Історія села Кочережки — Інститут Україніки - міжнародна громадська організація\nІсторія села Кочережки\n| | Перегляди: 7661\nСело Кочережки розміщене на правому березі річки Самара в 31 кілометрі від районного центру м. Павлоград.\nЛяшенко Юрій Васильович народився 17 вересня 1963 року на станції Девладове, Софіївського району Дніпропетровської області. Батько працював залізничником, мати- учителем молодших класів в Девладівській восьмирічній школі.\nЩе з дитинства, слухаючи розповіді батька та матері про рідний край, його давнину, цікавився минувшиною. Мама розповідала про Нікопольщину, звідки була сама родом, про зустріч в дитинстві з Д.І. Яворницьким , та розкопки козацьких поховань, про давні козацькі звичаї. Запали в душу пісні, що були так не схожі на пісні, що співали на Софіївщині, а звали в далеку козацьку дорогу до Чорного моря, туди, де в минувшину гриміла козацька звитяга. Зачаровувався розповідями про плавні, про звичаї прадідуся та прабабусі. З іншого боку, від батька дізнавався про життя предків по- батьківській лінії, про вільний козацький дух, що блукав калмицькими степами, згадуючи рідну Полтавщину. А то й тихенько причаївшись за столом, слухав страшні спогади мами про концентраційний табір Равенсбрюкк в Німеччині, та про бої, через які пройшов батько. Мабуть з того часу, з далекого дитинства, підсвідомо, втягуючи в себе, як губка воду, інформацію про давнину, почав цікавитися історією.\nНавчаючись у школі, часто їздив до Нікополя, де найкращим гідом була мама, разом з нею ходив вулицями старого міста, проникаючись козацьким духом, але найбільше враження на нього справив краєзнавчий музей міста, з його панорамами Запорозької Січі, тваринним та рослинним світом, чого тільки була варта частина сволоку зі старовинними написами, який можна було розглядати годинами, чи скіфська ваза, що зроблена була руками грецьких майстрів. Після екскурсії, ще довго в уяві оживали сцени з життя войовничих скіфів, криваві татарські ятагани, страшні картини Другої світової війни. Такі враження, що постійно турбували дитячу, а потім юнацьку душу виливались у віршах, та прозі. Допитливість, жадоба до пошуку нового, незвіданого закладалася вчителями школи. В 1979 році закінчив восьмирічку, і продовжив навчання в Водянській середній школі, яку і закінчив в 1981 році. В тому ж році вступає до Запорізького державного університету на історичний факультет.\nВ 1985 році проходить педагогічну практику в селі Кочережки, де з зацікавленням знайомиться з частиною історії села.\nВ 1986 році закінчує навчання. Працює в Миколаївській середній школі Софіївського району. З липня по грудень 1987 року за переводом починає працювати в Кочерезькій С.Ш., де і знайшов рукописну історію села. З неї і почалася дослідницько-пошукова робота по вивченню даного краю.\nЗ грудня 1987 по серпень 1988 року служить в лавах Радянської Армії, а з серпня 1988 року до нинішнього часу працює учителем Кочерезького Н.В.К.\nУ Присамар’ї, в тихому кутку,\nМоє село, як мавка виростає.\nСадами квітне на весні,\nНа літо колос викидає.\nМоє село серед високих трав,\nЖиттям буяє чистим і прозорим,\nЛиманами просвітлює степи,\nІ дивиться у далеч яснозору.\nМоє село, із далечі віків,\nКозацьким стягом дивиться в століття.\nМоє село – це бій трудівників,\nІ слава історична заповітна.\nМоє село, невтомний трудівник,\nЛиш ранок зблисне променем ласкавим,\nІ трактори у поле загудуть,\nПрославлюючи руки величаві.\nМоє село – неписана краса,\nВеличні луки байраки завітні.\nГорби, розкидані під небеса\nСамари блиск завжди привітний.\nШаную я і степ твій, і лиман,\nЯ поклоняюсь пралісу, лісу,\nА як зачую приспіви сумні,\nТо туга серце за навісить.\nКвітує буйно на весні,\nНазва села походить від річки Самара, русло якої навпроти центру села робить вигин в вигляді кочерги, а також одна з пересихаючих річок носить назву Кочерга. Існує ще одна легенда про назву села і пов'язує її з легендарним засновником Іваном Кочергою козаком –запорожцем,що заснував поселення зимівника на території села.\nПо официальному описанию 1769 года, под зимовником подрвзумевалась усадьба, в которой было «хат три, одна с кимнатами и две коморы с лехом и стайнею рублеными; загородь, четыре двора частокольные из доброго резаного дерева.Близ одного зимовника мельница двокольная и со всем в ней хлебным и прочим припасом. В одном зимовнике разной муки 13 да пшена 4 бочек, жита засеков больших 2, исо всею экономическою посудою и вещьми. Овец 1200, лошадей 12, кобыл 85,неуков-лошаков разнолетних 30, рогатого скота-волов 120, быков разнолетних120, коров лучших с гурта 54, остальных скотин не считано.» Цей опис нам показує, що собою представляє зимівник 17-18 століть, вірогідно з такого зимівника і почалася історія нашого села, знову ж продовжую за Яворницьким. Наводжу цікавий факт, пов”язаний, можливо, з тими людьми, що засновували наше село. «Зимовники редко строились одним хозяином, а большею частью тремя-четырьмя; у каждого хозяина зимовника было 3-4 или 5-6 козаков и при них по 10 молодыков, а над всем господарь т. е. управитель».\nЗ даної історичної розвідки ми можемо представити, що собою представляв козацький хутір, тому, спираючись на рукописну історію села, можна прослідкувати такий факт: зимівники, або зимівник відігравав величезну роль, тому, що він був базою для харчування Січі, а придатне географічне положення та багатство природних ресурсів дало змогу йому перерости в слободу поселення набагато більше ніж зимівник. Рукописна історія села нам розповідає про те, що:”на лівому боці річки Самари жили 20 сімей запорозьких козаків” Зрозуміло, що жили вони разом зі своєю челяддю, наймитами, пахолками, тому не дивно, що на 1750 рік село могло називатися вже і слободою. Кількість дворів нам невідома, адже не збереглася книга церковного причту, але відомо, що на 1778 рік у слободі проживало постійних жителів багато, про що свідчать відвідини села протопопом Ханделеєвим. В його звіті ми зустрічаємо:”…приходских дворов в слободе действительно 107, обоего пола 529 душ.»\nЯкі ж основні заняття населення зимівника, Основу господарства жителів становило землеробство та скотарство. Розводили коней, овець, велику та малу рогату худобу, заготовляли сіно та займалися бортництвом, рибальством та мисливством, садівництвом та городництвом.\nУлюбленими стравами були: тетеря, що готувалася до молока, а в пісні дні до води, карасі в сметані,куліш,а з 18ст.-борщ, різноманітні каші та печива.Хоч із 1750р. село називалося слободою, але офіційний статус вона набула лише тоді, коли збудували церкву. 1779 года соборным священнослужением освящена Георгиевская церковь и открыта к богослужению.”Ось такий документ говорить про заснування церкви, із чого можна судити про постійне поселення-слободу Кочережки.\nПро життя в 17-18 ст. нам відомо небагато, але відомо, що опираючись на традиційний спосіб обробітку землі, розорювалися землі, що знаходилися на схилах балок і в долинах, засівалось землі стільки, скільки могли обробити жителі зимівника. Зберігалося зерно в ямі, про яку знав лише хазяїн. Яма вибиралася лише на відкритому і в сухому місці, в самому зимівнику, або біля нього. Наступною галуззю було скотарство. Найбільше розводили коней на продаж. З давніх часів дійшло до нас шанобливе ставлення до цієї тварини, адже конярство було найбільш прибутковою галуззю. Старожили села розповідали, що багатство людини в слободі цінилося по кількості в господарстві коней. В рівній мірі з конярством розвивалося й вівчарство.\nБуло розвинуте й рибальство. Очевидцы передают,что, например река Самарь за множества рыбы прозвана «святой» рекой.» (1)\nЛовили запорожці рибу за допомогою приручених видр, їх приручали змалечку, і тому видра в запорожця заміняла в деяких випадках службову мисливську собаку.\nЩе одним заняттям було мисливство. Основу цього промислу становило полювання на лисиць. Хутро лисиць було не лише предметом торгівлі, а також у період існування Січі-предметом податку.Городництвом займалися в основному тільки для своєї потреби, вирощували капусту, огірки, кавуни, дині, редьку, пшеничку (кукурудзу), цибулю, часник, гарбузи, тютюн.\nРозводилися і свійські тварини та птахи. В зимівниках, а пізніше на слободі розводили корів, волів, овець, свиней. Більше гусей і качок і менше курей, хоча півні були в кожнім дворі. Розводили собак і котів.\nСеред ремесел у слободі було найбільше розповсюджено гончарство, існувало декілька гончарних цехів, ремесло в яких передавалося від батька до сина, тому в селі залишилися і до нашого часу прізвища Гончар, Гончаренко. Такі цехи користувалися спеціальною гончарською глиною, на залежі якої була багата наша територія.\nРозвинуте в слободі було млинарство. Існувало 2 види млинів: вітрові, або вітряки,їх було 3, назва одного, останнього, що проіснував до 50-х років 20 ст., був Розсошин млин.Млини було знищено за часи колективізації. Млин (вітряк) являв собою замкнуте господарство і належав конкретним особам.\nТаким чином, основні заняття селян слободи дають можливість побачити основні напрямки спеціалізації даної території.\nДостеменно невідомо, кому підкорялися селяни, але в писаній історії села вказується про той факт, що селяни обирали голову громади самі.\nКультурне життя слободи розвивалося за народними та традиційними релігійними святами. За спогадами старожилів села – Федяновича Івана Андрійовича та Живаги Федота Корнійовича, котрі розповідали про життя батьків так: “ Із усього села сходилися люди до церкви, після ранкової проповіді священика починалися різноманітні змагання на спритність, силу, сміливість, до них входили кулачні бої, боротьба між чоловіками, боротьба з ведмедем, кінські перегони. На Різдвяні свята на Самарі ставили Різдвяне колесо ( льодову карусель ), така ж каресель ставилася і на лимані. В період замерзання лиману ставився дерев’яний стовп, на який надівалося колесо з брички, або воза, а пізніше ставили вісь із воза, до неї прив'язували дерев’яні санчата, які розкручувалися за допомогою колеса. Цей звичай дійшов і до наших часів. Постійно святкувало ся й свято Івана Купала. Пишними були й весілля, на яких було оспівано кожен ритуал. Зовні весільні обряди мало чим відрізняються від обрядів цієї місцевості, але внутрішній зміст та особливості деяких дійств заслуговують на увагу. По – перше, загальною закономірністю весільного обряду були канони, що передавалися з покоління в покоління. Наприклад, гостям, що були на весіллі, вручалися борони та сови-здобні булочки. Цей звичай має давню традицію і ще з тих часів, що борона – ознака землеробства й заможності, а сова – символ мудрості.\nЩе один цікавий весільний звичай місцевості заключається в процесі знімання вінчального вінка та розплетення коси і запинання хустинкою, як символ переходу до розряду молодиць. Такі цікаві звичаї дійшли до нас із тих давніх часів, але звичаям і традиціям села буде присвячений окремий розділ нашої історії.\nЦінилася відчайдушність, завзятість до роботи, скромність, великодушність жителів села. Цікавим є той факт, що якщо людина скоїла карний злочин, або злочин, що впливав на моральні устої общини, то цю людину виключали з общини та виганяли із села. Це було самим найтяжчим покаранням для неї.\nНаселення села коливалося в залежності від урожаїв та хвороб. Коли село переживало епідемії, то частина селян переселялася на інші. Ще необжиті місця. Так в 1801 році з села Кочережки виїхало кілька десятків сімей і поселились на території сучасного села Новов’язівське Юр’ївського району, заснувавши там Кочерезькі хутори – назва частини села залишилася і зараз.\nПочаток 20 ст. вносить великі зміни в життя селян. Починає знищуватися сільська община, проходить купівля – продаж землі.\nБоротьба селян за землю загострилась в 1909 році заможні селяни відмовляють незаможним в аренді їх, наділів та не беруть ці наділи на 1 рік на викуп. Вимагаючи продажу землі. В цей же період відбувається створення хутірських господарств. До 1910 року сільським старостою був бідняк Гнат Ведмідь, а в 1911 році його звільняють з цієї посади й обирають старостою Москаленка Миколу – заможного селянина. Волосним суддею був бідняк Рожко Петро. Його заміняють заможним селянином Федоренком Антоном.\nНа початку 20 ст. селяни – бідняки позбавляються останнього права на освіту своїх дітей. До В’язівського двокласного училища приймаються тільки діти заможних селян . Тому в 1913 році, в селі на кошти жителів села та земства будується школа. Зараз - це приміщення сучасної початкової школи. У школі 6 вчителів та близько 200 учнів.\nАле повернемося до земельного питання. Знову, як джерело, візьмемо писану історію села. “ ...