1999). Переклала вірші німецьких поетів від середньовіччя до середини XX ст. (в т. ч. такі книжки, як «Потік» (2011), «Блакить» (2014), «Демони міст» (2016), «Мій німецький канон» (2017)). Авторка перекладу роману Міхаеля Целлера «Кропп. Звіт», роману Даніеля Кельмана «Тілль» (2021) та романів Марлізе Арольд «Фатальне закляття» (2016) і «Чародійки» (2017).\nЗдобула численні нагороди, зокрема премію ім. Костя Гордієнка (2008), Харківську обласну премію ім. О. Масельського (в номінації «Поезія» – у 2010 році, а в номінації «Проза» – у 2018-му), премію журналу «Березіль» (1996, 2008, 2011), премію міжнародного конкурсу «Бути людиною» (2018).\nУ 2000 році була стипендіаткою міста Нюрнберґа. Авторка публікацій в таких німецьких часописах, як Wortlaut, Dullnraamer та\nПоезії Олександри Ковальової публікувались у перекладах англійською, білоруською, молдовською, німецькою та російською мовами. Членкиня Національної спілки письменників України (з 1983 року).


Реготливе читання та буккросинг: як розвинути любов до книжки - РЕЗОНАНС\nРеготливе читання та буккросинг: як розвинути любов до книжки\n23:00, 10-12-2020 Освіта\nСпособи формування в молодших школярів потреби читати для задоволення\nПотрібно шукати нові форми роботи з дітьми, щоб вони встигли полюбити читання для задоволення ще в молодших класах. Читання захопливої літератури, яку учні обирають самі, не потребує примусу. До неї наймолодших школярів потрібно просто непомітно підштовхнути.\nВсеукраїнське соціологічне дослідження «Читання в контексті медіаспоживання та життєконструювання» демонструє передбачувану й сумну статистику: 57 % опитаних школярів читають із примусу. На жаль, навіть найцікавіша дитяча книжка нині не конкурент гаджету.\nПроте примус ситуацію точно не врятує. Потрібно шукати нові формати для роботи зі школярами, щоб вони встигли полюбити читання для задоволення ще в молодших класах – упевнена вчителька Тернопільської загальноосвітньої школи № 23 Ірина Горбачук. Вона розповіла, які «фішки» використовує, щоб її школярі із задоволенням читали й обговорювали книжки.\nПедагогічний стаж Ірини Горбачук 15 років. Учителька розповідає, що з кожним роком усе помітнішою стає тенденція: діти стали менше читати. Тому з першого класу вона починає активно співпрацювати з батьками й заохочувати їх читати дітям принаймні 15 хвилин на день. Окрім того, пані Ірина впевнена: якщо діти бачитимуть батьків, які читають, то й самі не будуть байдужими до книги.\nСпівпраця вчительки з батьками втілюється також у цікавих форматах уроків. Наприклад, Ірина Володимирівна з радістю відгукнулася, коли мама її учениці запропонувала провести в 3-му класі урок реготливого читання. Сценарій складали разом, а смішну літературу добирала мама.\n«На уроці я побачила, що яким би не був смішним твір, насправді важко зосередити увагу 30 дітей. Проте можна сказати, що нам вдалося. Діти читали книгу Роальда Дала «ВДВ». У перервах між читанням кожен учень загадував улюбленого казкового героя й показував його за допомогою пантоміми. Ще ми влаштували конкурс на найгучніший сміх і кожному учневі подарували матеріал для того, щоб вони вдома відчули себе письменниками і створили книгу про себе», – розповідає мама одного з третьокласників Анелія Сенчишена.\nЧитайте також Дивне анкетування: у учнів молодших класів випитують, скільки у батьків машин і комп’ютерів\nНа цьому уроці вчителька також роздала дітям закладки з рекомендаціями цікавих книг. Наприкінці місяця вона планує перевірити, чи скористалися діти цими рекомендаціями.\nФіксація результату та заохочення\nЩоб діти без надмірних зусиль фіксували свої читацькі досягнення, Ірина Горбачук роздає їм аркуші-розмальовки формату А4, які називає «Мої солодкі читання». Учням не треба на них нічого писати. Потрібно лише розфарбовувати фігури, а які саме, залежить від читацької завзятості.