Прогноз курсу валют до 5 березня 2021: яким буде долар, гривня\n1 березня 2021 , 09:46 - Читать новость на русском\nПопри очікування економістів, долар в останній тиждень виріс відносно гривні. Чого очікувати від валютного курсу цього тижня, читайте на Фінанси 24.\nЗа розрахунками "Мінфіну", в період з 1 по 5 березня коридор по долару на міжбанку буде в межах 27,75 – 28,10 гривні. У банках готівковий курс долара буде в межах 27,65 — 28,15 гривні.\nАктуально Курс валют на 1 березня: долар знову подорожчав, а євро навпаки – впало в ціні\nПортфель гривневих ОВДП серед інвесторів-нерезидентів за тиждень скоротився на 117 мільйонів гривень, за даними Міністерства фінансів.. Це основна причина девальвації гривні минулого тижня. Як це працює? Щоб вкластися в гривневі ОВДП, іноземці продають валюту та купують гривню. Через підвищений попит на гривню – її вартість росте.\nНе домовилися з МВФ\nПереговори щодо продовження співпраці України з МВФ закінчилися безуспішно – Україні поки що не будуть давати другий транш, який очікували ще у вересні минулого року. Детальніше про це у матеріалі – Україна без МВФ: що буде з гривнею та економікою.\nЕкономісти, опитані Liga.net, переконані, що це вплинуло на бажання інвесторів вкладатися в ОВДП, але вважають це тимчасовим. Щобільше, очікують, що 4 березня Нацбанк може підняти облікову ставку з 6% до 6,5%. А це привабить інвесторів, адже ставки дохідності ОВДП також можуть зрости.\nНовини України Новини Прогнози 2021 Фінанси Курс валют Валюта Гривня Долар-Гривня Курси валют


Буковинські "свободівці" здійснили чергову поїздку із волонтерською допомогою на Донбас\nПерегляд новини / БЛАГОДІЙНІСТЬ >>> 6 Травня 2016\nЗ 22 по 25 квітня 2016 року свободівці Буковини здійснили поїздку із волонтерською допомогою на схід. Відбулася дана поїздка на Донеччину в напрямку Донецького аеропорту, Авдіївки та Горлівки, бійцям 93 ОМБ, 14, 39, 128 бригад, мінометному дивізіону та іншим. Про це БукІнфо повідомили в прес-службі ЧОО ВО "Свобода".\nЗдійснювали поїздку депутат фракції ВО «Свобода» Кіцманської районної ради Гринюк Ігор разом з керівником Путильської районної організації ВО «Свобода» Скінтеєм Іваном та прихильником, студентом Чернівецького національного університету імені Ю. Федьковича (раніше студентом БДФЕУ) Карповичем Вадимом.\n«Відбулася дана волонтерська поїздка на Донеччину в напрямку Донецького аеропорту, Авдіївки та Горлівки, бійцям 93 ОМБ, 14, 39, 128 бригад, мінометному дивізіону та іншим. Половину вантажу зібрали жителі села Ошихліби, Кіцманського району. Паски та писанки надав священник Віталій із Чернівців, а також кілька чернівецьких сімей приготували голубці та м’ясні продукти, демобілізований чернівчанин боєць АТО, Андрій, надав більше 400 кг консервованих помідорів. З Калинівського ринку передали засоби гігієни, рушники, миючі засоби, ліхтарики, елементи живлення, різні макаронні вироби і крупи та багато іншого» - зазначає свободівець-волонтер Ігор Гринюк.\n«З Путили, моїми зусиллями та голови Путильської районної ради, свободівця, Шевчука Миколи, зібрано та надано багато консервованих продуктів, 130 літрів дизпалива, коштів на 60 літрів пального та інше. Чернівецька обласна організація ВО «Свобода надала 70 літрів дизпалива, коштів на 120 літрів пального та багато іншого вантажу. Супровідні документи оформило ГО «Буковинське об’єднання волонтерів», а також надало різні необхідні речі. Багато малюнків та листів передали буковинські школярі. Тому ця поїздка відбулася за підтримки різних громад, жителів, громадської організації та свободівців Буковинського краю» - додає організатор поїздки, Скінтей Іван.\nКомандування та бійці вищевказаних формувань Збройних сил України передали найщиріші подяки усім небайдужим, які прийняли участь в організації та здійсненні цієї поїздки. На ротацію забрали бійців роти «Карпатська Січ» 93 ОМБ: «Воєнкома», «Балаклави», «Богомола», «Багіри»; у відпустку кулеметника 93 ОМБ ошихлібчанина Пинюка Миколу.\n«Тішить те, що дедалі більше молодих і юних людей приймають участь у заходах такого патріотичного та націоналістичного характеру. Надалі число таких акцій та їх учасників буде тільки збільшуватися, що неабияк радує всіх небайдужих патріотів. Слава Україні!» - додав Ігор Гринюк.\nПереглядів (1664) Коментарів (0) Додати коментар Версія для друку\n1. "Якщо говорити армійським сленгом Осачука, то за незадовільну роботу його варто відправити на гаупвахту", - Віталій Мельничук відповів на закиди голови ОДА\n2. Віталій Мельничук: "Чи не забагато від високопосадовців ОДА неправових дій, за які приходиться дорого розраховуватися суспільству, громадам і відчувати кожному мешканцю області?"\n3. Віталій Мельничук від імені всіх свободівців Буковини привітав краян з Днем Конституції України\n4. ВО "Свобода": На спілкування з пікетувальниками ніхто з представників Чернівецької ОДА так і не вийшов. НЕДОВІРА так недовіра... (ФОТО+ВІДЕО)\n5. Свободівські депутати зареєстрували в облраді проект рішення про висловлення недовіри Голові Чернівецької ОДА Сергію Осачуку


27 жовтня для студентів першого курсу спеціальності Дефектологія (корекційна психопедагогіка) пройшла настановча конференція з навчальної волонтерської практики. На ній були висвітлені основні питання, які стосуватимуться подальшої роботи студентів. Керівник практики Говорун Марина Вікторівна розповіла студентам-першокурсникам про мету, задачі та особливості волонтерської практики.\nСтуденти-дефектологи 0021 групи поділилися своїми враженнями від проходження практики в минулому році на базі реабілі таційної установи змішаного типу для інвалідів та дітей-інвалідів з розумовою відсталістю центр «Сприяння», товариства «Феліцитас» ; розповіли про клієнтів зазначеного центру, з якими студенти-першокурсники будуть працювати під час практики. Всім дуже сподобалася конференція. А головне,що студенти першокурсники були долучені до великої та дружньої сім’ї волонтерів. Вони вже з нетерпінням чекають на свій перший благородний волонтерський вчинок. Тож бажаємо їм наснаги та творчих успіхів.


Альфатех показав високоякісну гуму на міжнародній виставці - TIR'2014\nГоловна Новини Альфатех показав високоякісну гуму на міжнародній виставці - TIR'2014\nКомпанія Альфатех – ццентр спеціальної техніки, вперше взяла участь у виставці TIR’2014, яка проводилася з 28 по 30 жовтня в Міжнародному виставковому центрі в Києві.\nСтенд Альфатех був вдало розташований поруч зі стендами провідних виробників вантажних, комерційних і пасажирських автомобілів. Незважаючи на невелику площу експозиції, тут було на що подивитися.\nГоловна мета, яку переслідувала компанія Альфатех своєю участю у виставці – розширити присутність своїх шинних брендів на території України. На стенді були представлені різні зразки гуми таких брендів, як Triangle, Benton, Toyomoto. Особливе місце в експозиції зайняли автобусні покришки, які призначені для міських умов, здатні скорочувати витрати на кілометр шляху і забезпечити оптимальну безпеку протягом усього терміну служби.\nДмитро Сліпченко, начальник відділу шин і запчастин, сказав: «Для компанії участь у цій виставці пройшла досить продуктивно. Ми провели ряд зустрічей, менеджери отримали корисні контакти і знайомства. Збільшили популярність нових брендів Benton і Toyomoto. Сподіваємося, в найближчому майбутньому нас чекає істотне зростання продажів».\nДля довідки: TIR – найбільша в Україні спеціалізована міжнародна виставка, яка представляє головних постачальників вантажних, комерційних і пасажирських автомобілів, а також ринок післяпродажного обслуговування, технології та послуги для великих автомобілів.


Відомий франківський жебрак пожертвував гроші на безпритульних тварин | Український Простір Прикарпаття\nДодано 17.10.2017, 07:03 в розділі Івано-Франківськ, Гроші, Суспільство 3 558\nВчора в Івано-Франківську пройшов марш за права тварин. Під час ходи активісти збирали гроші на потреби благодійної організації “Дім Сірка”. Одним з жертводавців був франківський жебрак пан Василь, якого у місті називають “Пане дайте пару копійок”.\nПро це повідомляється на фейсбук-сторінці Благодійна організація “Дім Сірка” м. Івано-Франківськ.\n“Друзі, вчора на МАРШІ ЗА ПРАВА ТВАРИН небайдужі пожертвували на хвостатих 950 грн, усіх імен не знаю, на жаль, та за 500 грн дякуєм Ірині Гаврилаш та її красуні донечці! А от хто пожертвував 50 грн, це було справжнім приємним здивуванням. Всіма відомий завсідник стометрівки “Панедайпарукопійок”!Чоловік, який сам просить милостиню, віддав гроші для тварин. Чесно, цей вчинок вартий відзнаки! Дякуємо Вам!” – йдеться у повідомленні організації.\nЯк повідомляв КУРС, у квітні невідомі побили “Пане дайте пару копійок”, і пан Василь потрапив до лікарні, а небайдужі франківці в мережах збирали кошти на його лікування. У результаті операція пройшла успішно і “легенді стометрівки” повернули зір.\nЧитайте також: На 5,5 мільйонів євро Франківськ закупить 29 білоруських тролейбусів\nТеги: жебрак, люлина, пожертвування\nБлагодійний фонд Олександра Шевченка “Новий Івано-Франківськ” та ТК “Буковель” розіграють близько 1000 путівок в “Артек-Буковель”\nІнформаційний портал "Український Простір Прикарпаття" © 2018 Загальний рейтинг 8 з 10. Всього 59000 переглядів