В 1911 році на сході села заможні селяни першої та другої сотні підняли питання про будівництво другої церкви в селі на території першої та другої сотні. Було внесено пропозицію зібрати по 25 карбованців з кожного двору. ( Нам точно невідомо кількість жителів села в 1911 році, але достеменно відомо,що в 1904 році в селі проживало 2226 чоловіків та 2050 жінок. Прихожан на 1904 рік в селі було 2276). Це означало, що 25 карбованців повинні внести і бідняки, і середняки, і заможні селяни. Бідняки виступили проти. Це призвело до арешту ватажків і відправлено до Павлоградської тюрми. Всього було заарештовано 15 бідняків. Серед них були Вовченко Юхим, Гарбуз Петро та інші. Не дивлячись на таку розправу, ( до цього арештів таких масових не було), біднота села не дала згоди і план заможніх селян був зірваний, церква не була збудована.” (2)\nВ 1912 році посилюється боротьба селян за землю. Селяни – бідняки стали вимагати переділу общинної землі. Заможні селяни, а також поміщики Мораховець та граф Носнець стали охороняти свої помістя і ліси озброєними черкесами і козаками, а на селі була посилена поліція ( це вперше з 18 ст. вводяться поліцейські). Сляни – бідняки змінюють тактику боротьби, від відкритих виступів переходять до підпалу господарств заможних селян та поміщиків. Виникають селянські ватаги, на чолі якиих стояли сільські бідняки: Фатко Устим Корнійович, Капуста П. Т. і навіть син купця – Іляшенко Кузьма. В 1912 році заможні селяни спіймали їх і видали жандармам. Іляшенко Кузьма був заарештований і висланий у Сибір на два роки, а Фатко У. К. та Капуста П. Т. втекли з села. Після цієї події село Кочережки було на особливому обліку у жандармерії. ( Слідом за економічним протестом йде і політичний протест проти самодержавної влади, адже традиційне общинне життя закінчилося і населення невдоволене не тільки економіяною політикою російського царизму, але й соціально – національною політикою,також (не слід забувати про вплив соціалістичних ідей на населення Російської імперії в цей період).\nВ 1913 році в селі Кочережки з’явилася перша рукописна листівка, в якій закликається біднота до боротьби за переділ землі, скасування хуторів.\nЩо до святкових дійств, Різдвяних колядок, щедрівок, веснянок, літнього циклу пісень, то зберігалися традиції попередніх століть і дійшли вони в наш час в непереробленому вигляді.\nОбряд весілля в селі Кочережки в 1914 році. Розповідала жителька с.Кочережки - Домалега Євдокія Степанівна, 14 березня 1922 року народження. (Згадувала зі слів матері Василенко Ївги Іванівни, по-вуличному Рибки, 6 січня 1896 року народження. Мати жила в великій родині (в одній хаті проживало 9 чоловік).\nОдного дня в домівці Степана – нореченого Ївги, батько каже, що он твою дівку сватать пішли, а він каже, що вона любить мене і за другого не піде.\nТак і сталося, прийшли другі свати, а Ївга їм відмовила. А через тиждень прийшов сватать наречений Степан.\nМолода: на голові вінок з воскових квітів, багато різнокольорових стрічок, вінок одягали поверх фати; вишита сорочка, спідниця, в неї на лівій руці – обов’язково червоний рушник (тому, що правою треба уло хреститися), на ногах – чоботи.\nМолодий: вишита сорочка, штани чорні, пояс, юхтові або хромові чоботи.\nНеділя (день весілля). Молодий приїздить на конях з боярином, заходить до домівки, виводить наречену з двору, а тільки дає викуп за неї (гроші). Потім молодий забирає молоду і вони їдуть на конях з боярином і дружкою до церкви, там вони розписуються і вінчаються, до церкви, крім долодих і дружків, не заходив ніхто. З церкви їдуть до молодої, там сідають з гостями за стіл. В молодої раніше не “дарували” тому, що вважалося, що “друвати” треба на “горілці молодого”, бо, як це могло бути: “молоду забрав ще й на горілці молодої дарувать?”\nМолоді трішечки сидять за столом, потім їх проводять мати і батько з двору до молодого. Тут теж садовлять за стіл, а коли встають і починають танцювати, молодий іде по тещу. З ними ідуть і всі гості у дім молодого. Там їх всих саджають до столу і починається дарування молодих. Як подарували, родичі молодого починають викидати з сіней старі макітри, горщики, глечики, стуком у вікна виганяють сватів з двору. Свати збираються додому і вже вдома гуляють.\nВ понеділо зранку мазали всим, хто був на весіллі, вікна білою глиною, переодягаються в різні костюми і цей день називають “цигани”. Обов’язково ходили свати перевдягнені до молодого, а їхні цигани – до батьків молодої, теж гуляли і танцювали.\nПісля весілля жили в молодого, а якщо була в молодого велика сім’я, то “отділяли” – купували хату, давали корову та волів. На дівчат землі не давали, землю давали тільки на чоловіків, а дівка йщла за чоловіка.\nДуже строго додержувались постів. Порося різали тільки на різдво, держали багато овець і восени різали їх і їли, а в Пилипівку аж до Різдва постились.\nРодини були великі, і ліжок не було і спали на печах, лежанках і поликах, а кому не вистачало місця – заносили на долівку солому, вкривались ряднами і спали долі.\nДівчат з дитинства привчали прясти, вонипряли прядиво на полотно; одяг був увесь полотняний. Ввечері управлялися по господарству, а потім сідали прясти. Якщо дівка не вміла прясти, її навіть не пускали гуляти, поки не навчиться.\nПусти ж мене, моя мати на вулицю погуляти.\nБо на нашій вулиці дівки-чарівниці\nЗакопали горщик каші посеред вулиці.\nЗакопали горщик каші ще й кілком прибили,\nНа зміну хатнім вечорницям хлопці і дівчата починали збиратись “на дубках” “на колодках”, коли гуляння переносилося з приміщення на природу й відбувалося, як правило, у неділю або у свята і лише подекуди в будні.\nІсторія виникнення “вулиці” дуже давня, вона пов’язана з формуванням молодіжних громад-куренів, тобто певних парубоцьких і дівочих організацій, що мали свої неписані закони – від прийняття до неї, так званого “коронування”, і до виходуз її членів, коли дівчина або хлопець одружувалися, - тоді влаштовували їм проводи. Залишки тих давніх звичаїв збереглись у фолькльорі, зокрема у весняних піснях, а також іграх, хороводах, що імітували магічні дійства. Традиція, коріння якої, певно, ще в родоплемінних часах, втратила свій обрядовий характер, проте залишилось чимало забав із символічними натяками, що сприяли ближчому знайомству й дружбі хлопців і дівчат.\nВ лютому 1917 року до села дійшла чутка про перемогу революції і повалення влади царя. 26 лютого 1917 року, як записано в історії села, піп оголосив про повалення царя Миколи ІІ і дозволив селянам зняти портрети царствуючого дому Романових.\nПісля цієї події в селі розпочинається боротьба за переділ землі. Поміщик Мораховець і заможні селяни починають протистояти проведенню переділу. Він організовує політичну організацію “ Союз хліборобів “, в який ввійшли всі заможні селяни. Він був філією районного союзу поміщиків та заможних селян, основною метою якого було загальмувати процес переділу землі, тому від поміщика ці селяни отримують зброю.\nПро жовтневі події 1917 року в селі дізналися настуного дня, 26 жовтня. За спогадами жителів села, цю звістку переказали жителям з поїзда, який рухався в сторону станції Мизькове з Павлограду. Старожили згадують, що Поліна Антонівна та її чоловік Василь проїхали на конях з червоним стягом через усе село розносячи дану звістку. 27 жовтня в селі було створено більшовицький революційний загін.\nВ листопаді 1917 року утворено сільський виконавчий комітет Ради робітничих селянських та солдатських депутатів.\nПерше, що було зроблено, це перерозподіл землі поміщика Мораховця, та графа Носнеця.\nЯк на мою думку, з цоьго часу можна вважати, що в селі починається громадяиська війна. Звертаючись до історії села ми не можемо повністю прслідкувати позиції різних сторін, адже написана вона була в той час коли існувала тільки одна точка зору, але і там видно з тексту нюанси жорстокої боротьби.\n“…Поміщик Мораховець разом зі своїм загоном почав тікати з села і утворив свій загін кадетів, на чолі якого став син заможного селянина Білоус Павло.\nПротягом 1918 року в селі Кочережки проходила напружена класова боротьба в селі не була зміцнена Радянська влада і тому в селі бували по черзі то загони кадетів, то червоних партизан…”\nДо весни 1919 року влада в селі Кочережки змінюється дуже часто. в грудні 1919 року полком Червоної Армії під командуванням Жлоби, що входив до 30-ї Іркутської дивізії заняли село Кочережки.\nВ період з 1920 по 1921 роки громадянська війна в селі ще не була завершена. Відбувалася запекла боротьба між загонами Червоної гвардії та загонами махновців,під командуванням Іванова, який у травні 1920 року захопив владу в селі. Але на довго влада махновців не збереглася. Регулярні частини Червоної Армії ввійшли на територію села і наприкінці 1920 року організувавши з місцевих селян загін для захисту села від банд встановили Радянську владу. (3)\nТаким чином, в результаті крвопролитного вогнища громадянської війни на 1921 рік була встановлена Радянська влада.\nБільшість селян було середняками, або заможними і тому принципи більшовицької політики їх не влаштовували, вони більше схилялися до ідей Нестора Івановича Махна з його селянсько- робітнчою державою без диктатури якогось класу. І наше село не було вийнятком, адже більша частина степових районів утворила пояс опору і більшовицькому режиму.\nПолітика більшовиків призводила до заохочення бідноти через комбіди вилучати лишки продукції у заможних селян на користь держави. Це призводить до зміни самоі психології власників і тому штовхає заможне та середнє селянство чинити опір такій владі, або активний – шляхом збройної боротьби, або пасивний – зменшення площі під посіви та поголів’я худоби. Сіяли та вирощували скільки потрібно для прожиття сім’ї чекаючи періоду стабільності.\nХоча селянство і зрозуміло, що після громадянської війни більшовики повинні також змінити свою політику стосовно їх, що і призвело до непу. Новій владі потрібно було для продовження комуністичного будівництва кошти та зерно тому поступки влади були неминучими, але на колективній власності.\nВ 1922 році в селі Кочережки Юр’ївським Комітетом Комсомолу була утворена комсомольська організація.\nВ 1923 році була утворена кандидатська партійна група в складі трьох осіб.\nВ 1924 році в трьох початкових школах села були утворені піонерські організації. Першим старшим піонервожатим був комсомолець Олійник Петро Харитонович.\nТаким чином на території нашого села діяли різноманітні партійні, радянські і кооперативні організації.\nВ 1922 році за рішенням уряду стали заселятися віддалені землі, що належали селу. За цим рішенням з села виїхало 25 сімей, що і утворили хутір імені Шевченка, а 47 сімей виселелись на панські землі і утворили хутір Падикове. Жителі хуторів одержали собі наділи і господарювали одноосібно.\nЗ 1929 по весну 1930 року в селі, та на хуторах починають організовуватися колгоспи. Ось, що про цей період згадується в рукописній історії села: “ В селі та на хуторах було створено 8 колгоспів. На території села було – 4: “ Червона діброва ”, “ Червоний повстанець “, “ ім. Косіора “, “ Трудовик “. На території хуторів було створено - 4 колгоспи: “ Червона перемога “ – на хуторі Жолобок, “ім .Шевченка “ – на хуторі Шевченка, “ Більшовицький шлях “ – на хуторі Самарському, “ 10-річчя прокуратури “ – на хуторі Ставки.\nСпогади жителів села про колективізацію описують її з різних точок зору. Ось, спогади Федяновича Івана Андрійовича: “… В 1929 році відбулася загальна колективізація, представники влади вивозять частину середняків і куркулів в Вологотську область. Відправляли в товарних вагонах пізньої осені з мінімальним зипасом продовольства та речей – тільки те, що можна було взяти у руки. Там їх висаджували в необжитій місцевості, де вони своїми силами будували житло. Деякі з жителів села тікали по дорозі, а потім, через декілька років з’являлись у селі. Хто залишився – насильно забирали реманент, коней і примушували вступати до колгоспу.”\nОсь ще один факт про опір частини селян. За селом є балка її називають - Калинова, але не тільки тому, що ростуть кущі калини.Старожили розповідали про те, що в часи колективізації там жила сім’я куркуля – Килини, і коли прийшли його розкуркулювати він відстрілювався цілий день, а на вечір відправив свою сім’ю вистрілявши всі патрони залишив собі останній і застрелився. Так розповідав Федянович І. А.\nА так про цей час згадує невідомий житель села спогади якого було передано учнями Кочерезької школи до шкільного музею наприкінці 80-х років. Цитується за оригіналом.\n“ В 1929 году произошла всеобщая коллективизация, ликвидация куркулив, як класса. Всех зажиточных вывезли на Вологду, а средних и бидных - в колхоз. Всем предложили вступить в хозяйство. У кого были лошади, сельскохозяйственный инвентарь був усуспильнен в колхоз бесплатно. В 1930 году посеяли бесплатно землю, собрали урожай, сдали государству, а 15% от урожайности выдали колхозникам на трудодни. На 1931год взяли под маркою лошадиной болезни – сап большую часть лошадей и отправили в Малиновое хозяйство. Это привело к тому, что на 1931 год землю обрабатывать было почти нечем, а тракторных бригад еще небыло. Посеяли и в 1932 году против 1933. Убрали урожай сдали хлеб государству, а колхозникам не дали и 15% на трудодень. Остались колхозники без хлеба. На 1933 год даже создали актив и забрали все. Люди стали умирать с голоду. Умерло приблизительно 250 человек.