\n«Школярі мали читати, а після цього зафарбовувати, наприклад, кубки у вигляді цукерок. Відгуки батьків свідчать про те, що дітям такий варіант фіксації свого досягнення в читанні дуже сподобався. Тому вони просять ще подібних «акцій». Завдяки ним я зрозуміла, скільки читають мої учні: деякі діти читали тричі на день по 15 хвилин, а інші – більше години відразу. Загалом більшість читала по 15–30 хвилин щодня, а от зосередитися на книзі більше години їм було важко. У фіналі, коли читацькі аркуші були вже заповнені, діти могли розповісти про книги, які їх найбільше зацікавили», – розповідає вчителька.\n«Ні» традиційним читацьким щоденникам\nПані Ірина не є прихильницею традиційних читацьких щоденників, бо більшості учнів, на її думку, вести їх нецікаво. А вона керується в роботі правилом: примус у навчанні неефективний.\n«Замість роботи з читацьким щоденником, я запропонувала дітям після закінчення 2-го класу челендж – «50 книг за літо». Для цього ми створили з однією мамою «книжечку», у якій було кілька розділів. У розділі «Книжкова полиця» був перелік цікавих книг. Прочитану книгу діти мали на цій полиці розфарбувати. Уже згодом я побачила, що такий формат зацікавив їх. Проте найбільше дітям сподобався розділ про місця для читання. Мені було дуже приємно, коли я дізналася від батьків, що діти справді пробували читати і під ковдрою, і просто на дивані, і на березі річки… Такі завдання дуже впливають на світогляд учнів. Після літніх канікул, на початку 3-го класу, я виділила тиждень на опрацювання результатів цього челенджу, аби кожна дитина мала змогу розповісти про прочитані книги та свої успіхи», – ділиться досвідом учителька.\n5 хвилин на читання для себе та буккросинг\nНа кожному уроці української мови Ірина Горбачук виділяє 5 хвилин, щоб діти мали змогу почитати для власного задоволення. На її думку, для малих читачів дуже важливо читати самостійно обрані книжки.\nЧитайте також В МОЗ уточнили, хто буде виявляти підозрілі випадки COVID-19 серед учнів шкіл\n«Учні приносять свої улюблені книги, і я бачу, що це роблять навіть ті діти, які в 1-му класі не любили читання. Їм подобається обмінюватися книгами, зазвичай вони роблять це із задоволенням. Я тільки заохочую», – розповідає Ірина Горбачук.\nЗа словами вчительки, читацькі вподобання в дітей різні. Велику роль у їх формуванні відіграють батьки, які купують книжки. Традиційно молодші школярі полюбляють читати твори Всеволода Нестайка, бо вони дарують гарний настрій і легко сприймаються. Проте дітей потрібно знайомити і з новими іменами. Тому, щоб підібрати літературу для реготливого читання, мама Анелія Сенчишен звернулася за рекомендаціями в спільноту книголюбів. І от які рекомендації були найпопулярнішими.\nТОП книг для реготливого читання в молодших класах\nТрилогія внесена до «Особливого почесного списку Ганса Крістіана Андерсена» (Special Hans Christian Andersen Honor List) як один з найвидатніших творів сучасної дитячої літератури. Головні герої – школярі із села Васюківка. Павлуша Завгородній і Ява Рень мріють прославитися на весь світ. Тож упродовж усієї трилогії намагаються стати тореадорами, зловити іноземних шпигунів зі свого села, підкорити Київ. Діти точно оцінять відмінний гумор і кумедні ситуації, у які потрапляли шибеники.\nТом Флетчер. «Різдвозавр»\nХлопчик Вільям просить у Санти на Різдво динозавра, але на нього чекає ще більш захопливе знайомство. Завдяки ньому він дізнається, хто допомагає Санті на Північному полюсі, хто намагається вполювати північних оленів, чому містер Трандл понад усі свята любить Різдво, і як з ненависті народжується дружба.\nСашко Дерманський. «Чудове Чудовисько»\nКнигу радять для «обережного» читання, щоб не надірватися від сміху. Вона про Соню та чудовисько Чу. За кілька місяців Чу мусить заробити від людей сім подяк, щоб його не закинули в Країну жаховиськ. У книзі є детективні розділи, тож вона сподобається не лише поціновувачам гумору.