На Рівненщині у 3 рази збільшили кількість місць для хворих з COVID-19 - Про Захід\naccess_time28.10.2020 15:31chat_bubble_outlineЗалишити коментар\nНаразі «ковідних» пацієнтів приймають 13 лікарень Рівненщини із загальною кількістю ліжко-місць понад тисячу. Заповненість ліжок COVID-хворими у цих закладах – 66%. У лікарнях знаходяться 696 хворих на COVID-19. У резерві ще 5 лікарень, готових прийняти хворих на COVID-19. Управління охорони здоров’я РОДА направило лист на МОЗ із пропозицією відкриття ще двох лікарень – Зарічненської ЦРЛ та Вараської лікарень.\nНа Рівненщині зареєстрували 41 новий випадок COVID-19\nНа Рівненщині – 50 нових випадків COVID-19\nПопередня Новина Попередня Новина 296 випадків COVID-19 виявили на Тернопільщині\nНаступна Новина Наступна Новина У лісі на Березнянщині заблукала ужгородка (Фото)


резюме Отримання посади менеджера по продажам Киев Главная\nОтримання посади менеджера по продажам\nАНДРУЩЕНКО ОКСАНА ГРИГОРІВНА\nЕ-mail: ksusha_10@ukr.net Адреса: Київ (Деснянський р-н), Контактний телефон: 095-518-31-45\n2000-2004 Харківська державна академія міського господарства\n1995-2000 Харківська державна академія міського господарства Факультет: Інженерно-технічний\n2008-2009 Курси підвищення кваліфікації при Інституті економіки, права і систем управління Песоцьких. Спеціальність: Управління фінансами. Кваліфікація: Фінансовий директор.\nОстанній досвід роботи:\n03.08.2016 – 30.03.2017 «Київобленерго» на посаді економіста Фінансового управління.\n01.09.2015 – 01.08.2016 – на обліку у Центрі зайнятості.\n17.07.2012 – 31.08.2015 ПАТ «Кредитпромбанк» на посаді головного фахівця відділу розрахунку заробітної плати Управління супроводження внутрішньобанківських операцій Департаменту бухгалтерського обліку та звітності.\n01.04.2011 – 16.07.2012 ПАТ «КБ«НАДРА» на посаді головного економіста Управління супроводження операцій з оплати праці Департаменту внутрішньобанківських операцій.\nУкладання договорів з покупцями.\n- Формування заявок згідно замовлень покупців та складання місячних планів по виготовленню продукції, контроль за їх виконанням.\n- Оперативний облік відвантаженної та залишкової продукції .\n- Реєстрація та оформлення платіжних, транспортних та розрахункових документів.\n- Реєстрація руху готової продукції в журналах обліку.\n- Контроль за своєчасним надходженням коштів за відвантажену продукцію.\n- Детальний аналіз об'ємних змін ( реалізація та повернення ) по покупцях.\n- Ділове спілкування з клієнтами.\n- Опрацювання замовлень та координація відправки товару.\n- Ведення бази постачальників. - Фінансові взаєморозрахунки.\n- Контроль витрат, обрахунки дохідності.\n- Проведення платежів в системі «клієнт-банк».\n- Облік і рух товарів в програмі.\n- Аналіз ринку та обробка статистичних даних\n- Комунікабельне спілкування з людьми,консультації покупців.\n- Обізнаність в товарі,тенденціях сезону.\n- Проведення інвентаризацій.\n- Дослідження споживчих переваг. ПК: MS office,Word, Excel, Power Point, Internet, 1С -8.2, SAP, Ірбіс, Фінколекція, Босс-кадровик, Scrooge - на рівні професійного користувача\nЗнання мов: українська, російська – вільно, англійська задовільно. Особисті якості:\nЗнання нормативних, методичних керівних матеріалів з організації та ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності\nВолодіння обліковою політикою, системою регістрів обліку, правилами документообігу й технологією оброблення облікової інформації на підприємстві. Ведення плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій. Знання системи і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності й контролю. Знання основ трудового законодавства.\nЗаміжня. Є донька.\nБажаний дохід - 15 000 грн.\nПодкатегория:Агент по продажам\nЗаголовок:резюме Отримання посади менеджера по продажам Киев\nУчебное заведение, специальность:*


Уривок з книги Наталки Малетич «Леся. Мандрівний клубочок» - Мова і література\nНаталка Малетич — письменниця, лауреатка ІІ премії Всеукраїнського конкурсу на найкращі прозові твори для дітей «Золотий лелека» 2008 року та I премії конкурсу «Біблійні історії» за повість «Великодня історія» (2010).\nКнижка-картинка з ілюстраціями Наталі Чорної «Привид, який не міг заснути» отримала відзнаку BookForum Best Book Award 2020 в категорії літератури для дітей від 0 до 5 років.\nЗамовити книгу «Леся. Мандрівний клубочок» можна на сайті Порталу.\nМАРІЯ БИКОВСЬКА, МАНЯ\nМаня — перша подруга Лесі Українки. Леся і Марія заприятелювали ще в Луцьку. Разом вони бавилися в руїнах луцького замку Любарта, розігруючи там «історичні сценки». На рік старша за Лесю Марія була донькою луцького нотаріуса, Михайла Биковського, приятеля Лесиного батька зі студентських років. У Луцьку вони жили по сусідству. Дівчатка багато спілкувалися перш ніж родина Косачів оселилася в Колодяжному, а родина Биковських переїхала у Кременець, де Маня закінчила духовне жіноче училище. Однак із подругою дитинства Леся листувалася, а також зустрічалася за нагоди упродовж цілого життя.\nМаня гостювала в Колодяжному декілька місяців узимку й навесні 1888 року. Тієї зими дівчата часто разом їздили кататися на санях. А з початком весни — нетерпляче очікували народження наймолодшої Лесиної сестри. У ніч на 9 березня, коли народилася маленька Ізидора, дівчата довго не спали, вочевидь, хвилювалися.\nІмовірно, це були останні «канікули» Мані перед дорослим життям, бо восени того ж року вона почала вчителювати. Ймовірно, ще тоді Леся зацікавила Марію літературною творчістю, перекладом. Адже згодом Марія була активною учасницею літературного гуртка української молоді «Плеяда» і друкувала свої твори й переклади під псевдо Маруся Козачка.\nПодрузі та її вчителюванню Леся присвятила нарис «Школа», згодом опублікований у львівському часописі «Народ». Леся наголошувала, що нічого в ньому не вигадала, — 20-річною вона справді навідувала Маню, коли та вчителювала у селі Піддубці неподалік Луцька. Умови, в яких жила подруга, прикро вразили Лесю.\nШкільна кімната була немощена, з нерівною долівкою, така ж сама полупана, тільки хіба ще гіре, як і хата учительки, посеред неї ряди шкільних лавок, в кутку чорна дошка, з слідами крейди, в кінці хати стіл, за ним стілець, а над стільцем прибита на стіні межи двома тьмяними вікнами чимала географічна карта, стара і немов закурена.\nЛеся Українка. Волинські образки. 1. Школа\nТакож Лесю неприємно здивувало те, що Маня змушена ледь не випрошувати свою зарплатню, і те, що здебільшого вона не може навчити селянських дітей найважливішого, бо до школи вони приходять тоді, коли вдома немає справ по господарству, а це заледве більше, аніж кілька зимових місяців.\nЛеся й Маня не раз підтримували одна одну: Маня була поруч із подругою в Тифлісі*, коли Леся переживала смерть брата Михайла 1903 року. Також Маня була поруч 1907 року, коли в київському помешканні заарештували Лесю і Ольгу.\n* Колишня назва Тбілісі, столиці Грузії.\nУ Фонді Лесі Українки в Національній академії наук України збереглися листівки з китайськими краєвидами, які Маня надіслала їй, коли опинилася з чоловіком-військовим аж у Маньчжурії (це регіон, нині розділений між Китаєм і Росією). А ще — привезений із далеких мандрів китайський ніж для розрізування паперу.\nОЛЕКСАНДРА СУДОВЩИКОВА, ШУРА\nЗі старшою на 4 роки Шурою Леся приятелювала змалку. Шура, як і малі Косачі, мала багато домашніх імен — Шурель, Рашель, Річі.\nОлександра була донькою політичного засланця Євгена Судовщикова — близького друга Михайла Драгоманова. Вона й народилася на засланні. Її батько помер там від туберкульозу, а дівчинка з мамою повернулися до Києва. Маленькою Шура з мамою жили в Києві у родині Драгоманових, дитиною вона часто гостювала в Косачів у Звягелі та Колодяжному, а вже дорослою — в Гадячі.\nТринадцятирічна Леся присвятила Шурі свій вірш «Сафо»:\nСпівецькую ліру держить…\nДоволі юною Шура почала віршувати французькою мовою, згодом — російською та українською. Як і Леся й Маня, Шура входила до «Плеяди». Вона перекладала з французької, шведської та англійської мов. Також писала психологічні оповідання, героями яких були переважно селяни.\nСвої твори Олександра Судовщикова публікувала під псевдонімом Грицько Григоренко.\nДитяча і юнацька дружба Шури та Михайла переросла в кохання. Вони одружились, у них народилася донька Євгенія. Разом перекладали зі шведської та англійської, вели спільний щоденник. Михайло був першим читачем і редактором творів\nОлександри, а його батько фінансував їх видання.\nОЛЬГА КОБИЛЯНСЬКА, ХТОСЬ ЧОРНЕНЬКИЙ, WUNDERBLUME\nОльга Кобилянська стала найближчою Лесиною подругою вже у дорослому віці. Їх зблизила і творчість, і нещасливе кохання: Лесі — до Сергія Мержинського, а Ольги — до Осипа Маковея.\nЗ Ольгою Кобилянською Леся Українка почала листуватися 1899 року. Але про Ольгу як цікаву письменницю Леся дізналася значно раніше, прочитавши її повість «Царівна», що спершу мала назву «Лорелея».\nПерш усього маю сказати, що мені дуже сподобалась «Лор[елея]», щось є у ній свіже, молоде та оригінальне, в сій повісті я бачу правдивий літературний талант, а не дилетантизм літерацький, що вже так обрид мені в нашій літературі.\nЛеся, 20 років, лист до Михайла Павлика\nУперше Леся написала Ользі з Берліна, де їй зробили операцію на нозі. Уже в другому листі, знову ж таки з Берліна, Леся запрошує Ольгу в гості, почувши, що та збирається влітку до Києва. Також Леся запевняє Ольгу в тому, що не підтримує галицьких критиків, які докоряли Кобилянській «німеччиною», мовляв, свої перші твори вона писала німецькою перш ніж почала творити українською мовою.\nІ вже повернувшись із Берліна, Леся повторює своє запрошення Ользі відвідати її на хуторі Зелений Гай біля Гадяча. Леся так мальовничо описує новій подрузі всі принади гостювання, що здається просто немислимим знехтувати цим запрошенням. І буковинська письменниця ним скористалася. У серпні 1899 року вона гостювала в Гадячі близько двох тижнів.\nА 1901 року році Леся тричі побувала в Ольги у Чернівцях. Письменниці багато листувалися, Леся мріяла, що вони з Ольгою колись зможуть провести разом літо на морі, але, на жаль, ці плани з різних причин не склалися.\n• У листах до подруги Леся Українка називає себе «хтось біленький», а Ольгу Кобилянську — «хтось чорненький». А ще часом Wunderblume, що в перекладі з німецької означає «чарівна квітка».\nУ листах Леся розповідає Ользі про те, над чим працює, про сімейні справи, про рідних та друзів. Подруги обмінювалися своїми творами й ділилися відгуками про них — і це були щирі відгуки, конструктивна серйозна критика, а не лестощі. Якщо давно не писала подрузі, Леся завжди просила пробачення за тривалу мовчанку.\nХтось дорогий та добрий пробачить комусь-якомусь за мовчання, як уже не раз пробачав, — правда? Хтось саме мав сідати відписувати на давнішого листа і картку, аж тут знов надбіг листочок від когось чорненького. І зрадів хтось, і таки сором стало: от мені хтось вже втретє пише!..\nОднак хтось не так винен*, як то видається одразу.\nЛеся, 32 роки, лист до Ольги Кобилянської\n* Далі Леся пояснює в листі, що протягом двох місяців доволі кепсько почувалася і лікар радив їй берегти здоров’я.\nНайдовша листовна мовчанка між подругами тривала 5 років, але 1911 року листування відновилося.