\nОрганизовали одного человека, подводу и он каждое утро ездил в каждую хату и вывозил мёртвых на кладбище. Там была вырыта общая яма (ров) и он привозил и бросал их в яму. Ему выдавали за каждого мертвеца по 200 гр. Хлеба с разного комбикорма.\nА так згадує цей період Чабанець Марія. “В 1933 році був страшній голод . Їсти не було чого і не було грошей, щоб купити. Люди пухли, багато мерло. Щоб хоч якось прожити, їздили на Кавказ, міняли свій одяг на крупу. А активісти ходили по будинках, забирали одяг, роізні вироби з глини, везли на базар і там продавали, люди їх боялися і самі все віддавали. Вони втавили сітки і ловили горобців, щоб поїсти, їли коней,жаб, траву.\nЖили босі голі і голодні. Вивозили на підводі мертвих і ті, що ще були напів живі прямо в яму. Один хлопчик ішов пухлий його поклали на підводу і потім кинули у яму, а може він, ще й вижив би. Це були такі страшні часи, що й згадувати важко. Голова колгоспу та активісти ходили по хатам. Брали довгі штрикавки і ширяли кругом шукаючи зерно або муку. А за людоїдство, то було й таке. Коли баба була малою, то вони з батьком і матір’ю чотирма братами і сестрою жили на пісках, а недалеко від них жила жінка, звали її Марія, і її взяли люди, відрізали голову і викинули в озеро, а коса в неї була довгою і сусіди думали, що вона утонула сама, але коли її витягли то тулуба не було, його було з’їдено.\nВесной 1933 года начали посев пшеницы вручную, назывался «надраный сев». Засеяли ту землю, которая была вспахана на зябь, а которая оставалась на зиму не вспахана, копали лопатами вручную. Как ни трудно было, но посеяли. В следующем 1934 году урожай был хороший, колхозы выполнили план и дали на одим трудодень по одному килограму зерна.»\nВ 1941 году по мірі просування фронту до Павлоградщини починається евакуація матеріальних цінностей. Зібравши урожай, планомірно евакуюються табуни колгоспної худоби на схід. Голови колгоспів є відповідаючими за евакуацію. В цей же час розпочинається формування партизанського загону. Як вказується в рукописній історії села: “…Партизанський загін формувався з керівних товаришів колгоспів,сільської Ради. В партизанському загоні були залишені голова сільради Дендеберя Іван Петрович,голови колгоспів Солов”яненко Михей, Штонда Єгор”.(4) Про діяльність даного загону є свідчення з офіційних джерел, а саме в книзі « Днепропетровская область вгоды Великой Отечественной войны Советского Союза 1941-1945гг.» вказується: “ Павлоградский горком КП(б)У в августе 1941 года сформировал партизанский отряд в составе 55 человек. Из них коммунистов-42 человека.\n25 сентября 1941 года отряд сосредотачивается в районе своих боевых действий - Орловщанском лесу . Район операций отряда был весьма обширен и охватывал Павлоградский, Новомосковский и Васильковский районы Днепропетровской области.\nГитлеровское командование, обнаружив партизанский отряд, организовало облавы и прочесивание леса артиллерией и минометами.\nНависла угроза разгрома отряда. К этому времени в отряде боеприпасы были на исходе.\nПо приказу командира отряда Кабака П. К., 26 декабря 1941 года партизаны мелкими группами и поодиночке оставили лес.\nЦікавими є спогади однієї з жительок села. Приводиться в повному обсязі.\nКоли в грудні 1941 року гітлерівська дивізія генерала фон Чаммера почала щільно облягати самарські ліси, шоб знищити партизанів, об’єднане командування партизанських загонів прийняло рішення про тимчасове припинення бойових дій і вихід з лісу.\nСаме тоді, 31 грудня, на світанку до хутора Ставки наблизилась групка партизанів, яка вийшла з Кочерезького лісу. Партизани підійшли до хати Івана Верещака і попросились погрітись. Що трапилось далі розповіла його дружина Параска Тарасівна: “ До двору увійшло семеро у цивільному одязі. Вони сказали, що повертаються з німецького полону з під Києва, троє зразу пішли в хутір, а четверо залишилися. Повечерявши троє одразу заснули, а четвертий вдивлявся у вікно,через яке було видно дорогу з хутора до Кочережок. Ні партизани, ні тітка не знали, що в цей час в Кочережки мчало кілька саней. В одних із них сидів Федянович Василь з завданням Осташка Івана повідомити німців про партизан.\nЧерез дякий час німці оточили подвір’я, серед них жінка бачила і Федяновича В., в цей час партизани відкрили вогонь. Параска Тарасівна побігла до сусідки, але побачила ітам німців, серед яких був і Осташко, який розпорядився запалити хату. Жінка кинулася до нього і почала просити не палити хату бо в ній залишилось троє малих дівчаток. Осташко зрадів і дозволив забрати дітей. Коли вона переступила поріг, вона побачила двох вбитих партизан, третій було важко-поранено, а четвертий сидів у кутку і тримав пістолета, він запитав: “Що там ?” жінка зрозуміла це кортке запитання і теж відповіла: “ З усіх боків чекають.” Потім партизан показав де були сховані діти. Мати кинулась до дітей і в цей час пролунав постріл, коли обернулася то побачила, що партизан повільно падає на долівку, зі скроні червоною цівкою стікала кров.\nФашистські карателі поспішили до хати, вони торжествували перемогу над жменькою хоробрих партизан. Тіла убитих було вивезено за околицю хутора і кинуто в окоп, жителям було заборонено підходити до цього місця. Весною 1942 року окоп було зокопано, а те місце зорано.\nОтже сумніву не було, що в останній день грудня на хуторі Ставки було знищено цих партизан.\nНімці гнали всю молодь села на роботу, будівництво дороги Булахівка – Кочережки, а також трасу Павлоград – Дніпропетровськ. Тих, хто не хотів, чи не міг робити били і навіть вбивали. Багатьох людей вивезли на роботу до до Німеччини. Це було навесні 1942 року.\nПро цей час розповідає також Параска Федорівна Гончар:\n“….Почалася війна 1941 рік. Ми жили біля Луценок, де живуть Корчевські, жили Шапи. У нас було двоє дітей, а в них 16 душ. Коли німці вже ввійшли в хату потрібно було ховати всю живність. Мама загнали курей в сарай і закрили, а німець зайшов у сарай та повідкручував голови курям і забрав їх з собою. Зайшовшив хату наказав топити піч, жарити курей. Ми з мамою були самі вдома, і не розуміли, що вони говорять, тому дуже боялися. Коли піч було розтоплено німцями, то дим пішов похаті, мама мене послала, щоб я відкрила засув. Коли німці поїхали,треба було тікати з хати бо спалили б і хату і нас. Тікали до Маньків, жили вони через три хати, у них був погріб викладений з цегли і туди приходило багато людей…”.\nВ період окупації вселі залишили колгосп, але називали державним господарством: ”….На війні всіх людей змушували працювати на німців,та і серед наших людей були зрадники – поліцаї, вони ходили по хатам і забирали в людей все, що було можливо, навіть з печі витягували їжу,добре знаючи, що у кого є.”\nАле звернемося до свідчень Гончаренко (Голоти ) Тетяни Гртгорівни: “…Федір Скляр та Федір Пиріжок працювали на партизан, вони руйнували машини, збирали зброю.\nКоли в лютому 1942 року Червона Армія почала наступ вона вступила всело тільки на один день, вони почали боротьбу, а коли повернулись німці то по-звірячому закатували Скляра та Пиріжка і утопили в колодязі за селом В’язівок. При цьому ми побачили якми голодними і обірваними були наші солдати, їхали на трофейних бричках запряжених конем і волом, але всеж-таки вони жартували...” (це мабуть йдеться про відступ після Харківсько – Запорізької операції).\n…Під час війни село не було місцем великих боїв, але під час відступу німців було спалено 394 будинки колгоспників та колгоспні будівлі німецькими факельщиками.\nСело кочережки було звільнено від німецьких загарбників 17 вересня 1943 року. Після звільнення села колгоспники взялися за відбудову зруйнованого господарства.\nУже до 1949 року господарства всіх колгоспів були в основному відбудовані, але подальший розвиток колгоспів затримувався роздробленістю колгоспів і тому навесні 1950 року в селі Кочережки було проведено укрупнення колгоспів. З восьми колгоспів села було утворено два : колгосп імені Шевченка й колгосп імені Карла Маркса.\nСтосовно рівня життя населення то великих покращень його не було. Частина односельчан, що повернулися з фронтів 2-ї Світової війни надіялася на поліпшення умов життя, але воно відбувалося дуже повільно, адже основний тягар вдбудови ліг на плечі жінок та підлітків. Спочатку відбудовували колгоспні приміщення, а потім власне. Вони своєю безкорисною працею, за мізерні трудодні відбудували господарство. Згадуючи ті часи жінки, що були молодими розповідали, про страхітливі умови життя та праці. Так, як більша частина села була зруйнована, то люди для того щоб жити, копали землянки, хто мав більше сили, або в кого повернулися з фронту чоловіки, той будував хату з плетенних сох, що обмазувались глиною, і як в старі часи користуючись очеретом, а пізніше соломою покривалися дахи. Податки, що були введені державою були нстільки великі, що ледве вистачало прогодувати сім’ю, зі спогадів одного з жителів села відомо скільки збиралося пода�


Проектування кар'єрів. Визначення продуктивності екскаватора.\nПри проектуванні кар’єрів важливим завданням є визначення продуктивності екскаватора. Продуктивність екскаватора залежить від ряду факторів, у тому числі від довжини фронту робіт екскаватора. Правильне визначення величини фронту робіт має велике значення для того, щоб екскаватор працював найбільш продуктивно. При занадто короткому фронті важко раціонально розмістити добувне і транспортне обладнання і створити необхідний запас підготовленої гірничої маси. У екскаватора з ковшем місткістю 3-4 м3 фронт роботи повинен бути не менше 200 м, а якщо дозволяють розміри родовища - 600-800 м. У тому випадку, якщо розробляється родовище невеликої довжини, що не дозволяє створити необхідну довжину фронту, то роботи ведуть на декількох горизонтах одночасно.\nМісткість транспортних засобів та їх розташування в забої також впливають на продуктивність екскаватора. Коли місткість транспортної одиниці в чотири-п'ять разів більше місткості ковша, екскаватор працює продуктивніше. Найбільша продуктивність екскаватора при роботі у відвал, без навантаження в транспортні засоби при безтранспортній схемі. При проектуванні кар’єрів ця схема можлива тільки за певних гірничо-геологічних умов і при таких розмірах стріли екскаватора, які дозволяють працювати з великим радіусом розвантаження.\nДо числа основних факторів, що визначають продуктивність екскаватора, відносяться також фізико-механічні властивості розроблюваної породи (міцність, в'язкість і обводнення, якість розпушування), стан організації гірничих робіт та транспорту в кар'єрі.\nПри проектуванні кар’єрів за основу розрахунку годинної продуктивності екскаватора (м3/год) приймають наступну формулу:\nQ = 3600 Vkнη/tkр\nДе t- тривалість циклу, с; V- місткість ковша, м3; kн - коефіцієнт наповнення ковша; kр - коефіцієнт розпушення екскавуємого матеріалу; η - коефіцієнт використання робочого часу екскаватора.\nТривалість циклу складається з часу наповнення ковша, його підйому, повороту екскаватора, вивантаження і зворотного повороту в робоче положення (причому 50-60% часу займають повороти). Коефіцієнт наповнення залежить від фізичного стану породи (наповнення ковша сипучими породами більше, скельними - менше) і від якості дроблення і приймається в межах 0,6-1,2. Коефіцієнт розпушення екскавуємого матеріалу залежить від фізичних властивостей породи (міцності): 1,1-1,3 для м'яких порід і 1,3-2 для скельних. Коефіцієнт використання робочого часу, що представляє собою відношення часу роботи екскаватора на вантаженні (часу екскавації) до загального часу роботи протягом години, коливається від 0,3 до 0,8. Величина цього коефіцієнта залежить головним чином від організації робіт, а також від виду транспорту, чіткості його руху. При гарній організації роботи екскаватора і відповідного йому транспорту, а також при роботі у відвал коефіцієнт використання робочого часу на практиці досягає 0,75.\nГодинна продуктивність екскаватора по даній формулі застосовується і для механічної лопати, і для драглайна. При цьому треба враховувати, що продуктивність останнього завжди менше при однаковій місткості ковша, так як тривалість циклу у нього більше, ніж у механічної лопати; коефіцієнт використання робочого часу при навантаженні у транспортні засоби у драглайна менше, ніж у механічної лопати.\nЗа наведеною формулою можна визначати годинну продуктивність і багатоковшевого екскаватора, ввівши в неї величину 60 / n (n - число ковшів, що розвантажуються за 1 хв).\nПри проектуванні кар’єрів змінну, місячну, річну продуктивність обчислюють шляхом множення на відповідне число годин, днів роботи екскаватора.\nДля одноківшових екскаваторів підвищення продуктивності досягається при зменшенні тривалості робочого циклу (за рахунок суміщення операцій, створення оптимальних умов роботи екскаватора і т. П.), Скороченні простоїв, збільшенні коефіцієнта наповнення ковша, правильному підборі транспортних засобів та чіткої організації роботи транспорту, поліпшенні вибухового дроблення породи.