\nЧитайте також Оновили правила для вступу до ВНЗ\nДо того як стати письменником, автор книги пік у пекарні булочки та працював учителем початкових класів. Проте виявилося, що найкраще в нього виходить писати кумедні історії для дітей. Українською мовою перекладена низка його книг, і однією з найсмішніших є «Гармидер у школі». Вона про вчительку міс Гармидер, яка зазвичай підміняє колег, коли вони не можуть провести урок. Навчання з міс Гармидер для дітей перетворюється на суцільне задоволення: вони розважаються, граються, голосно сміються і все навкруги летить шкереберть.\nВідчиніть двері в захопливий світ\nДані соціологічного дослідження «Читання в контексті медіаспоживання та життєконструювання» свідчать про те, що хоча діти читають на дозвіллі дедалі рідше, проте серед старшокласників, які зберегли зацікавлення книгами, примусове читання поступається читанню для задоволення.\nСаме в середньому і старшому віці серед дітей з’являються справжні книголюби, які самостійно обирають і купують для себе книжки, читають усвідомлено, отримують насолоду від сюжету. Отже, якщо в молодших класах, завдяки спільній роботі вчителів і батьків, дітей вдасться зацікавити книжками, то навіть якщо на певний час вони втратять до читання інтерес, він може відновитися в майбутньому.\nДо речі, опитування в рамках цього дослідження довело: розчарування в читанні стається через «нудні книги». Читання захопливої літератури, яку діти обирають самі, не потребує примусу. До неї наймолодших школярів потрібно просто непомітно підштовхнути.\nРеготливе читанняСпособи формуванняшколярі\nPrevious Post:Субсидії доведеться повертати: що чекає українців у 2021 році\nNext Post:У нардепа Столара померла 19-річна донька\n“Кожну мить”: Перша леді України Зеленська зворушливо привітала чоловіка-Президента з днем народження (фото)\nВ Італії зaaрештувaли двох українців які побuлu місцевого поліцeйського\nУкраїні з Канади відправили 11 тонн гуманітарної допомоги, – МЗС\nТільки актуальні новини | Rezonans.сс © 2021 Всього 119027 переглядів.


Рекомендації по демонтажу – Скупка радиодеталей, приборов в Киеве\nМалопотужні транзистори і мікросхеми в круглих корпусах з позолоченими виводами слід випаяти або обережно відкусити під корінь, залишаючи максимально можливу довжину ніг. Ні в якому разі не виривайте їх плоскогубцями, в цьому випадку втрачаються виводи і сильно падає вартість мікросхеми! Найкраще купити для цього газовий пальник з п’єзопідпалом або термофен. Для розпаювання візьміть плоскогубці, пальник, затисніть плату в лещатах стороною пайки до себе. Візьміть корпус транзистора плоскогубцями і нагрійте пальником місце пайки, і через пару секунд його, транзистор, можна витягти. Не мучте себе різноманітними паяльниками і т.д. Пальником найкраще розпаювати на вулиці або в гаражі.\nНе потрібно обкусувати у транзисторів ні виводи, ні шляпки, навіть якщо вони і “білі”.\nМікросхеми в планарних корпусах потрібно відпаювати, нагріваючи пальником саму мікросхему до плавлення припою, і після плавлення потрібно прибрати пальник і пінцетом зняти мікросхему. Для зручності загніть кінчики пінцета так, щоб він ними підхоплював мікросхему знизу, інакше ризикуєте її упустити з пінцета. НЕ перегрівайте і не відгинайте мікросхему до повного плавлення припою і прибирання пальника, інакше перегріваються виводи і вартість втрачається.\nВертольоти краще відпаювати паяльником, нагріваючи і відгинаючи кожен “гвинт” окремо. Виводи від болтів типу КТ904 і інших можна просто повідкусувати.\nТранзистори в пластикових корпусах, такі як КТ814, 502 і подібні розбирати не можна, вони приймаються тільки цілі. Після розбирання дорожче не стане. а ось дешевше, при неправильному підході, може бути.