Viktorij Voitova - khmelnytski.info - Сторінка 3 з 3\n“Перлина Поділля” - фестиваль польської культури, який втретє проходить на території області. Цього року - у селі Шаровечка. Більше інформації дізнайтесь з khmelnytski.info. На заході було дуже весело, адже місцеві жителі та гості активно танцювали та співали польських...\nА запрошує хмельничан та гостей міста управління культури і туризму у Молодіжний парк. Як будуть розважати містян дізнайтесь з khmelnytski.info. Трішки історії Івана Купала відзначають сьомого липня, проте святкування розпочинають в ніч з шостого на сьоме липня. Загалом,...\nViktorij Voitova - 21.06.2019\nМолодіжний фестиваль “My Fest” відбудеться у місті Хмельницькому двадцать дев`ятого-тридцятого червня і вже розпочалася підготовка до організації дійства. Більше деталей дізнайтесь з khmelnytski.info. У рамках фестивалю вже навіть відбулось засідання організаційного комітету аби обговорити всі нюанси....\nЦього року місто Хмельницький та область радує великою кількістю фестивалів та цікавих заходів. Ще у травні мала відбутися прекрасна мистецька подія, проте погода внесла свої корективи. Тому організатори були змушені провести “Ніч музеїв” у червні...\nА запрошує хмельничан та гостей міста управління культури і туризму у Молодіжний парк. Як будуть розважати містян дізнайтесь з khmelnytski.info. Трішки історії Івана Купала відзначають сьомого липня,...\nХмельничанин Віктор Шинкарук, який минулого року здобув срібну медаль на Іграх Нескорених у Сіднеї, відвідав Лондон та зустрівся з принцем Гаррі, який є засновником Invictus...\nЦього року місто Хмельницький та область радує великою кількістю фестивалів та цікавих заходів. Ще у травні мала відбутися прекрасна мистецька подія, проте погода внесла...


Країни-засновниці ЄС вимагають, щоб Великобританія почала залишати союз "якомога швидше". Це вбереже блок від перебування "в підвішеному стані".\nЗ такою заявою виступив у Берліні Міністр закордонних справ Німеччини Франк-Вальтер Штайнмаєр за підсумками зустрічі з міністрами закордонних справ Франції, Італії, Бельгії, Нідерландів та Люксембургу, передає Корупція Інфо.\n"Цей процес має розпочатися якнайшвидше, щоб ми могли зосередитися на майбутньому Європи", — заявив Штайнмаєр.\nЙого підтримав французький колега Жан-Марк Еро, а також закликав британського прем'єр-міністра Девіда Кемерона піти у відставку в найближчі дні.\nТакож звучали тези про те, що Великобританія не повинна "гратися у піжмурки" з ЄС, затримуючи початок переговорів виходу з блоку. Міністри наголосили, що не хочуть "політичного вакууму" після голосування про Brexit.\nНагадаємо, 23 червня на референдумі 52% британців проголосували за вихід королівства з Євросоюзу. 48% виступили за збереження країни в ЄС\n“Може вбити або травмувати”: З Меган Маркл і принцом Гаррі сталася моторошна НП під час відпочинку


Чи справді закриття сплячих ФОПів вбиває економіку України - новини Еспресо TV | Україна\nEspreso.tvЕкономікаЧи справді закриття сплячих ФОПів вбиває економіку України\nЧи справді закриття сплячих ФОПів вбиває економіку України\n12 січня, 2017, 15:34\nНаталія Богута 12 січня, 2017, 15:34\nПрийняті в грудні 2016 року зміни в процедурі сплати підприємцями єдиного соціального внеску змушують "сплячі ФОПи" припиняти діяльність. Як це вплине на економіку України\nПарламент проголосував за проект закону №5130 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ще 6 грудня 2016 року, а 27 грудня документ підписав Президент. З цього моменту в адміністративних центрах Міністерства юстиції почався справжній штурм підприємців, які прийшли подати заяву про внесення до реєстру даних про припинення діяльності. Тобто, про закриття СПД (суб'єкт підприємницької діяльності).\nЗа даними сервісу моніторингу реєстраційних даних українських компаній OpenDataBot, з другої половини грудня 2016 року по 6 січня 2017 року у країні припинили діяльність 128,4 тисячі СПД-фізосіб.\nНайбільша кількість закритих ФОП - у Київській, Харківській і Дніпропетровській областях. Дослідники, юристи та економісти прогнозують в найближчі місяці зменшення кількості СПД-фізосіб ще, як мінімум, на 400 тисяч (наразі зареєстрованих ФОП біля 1,9 млн.).\n704 гривні розбрату\nПричини закриття СПД - в уже згаданому законі «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (проект 5130), який в грудні прийняв парламент і підписав президент. Нові норми вносять зміни в абзац 1 пункт 2 частини 1 статті 7 закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».\nА конкретно - зобов'язують усіх підприємців регулярно сплачувати єдиний соціальний внесок. Навіть тих, які «сплять», тобто, тимчасово не ведуть діяльності та не отримують доходу.\n«Найбільш болючим для підприємців стало те, що з даної норми про базу нарахування ЄСВ виключені слова «за місяць, у якому отримано дохід», і внаслідок цього підприємці на загальній системі оподаткування, а також особи, які займаються незалежною професійною діяльністю, зобов'язані щомісячно сплачувати єдиний соціальний внесок в розмірі, не нижче мінімального», - розповіла Ірина Кузіна, адвокат, керівник Харківського офісу ЮФ «Ілляшев та Партнери».\nЗа її словами, з 1 січня 2017 року сплата ЄСВ щомісяця обов'язкова для всіх незалежно від факту отримання або неотримання доходу за звітний період - місяць. І навіть наявність поважних причин для неотримання доходу - хвороба, відпустка по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, відсутність доходу внаслідок економічних чинників - не є підставою для звільнення від платежу.\nВиходить, що підприємці, які не отримують коштів від своєї діяльності, з 1 січня 2017 року зобов'язані сплачувати внесок до Пенсійного фонду на підставі того факту, що вони зареєстровані підприємцями. Юристи вже назвали ці зміни «податком на статус підприємця», за аналогією з середньовічною Англією, в якій в XIV столітті був введений «податок на життя».\nМінімальний ЄСВ на 2017 рік становить 704 грн. (це пов'язано з підвищенням мінімальної заробітної плати до 3200 грн.).\nЩо ж буде з тими СПД, які не встигли подати заяву про закриття в грудні 2016 року? Юристи кажуть, що таким доведеться сплатити ЄСВ за кілька місяців 2017 року.\n«Згідно з роз'ясненням податкової, якщо ФОП не встиг закритися в кінці 2016 року, то йому доведеться заплатити ЄСВ за звітний період 2017 року, в якому він закрився, тобто, фактично за перший квартал. Податкова також роз'яснила, що ФОП вважається закритим саме з моменту внесення реєстратором в ЄДРПОУ (реєстр підприємств і організацій) запису про припинення діяльності ФОП. Для закриття ФОП досить подати реєстратору в центр надання адмінпослуг заяву стандартного зразка про припинення діяльності та отримати виписку про припинення діяльності», - зазначив керуючий партнер адвокатського об'єднання «Suprema Lex», адвокат Віктор Мороз.\nХороша новина в тому, що до Верховної Ради України внесено законопроект №5633 від 04.01.2017 року (ініціатори - Олег Ляшко і Віктор Галасюк). Там йдеться про введення перехідного періоду для підприємців до 1 квітня 2017 року, протягом якого буде можливість подати заяву державному реєстратору про припинення підприємницької діяльності.\n«У разі подання такої заяви у першому кварталі 2017 року підприємець не платитиме ЄСВ за місяці першого кварталу, в якому дохід не отримано», - зазначила Ірина Кузіна. Втім, зараз цей проект тільки розглядається в комітетах Верховної Ради, до сесійної зали він може потрапити, в кращому випадку, в лютому, та ще й із значними змінами.\nЕкономіка не постраждає?\nНа думку економістів, метою змін у процедурі сплати єдиного соцвнеску було скорочення непрацюючих ФОП, а також збільшення надходжень до Пенсійного фонду від соцвнеску.\n«Мотивація авторів закону (Кабінет міністрів, - ред.) - скоротити кількість непрацюючих ФОП. А також отримати додаткові доходи від ЄСВ, надати фіскальним органам інструмент тиску на підприємця», - впевнений співавтор ліберальної податкової реформи (законопроект 3357), експерт Данило Монін.\nЗа його оцінкою, частка малого бізнесу в економіці України сягає 15%. У зв'язку з новими нормами експерт прогнозує ряд негативних наслідків.\n«Підприємцям, у яких підприємництво є джерелом додаткового заробітку, швидше за все, доведеться закритися і піти в тінь. Вплив на ВВП буде мінімальним. Проте бажання відкривати власний бізнес - буде ще меншим. Ще один негатив - зміни вводяться за тиждень до вступу в силу, а отже непрацюючі підприємці просто не в змозі закритися в такий короткий термін », - зазначив Данило Монін.\nВтім, не всі експерти схильні до негативних оцінок наслідків прийнятих змін.\n«Негатив переоцінений. Якщо закриються ті, хто не вів діяльності, на ВВП це не вплине. Тема через місяць перестане бути актуальною. Те, що здорові люди, які мають зайнятість, повинні заплатити мінімальний внесок на нинішніх пенсіонерів, це нормально. У нас полюбляють мультиплікувати негатив, недовіру і «зраду» щодо дрібних питань», - вважає викладач макроекономіки Києво-Могилянської бізнес-школи Олексій Геращенко.\nОднак, яким би мізерним не видавався вплив закриття «сплячих» СПД на економіку, він все ж буде. В першу чергу, мова йде про закриття разом з тими, хто вже давно не вів діяльності, і тих, хто працював час від часу - сезонно. До того ж, не можна недооцінювати вплив на загальний рівень інвестиційної привабливості країни, в якій, як зазначають експерти, «ясно дали зрозуміти, що підприємцям не раді».\n«Частка приватних підприємців в ВВП України невелика. Але окрім долі у ВВП СПДшники несуть значний соціальну роль - самі себе годують, та політічну роль - це є кістяк середнього класу, які не орієнтуються на руку, яка годує», - говорить Дмитро Боярчук, виконавчий директор CASE Україна.\nЕкономісти впевнені, що частина працюючих СПД закриються, щоб працювати на інше СПД, і таким чином економити на єдиному соціальному внеску. «Напевно, багато хто стане на облік в центрах зайнятості», - прогнозує Дмитро Боярчук.\nБільшість опитаних експертів вважають, що глобального макро-ефекту від введення нових норм по сплаті ЄСВ і, відповідно, закриття декількох сотень тисяч ФОП, не очікується.\nЦе означає, що за підсумками року Україна все ж може досягти запланованого зростання ВВП на 2,5%, яке прогнозує МВФ і більшість міжнародних експертних груп.