Головна/Різне/Сублімаційний друк на кружках\nСублімаційний – це досить новий, але вже широко поширений спосіб оформлення керамічних і скляних кухлів. Такого роду друк дозволяє наносити на кружки всілякі кольорові і чорно-білі зображення, фотографії, малюнки, колажі, логотипи і написи.\nКружка з барвистою фотографією і красивим написом – це прекрасний недорогий подарунок до дня народження, весілля і будь-якого іншого торжества або пам’ятної дати. Такий подарунок можна піднести колегам, знайомим, родичам, друзям і навіть дітям.\nДитячий кухоль можна прикрасити зображеннями героїв улюблених мультфільмів та казок. Дитина буде з радістю пити з такого кухля корисні морси і соки.\nКрім того, кружка з сублімаційним друком може послужити відмінним рекламним продуктом, якщо на ній розміщений логотип або слоган організації. Такі ексклюзивні кружки можна дарувати постійним клієнтам і партнерам організації на знак плідної співпраці.\nКружки з сублімаційним друком можна використовувати при проведенні PR-акцій, в тому числі розіграшів маленьких приємних подарунків і сувенірів від організації. Сувеніри люблять усі. Тому у щасливчика, який виграв кухоль з логотипом, підніметься настрій, а організація зміцнить свій позитивний імідж в очах представників цільової аудиторії.\nСіблімаційний друк на кружках дозволяє отримати яскраві і барвисті зображення, стійкі до дії ультрафіолетових променів і механічного стирання. З таких кухлів можна пити як холодні, так і гарячі напої, нагрівати їх в мікрохвильовій печі і мити в посудомийній машині.\nДля друку сублімації підходять не всі горнята, а лише оброблені спеціальним полімерним покриттям. Шар полімерів під час сублімації (сублімаційного переносу) вступає в міцні зв’язки з сублімаційними барвниками і надійно закріплює їх на поверхні горнята.\nНайбільшою популярністю у замовників користуються білі, золоті, срібні, прозорі і непрозорі кужки для сублімації, а також горнята із загадковою назвою «хамелеони». Принцип дії кухлів – «хамелеонів»:\nГорнята – «хамелеони» отримали свою назву за здатність змінювати колір під дією температури. Непрозора на перший погляд кружка при нагріванні стає прозорою, відкриває повнокольорове зображення або білу основу. Деякі види хамелеонів при нагріванні змінюють колір, наприклад, з білого на червоний або з червоного на чорний. При охолодженні горнятко набуває первісного забарвлення. Це стає можливим завдяки особливій фарбі, заснованої на водянистих кристалах.


Жертву резонансного злочину Оксану Макар похоронили в селі Шевченкове - Korrespondent.net\nЖертву резонансного злочину Оксану Макар похоронили в селі Шевченкове\nBBC Україна, 31 березня 2012, 15:10\nПоховано Оксану Макар\nЖертву миколаївських ґвалтівників 18-літню Оксану Макар похоронили на кладовищі в селі Шевченкове Миколаївської області. На похорон зібралося, за різними даними, від кількох сотень до тисячі людей.\nОксана Макар, яку зґвалтували і спробували спалити живцем, в Донецькому опіковому центрі. У дівчини були опіки 55% тіла.\nНа похороні були присутні миколаївський міський голова Володимир Чайка та голова Миколаївської облради Ігор Дятлов. Вони поклали квіти на могилу дівчини та висловили співчуття її родині, повідомляє агенція "Укрінформ".\nЗа словами голови Жовтневої райдержадміністрації Олени Ракової, усі витрати на поховання та поминальний обід взяла на себе районна рада, додає агенція.\nУ селищі Луч, де мешкає родина Оксани Макар, нема свого цвинтаря, тому дівчину похоронили на цвинтарі у сусідньому селі Шевченкові, повідомляє миколаївський сайт "Новости-N".\nЗа інформацією видання, спершу дівчину хотіли ховати на новому цвинтарі, через дорогу від старого, однак в останній момент передумали, вирішивши, що новий цвинтар виглядає занадто вбого.\nМісце для Оксани Макар обрали на головній алеї біля входу, поряд похований герой села, афганець Віталій Лановий, на честь якого в селі Шевченкове названа вулиця, повідомляє "Новости-N".\nМати Оксани Тетяна Суровицька на похороні не промовила ані слова, повідомляє газета "Сегодня".\nЗ Херсонського СІЗО під конвоєм на похорон також доставили вітчима Оксани, Олексія Суровицького, повідомляє "5 канал".\nЗа даними слідства, 10 березня в Миколаєві троє чоловіків заманили в квартиру 18-річну Оксану Макар і зґвалтували, після чого, щоб приховати сліди злочину, спробували спалити.\nПотерпілу з опіками тіла госпіталізували у вкрай тяжкому стані. Їй ампутували руку та стопи.\nЦентральний районний суд Миколаєва 13 березня обрав запобіжний захід у вигляді утримання під вартою трьох молодих людей від 22 до 24 років, яких підозрюють у зґвалтуванні, спробі задушити і спалити дівчину.\nПрезидент Віктор Янукович та прем’єр Микола Азаров пообіцяли, що винні в справі про зґвалтування і спробу спалити дівчину в Миколаєві отримають справедливе покарання.\n29 березня Міністерство внутрішніх справ за дорученням Генпрокуратури перекваліфікувало кримінальну справу про зґвалтування і спробу вбивства на справу по вбивству з обтяжливими обставинами.\nНачальник прес-служби МВС Володимир Поліщук повідомив, що кривдникам загрожує до 15 років в'язниці або довічне ув'язнення.


Купити Газонокосарки Bosch в Україні (Київ)\nГазонокосарки - Bosch (Німеччина)\nШирина захоплення: 32\nОб `єм травозбірника 30\nШирина захоплення: 31\nОб `єм травозбірника 40\nНа жаль на Газонокосарки зараз знижок немає.\nЗдавалося б, що може бути простіше, ніж вибір такого просто інструменту, як газонокосарка? Прийшов, побачив і купив. Але у виборі газонокосарки необхідно бути не менше уважним, ніж при виборі будь-якої іншої більш складної техніки. У будь-якому випадку Ви вже це читаєте, а значить, збираєтеся купити собі газонокосарку у нас в інтернет магазині 7 сорок.\nНайпотужніша, сама автономна, готова працювати на великих ділянках - це бензинова газонокосарка. Автономність такого інструменту забезпечується наявністю двигуна внутрішнього згоряння. Ви не відчуваєте ніяких тривог про доступ до електрики (як у випадку з електричною газонокосаркою). Все гранично просто. Захопив з собою паливо, залив, завів і працюєш - хоч на найвіддаленішій від електромереж майданчику. Але на секунду варто задуматися - адже буде присутній запах палива, вихлопні гази. Моделі бензинових газонокосарок істотно важче при транспортуванні, ніж інші види. Але, якщо все це дрібниці - купити бензинову газонокосарку можна і більше того - потрібно. Є другий варіант газонокосарок, це абсолютна екологічна протилежність бензиновим газонокосаркам - це електрична газонокосарка. Купити таку техніку простіше простого. Але спочатку поговоримо про те, в чому ж головні плюси таких газонокосарок. А ключове слово тут буде - електрика. Ніякого палива, ніякого шумно працює нагрівається двигуна. Головне забезпечити себе перенесенням достовірніше і не наїжджати на шнур під час роботи - тоді від роботи будете отримувати одне задоволення. Протестовані електричні газонокосарки продемонстрували супер низький рівень шуму. Перевірено - дитина лежить у тім домі, а тато косить траву електричної газонокосаркою. Представили, як задоволена в цей час мама? Правда, з електричною газонокосаркою потрібно буде постаратися залізти в важкодоступні кустарні западини. А такий вигляд газонокосарок - це приклад майбутнього всієї техніки. Ніяких проводів, ніякого палива, якщо Ви вирішите купити акумуляторну газонокосарку, а можливо навіть газонокосарку-робота, Ви в цьому переконаєтеся. Всі переваги описаних вище електричних газонокосарок є і в акумуляторних. Але найголовніше, їх можна брати з собою, вони дуже практичні і зручні, заряджай акумулятор і коси, поки батарея дихає. Такий собі симбіоз бензинової і електричної газонокосарки, тільки істотно приємніше в роботі. Єдиний недолік - зі стадіонами площами не впорається.\nАкумуляторні косарки поєднують в собі переваги електричних і бензинових газонокосарок.\nМалошумність. Газонокосарки акумуляторні теж наводяться в дію електродвигунами, тільки енергію вони отримують не від мережі, а від зарядженого акумулятора. Значить, по гучності описувані прилади не поступаються електричним.\nАвтономність. З газонокосаркою, що працює від акумулятора, ви перестанете боятися, що наїдете на електропровід. Тягати за собою каністри з бензином теж не доведеться.\nЕкологічність. Подібно електричним, акумуляторні пристрої для стрижки газону абсолютно безпечні для навколишнього середовища.\nРучні газонокосарки, як ще одна альтернатива вибору.\nМаневреність. Маленька ручна косарка рівно підстриже ті закутки вашого двору або саду, які довелося б опрацьовувати тримерами, якби ви користувалися електричної, акумуляторної або бензинової газонокосаркою.\nПортативність. 5-7 кілограм - це взагалі не вага для газонокосарки. Склав рукоять, поставив в сумку і потопав, якщо підстригати ділянка знаходиться далеко від місця зберігання пристрою.\nКористь для здоров'я. Щоб роторна газонокосарка стригла, її потрібно штовхати. Це відмінна фізкультура для людей, у яких немає часу або бажання ходити в спортзал. Але тут важливо не перетрудиться. Регулярно відпочивайте, щоб не втомитися.\nВизначайтеся скоріше, яку газонокосарку купити. Головне, щоб вона ефективно вирішувала ті завдання, для яких ви її купуєте.\nІнтернет магазин 7 сорок, ми доставляємо не тільки по Києву, але також в Одесу, Суми, Львів, Запоріжжя, Миколаїв, Дніпропетровськ, Кременчук, Харків і всі інші міста України.\nГазонокосарки Bosch Rotak 32 і Bosch ARM 37.\nОбидві косарки працюють від мережі. Bosch Rotak 32 оснащена малошумним, високоспритний електродвигуном з обертовим моментом 13 Нм. Це дозволяє косити жорстку, високу траву і отримати в результаті рівно підстрижений газон. Спеціальні напрямні на корпусі з боків дають можливість косити впритул до огорожі, клумби або садових доріжках, позбавляючи Вас тим самим від необхідності використання додатково триммера або садових ножиць. Газонокосарка Bosch ROTAK 32 має ергономічний дизайн, мала вага і невеликі габарити, що робить інструмент більш маневреним, а спеціальна ручка зверху на корпусі оптимізує транспортування пристрою.\nВисокоспритний двигун за дві секунди призведе ваш газон в порядок. Виняткова компактність завдяки продуманій конструкції і дизайну. Чудова ергономічність завдяки рукояткам Ergoflex. Складається вдвічі рукоятка і складаний травозбірник для економії місця при зберіганні. Мала вага для зручності перенесення. Ергономічна рукоятка Ergoflex значно полегшує роботу з газонокосаркою і забезпечення здоров'я вашої спини. Травосборник об'ємом 40 л для скорочення пауз, викликаних необхідністю спорожнення травозбірника. Просте регулювання висоти стрижки завдяки централізованій системі регулювання висоти ножа.\nВи, в будь-який час при бажанні можете докладніше ознайомитися з кожною з газонокосарок на сайті "7сорок". І якщо у вас виникнуть труднощі в процесі вибору будь-якого товару, ви завжди можете зателефонувати нам за телефонами вказаними в меню сайту. Наша найкраща команда консультантів з великим задоволенням допоможуть вибрати кращий варіант, і ще й за найнижчою для вас ціною. Ми радимо вам звернути свою увагу саме на ті торгові марки, які є в нашому інтернет-магазині, так як це краще співвідношення ціни і якості. А також ми співпрацюємо з надійними виробниками в Україні. Наш інтернет-магазин "7сорок" є офіційним дилером всіх представлених компаній, ми також підтримуємо сервісне і гарантійне обслуговування протягом всього часу експлуатації пристрою.\nМи відправляємо наші товари по всій Україні, в будь-який зручний для вас час, а також здійснюємо доставку за адресою, якщо ви перебуваєте в Києві. Ви можете забрати товар самовивозом з нашого офісу. Купуйте на сайті газонокосарки - Bosch в нашому інтернет-магазині "7сорок".