\nМікросхеми в прямокутних керамічних корпусах, панельки, індикатори АЛС і подібне потрібно випаювати пальником, нагріваючи протилежну сторону плати. Не нагрівайте самі мікросхеми, вони від цього дуже сильно псуються 🙂 і відповідно може зменшитися вартість. Також не потрібно відпаювати або відривати нікелеві кришки від мікросхем, кварцові вікна серії 537РФ і так далі. Для продажу досить просто обережно випаяти мікросхеми і відсортувати їх.\nМікросхеми в пластикових корпусах йдуть тільки з жовтизною всередині, так що не варто знімати мікросхеми, в яких її точно немає (головним чином це 580 серія в пластиці). Для зняття потрібно взяти стамеску і молоток, або сокиру, і зрубати мікросхеми, намагаючись не руйнувати самі корпуси. Виводи можна залишати в такому вигляді, як після зрубування.\nМікрозбірки. Для вилучення кераміки з них варто обточити на жорні по периметру зовнішні 0.5мм обідки, після чого кришка відвалюється, а нагріванням на пальнику можна відклеїти кераміку. Кераміку складайте в металеву, скляну, дерев’яну або керамічну коробки, або на аркуш паперу (тому що після відклеювання вона гаряча і може зруйнувати пластик). Після цього пересипте кераміку, включаючи все сміття, в щільний пакет, не втрачаючи при цому навіть найменших крихт.\nКонденсатори типу КМ, К52-2 та інші відкусуйте з плат, відразу відкусуючи під корінь виводи. Конденсатори К10-17 в прямокутних корпусах (“труси”) – можна обережно відривати плоскогубцями. Для цього треба взяти плоскогубцями конденсатор і повернути його навколо своєї осі. До конденсаторів із залишками виводів застосовується знижка від 0 до 20% (нові).\nБезкорпусні КМ відпаюйте паяльником або пальником, не потрібно пробувати зривати їх кусачками – вони можуть покришитися.\nРезистори типу СП5 достатньо відривати від плат плоскогубцями. Цінні складові при цьому не втрачаються. Не потрібно випаювати їх. Виводи які стирчать додають складності при розбиранні, та й випаювання теж складніше. Для резисторів ПП3, перемикачів, крокових шукачів тощо дроти потрібно відкушувати близько до самого виводу, але це не особливо критично і на ціну не впливає. Не потрібно відпаювати дроти від перемикачів ПР, краще відкусіть в будь-якому місці, не пошкоджуючи самі виводи перемикача.\nРоз’єми варто випаювати з плат, а такі у яких виводи з намотаними дротами – краще по можливості дроти розмотувати. Роз’єми типу СНП59 “папа” можна знімати з плат зубилом. Для цього відрубайте зубилом кінці роз’єму, щоб відокремити його від гвинтів, потім стамескою зрубуєте з плати під корінь виводи. Потрібно залишати максимально можливу довжину виводів на роз’ємі, не забруднюючи поверхню припоєм.\nРеле, запаяні в плату, потрібно тільки випаювати, особливо це стосується РЕМ-7,8,9,10,15,48, РПА, РПА а також всіх РПС. При виламуванні реле кусачками або плоскогубцями деякі контакти можуть залишитися в платі за рахунок зруйнованих скляних вставок або пластикових корпусів. У такому випадку частина вартості загубиться разом з контактами.\nЛамелі потрібно відрізати від плат, мінімально захоплюючи саму плату. Для цього найкраще використовувати ножиці по металу, не відламуйте їх плоскогубцями, тому що можете втратити деяку частину контактів. Авіаційні дроти купуємо за результатами розбирання одного метра дроту і зважування жили і обплетення.\nІндикаторні лампи нові купуємо в будь-якому вигляді, як в упаковці, так і без. Індикаторні лампи б / у, запаяні в плату, потрібно здавати разом з платою і рідним кріпленням, при необхідності обрізавши зайве. Не потрібно випаювати лампи або витягувати з панельок, тому що є ризик їх пошкодити. Не можна також відкушувати запаяні виводи. Корпус ламп повинен залишатися без сколів та інших дефектів.\nПам’ятайте два головних правила: якщо виводи жовті, то чим більша частина їх залишиться, тим вищою буде і ціна. Намагайтеся по максимуму зберігати виводи. І друге – якщо жовтий вивід покритий припоєм, то він втрачає свою вартість. Так що якщо у мікросхеми виводи повністю будуть покриті припоєм, то ціна буде як за “без виводів”, а якщо будуть забруднені припоєм інші жовті частини деталей, то ціна буде ще нижче.