«Я не люблю сюрпризів, тому сама детально планувала дівич-вечір. Спеціально з Лондона для своєї #teambride привезла милі іменні халати. А ще ми зробили спеціальні кастомні джинсові курточки для свята!Перший день у нас був суцільною фотосесією, ми хотіли зафіксувати події цих днів максимально! Увечері вирушили у Парк Легенд, де Артем мені освідчився. Це було дуже мило і знаково – повернутися туди через півтора року.Ми веселилися і танцювали до самого ранку! Наша вечірка закінчилася лише о п'ятій годині, а о дев'ятій ми вже виїжджали в аеропорт. Це були дуже насичені дні, які я запам'ятаю на все життя!» – ділиться емоціями Катя.


Заміна підведення на житловий будинок вул. Горького, 39\nЗаміна підведення на житловий будинок вул. Горького, 39\nРозпочато роботи по заміні ділянки підведення на житловий будинок вул. Горького, 39. Буде замінено вентиль і ділянку зношеної труби Ø50 мм, протяжністю 2,0 м. Роботи виконуються за рахунок коштів підприємства і спрямовані на поліпшення водопостачання житлового будинку.\nЗ повагою, адміністрація КП «Бердянськводоканал» БМР.


Крем-гель La Roche-Posay Hydraphase Intense Legere – Шалені знижки\nКрем-гель La Roche-Posay Hydraphase Intense Legere\nЩо мені сподобалося в La Rochе-Posay Hydraphase Intense Legere\nУпаковка сподобалася мені з першого погляду. Є зручний дозатор: він не плюється кремом і дуже м’який. Сама туба теж м’яка: чим менше в ній кошти, тим більше вона стискається. Завдяки цьому крем не залишається на стінках, а стікає, тому ви зможете використовувати його максимально довго. Витрата економічний: крему точно вистачить на пару місяців активного використання.\nКонсистенція крему – легка і зовсім не жирна. Він швидко вбирається і не залишає липкості. Дуже комфортний: після нанесення можна майже відразу робити макіяж.\nЗапах є – рідкість для засобу від La Roche-Posay. Аромат дуже легкий і трохи квітковий. Після нанесення він залишається на шкірі: я вловлюю дуже тонкий шлейф.\nРекомендую використовувати цей крем поверх сироватки або термальної води. Справа в тому, що один з головних компонентів в складі – гіалуронова кислота. Вона зберігає вологу в шкірі, але, якщо шкіра сама по собі суха, буде зворотний ефект: вона стане тільки суші.\nЧерез пару тижнів регулярного використання шкіра стала більш зволоженою, вирівнявся колір обличчя. Є накопичувальний ефект: з кожним днем шкіра виглядає більш здоровою.\nСам по собі крем дуже легкий, і мені здається, що для зими зволоження буде недостатньо. Гелева формула навряд чи допоможе в період морозів і дуже сухого повітря в опалювальних приміщеннях.\nПродумана і зручна упаковка.\nВідомий зволожуючий ефект.\nЛегка і невідчутна текстура.\nУніверсальність: можна використовувати в якості бази під макіяж.\nДуже легка формула навряд чи підійде для зими.\nНаносити краще поверх сироватки або термальної води.


Олександра Тюфтей - біографія, особисте життя, фото, фільмографія, чутки та останні новини\n(біографія, фото, відео) Aleksandra Tuftey\nІм’я: Олександра Тюфтей ( Aleksandra Tuftey )\nДата народження: 3 жовтня 1986 р.\nОлександра Тюфтей: біографія\nОлександра Тюфтей – російська актриса театру і кіно, яка прославилася завдяки дебютній картині «Муха». Останнім часом вона підкорює серця глядачів з допомогою телесеріалів: «Так не буває», «Москва. Центральний округ», «Кіготь з Мавританії» і багатьох інших.\nБатьки дівчинки разом вчилися в школі, а коли побралися, переїхали до Твері, де і народилася Олександра. Батько Сашка служив адвокатом, а мама працювала вчителькою англійської мови, завдяки чому майбутня актриса освоїла інгліш на дуже високому рівні.\nТюфтей була єдиною дитиною в сім’ї і, звичайно ж, батьки весь вільний час присвячували їй. Саме батько прищепив дочці любов до мистецтва, особливо до музики і кінематографу, умовив зайнятися бальними танцями.\nУ старших класах Олександра переїхала в столицю і стала ученицею московської міжнародної кіношколи, де в першій половині дня діти вивчали загальноосвітні предмети, а після обіду щодня ставили вистави. Там Тюфтей остаточно усвідомила, що мріє бути професійною актрисою. Вона подає документи у всі театральні вузи, а коли після іспитів виявляється, що у неї є вибір, то зупиняє свій погляд на Театральному інституті імені Щукіна, так як там курс набирав Юрій Погребничко, чиїми постановками дівчина захоплювалася.\nЦе співробітництво виявилося плідним: режисер запросив молоду актрису в свій театр «Біля будинку Станіславського», де вона і виступає досі в таких спектаклях, як «Чоловік і жінка», «Три сестри», «Мандрівники і гусари», «Старший син» і багатьох інших.\nВипускний рік з Театрального Інституту був досить плідним: крім перших вистав, він приніс Олександра Тюфтей і першу роль у кіно. Це була драматична стрічка «Муха» режисера Володимира Котта, яка відразу ж принесла їй нагороду Таллінського кінофестивалю «Black Nights» як краща актриса першого плану. Крім Естонії, разом з фільмом Саша об’їздила і інші країни – Німеччину, Америку, Шанхай.\nПерсонаж Олександри – важкий підліток Віра Мухіна, яка рано втратила матір і замість підтримки батька вибирає агресію, яку реалізовує в боксі. Так як починаюча актриса ніколи раніше не підходила до боксерської груші, їй був найнятий професійний тренер Олег Борисенко. Між іншим, він уже мав досвід підготовки артистів до ролей спортсменів – саме Олег навчав актора Дениса Нікіфорова перед його знаменитою картиною «Бій з тінню».\nПісля такого успіху всім стало очевидно, що Олександра Тюфтей чекає велике майбутнє в кінематографі. Вона знімається в різних серіалах, наприклад, в 3 і 4-му сезонах «Москва. Центральний округ», «Як вийти заміж за мільйонера» і «Ангели війни». З повнометражних фільмів виділяються музична драма «Нероби», знята за пісень легендарного рок-музиканта Віктора Цоя, і романтична комедія «Звичка розлучатися».\nЗ останніх робіт актриси успіхом користуються легка кінокомедія «Так не буває» і кримінальний трилер «Кіготь з Мавританії». Більшість критиків відзначають, що Олександра в кожній ролі відкриває нову грань свого таланту і здатна створювати досить різнопланові образи.\nОлександра Тюфтей не одружений, але у неї є коханий чоловік. Його ім’я вона ретельно приховує від публіки, але відомо, що чоловік є професійним музикантом. Ймовірно, актрисі важливо, щоб близька людина був з творчого середовища.\n2008 — Мертві душі\n2011 — Нероби\n2012 — В зоні ризику\n2012 — Ангели війни\n2013 — Звичка розлучатися\n2014 — Чуже життя\n2015 — Кіготь з Мавританії\n2015 — Так не буває\nСтрункі дівчата в трико