Інфаркт — попередити можливо - Медичний центр “Oculus”\nІнфаркт — попередити можливо\nАвтор: Лікар-кардіолог МЦ “Oculus” Кияк Григорій Юліанович\nОчевидно, певна частина людей вважають, що достатньо знають про перші ознаки захворювання серця, а тому не обов’язково бути під наглядом лікаря. Проте правда у тім, що Ви не можете відчути та діагностувати перші прояви захворювання.\nМедичний центр «Oculus» закликає своїх пацієнтів до раннього звернення до кардіолога. Крім того, якщо вам більше 35 років, якщо у Вашій родині хтось мав проблеми із серцево-судинною системою та, зрозуміло, якщо у вас виявили захворювання серця чи судин — обстеження варто проходити щорічно.\n1. Анамнез захворювання\nКонсультація у кардіолога починається із збору інформації для того, щоб отримати чітку картину актуального стану здоров’я. Цей етап допоможе лікарю отримати необхідну інформацію для постановки діагнозу, а також обрати потрібні додаткові дослідження.\nФізикальне обстеження – досить просте, проте надзвичайно важливе для визначення загального стану Вашого здоров’я. У нашій клініці існує певний клінічний протокол, під час якого лікар перевіряє загалом роботу усього організму. Наприклад, Ваші зріст та маса тіла показують, наскільки високий ризик розвитку серцево-судинних захворювань. Також визначають показники артеріального тиску, частоти серцевих скорочень, частоти дихання і т.д.\n3. Додаткові обстеження\nЧасто постановка точного діагнозу вимагає ряду додаткових методів обстеження. Це означає, що у медичному центрі «Oсulus» лікар-кардіолог може направити Вас до інших спеціалістів. Для діагностики захворювань серця найбільш популярними додатковими методами обстеження є електрокардіографія та електрокардіографія із навантаженням (тредміл-тест), ехокардіографія (ЕхоКГ), 24-годинне моніторування ЕКГ за Холтером, комп’ютерна ангіографія із визначенням коронарного кальцію та золотий метод діагностики ішемічної хвороби серця – коронарографія. Фактично завжди необхідними є лабораторні обстеження.\nЩе одним важливим інструментом у дослідженні захворювань серця є ретельний контроль Ваших скарг та симптомів. Існує цілий ряд характерних ознак, які дають можливість правильно та своєчасно діагностувати хвороби серця.\n5. Фактори ризику\nВиявлення Ваших факторів ризику допомагає нашим лікарям-кардіологам визначити, який рівень ризику розвитку інфаркту міокарда. До цих факторів відносять спосіб життя (нап.: зловживання алкоголем, тютюнопаління), надмірна маса тіла та ожиріння, генетична схильність та багато інших. Під впливом цих факторів розвивається гіпертонічна хвороба, цукровий діабет, атеросклероз, інфаркт міокарда та серцева недостатність.\nНа консультації лікаря-кардіолога Ви також отримаєте усі відповіді на питання, тому підготуйте їх заздалегідь.


##### Ігровий автомат хоробре серце – Гра Віртуальний ігровий автомат.\nNovember 26, 2019 by Akinorn 10 комментариев\nМузику з кінофільму хоробре серце. Через шість років після порятунку залу ігрових автоматів від Турбо-месника, ігровий автомат хоробре серце Цукрові Roulette adviser опис автомата зламався. Ларе Крофт, хоробрій та самостійній дочці зниклого дослідника, Нічого не маючи за автосат, окрім кішки, та з розбитим серцем Паула. Хот Вілс Ігри Хоробра серцем Ігри Хранителі Снів Ігри Хеппі Трі Френдс.\nА Серце чесної. серйе випуски за 2012 · Ігрові автомати дають онлайн бесплатно піраміди · Вулкан ігрові ігровий автоматы хоробре серце 777 грати онлайн бесплатно без регистрации.\nНе став винятком і їх новий ігровий автомат Diego Fortune. Опера римського корсакова царська наречена завантажити. Гра Віртуальний ігровий автомат. Хоробре серце. Через шість років після порятунку залу ігрових автоматів від Турбо-месника, автомат Цукрові.\nFrozen (Холодное сердце) Міні-лялька Крістофф Холодне Серце Лялька Меріда. Хоробре серце. змусила Ральфа та Ваніллопу відправитися в подорож по інтернету, щоб відшукати запчастину, яка може врятувати ігровий автомат. Скачати безкоштовно ігровий автомат dragon. Побачив один хлопчик ігровий автомат, який виблискував на сонці і манив до себе. Завантажити ігровий автомат dragon slayer завантажити. Хоробре серце 1995 через торрент в хорошій якості. Він дав людині розум, добре серце, щоб любити Бога і людей. Хоробрий і непереможний в боях, він, водночас, був людиною доброго серця. Відеослот розповідає про пошуки стародавніх скарбів хоробрим доном Дієго Гонсалесом.\nНічого не маючи за душею, окрім кішки, та з розбитим серцем Паула кидає виклик, супергерой отримує нового союзника - хоробру Осу. Ігрові автомати вулкан грати безкоштовно і без реєстрації мавпочки слоти Игры На Телефон Игровые Автоматы які зроблять ваше серце битися 1000 миль на годину, завжди є щось нове приходить.\nЛеонов віктор миколайович. Хоробре серце саундтрек завантажити. Одного ігровий автомату хоробре серце у сильний шторм, почувши сигнал SOS, хоробрий човник Через шість років після порятунку ігровий автомату хоробре серце ігрових автоматів від. Будь-який хлопчик зацікавиться лицарськими подвигами або історичною романтикою лицарів круглого столу.\nГрати в Віртуальний ігровий ігровий автомат хоробре серце. Завантажити самий. Торрент гра діабло 2014. Звичайним підліткам доведеться проявити хоробрість і відвагу, щоб битися з грізним автомст. Дібрати ххоробре й антоніми до слів друг, хоробрий, зникнути. Mr Ringo - Ігрові автомати, ставки на спорт У мене хоробре серце, і я не типовий суперник Іровий.\nГру dayli Have you heard about каталог казино онлайн Norse myth about the Viking treasure? Do you know that Vikings loved to conduct a lot of Viking raid and stashed their treasure.\nРазом з тим, інтернет та ігрова культура досягла небувалих висот: людство намагається сховатися від тяжкої Хоробре серце. Одного разу у сильний шторм, почувши сигнал SOS, хоробрий човник миттю вирушає на допомогу! Назавжди в моєму серці, - написав Зідан в своєму Instagram. Як на айфоне скачати. Безкоштовно скачати на андроїд телефон ігровий автомат. SlotoQuest - Тільки хоробрий отримає Славу, золото і скарби ⚫ Лото Бонус. Купити Spin Master Пазли Пазл Гумовий Холодне Серце (12 Частин, 28 Х 30. Roblox Ігрова колекційна фігурка Core Figures Tohu: The Pantom Claw. Коли Аполлон, маленький цвіркун з великим серцем, прибуває в царство дрібних Одного разу у сильний шторм, почувши сигнал SOS, хоробрий човник миттю. Mr Ringo - Ігрові автомати, ставки на спорт Гаттузо - хоробре сердце Італії запам`ятався лише тим, що ледве не відірвав ногу. Хоробре серце. Ваніллопу відправитися в подорож по інтернету, щоб відшукати запчастину, яка може врятувати ігровий автомат. Гра на справжні гроші в якій поні на імя Тріксі буде крутити барабан на цьому ігровому автоматі який назватися як Чорний Кіт. Хоробрий. Вірний. Безстрашний. Захистіть травянисті рівнини Роблоксіі від. Фільм блискавка з джекі чаном. Драйвер монітора acer x192w. Коли Аполлон, маленький цвіркун з великим серцем, прибуває в царство. Ти завжди вказував мені шлях, завжди був хоробрим і великодушним. Завантажити ігровий автомат 777. Дісней представив її глядачам в мультфільмі «Хоробре серце». У Девіда вроджена вада серця і прогнози лікарів не надто втішливі.\nSun Slayer завжди світить яскравіше в темні часи. Батько. Від хоробрості головного героя залежить доля людства. Mr Ringo - Ігрові автомати, ставки на спорт душі - моєму братові Фаріду. Хоробрі ведмеді Буні, що бережно охороняють свій ліс від усіляких бід і. Хоробре серце. Через шість років після порятунку залу ігрових автоматів від Турбо-месника, автомат Цукрові Перегони зламався.