Хвороби кори груші.\nДва роки тому на 10-річній груші плодоносної "Лісової красуні" утворилася невелика рана, мабуть, морозобоина. Я її розчистив, замазав олійною фарбою. Але після цього почала тріскатися кора по всьому стовбуру груші.\nЩо це за хвороба і як з нею боротися?\nГруша "Лісова красуня" в загалі то зимостійка. Але, як і будь-яке дерево, її слід готувати до холодів. В іншому випадку від сильних морозів, які були минулої зими, можуть виникнути морозобоіни - пошкодження зовнішньої кори і деревини на вид поздовжніх тріщин.\nНебезпечні для саду і лютнево-березневі перепади температур. Вдень кора і деревина нагріваються, а після заходу сонця, коли різко холоднішає, кора охолоджується і стискається. Деревина ж не встигає охолонути до такої температури, як кора, і стискається повільніше. З'являються хворобливі тріщини як кори, так і верхніх шарів деревини.\nКрім того, зниження зимостійкості дерев сприяє ряд факторів, в тому числі і неправильні підживлення. Приміром, азотні добрива потрібні тільки під час активного росту, весняний період або початок літа. При другій половині вегетації необхідні фосфорні і калійні, які сприятливо позначаються на перезимівлі. Азот ж, внесений в цей період, подовжує час ростових процесів, що призводить до поганому визріванню тканин пагонів.\nВиснажує дерева і надмірний урожай, в результаті в зиму вони входять ослабленими. Тому при рясному плодоносінні обов'язково потрібно за сезон зробити не менше трьох підживлень для груші лісової красуні комплексними добривами.\nЩоб дерево змогло уникнути сонячних опіків і морозобоїн, слід восени і ранньою весною побілити штамби дерев та скелетні гілки 20% вапняним молоком. Вапно краще тримається і не змивається дощами, якщо в розчин додати глину.\nВ принципі, ви правильно лікували перше пошкодження. Можливо, це була і морозобоина, а може, і сонячний опік, який у лютому-березні теж не виключено. Його пошкодження носять невеликий, локальний характер: на цьому місці кора відстає, відшаровується від деревини і просто знімається пластівцями. Але грушам навіть зі слабо пошкодженою деревиною потрібен особливо ретельний догляд.\nПриміром, для них важливі хороший полив грунту, а навесні і на початку літа-азотні підживлення. Можливо, чогось груша недоотримала і кора стала вразлива для сильних морозів. Нову морозобоину слід зачистити, захопивши трохи і здорової тканини, продезінфікувати мідним купоросом. Можна прикласти на час щавель або кілька разів потерти ним рану, після чого краще замазати садовим варом або коров'яком з глиною, взятих у співвідношенні 1:1. Сорти груші.


На Тернопільщині збудують найбільший на заході України тепличний комплекс\nГоловнаНовиниНа Тернопільщині збудують найбільший на заході України тепличний компл...\nНайбільший на заході Україні тепличний комплекс створять на Тернопільщині. Реалізовуватиме проект голова Ради директорів Групи компаній Group DF, бізнесмен Дмитро Фірташ.\nЯк повідомили 10 лютого ЗІКу в прес-службі ТОДА, учора він разом з очільником облдержадміністрації Валентином Хоптяном заклав капсулу під будівництво комплексу.\nТеплиці будують у с. Синьків Заліщицького району, де народився Фірташ. За площею та потужністю, зазначено в повідомленні, цей комплекс увійде у п’ятірку найбільших сучасних тепличних господарств України.\n«Сьогодні важливо створювати робочі місця у селах. За останні двадцять років в Україні зникли 360 сіл. Відродити їх може бізнес, який створюватиме нові підприємства. Сподіваюся, що у нас все вийде», – сказав Фірташ.\nЗа його словами, після завершення будівництва комплексу на ньому працюватимуть 150-200 людей.\nЗа масштабами агропромислових об’єктів, які зараз зводяться, будівельний майданчик тепличного господарства в Синькові є найбільшим у Європі.\nНовий комплекс загальною площею 10 га має розпочати роботу цієї осені. До його складу входитимуть теплиця з вирощування розсади потужністю 8,1 млн саджанців на рік, цех для зберігання та пакування продукції.\nЩороку господарство буде виробляти 4 тис. тонн помідорів і 1 тис. 550 тонн перцю.\nЗагальний обсяг інвестицій складає близько 100 мільйонів доларів.\nсиньків тепличний комплекс,\tтеплици сынькив,где?,\tтыплыци,\tтеплицы,\tукраина сынькив тепличный комплекс,\tкупити розсаду у заліщицькому районі с.Синьків,\tкуплю помидор тепличный на западе украины,\tбудивныцтво крыш,\tсинькив залещицкий район украин фото,\tгде можно купить тнплицу в одессе


Поступився лише українськiй легендi: Помер один з найвеличніших чемпіонів в історії боксу\n14:15 В Україну йде "літня" спека і дощі: Синоптик розповіла, до чого готуватися\n14:00 Хіти тижня. "Це стало моральною травмою": Брат принцеси Діани розповів, як мати кинула їх заради іншого чоловіка (фото)\n13:59 Найбільше відкриття такого роду в історії: В Єгипті знайшли 27 саркофагів віком понад 2 500 років (фото) Блог\n13:46 Карантин: "Укрзалізниця" з 21 вересня відновила продаж квитків на поїзди далекого прямування в ряд міст і районів Блог\n13:37 Зірки говорять: Названо найбільш самовпевнені знаки Зодіаку Блог\n13:24 У США успішно пройшла випробування україно-американська ракета Alpha Блог\n13:12 На Вінниччині мати вбила власне немовля Блог\n13:00 З архіву ПУ. "Це вам не Кирилівка!": На узбережжі Азовського моря виявили "НЛО" (відео) Блог\n12:59 Місяць "поржавів": Науковці зробили несподівану заяву Блог\nнеділя, 18 серпень 2019, 22:24\nБоєць був відомий м'якою, плавною боксерською технікою, через що і отримав прізвисько Mantequilla (Масло).\nКолишній дворазовий чемпіон світу в напівсередній вазі, один з найвеличніших чемпіонів в історії боксу Хосе Наполес помер в п'ятницю, 16 серпня, в своєму будинку в Мехіко у віці 79 років, передають Патріоти України з посиланням на іноземні ЗМІ.\nВперше на титульний бій вийшов в 1969 році, до цього в професіоналах провів 64 бою.\nНаполес 40 років був лідером за кількістю проведених захистів титулу об'єднаного чемпіона (14), поступився цим званням лише українськiй легендi Володимиру Кличку.\nСтавав боксером року за версією журналу The Ring (1969). Завершив кар'єру з рекордом 81-7, 54 КО. У 1990 році включений у Всесвітній зал боксерської слави.\nНайбільше відкриття такого роду в історії: В Єгипті знайшли 27 саркофагів віком понад 2 500 років (фото)\nпонеділок, 21 вересень 2020, 13:59\nВсі труни повністю запечатані і не відкривалися з тих пір, як були поховані. У Єгипті, в стародавньому некрополі біля селища Саккара, виявили вже 27 стародавніх трун віком понад 2500 років. Експерти називають це відкриття археологів одним з найбільших ...


Історична перемога львів’ян на чемпіонаті Європи у Стамбулі - ZAXID.NET\nІсторична перемога львів’ян на чемпіонаті Європи у Стамбулі\nЗолото з дзюдо\nГоловні новини за 27 квітня — Новини Львова, 27 квітня 2011, 22:26 668 0\nВідкрили пряме повітряне сполучення Прага-Львів\nЧитати, в’язати та робити суші заохотить дитячий фестиваль\nКвітів у місті буде більше\nУ психіатричній лікарні також святкують Великдень\nУ "зеленій канапі" зацвіли літні пейзажі\nПоблизу автовокзалу знайшли мертвих собак\nЦього дня львів’яни прощалися із отцем-доктором Дмитром Блажейовським\nЛьвів’ян навчать як створити робота\nДвоє п’ятирічних хлопчиків загинули у пожежі\nІсторична перемога. Львів’янин Сергій Дребот у складі національної збірної України здобув командне “золото” чемпіонату Європи, що відбувався у Стамбулі. До цього українська збірна жодного разу не підіймалась на найвищу сходинку континентальної першості.\nУ фіналі наші співвітчизники зустрілись з французами. Здолали їх з мінімальною перевагою - 3:2. До числа тих, хто не зміг перемогти, потрапив і наш земляк, втім на підсумковий результат це не вплинуло. Перед "галлами" українці розібрались з іспанцями 5:0. Та з однаковим рахунком 3:2 побороли команди Грузії та Англії.


к. б. н, доцент кафедри екології та охорони природи Карпенко Ю.О\nЧернігів – 2006\n1 Систематичний огляд видів рослин, які мають етноботанічне значення\n2 Етноботанічна характеристика окремих видів рослин\n2.1 Квітка богині весни Остари й освідчення в коханні — конвалія\n2.2 Цариця вод і квітка русалок – лілея\n2.3 Сніг і підсніжник\n3 Використання етноботанічного матеріалу у виховній роботі з біології в школі\nЧернігівщина — край річок, лісів та боліт. Близько 1200 річок басейну Дніпра нараховується на території області. Це — славетна Десна та ії притоки Убіль, Мена, Снов, Сейм, Остер та інші. Численні "голубі очі" Чернігівщини — її озера та ставки, водосховища. На Чернігівській землі створено чимало природно-заповідних територій і об'єктів, в яких охороняються ліси і водойми, типові рослинні угруповання і фауністичні комплекси. Значна увага приділена охороні раритетної компоненти нашого біорізноманіття — рідкісних видів рослин і тварин, рідкісних рослинних угруповань. Багатовікова історія нашого краю багата на легенди та перекази, які безпосередньо стосуються і рослин. Етноботаніка – це наука, яка займається вивченням різних переказів, повір`їв, легенд про біологічні об`єкти, а саме про рослини.\nДосить цікавим матеріалом є вивчення рідкісних видів рослин. Про більшість із них також існують легенди та перекази.\nМета нашої роботи – узагальнити відомості про етноботанічні особливості окремих видів рослин.\nЗавданнями роботи є: 1) дати систематичний огляд видів рослин, які мають етноботанічне значення;\n2) навести легенди про деякі рідкісні види рослин;\n3) розробити виховний захід з використанням легенд та переказів про рослини.\nВідділ Квіткові, або Покритонасінні (Magnoliophyta, або Angiospermae)\nХарактерними особливостями рослин цього відділу, що відрізняють їх від усіх інших відділів вищих рослин, є такі:\n1) насінні зачатки, вміщені в більш або менш замкнуту порожнину (зав'язь), утворену однією або кількома зрослими карпелами (плодолистками);\n2) пилкові зерна вловлюються не самим мікропіле насінних зачатків, а приймочкою;\n3) гаметофіти позбавлені гаметангіїв і розвиваються в результаті мінімальної кількості мітотичних поділів;\n4) так зване «подвійне запліднення», яке характеризується тим, що в результаті потрійного злиття (злиття одного з двох сперміїв з двома полярними ядрами) утворюється триплоїдне первинне ядро ендосперму — спеціальної поживної тканини для зародка, що розвивається, яка притаманна лише для покритонасінних. Від інших насінних рослин покритонасінні відрізняються досить сильно, і проміжні форми між ними до цього часу не знайдені.\nДані з цілком достовірних викопних залишків покритонасінних належать до епохи нижньої крейди. Вважають, що вони виникли задовго до барремського віку, найшвидше ще до крейдового періоду. Аналіз географічного поширення і філогенетичних відносин (філогенетичної фітогеографії) найбільш архаїчних груп нині живучих покритонасінних, або квіткових, привів А. Л. Тахтаджяна до висновку, що первинний центр формування і диференціації цих рослин знаходиться скоріше всього десь в Південно-Східній Азії (включаючи Малазію) і Меланезії.\nУ відділі Magnoliophyta2 класи, 533 родини, близько 13 000 родів і, очевидно, не менше 250 000 видів.\nКлас магноліопсиди, або Дводольні (Magnoliopsida, або Dicotyledones)\nЗародок у магноліопсид з 2 сім'ядолями, іноді з 1 сім'ядолею, рідко з 3—4 сім'ядолями. Сім'ядолі звичайно з 3 провідними пучками. Листки з пірчастим, рідше пальчатим, жилкуванням, іноді жилкування дугоподібне або паралельне, звичайно незамкнуте. Черешок звичайно чітко виражений. Листових слідів 1—3, іноді більше. Профілли і брактеоли звичайно парні. Провідна система стебла звичайно складається з одного кільця провідних пучків, як правило, з камбієм. У флоемі звичайно є паренхіма. Кора і серцевина стебла звичайно добре диференційовані. Первинний (зародковий) корінець звичайно розвивається в головний корінь. Чохлик і епідерма кореня мають в онтогенезі спільне походження (за винятком порядку Nymphaeales). Деревні або трав'янисті рослини, іноді вторинні деревні рослини. Квітки найчастіше 5- або (рідше) 4-членні, і лише у деяких переважно примітивних таксонів 3-член-ні. Нектарники різних типів. Оболонка пилкових зерен звичайно 3-кольпатна або похідних від неї типів; значно рідше (у небагатьох примітивних таксонів) дистально 1-кольпатна.\nПідклас Магноліїдні (Magnoliidae)\nОб'єднує групу порядків квіткових рослин, які мають низку досить архаїчних примітивних ознак. Цими ознаками є наявність ациклічних, геміциклічних, рідше циклічних, квіток з яскравим забарвленням простої або подвійної оцвітини з численними тичинками, розташованими в центропетальній послідовності, а типовим є апокарпний гінецей; стиглий пилок 2—3-клітинний. Сюди належать дерева, кущі або трави безсудинні або з судинами, членики яких мають драбинчасту перфорацію.\nВодяні й болотяні кореневищні трав'янисті багаторічні рослини з двостатевими спіральноциклічними квітками з багатьма тичинками і синкарпним або апокарпним гінецеєм з сидячою променястою або голівчастою приймочкою; плоди — багатолистянки або горішки. Порядок містить 3 родини, з них 1 переважно в тропіках.\nРодина Лататтєві (Nymphaeaceae). Водяні й болотні багаторічні рослини з добре розвинутими кореневищами. Листки на довгих черешках, великі, плавають на поверхні води, рідше занурені в воду; в останньому випадку вони розсічені на дрібні часточки. Квітки поодинокі, великі, двостатеві, правильні; оцвітина звичайно подвійна, з нечітким поділом на чашечку і віночок; чашолистків 3—6; пелюсток багато; вони поступово переходять у тичинки, яких багато, рідше 6; маточка утворена з багатьох зрослих плодолистків, рідше вони вільні, зав'язь нижня, напівнижня або верхня; плоди багатолистянки.\nЛататтєві — давня, переважно тропічна родина, що налічує близько 100 видів, віднесених до 7—8 родів. В Україні найбільш поширені в старицях річок і в озерах: латаття біле (Nymphaeaalba) з чотирилистою чашечкою і численними білими пелюстками. Підклас Ранункулідні (Ranunculidae)\nЧастіше всього трав'янисті рослини переважно з двостатевими ациклічними або частково циклічними квітками з багатьма тичинками і маточками або їх кілька з вільними або зрослими карпелами; насіння з ендоспермом або без нього. Ранункуліди за рядом ознак близькі до магноліїд, але більш розвинуті. Охоплюють 4 порядки, 4 підпорядки, 12 родин, 16 підродин і значну кількість родів та понад 3000 видів.\nПорядок Макоцвіті (Papaverales)\nМакоцвіті споріднені з жовтецевими і барбарисовими. Рисами, що зближують родини цих порядків, є насамперед велика кількість вільних тичинок, невизначена кількість (у первісних форм) часток оцвітини, численні насінні зачатки тощо. До порядку належать три родини, з яких тут розглядається одна — Макові. До цієї родини відноситься ряст.\nОхоплює 3 підпорядки, 8 родин і 12 підродин.\nПідродина Анемонові (Anemonoideae). Охоплює близько 20 родів переважно в позатропічних областях; в Україні представлено 5 родів з такими спільними ознаками: плід — збірна сім'янка, квітки правильні; оцвітина проста, віночкоподібна, рідше подвійна.\nДосить поширений у соснових лісах сон широколистий, або сон-трава (Pulsatillalatifolia), з великими поодинокими рожевувато-бузковими квітками, що з'являються в квітні раніше від прикореневих пальчастих листків. Клас Ліліопсиди, aбo Однодольні (Liliopsida, або Monocotyledones)\nЗародок з 1 сім'ядолею. Сім'ядолі звичайно з 2 головними провідними пучками. Листки звичайно з паралельним жилкуванням, рідше жилкування дугоподібне і ще рідше — пальчасте або пірчасте. Жилкування звичайно замкнуте. Листки звичайно не розчленовані на черешок і пластинку, рідше більш чи менш диференційовані, але в таких випадках «черешок» і «пластинка» не гомологічні черешкові і пластинці магноліопсид (вторинного походження), часто з основою у вигляді піхви. Кількість листових слідів звичайно значна. Профілли і брактеоли звичайно непарні. Провідна система стебла звичайно складається з багатьох окремих провідних пучків або іноді з 2 або більшої кількості кілець провідних пучків; провідні пучки звичайно позбавлені камбію (рідко спостерігається залишковий пучковий камбій). У флоемі немає паренхіми. Звичайно немає ясної диференціації кори і серцевини. Первинний корінець рано відмирає, замінюючись системою адвентивних коренів, які звичайно утворюють мичкувату кореневу систему. Чохлик і епідерма кореня мають в онтогенезі різне походження. Звичайно трави, іноді вторинні деревоподібні форми. Квітки звичайно 3-член-ні, іноді 4- або 2-членні. Нектарники переважно септальні. Оболонка пилкових зерен звичайно 1-кольпатна або похідних від неї типів (частіше над усе 1-поратна). Найбільш примітивним типом пилкових зерен ліліопсид є 1-кольпатна (тектонно-колумелятний пилок типу Butomus).\nКлас однодольних, крім наявності однієї сім'ядолі в насінині, має ще такі характерні риси, властиві більшості його представників: паралельне або дуговидне жилкування листків (дуже рідко воно сітчасте); раннє відмирання головного кореня, натомість його розвиваються додаткові корені; судинно-волокнисті пучки замкнуті, тобто не мають камбію і розміщені в стеблі безладно; стебло і корінь не ростуть у товщину через відсутність камбію; тільки в окремих родів (юки, драцени) спостерігається вторинне потовщення стебла, але не за рахунок камбію, а внаслідок утворення вторинної меристеми в периметральній частині стебла. Квітки здебільшого тричленного типу, п'ятиколові.