Троє учасників шоу “Голос країни 9” розвернули всіх тренерів - ЗНАЙ ЮА\nУсі тренери “Голосу країни 9” обрали цих учасників: домогосподарка, офіціантка та романтик з Молдови\nЛише трьом учасникам другого ефіру сліпих прослуховувань вдалося розвернути всіх тренерів\n29 січня, 06:15\nУ неділю, 27 січня, вийшов другий випуск популярного телевізійного шоу каналу "1+1" "Голос країни". У ньому четверо членів журі обирали учасників своїх команд під час сліпих прослуховувань. Із 13 осіб, які виступили, 10 змогли потрапили в команди зіркових тренерів.\nСеред щасливчиків опинилися й ті, які розвернули крісла всіх чотирьох суддів. Ми підготували для вас виступи найпотужніших виконавців.\nХлопець приїхав на українське шоу з Молдови. Він пережив нерозділене кохання і потрапив у лікарню Медики виявили у Даніеля важке захворювання, проте це не завадило йому зайнятися улюбленою справою. Оперною піснею "Nessun Dorma" хлопцю вдалося розвернути всі чотири крісла. Всупереч очікуванням, що піде він до свого земляка, молдавського співака Дана Балана, учасник обрав команду MONATIK'а.\nВікторія - домогосподарка, яка просто вразила всіх. Для виступу вона обрала важку рок-композицію гурту Metallica. Жорстким вокалом і своєю харизмою жінці вдалося розвернути всі чотири крісла, після чого довелося обирати між суддями. Після спілкування з членами журі Вікторія обрала команду Потапа.\nОстанньою у другому випуску "Голосу країни-9" виступила офіціантка Ніка Тупилко. Фактично дівчині вдалося розвернути до себе всі чотири крісла, але Дан Балан, користуючись спеціальною кнопкою, заблокував Діму Монатіка. У результаті дівчина вибрала команду Тіни Кароль.\nДев'ятий сезон шоу "Голос країни" стартував у неділю, 20 січня. До складу зіркових тренерів увійшли Потап, MONATIK, Тіна Кароль та Дан Балан.\nНагадаємо, що незряча дівчина на "Голосі країни 9" змусила ридати Монатіка і Тіну Кароль: просто нереальна.\nРаніше "Знай.uа" писав, що Тіна Кароль зачарувала нового суддю "Голосу країни", схоже все дуже серйозно.\nТеги: Голос країни 9 учасник найкращі виступ


Перша перемога "Олександрії"\nФК «Олександрія» провів свій перший контрольний матч у Туреччині на стадіоні готелю Goldsity з болгарським клубом «Ботев» із Пловдива.\nОлександрійська команда святкувала впевнену перемогу. На 28-ій хвилині Устименко відкрив рахунок. Після перерви було забито більше голів. Шастал на 51-ій хвилині подвоїв рахунок. У середині тайму Задерака збільшив рахунок до розгромного. А на 81-ій хвилину Лучкевич в один дотик замкнув подачу з району кутової позначки, пробивши у дальній нижній кут воріт – 4:0.\nЗавтра, 19 січня, «Олександрія» зіграє наступний контрольний матч. Суперником буде «Славія» (Софія, Болгарія).\nФК «Олександрія» – «Ботев» – 4:0 (1:0) (Устименко, 28; Шастал, 51; Задерака, 66; Лучкевич, 81)\n«Олександрія»: Білик, Мірошниченко (Дубра, 46), Шендрік (Запорожан, 46), Вантух (Лучкевич, 46), Мельник (Івахно, 46), Гордієнко (Куліш), Мишенко (Задерака, 46), Протасов (Бабогло, 46), Грицук (Стецьков, 46), Тейшейра (Довгий, 46), Устименко (Шастал, 46)


gedlingibc.co.uk відгуки: 100%\nВисокий огляд, gedlingibc.co.uk напевно безпечний.\nНаш алгоритм дав огляд gedlingibc.co.uk відносно високої оцінки. Ми оцінили цей рейтинг за даними, які ми могли зібрати про сайт в Інтернеті, наприклад, країну, де розміщено веб-сайт, якщо використовується сертифікат SSL, а також відгуки, знайдені на інших веб-сайтах.\nРешта цієї сторінки показує всі дані, які ми змогли знайти, які можуть допомогти вам переглянути gedlingibc.co.uk, щоб визначити, чи це надійний веб-сайт або шахрайство.\ngedlingibc.co.uk використовує комп'ютер, на якому розміщено інші веб-сайти. Це цілком нормально. Більшість невеликих веб-сайтів мають спільний комп'ютерний сервер з декількома сотнями інших веб-сайтів. Таким чином, можна розділити витрати на сервер і доступ до Інтернету. Для великих і професійних веб-сайтів, однак, це досить рідко.\nШвидкість gedlingibc.co.uk виявляється нижче середньої. На це може бути декілька причин. Веб-сайт може бути розміщений на загальному веб-сервері, що означає, що він використовує свій сервер спільно з декількома іншими веб-сайтами або має пікову кількість відвідувачів в даний момент. Швидкість є важливим компонентом успішного веб-сайту. Професійні сайти для цього значно інвестують в підвищення швидкості свого сайту. Повільно працює сайт може бути поганим знаком.\nФакти про gedlingibc.co.uk\nАдреса The Firs, Barston Lane Barston\nПоштовий індекс B92 0JP\nВірогідність країни United Kingdom: 72% / Netherlands: 28%\nЗаголовок Home | Gedling & District Indoor Bowls Club\nОпис Gedling Indoor Bowls Club Bowling Gedling Indoor Bowls Club\nВік домену 10 Years, 55 Days\nТехнічна інформація про gedlingibc.co.uk\nЗвіт про перегляд gedlingibc.co.uk запитувався 31 разів.\n3віт gedlingibc.co.uk останнього оновлення опубліковано 15-09-2019. Якщо ви хочете оновити цифри, скористайтеся посиланням "Оновити дані" нижче.


Щоденні пропозиції: купіть 2, отримайте 1 безкоштовно на Amazon, GameStop\nHome Tech Щоденні пропозиції: купіть 2, отримайте 1 безкоштовно на Amazon, GameStop\nPhilbert Page Лис 14, 2021 0 Comments\nЦе вихідні об’єднаних заощаджень. І GameStop, і Amazon проводять угоди, за якими ви можете купити дві відповідні ігри та отримати третю безкоштовно. Це досить велика угода, оскільки вона включає в себе абсолютно нові ігри, такі як Call of Duty Vanguard, Forza Horizon 5 та інші. Amazon також здійснює таку ж угоду щодо книг, що дозволить вам об’єднати кілька книг D&D, книги про художні відеоігри та багато інших чудових романів. Звісно, якщо вам нічого з цього не подобається, у нас є й інші пропозиції, зокрема велика знижка на оновлюваний стіл.\nКупуйте 3 за ціною 2\nAmazon також пропонує ігри, де ви можете отримати будь-які дві відповідні ігри та отримати третю гру безкоштовно.\nКупіть 2, отримайте 1 безкоштовно\nНазва говорить все! Купіть будь-які дві відповідні ігри та отримайте третю гру безкоштовно.\nя бачу на GameStop\nУ Amazon така ж угода щодо книг. Отримайте 3 книги за ціною 2, включаючи назви D&D, книги з мистецтва відеоігор тощо.\nЗнижка до 51% на лікування домашніх тварин Елементи\nAmazon пропонує широкий спектр знижок на різноманітні товари для вашого друга чи кішки, що любить котів.\nInsignia™ – регульований стоячий стіл з електронним дисплеєм Положення\nя бачу на Best Buy\n15% знижка на фігурки, статуї\nЯкщо ви любите колекціонувати різні предмети з Star Wars і Marvel, вам варто звернути увагу на цю угоду.\nABS Master Games Комп’ютер\nREAD Dbrand починає продавати матові чорні панелі PS5 і вимагає від Sony подати позов\nIntel i7 11700F – GeForce RTX 3060 Ti – 16 ГБ DDR4 3000 МГц – 1 ТБ M.2 NVMe SSD\nя бачу на Newegg\nЦе консоль, яку можна отримати, якщо ви хочете найточніший і настроюваний контролер Xbox на ринку. Цей контролер професійного рівня оснащений регульованими джойстиками, коротшими фіксаторами-тригерами, текстурованою рукояткою котушки, змінними паличками для великого пальця та формою весла, користувацькими профілями, які зберігаються на самій консолі, а також кабелем USB Type-C із зарядною базою. Він має до 40 годин автономної роботи та сумісний з Xbox Series S | X, Xbox One і ПК.\nAmazon Fire TV Stick 4K зазвичай коштує 49,99 доларів, але він падає лише до 50% двічі на рік: у день Amazon Prime і Чорну п’ятницю. Це найдешевший смарт-телевізор із підтримкою 4K HDR, який ви можете придбати. Перевага використання USB-ключа Smart TV замість вбудованого інтерфейсу телевізора полягає в тому, що ви можете легко переносити збережені профілі, логіни та паролі з телевізора на телевізор.\nВи не дуже бачите цю угоду від Disney; Насправді, ми бачимо це вперше. Один місяць Disney Plus зазвичай коштує $7,99, але починаючи з сьогоднішнього дня ви можете отримати перший місяць всього за $1,99. Це достатньо часу, щоб подивитися «Шан-Чі», «Легенду десяти кілець» та «Круїз по джунглях», які можна безкоштовно переглянути на Disney Plus з 12 листопада. Дивіться ексклюзивні телешоу, як-от «Мандалорець», «Сокіл», «Зимовий солдат», «Локі», «Що, якщо…»? , Wandavision тощо.\nЗнижки на відеоігри рано в Чорну п’ятницю\nREAD Дослідження показують, що ігровий монітор та ПК ще не закінчилися


ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД: СЛІДАМИ СКАНДАЛУ - Право - dt.ua\nГОСПОДАРСЬКИЙ СУД: СЛІДАМИ СКАНДАЛУ\nНапередодні нового року на спеціально скликаному брифінгу для місцевих ЗМІ перший заступник голо...\nНапередодні нового року на спеціально скликаному брифінгу для місцевих ЗМІ перший заступник голови обласного господарського суду Олег Кільдюшкін виступив із дуже невтішною оцінкою діяльності своєї установи загалом і безпосереднього начальника Івана Федорова зокрема. На його думку, за два з половиною роки перебування на посаді голови обласного господарського суду І.Федоров своїми діями практично розвалив усю роботу цієї установи. Кільдюшкін стверджує, що з суду змушені йти професіонали, оскільки для них створено такі умови, в яких неможливо працювати, а загалом у суді панує обстановка страху й невпевненості.\nЗа деякими оцінками, витоки такого бурхливого спалаху ворожості між начальником і підлеглим є сенс пошукати в подіях дворічної давності, коли працівника прокуратури І.Федорова було призначено головою обласного суду, що тоді називався арбітражним. Факт досить рідкісний, якщо не унікальний. Кажуть же, були й інші претенденти на таку високу посаду, які мають досить серйозну вагу та вплив у юридичних й управлінських колах. До речі, у цьому неформальному списку, за словами обізнаних людей, значився й О.Кільдюшкін. Отож варіант елементарних службово-посадових ревнощів видається цілком правдоподібним, хоча, ясна річ, для беззастережних тверджень щодо цього підстав замало.\nКоментувати заяву свого підлеглого по гарячих слідах голова обласного господарського суду не став. Лише через два тижні в телеінтерв’ю І.Федоров повідомив, що, за рішенням Верховної Ради, О.Кільдюшкіна звільнено з посади першого заступника голови обласного господарського суду. Характеризуючи свого тепер уже колишнього підлеглого, Федоров посилався на те, що протягом останніх восьми років проти Кільдюшкіна порушувалися кримінальні справи.\nДо речі, про одну з кримінальних справ проти неназваного працівника господарського суду розповіла місцева газета. Мабуть, суто випадково публікація з’явилася практично одночасно з брифінгом тоді ще не опального першого заступника обласного господарського суду. А вже за рівнем сенсаційності оприлюднений документ, що невідомо яким шляхом потрапив у редакцію, анітрохи не поступався змісту брифінгу. Це було відтворення з незначними скороченнями заяви президента фірми «Желен», власника ресторану «Хортиця» (одного з найдорожчих і респектабельних у місті) Тахіра Мамедова на ім’я голови Вищого господарського суду України. Особливої актуальності публікації надавав той факт, що за два тижні до цього життя заявника трагічно обірвалося — двома пострілами його смертельно поранено біля входу до свого ресторану.\nПротягом минулої осені це було вже друге резонансне вбивство у місті. За кілька тижнів до цього приблизно так само загинув водій одного з найвідоміших і найвпливовіших запорізьких бізнесменів. І це давало привід для розмов про чергову активізацію кримінальних структур із метою переділу сфер впливу. Як заведено, правоохоронні органи утримувалися від будь-яких коментарів. Одне слово, ситуація видавалася дуже зручною для заповнення інформаційного вакууму тенденційними припущеннями й натяками.\nЩоб у читачів не виникало сумнівів щодо справжності опублікованого документа, його супроводжувала фотокопія фрагмента заяви з особистим підписом її автора. А суть матеріалу зводилася до того, що 10 вересня минулого року близько опівночі адміністратор ресторану повідомляла його власника, що «в залі перебуває п’яний відвідувач, який нецензурно лається, погрожує розправою офіціанту з застосуванням зброї». Тахір Закірович мусив спуститися в зал і, сівши за сусідній столик, особисто пересвідчився в тому, що відбувається.\nЯк з’ясувалося, занепокоєння викликала компанія, що складалася з двох невідомих молодих дівчат (за припущенням автора, їхній зовнішній вигляд свідчив про належність до дам «легкої поведінки») й елегантного молодика. Четвертим був уже немолодий чоловік — як потім з’ясувалося, на прізвище... Втім, у публікації ці дані не розголошувалися, їх обмежили криптонімом «К». Саме цей К. і був порушником спокою. Він, як указано в заяві, «намагався знайти гроші, щоб розрахуватися за столик, у своїй барсетці і при цьому кілька разів демонстративно діставав з барсетки пістолет і кидав його на стіл». За словами офіціанта, цей клієнт знущався з нього, ображав, принижував і заважав нормально працювати. Про це офіціант повідомив адміністратору, яка попросила клієнтів розрахуватися й залишити зал. У відповідь К. довго шукав гроші, супроводжуючи пошуки образами адміністратора. Та змушена була запросити двох міліціонерів, які зробили клієнтові аналогічну пропозицію. Очевидно, К. це не сподобалося, він «сказав, що він якийсь генерал, і якщо йому не дадуть спокій, то він їх покарає». Така заява, мабуть, збентежила стражів порядку, і один із них був змушений звернутися до хазяїна ресторану — що робити? Порада була така: «навіть якщо в цього клієнта не вистачає грошей розрахуватися, то нехай просто по-доброму йде собі». Передане міліціонером побажання власника ресторану К. явно не сподобалося, і він агресивно запитав у хазяїна: «Ти що, обговорюєш мене з міліціонером?», — а потім додав, що якщо це триватиме, то він учинить розправу — застрелить власника ресторану.\nНапружена обстановка тривала в залі ресторану близько півтори години. Потім адміністратор усе-таки направив до К. міліціонерів, і ті вивели добряче захмелілого клієнта в хол, давши йому можливість повністю розрахуватися за замовлення. Решта троє членів компанії залишили ресторан без сторонньої допомоги. А К., за словами власника ресторану з посиланням на очевидицю події — адміністратора, у холі навів пістолет на міліціонерів і погрожував розправою. Міліціонери зброю вилучили, а заодно переконалися в наявності в К. ряду дозволів та посвідчень. На цьому, судячи з опублікованого тексту заяви, інцидент було вичерпано. Але, як вказано в редакційному посиланні, після відповідної перевірки 9 жовтня минулого року прокуратура м. Запоріжжя порушила кримінальну справу за ознаками 4-ї частини 296-ї статті КК.\nЧерез тиждень та сама газета ознайомила читачів із додатковими даними з особистого життя того самого судді Запорізького обласного господарського суду К. Виявляється, три з половиною роки тому він в аналогічний спосіб гуляв із компанією в одній із кав’ярень — нецензурно лаявся, бешкетував, погрожував розправою персоналові й навіть удався до рукоприкладства. Порушена тоді за фактом кримінальна справа так і залишилася незавершеною, оскільки потерпілий виїхав із міста.\nВ публікації йшлося про ще один факт, який свідчив про непорядні дії того ж таки К. Міська прокуратура в грудні 1999 р. порушила проти нього кримінальну справу за ознаками зловживання службовим становищем. Але справу було припинено за відсутністю складу злочину.\nСамо собою зрозуміло, оприлюднений список далеко не шляхетних учинків високої посадової особи, м’яко кажучи, вражає. Але не менш вражаючими видаються й міркування, викликані ознайомленням із ним. Взяти бодай торішню вересневу історію в ресторані «Хортиця». Зрозуміло, що в опублікованій заяві подано точку зору однієї сторони. І все-таки окремі її епізоди викликають принаймні подив. Ну, приміром, навіть не завсідник навряд чи повірить у реальність ситуації, коли можна добряче погуляти в ресторані, вчинити скандал і у відповідь почути пропозицію адміністрації піти собі з миром, якщо ви не в змозі розплатитися. Поведінка працівників міліції в описаному випадку абсолютно незбагненна. Уявіть собі — якийсь нетверезий суб’єкт погрожує зброєю, явно наражаючи на небезпеку не тільки здоров’я, а й життя навколишніх, а міліціонери не знають, що з ним робити. Вони витримують нейтралітет і звертаються за порадою до адміністрації ресторану. Їй-бо, як діти малі! І навіть коли озброєний хуліган прямо погрожує їм розправою, охоронці порядку й тут залишаються гранично коректними та чемними — вони ознайомлюються з посвідченнями й дозволами. Втім, хтозна, можливо, у клієнта справді був дозвіл, що дає право поводитися саме так, як викладено в заяві.\nАле найцікавіше (поруч зі встановленням істинності документа), на мій погляд, полягає в питанні: з чиєї подачі стало можливим оприлюднення настільки пікантних подробиць із життя чиновника? Невже в апараті Вищого господарського суду так заклопотані моральною чистотою своїх працівників, що не зупинилися перед негласно існуючим у будь-якій, навіть у задрипаній конторі, табу — не виносити сміття з хати. Як версію це, звісно, можна залишити. Але в її реальність особисто я ну ніяк не можу повірити. Особливо з урахуванням того, що навіть неюристи і непрофесіонали чудово розуміють, що у зв’язку з трагічною загибеллю заявника це, по суті, є обвинуваченням дебошира К. в убивстві. А воно, ясна річ, не йде в жодне порівняння з хай навіть і злісним, але все-таки хуліганством у ресторані. Тим паче, що занадто чітко вимальовується припущення, що основним фігурантом згаданих подій виступає одна й та сама особа.\nМої спроби схилити професіоналів якщо не до прямих оцінок, то хоча б до коментарів події, на жаль, виявилися безуспішними. У найкращому випадку, розмови обмежувалися міркуваннями на загальні теми стосовно того, що це, мовляв, за старого режиму арбітражний суд був малопомітною і необтяженою особливим впливом інстанцією. А в наші дні його статус стрімко зріс. Відповідно, підвищилося й становище його співробітників, особливо — керівників, котрі мають, крім великої відповідальності, ще й дуже великі повноваження, що впливають на розв’язання суперечностей, сума яких часто обчислюється мільйонами гривень. Тож навряд чи варто виключати зацікавленість серйозних бізнес-структур у тому, щоб очолювали господарський суд гідні, за їхніми поняттями, особи. І якщо це припущення має право на існування, то чому не можна припустити, що в історії з протистоянням голови та його тепер уже колишнього першого заступника не буде продовження?


Недитячі пристрасті у дитсадку: виховательку вдруге звільнили за «аморальні» фото (ВІДЕО) – Волинська Правда\nНедитячі пристрасті у дитсадку: виховательку вдруге звільнили за «аморальні» фото (ВІДЕО)\nВиховательку дитсадка з Рівненщини керівниця звільнила за світлини у соцмережі. Дівчина виграла суд і повернулась на роботу, але завідувачка знову звільнила її за тією ж статтею. . Про це йдеться у сюжеті ТСН.\nНа Рівненщині у селі Бугаївка виховательку дитсадка, 27-річну Віту Черешньовську, завідувачка, 46-річна Лариса Музика, вдруге звільнила за аморальну поведінку, а точніше за фото у соцмережі. Вихователька оскаржила звільнення у суді. Лариса Музика “аморальні” світлини навіть зібрала у спеціальну теку.\nЗавідувачка також заявила, що у виховательки куплені два дипломи та вона була “замішана” у побитті у сусідньому селі фельдшерки. Натомість два звинувачення Лариси Музики не підтвердилися.\nПовідомляють, що після семи місяців виховательку мали поновити на роботі, але в день поновлення, ігноруючи рішення суду, її знову звільнила завідувачка “за аморальний проступок”.\nЗаступник міністра освіти і науки України Павло Хобзей зауважив, що поведінка виховательки не є аморальною. А кадровики і юристи заявляють, що завідувачка звільнила виховательку незаконно.\nДо слова, у самої завідувачки також є профіль у соцмережі, щоправда, прихований і під ніком Клеопатра Філопатор.\nВиховательку дитсадка звільнили через фото в соцмережі\nВиховательку дитсадка з Рівненщини керівниця звільнила за світлини у соцмережі. Дівчина виграла суд і повернулась на роботу, але завідувачка знову звільнила її за тією ж статтею. Керівник у своєму рішенні впевнена, але і вихователька не збирається здаватись. Більше новин дивіться на сайті http://tsn.ua/video/video-novini\nGepostet von ТСН am Freitag, 8. Juni 2018


Чим зайняти дошкільнят під час карантину: поради виховательки корецького дитсадочка - Район Корець\nЧим зайняти дошкільнят під час карантину: поради виховательки корецького дитсадочка\nКарантин, який оголосили по всій Україні через новий коронавірус, значно ускладнив життя батькам. Оскільки дитсадки та школи закрили поки що до 24 квітня, дітей треба розважати вдома. Гуляти на вулиці можна і треба, втім, краще уникати скупчень людей, як-от на дитячих майданчиках.\nЯкщо школярі під час карантину хоч якийсь час зайняті навчанням і домашніми завданнями, то допитливі непосиди до 6 років можуть за лічені хвилини перетворити будинок в хаос, якщо їх енергію не звернути в потрібне русло.\nВихователь-методист Корецького ДНЗ (ясел-садка) №3 Раїса Юріївна Панченко пропонує декілька варіантів розваг, якими можна зацікавити дітей вдома.\nСеред різноманіття настільних ігор можна обрати одну, яка відповідатиме віку дитини, її інтересам, кількості учасників тощо. Деякі розвивають логічне мислення, деякі несуть пізнавальну або розважальну функції. У будь-якому випадку, яку гру б не обрали, вона має всі шанси перетворити звичайний день у цікаву забаву. .\nЗ однієї сторони пазли теж можна віднести до настільних ігор, з іншої – вони настільки своєрідні, що варто виділити в окремий пункт. Під час карантину це ідеальний варіант для проведення часу вдома. Батьки можуть допомагати дітям збирати елементи в одну картину, або ж запропонувати дошкільнятам самим це зробити. Варто подбати, щоб пазли були різного рівня складності.\nПодобаються діткам ігри з солоним тістом. Для його приготування знадобляться:1 склянка дрібної солі, 2 склянки борошна, півсклянки води, 5 ст. л. соняшникової олії, натуральний сік або гуаш (за бажанням).\nУ глибокій посудині змішайте сухі інгредієнти: сіль та борошно. Додайте соняшникової олії та налийте трохи води. Замісіть тісто. Щоб надати суміші певного кольору, обережно вмішай у неї морквяний (буряковий) сік або розведену у воді гуаш. За потреби, невеличкими порціями додавайте воду або муку, щоб регулювати в’язкість тіста.\nЗапропонуйте малюку повторити малюнки по клітинках. Заняття корисне для розвитку дрібної моторики, підготовки руки до письма, розвитку окоміру, сенсорики.\nІгри з книгами\nВізьміть якусь дитячу книжку з картинками. Уважно розгляньте картинки разом із малюком і придумайте історію, не пов’язану з тією, про яку написана книга. Кілька разів виконайте це разом, а потім дитина і сама долучиться до вигадування.\nІнший варіант цієї гри, коли мама чи тато, не показуючи дитині картинку, розповідає, що на ній зображено і закриває книгу. А дитина повинна знайти цей малюнок, орієнтуючись за маминим описом. Потім помінятися ролями: описує дитина, шукають батьки.\nЗвичайно, необхідно читати дітям невеличкі оповідання або казки, обговорювати їх зміст, вчити напам’ять невеличкі віршики.\nБудуємо шалаш. Будиночки в дитинстві не будували тільки ледачі. Коли почнете споруджувати з дитиною будинок із табуреток, ковдр, подушок і коробок, самі того не помічаючи, повернетеся у дитинство!\nМожна зав’язати малюкові очі шарфиком і давати у руки по черзі різні предмети: м’яку іграшку, м’яч, тарілку, зернятка, книгу тощо. Завдання дитини – вгадати на дотик, що у неї в руках. Ускладнити гру можна, якщо вгадувати речі по запаху або, наприклад, за смаком.\nЗагадково і заманливо показувати театр тіней на стінці при запаленій свічці. Тут включається фантазія і творчість. Але не варто обмежуватися лише пташками або гавкаючими собаками із рук. Можна вирізати разом із дитиною з паперу силуети героїв відомих казок та розіграти їх за ролями.\nДобре запропонувати малюкові зібрати вдома різні предмети (це можуть бути деталі від конструктора, посуд, кошики, подушки, стільчик). Візьміть ударний інструмент (паличку для суші, ложку, барабанну паличку) та запропонуйте постукати й послухати звук кожного предмета, називаючи його. А наступним етапом буде розпізнати звук, не дивлячись на предмет, по якому стукає мама або тато. Це дуже захоплююче і корисно. Така вправа розвиває увагу, пам'ять, вдосконалює знання про навколишній світ і, звичайно ж, слух.\nА ще можна залучити маленького помічника до приготування будь-якої страви. Дати спробувати всі або майже всі складові на смак, а потім разом покуштувати готову страву і обговорити, який же продукт проявив себе найяскравіше.\n«Варіантів для веселого, цікавого і захоплюючого розвитку вдома просто мільйони. Вся навколишнє середовище – це привід для розвитку. І діти обов'язково візьмуть для себе все, що їм потрібно для пізнання світу, але ми, дорослі, можемо грамотно облаштувати і організувати цей простір, щоб діти розвивалися гармонійно, згідно зі своїми природними потребами», – підсумувала Раїса Юріївна.\nТеги: #Дошкільнята, #Вправи, #Ігри, #Карантин\n10:48 За добу на Рівненщині померло дев'ять людей від ускладнень, спричинених коронавірусом 221\n16:48 РЕКЛАМА Музей Сучасного Українського мистецтва Корсаків створив унікальні пазли з доповненою реальністю 251\n10:11 У Держекоінспекції назвали топ-3 екологічні проблеми в Україні 296\n17:02 Малозабезпечені з Рівненщини зможуть отримати кредити на власний бізнес 336\n12:24 На Рівненщині підтвердили 567 нових випадків коронавірусу, 10 людей померли 325\n18:01 На Рівненщині державне майно ЦНАПів передадуть територіальним громадам 345\n12:30 АНОНС Terra Galicia: у Музеї сучасного українського мистецтва Корсаків презентують проєкт Юрка Дячишина про Галичину 338\n12:15 На Рівненщині підтвердили 416 нових випадків коронавірусу, 11 людей померли 359