\nПорядок Холодковоцвіті (Asparagales)\nПоходить від предків типу мелантієвих. До порядку належать 8 родин, поширених в обох півкулях переважно в областях з аридним і субаридним кліматом. В Україні зростають дико представники 4 родин; більшість з них весняні лісові рослини.\nРодина Конвалієві (Convallariaceae). На відміну від інших; родин цього порядку у всіх конвалієвих плід — ягода.\nКонвалія (Convallariamajalis). Відома лісова рослина з двома широкоовальними прикореневими листками і білими запашними квітками, зібраними в однобічну китицю. Всі частини конвалії отруйні: містять глікозид конвалятоксин, сапонін конвалямарин, ефірну олію і деякі кислоти. З листків і квіток конвалії виготовляють препарати, які застосовуються при захворюваннях серця Конвалія — улюблена декоративна рослина. Ефірна олія з її квіток використовується в парфюмерії для виготовлення духів, одеколону тощо.\n«В гомоні зеленім ліс залопотів Під яскравим сонцем весь позолотів; Горда і цнотлива, до княжни подібна, Вийшла на узлісся конвалія срібна...»\nЩо може бути таким простим і таким чарівним водночас, як не конвалія? Кілька біленьких, немов із порцеляни, дзвіночків на довгій стеблині і двійко світло-зелених листків — от і все; а тим часом — яке диво, яка довершеність! Особливо ж гарна конвалія у своєму лісовому середовищі, на галявині серед негустого лісочка, оточена безліччю яскраво-зеленого листя. А яка вона гарна в букеті, обкладена своїм же листям!\nТа найкраще, що в ній може бути,— п'янкий запах. Це один із найтонших приємних запахів, з котрим можуть зрівнятися хіба що запахи фіалки й резеди. Щоправда, конвалію ніколи не можна залишати у кімнаті, де сплять, оскільки від її запаху починає боліти голова, зате як приємно вдихати той цілющий аромат на відкритому повітрі, особливо ж у лісі, коли він лине до вас з легеньким повівом вітерцю!\nТепер конвалія для нас — лиш прикраса, і хіба що зрідка букет на Трійцю, коли ми йдемо із ним молитися до церкви,— набуває деякої символіки. Поет каже:\n«На Трійцю, давніх заповітів Оберігаючи ключі, Ніхто не з'явиться без квітів, До храму Божого йдучи. Бузок, конвалія, фіалка — Травневії дари природні, Улюблені й кохані палко, Прикрасять щедро храм Господній».\nТа був час, і час дуже давній, коли конвалія, скажімо, у давніх германців була присвячена богині Остарі — богині ранкового сонця, променистої зорі й провісниці весни.\nНа честь цієї богині на Пасху розкладали багаття й влаштовували свято, де всі молоді дівчата й хлопці прикрашали себе квітами конвалії як квітами щастя й кохання. Свято тривало, поки тримались конвалії, а потім, коли квіти в'яли, їх кидали у вогонь — ними приносили богині Остарі приємну жертву.\nНімецький поет Ф. Вебер у поемі «Тринадцять Облич» про це розповідає:\n«Бог кохання, о чистий Бальдер, наш привіт сприйми прихильно, квіти чисті, немов серце, ми кладем до ніг твоїх...» І, обходячи жертовний камінь, вони кидали священні трави, білі дзвіночки (конвалії) — ці світлі зірочки, ці яскраві іскри у вогонь.\nЗ квітами цими молодиці вирушали рано-вранці на початку свята до священного джерела й умивалися, щоб якомога довше зберегти свіжість і чарівність обличчя. Це середньовічне повір'я так глибоко вкорінилося у деяких місцевостях Саксонії, наприклад в Альтмарку, де й тепер можна бачити дівчат, що йдуть перед Пасхою вмиватися джерельною водою з метою зберегти свою вроду.\nІз зникненням язичництва богиню Остару замінила в народному переказі Пресвята Діва й досі існує повір'я, що в ясні місячні ночі, коли вся земля огорнута глибоким сном, Цариця Небесна, оточена вінцем із блискучих, мов срібло, конвалій, з'являється іноді тому із щасливих смертних, кому готує яку-небудь несподівану радість...\nА в Англії в Сусексі склалася цікава легенда про бій св. Леонарда, одного із сподвижників Хлодвіга, котрий прийняв християнство, із страшним драконом Сінь побіля Толбіака.\nТри дні й три ночі св. Леонард невтомно бився з ним, іноді зовсім втрачаючи силу й надію перемогти. Та нарешті з допомогою Божою, на четвертий день із задоволенням побачив, як страшне чудовисько, тягнучи за собою довгого хвоста, щезає у глибині лісів, аби більше звідти не з'являтися. Це була перемога християнства над язичницькими примарами.\nЦя боротьба св. Леонардові не обійшлася марно: його руки й тіло були жорстоко зранені іклами й кігтями дракона, а на місцях боротьби було безліч слідів крові з його ран.\nТа Господь відзначив ці плями пролитої святителем крові й освятив їх, виростивши на тому місці квіти цноти й святості — конвалії. Благочестиві мандрівники й досі зустрічають ці сліди битви повсюди у лісі, забарвлені в біле, уважно прислухаючись, вони здатні, як стверджують, чути, як сніжно-білі дзвіночки конвалії видзвонюють переможний гімн...\nМов відлуння середньовічних звичаїв у деяких селах Франції ми й тепер зустрічаємо звичай відзначити щорічно «свято конвалії». Воно завжди відбувається першу неділю травня.\nЦього дня після полудня мешканці кількох сусідніх сіл збираються у найближчий ліс по конвалії. Вирушають не лише молоді, але й старі, пильнуючи, щоб не розходились у лісі, а нарвавши конвалій, до ночі повертаються додому.\nНаступного дня конваліями прикрашають у будинках вікна, каміни й столи, причому до конвалії часто додають і бузок. Потім збирають на стіл і запрошують молодь снідати. Співають пісні на честь першопричини свята — конвалії, символу весни. Сміх і розваги зрештою закінчуються танцями.\nОсь тут конвалія знову стає предметом ритуалу. Запрошує на танець, звісно, хлопець, але погодитись чи ні — справа дівчини, й вона відповідає на запрошення мовчки, з допомогою конвалії.\nЦе відбувається так. У кожної і в кожного — по букетику конвалій. Дівчата прикріплюють його до ліфа, а хлопці — у петличку сюртука.\nКоли хлопець запрошує дівчину до танцю, то вона, на знак згоди, віддає йому свій букетик, а він передає свій, й вони прикріплюють конвалію знову. Раз вибравши одне одного, молоді люди вже не розлучаються й танцюють усі танці разом.\nТепер такий вибір означає лиш взаємну симпатію і обмежується танцями протягом усього вечора; та колись букетик конвалії мав значно глибше значення: він означав певним чином згоду молодих людей на взаємний шлюб, і сам цей вечір закінчувався оголошенням — хто кого вибрав і хто з ким одружується.\nЯкщо хлопець, наприклад, хотів висловити дівчині свої почуття, то він просив у неї шпильку й пришпилював її букетик навпроти серця. Відмова дати йому шпильку означала, що дівчина не хоче бути його дружиною.\nЯкщо хлопець був гордий або ж сором'язливий, то перш ніж попросити у дівчини шпильку, він пропонував їй свій букет. Дівчина взяла букет й приколола до грудей,— отже, виявила йому свою симпатію і згоду на шлюб.\nКинути конвалії на землю мало різноманітне значення: цим жестом можна було висловити і холод почуттів, і незгоду на шлюб, але наступити при цьому на них ногою — означало антипатію, відразу й навіть озлобу.\nЩе віддаленішим відгуком тих середньовічних свят став у двадцятих роках минулого століття звичай мешканців Ганновера влаштовувати прогулянки в заміський ліс Ейлерейде, в якому конвалії росли в такій кількості, що утворювали подекуди суцільні галявини.\nМарною, стверджують сучасники, була б спроба змалювати чарівність таких галявин, засипаних, мов снігом, білими квітами, і дивовижний, п'янкий аромат, що линув звідти. На місці веселощів ставились намети, де можна було випити кави, майтранку, лимонаду та інших напоїв, а також намети для куріння й закусок. Свято закінчувалось, як і згадані свята у Франції, танцями, серед яких улюбленим був так званий німецький вальс-Landler.\nУсі дороги до лісу тими днями заповнювали натовпи міщан різного віку, які потім з раннього ранку до пізнього вечора снували по лісу, збираючи конвалію. І ніхто не повертався додому без букетів цих квітів, якими потім прикрашали всі кімнати й навіть двері будинків...\nКонвалія — улюблена квітка й парижан. Першого травня, коли робітники на знак солідарності з іншими трудівниками світу з'являються з червоними гвоздиками в петлиці, решта парижан ходять, прикрашені білими конваліями, немов емблемою «освідчення сердець», тому навіть перше травня називається в Парижі „днем конвалій”.\nЦього дня попит на конвалії буває такий великий, що її привозять з провінції цілими вагонами, не враховуючи тих мільйонів квітів, які штучно вирощуються в теплицях на околицях Парижа.\nНа того, хто не має в цей день у руках, на грудях чи в петлиці конвалії, всі дивляться з якимось подивом...\nПісля того, як конвалія відцвіте, з неї виростає кругла червона ягідка. Про ці ягідки одне німецьке повір'я каже, що то не ягоди, а палкі, пекучі сльози, котрими, нібито, конвалія оплакує закінчення весни, до якої відчула величезну любов. Та й сама весна була небайдужа до маленької, вишукано зодягненої в біле платтячко квітки, схованої під широкою парасолькою зеленого листя.