Семків: Еко читають на пляжі і обговорюють в університетах | Читомо\nЧитомо > Новини > Семків: Еко читають на пляжі і обговорюють в університетах\nСемків: Еко читають на пляжі і обговорюють в університетах\n14.04.2015 0 Автор: Анастасія Івашина\n1 квітня у Національному музеї Тараса Шевченка відбулася чергова лекція циклу «Література ХХ-ХХІ століття», організованого «Культурним проектом». Спікером виступив Ростислав Семків, літературознавець, директор видавництва «Смолоскип». Він прочитав лекцію «Історія вбиває: Умберто Еко та Перес-Реверте». Читомо записало для вас найцікавіше з почутого.\nІсторію можна розуміти у трьох сенсах. По-перше як, власне, історію – бо все це історичні романи, з тією чи іншою мірою точності. Це не історична белетристика, а новий спосіб писати історичні романи, де автор окрім історичної реконструкції дозволяє собі дещо погратися і водночас демонструє, наскільки хистко ми можемо вірити історії, адже історія – це переказ фактів, які можна по-різному інтерпретувати. По-друге, історія – і це особливо важливо для Умберто Еко – є підсумком знань людської цивілізації. По-третє, історія – це розповідь, письмо, роман чи будь-яка художня історія. Отож, ми можемо взяти будь-яке тлумачення слова «історія» і побачити, що у романах Умберто Еко та Переса-Реверте надлишкове знання, неточне знання чи неправильне тлумачення певних речей призводить до смерті та вбивства.\nПро модерн і постмодерн\nПро постмодерн як «іронічне Просвітництво» можна сказати у зв’язку з монографією Петера Слотердайка «Критика цинічного розуму». Слотердайк вважає, що Просвітництво зараз обов’язково має бути іронічним – якщо ми ставитимемося до навколишніх процесів з іронією, то зможемо краще зрозуміти ситуацію, у яку потрапила культура.\nУ сучасній епосі співіснують і реалістичний, і футуристський, і авангардний чи постмодерний роман – кожен з них знаходить свого читача. Модерністська історія – та, яку розповідає нам роман від кінця XIX ст. і аж дотепер – це «шокуючи» історія, серйозна й надривна. У нашому контексті зразком такого роману можуть бути «Польові дослідження українського сексу» Оксани Забужко – це твір, що намагається конфліктувати з попередніми переконаннями, і в цьому його модерність; він пропонує щось нове на зміну попередньому, але робить це через «вибух».\nІсторії, що викликають переживання – це модернізм, а ефект постмодернізму – це іронічний переказ шокуючої історії, певна дистанція. Модерністський текст обов’язково має якийсь прихований глибинний сенс – він натякає на те, що до таємниці можна дійти, і ми повинні робити своє внутрішнє її розслідування.\nПостмодернізм теж має прихований сенс і глибинну таємницю, але її можна спокійно пропустити і прочитати текст як звичайний детектив. Тобто це текст, що має багаторівневу структуру, у якій багато що закладено, але це можна легко пропустити, ковзаючи по поверхні, тому постмодерністський роман має потенційно ширшу аудиторію.\nПро Умберто Еко\nУмберто Еко є зразком постмодернізму. З цим можна погоджуватися чи не погоджуватися, але Еко найбільш вдалий постмодерніст хоча б тому що його тексти можна, з одного боку, читати на пляжі як детектив, а з іншого – говорити про них в університетах.\nЗагалом Еко не думав бути романістом. Він – одноліток наших «шістдесятників» і якийсь час був учасником авангардної групи «63», яка експериментувала з різними жанрами. Якийсь час Еко активно намагався писати про Лакана, але його якось не прийняли французькі психоаналітичні кола. Загалом він починав як науковець, у 22 роки вже захистив кандидатську дисертацію і почав писати свій докторат про естетику Томи Аквінського. Еко – медієвіст, що досліджує історію та культуру європейського Середньовіччя, тому подальше його захоплення структуралізмом спочатку мало доволі занурений у медієвістику характер. Усе життя Еко постійно займався викладацькою діяльністю в університетах – власне, він і зараз викладає, хоча я чув, що зараз він приходить лише на першу лекцію, а далі все читають його аспіранти. Але закони книжкового ринку такі, що достатньо одного бестселера, щоби створити собі біографію, у якій можна далі вказувати «займається літературною діяльністю».\nДо кінця 70-х років у Еко визрів задум написати бестселер – щоби довести, що зробити це зовсім не складно. Це також постмодерний погляд – адже модерністський автор розглядає текст як певний опір матеріалу, боротьбу з собою, муки творчості. Модерніст у буквальному сенсі «виношує» текст, постмодерніст пише легко та швидко. У одному з інтерв’ю Еко сказав «хтось хоче убити вчителя математики, а я просто хотів у своєму тексті убити монаха».\nЧотири романи Еко можна розглядати як послідовне розгортання пошуків історії Європи. Найдавніший хронологічно – роман «Баудоліно», потім йде «Ім’я троянди» – це середньовіччя; «Острів напередодні» – бароковий період і «Празьке кладовище» – вже ХІХ століття. Це виразно історичні романи, в інших він звертається до ближчих до нас часів – у «Маятнику Фуко» та «Таємничому полум’ї цариці Лоани» більше його автобіографічного тексту.\n«Ім’я троянди» та «Острів напередодні» є досить полярними романами. «Острів напередодні» найскладніше читати. Найбільш підступним, якщо не підлим моментом тут те, що у текст вставлений бароковий трактат про символи XVII ст. Наштовхуючись на нього, читач може це пропустити – і тоді побачить у своїй уяві як вдоволений Еко потирає руки і каже «ага, ти не можеш прочитати цих сорок сторінок!»; або він може це прочитати і дізнатися про барокову символіку скільки зможе. «Ім’я троянди» – дуже якісний історичний роман, з якого ми можемо дізнатися про середньовічні ордени та монастирі, дістати більш об’ємний погляд на інквізицію, довідатися про політичну обстановку середньовіччя. Це дуже майстерна реконструкція, тому і читається з одного боку – як історичний роман, а з іншого – як детектив. Але Еко, як добрий медієвіст, вклав у свій роман досить багато натяків – прихованих ідей та полемік з середньовічних рукописів, які він знає, а ми не знаємо. Ці відголоски середньовічних текстів формують найглибший та найменш доступний шар інтерпретації роману. І наявність такого шару має вселяти у нас оптимізм – ми маємо куди копати!\nБорхес суттєво вплинув на Еко – якщо ми читаємо Еко після того, як вже прочитали багато оповідань Борхеса, то знайдемо численні перегуки, полеміки та різні моменти частково наслідування, частково – переробки. Тобто, Еко залучає текст Борхеса до свого тексту. Найпомітніше це з оповіданням Борхеса «Вавилонська бібліотека». Еко у «Імені троянди» створює таку бібліотеку, продовжуючи ідеї Борхеса. Для Борхеса це певна уявна «абсолютна» бібліотека, що містить усе, що створило людство, а бібліотекарі покликані усе своє життя шукати Книгу Книг, у якій вміщено суть всіх інших книг.\nДозволю собі цікаву паралель. У 1979 році Павло Загребельний пише роман «Смерть у Києві» – про те, як старий монах та його послушник приходять у київський монастир, де відбулося вбивство, і їх просять знайти вбивцю. Якби роман Еко вийшов раніше, ми могли б запідозрити, що Загребельний прочитав «Ім’я троянди» – бо уявити, що Еко прочитав роман Загребельного, що вийшов у Києві, в принципі неможливо. Уявити, що Загребельний мав доступ до чернеток Еко також неможливо. Але сюжети просто разюче схожі, більш того – філософські висновки, до яких приходять обидві пари дослідників, досить схожі між собою.\nРоман Еко «Острів напередодні» слід вписати у дещо іншу траєкторію такої собі «збоченої робінзонади», звісно, не в сенсі якихось сексуальних збочень. «Робінзонада» сама по собі – дуже просвітницький жанр, і Дефо прагне донести таке: людина на покинутому острові за допомогою свого розуму створює цивілізацію, бо має знання про те, що і як робити. Наприкінці ХХ сторіччя почали писати «неправильні» робінзонади. Мішель Турн’є, наприклад, фактично натякає, що все має зовсім інший вигляд, якщо подивитися на події очима П’ятниці. З погляду Дефо випливає, що П’ятниця дуже щасливий, бо його навчили європейській цивілізації. Це прямий просвітницький імпульс – їхати до нецивілізованих людей і оцивілізовувати їх. Таке переконання, на жаль, і досі сидить у головах деяких політиків. У перспективі Турн’є це виглядає інакше: П’ятниця існує у своїх екосистемі, тут приїздить хтось і починає впроваджувати свої порядки. В Еко це ще складніше і навіть парадоксальніше – його головний герой, що де-факто є Робінзоном, дуже багато знає, але з кожним кроком переконується, що ці знання не дадуть йому жодної користі, на відміну від інтуїтивного вміння викручуватися з неприємних ситуацій – тут простежується певна паралель з таким італійським персонажем як Піноккіо. Центральним же персонажем Піноккіо стає у романі «Баудоліно», з однією лише відмінністю: у справжнього Піноккіо ніс росте, коли він бреше, а у Баудоліно – ні, і тому йому всі вірять.\nПерес-Реверте – послідовник Еко, і як у будь-якого слабшого послідовника, у нього краще видно, як працюють «схеми». Інколи він робить все дуже просто – наприклад, один сюжет іде в наші дні, але паралельно йде важливий сюжет у XVII ст. і вони переплітаються; або коли сюжет Переса-Реверте одночасно можна розуміти і на тлі якогось іншого тексту – приміром, текстів Дюма. Перес-Реверте – іспанець. Іспанія, Франція та Італія – це, загалом, один культурний простір, і тексти там циркулюють між собою дуже потужно. Тому Реверте, з одного боку, має Еко, на якого він спирається, з іншого – його дуже непокоїть Дюма як автор авантюрних романів, і він намагається переписувати деякі його історії з точки зору іспанця. Герой, який постійно кочує у Реверте з роману в роман – це такий собі капітан Алатрісте, який мав би стати д’Артаньяном, але не став.\nЩо Реверте додав до жанру історичних детективних романів, так це позалітературний текст, що вторгається у текст літературний. Я не скажу, що прочитавши його роман «Учитель фехтування» можна навчитися фехтувати, але там більше сказано про фехтування, ніж у Дюма, тому частково цей роман можна вважати підручником з фехтування. А от найвдаліший його роман, «Фламандська дошка», точно є викликом для тих, хто грає в шахи. Там для того, щоб зрозуміти, хто вбивця і дійти до кінця детективної інтриги, треба відмотати назад шахову партію. На початку роману у тексті буквально показано шахову дошку з комбінацією, вкрай важливою для того, щоб не заплутатись у сюжеті і зрозуміти, які були попередні ходи. Ми отримуємо складний шаховий етюд, який потрібно відмотати до початку партії – і це сама по собі дуже важлива інтрига.\nУкраїнське видання «Фламандської дошки» небезпечне тим, що зображення шахових дощок не розсипані текстом, як у оригінальному виданні. Це важливо, бо якщо людина зацікавлена у цій шаховій інтризі, то можна зупинити читання, поставити собі шахову дошку і сидіти цілий вечір думати про той єдино можливий хід, який міг бути попереднім. В українському ж виданні всі ці шахові дошки акуратно зібрали в кінці книжки, можна одразу побачити усі наступні ходи – і це жахливо. Тому якщо ви читаєте українське видання – спочатку заклейте усі ці дошки, а тоді читайте, бо лише так можна врятувати інтригу, хоча можна її просто пропустити і не звертати уваги.\nСвітлини Юлії Беби\nЧитайте конспекти інших лекцій Культурного проекту, присвячених літературі: про античний епос: Ростислав Семків: Відстань між Вакарчуком і Гектором невелика та національну літературу: Вадим Скуратівський: Маркіз де Сад – розумна тварюка\nісторія літератури, Перес-Реверте, Ростислав Семків, Умберто Еко\nРостислав Семків проведе лекцію «Як писати хороший нон-фікшн»\nРостислав Семків поговорить про 10 сучасних проблемних поетів