\nАле весна, це чарівне веселе створіння у блискучому строї, насправді — лиш кругосвітня непостійна мандрівниця. Вона ніде не знаходить собі спокою і, голублячи всіх, ні на кому не зупиняє свого вибору; тут теж так сталося: конвалія всією душею прикипіла до своєї веселої непостійної подруги, а легковажність весни для ніжної тендітної квітки перетворилась на важке невимовне горе. Маленькі квіточки серед літньої спеки обсипались, а на їхньому місці, із самого серця конвалії, вилились вогненно-червоні краплини сліз — ягідки.\nУ зв'язку з цією язичницькою легендою виник, мабуть, і християнський переказ про походження конвалії з пекучих сліз Пресвятої Богородиці, котрі вона проливала, стоячи біля хреста розп'ятого Сина. Пекучі її сльози падали великими краплями на землю, й на місці їхнього падіння виникали чисті білі конвалії, котрі, осипаючись, перетворювалися на червоні, що нагадують краплини крові, плоди...\nЗ конвалією пов'язана в деяких місцях Німеччини легенда про білу діву, котра показує таємні скарби.\nЦя біла діва з'являється там у місячні ночі з букетом конвалій і тримається поблизу місця, де сховано скарб.\nТаке з'явлення, наприклад, спостерігається кожні сім років біля замку Вольфарствейлер у Гессені і, що найбільш цікаво, деякі ділянки, котрі належали кільком волостям тієї місцевості (наприклад, ОрГегосіе), зобов'язані, згідно з давньою угодою, щорічно вносити як процент за користування землею по букетові конвалій.\nОчевидно, був колись якийсь шляхетний барон — володар тих земель, котрий, не бажаючи обтяжувати селян грошовим податком за користування землею, запровадив щорічний оброк у вигляді букета конвалії. Сам цей барон і сама угода давно зникли, але залишилась легенда. Орендна плата у вигляді букета квітів і далі сумлінно вноситься, як і колись.\nФорма квітки конвалії у вигляді дзвіночка, що нагадує також і краплю, послужила тому, що цій рослині почали приписувати цілющі властивості.\nЗадля пояснення треба завважити, що у середньовіччя цілющість рослини, хоч як це дивно, визначали за її зовнішнім виглядом. Так, рослини, що мали звивисту або заокруглену форму, як, наприклад, полин, вероніка, родовик, вважалися прекрасним засобом проти головного болю, а ті, що мали тонке волосоподібне листя, такі як (заячий) холодок, кріп,— засобом, що зміцнює волосся; квіти, форма яких певним чином нагадувала око,— троянда, маргаритка або очанка — вважалися ліками для хворих очей. Чебрець і аконіт — оскільки трохи схожі на вухо — від вушних захворювань, щавель, схожий на язик— від хвороб язика, а кропива, оскільки вкрита жалкими волосинками, вважалась чудовим засобом від кольок.\nОт і конвалія, що має форму краплі, вважалася чудовим засобом проти паралічу. Для виготовлення ліків квіти конвалії треба було збирати до сходу сонця, поки вони ще покриті росою, й робити настій на мальвазії. Але те, що середньовічні лікарі якось знайшли навпомацки, виявилось у наш час справді могутнім засобом проти аритмії. У вигляді усім тепер відомих крапель конвалії ці ліки — серйозний суперник дигіталіну — настою наперстянки (гїідііаііа), що був протягом тривалого часу єдиними ліками серцевих хвороб.\nКрім того, англійці виготовляють із настояних на воді квітів конвалії щось на зразок еліксиру, відомого під назвою золотої води, оскільки він продається в позолочених та посріблених флаконах і вживається для зміцнення нервів і проти головного болю. Цей еліксир також вживався як запобіжний засіб проти різних заразних хвороб.\nНарешті, висушені стебла й квіти конвалії, розтерті на порошок, нюхали при нежиті й головних болях, а разом із каштаном були основою «шнеєберзького» нюхального тютюну.\nОдначе, приносячи у тому чи іншому вигляді користь людині, квіти конвалії вкрай шкідливі для домашньої птиці. Траплялись випадки, що кури та інша птиця, надзьобавшись того цвіту, отруювались і гинули.\nТа найцікавіше, що запах конвалії — убивчий для деяких квітів.\nА втім, ворожість, якщо можна так висловитись, одних квітів до інших через різні запахи — непоодиноке явище. Так, троянда й резеда не терплять одна одну. Аби переконатися в цьому, варто щойно зірвані квіти поставити разом в одну склянку води. Не мине й півгодини, як вони почнуть в'янути, тим часом розташованим неподалік іншим квітам — не завадить нічого.\nТак само вбивчо діє своїм запахом на інші квіти й конвалія: вона немилосердно нищить майже усіх своїх сусідів, що пахнуть; особливо ж не любить бузку, тому бузок, поставлений до однієї вази з конвалією, завжди швидко блякне.\nТа якщо деякі квіти так убивчо діють на своїх сусідів, то трапляється іноді й зворотне явище. Так, наприклад, резеда прекрасно почуває себе поряд з геліотропом і немовби підсилює його запах. Так само й конвалія в добрих стосунках із незабудкою і навіть додає їй особливої свіжості й чарівності.\nУ давньослов'янських землях, якими є Саксонія та Сілезія, конвалія по-вендськи має назву «струп»— кора, оскільки, як стверджують, нею в минулому з успіхом лікували захворювання шкіри, а в німецькій Богемії конвалію називають «цавка»— булочка, бо обвислі квіточки нагадують низку дрібних булочок. У тих же землях і, кажуть, у нас соком її коріння дівчата натирали й натирають собі щоки, щоб викликати рум'янець.\nПриносячи людині насолоду у травні, конвалія останнім часом стала однією з найпопулярніших серед квітів, вирощуваних узимку. Для цього коріння дикої конвалії штучно культивують, потім пересаджують у горщик з вогким мохом і ставлять у теплому місці на печі або навіть на батареях водяного опалення в кімнатах, там рослина поступово розвивається й серед зими розквітає у всій своїй красі. Щоправда, квіти її пахнуть слабко, але все одно прекрасні. Вирощена таким чином конвалія, розміщена в корзиночці чи жардиньєрці,— одна з найвишуканіших кімнатних прикрас. А кому доводилося бачити квітки в теплицях, де її вирощують на продаж майже суцільним килимом, той знає, що то за видовище.\nВ штучних умовах конвалії часто культивують у посуді особливої форми, що має вигляд або кулі, або гарної вази, або яйця з отворами. Проростаючи з тих отворів, конвалія за дбайливого догляду так щільно обростає ці посудини, що їх самих і не видно. Особливо ж оригінальною й красивою є форма у вигляді яйця.\nТакі величезних розмірів яйця з квітів конвалії, прикрашені білими й рожевими шовковими стрічками,— один із найчарівніших великодних подарунків і, виставлені перед святом у вікнах квіткових магазинів, вони завше приваблюють численних глядачів.\n«Комиші береги обліпили, На ставу — дзеркала молоді;\nСніжнобілі чаруночки лілій Розцвіли у прозорій воді...»\nСвітанок. На озері тиша — ні вітру, ні хвилі. Вода, мов дзеркало, й посеред того дзеркала то там, то сям визирають, немовби голівки русалок, чудесні білі лілеї, з повними красивими бутонами, з круглим, наче з воску, листям-лататтям...\nІ наша уява мимоволі переносить нас на далекий північний захід, в Ельсінор, до замку Кронеборг, з його дивовижним, чистим, немов кристал, озером, порослим водяними ліліями (лілеями). Причинна Офелія у вінку з лілей і з цілими пучками цих квітів у руках, повільно, співаючи, заходить в озеро. Все глибше й глибше опускається в воду — зникає... Спливають над водою білі лілеї, що випали з рук, пливе зелена трава, відірвавшись од берега, й здалеку, тихо, ніби завмираючи, ще долинає її сумна пісня:\n«Зайнялась давно вже днина, Валентинів день настав, Під вікном стоїть дівчина — І пита — чи милий встав?»\nЦю чарівну квітку завжди любила молодь. У давній Греції її вважали промовистим символом краси. Юні дівчата плели з лілей гірлянди, прикрашали ними волосся й свої туніки. Зі слів Феокрита, молоді грекині сплели вінок із лілей і для прекрасної Єлени на день її весілля з царем Менелаєм й прикрасили ним вхід до їхнього шлюбного приміщення.\nЇї любили і в стародавньому Римі. На фресці одного із храмів, нещодавно розкопаних у Помпеї, і досі можна побачити бутони лілей, що прикрашають божків та крилатих геніїв.\nЧарівна водяна лілея, як стверджує одна грецька легенда, виникла з тіла прекрасної німфи, котра загинула через кохання й ревнощі до незворушного Геркулеса. Від неї й походить наукова назва лілеї — німфея.\nОчевидно, як відгомін легенди, у давньогерманських казках йдеться про те, що в ставах і озерах серед квітів та очеретів постійно живуть німфинікси. Верхня частина тіла водяних красунь — прекрасної постави жінка із завжди привітним обличчям, а нижня частина — потворний риб'ячий хвіст. Вони заманюють людей у воду й тягнуть на дно, у вологу дочасну могилу.\nАле, з іншого боку, й сама ця чарівна квітка за своїми властивостями має чимало спільного з водяними дівами. Вона так само приваблює усіх своєю красою й так само губить тих, хто надто захоплюється її красою. Не раз необачні полювальники накладали головою, запливаючи надто далеко, щоб нарвати лілей: або не ставало сил вернутись на берег, або заплутувались у їхніх довгих підводних стеблах. Особливо страждають діти від свого непереборного бажання заволодіти квіткою.\nУ Шварцвальді (Німеччина) є велике красиве озеро — Муммельзеє — від стародавнього німецького слова «diе Mummel»— німфа, якимивоно нібито заселене.\nНародне повір'я стверджує, що ті німфи ховаються тут у квітах і на лататті разом із крихітними ельфами, для яких ці квіти — човники або ж кораблики. Опівночі німфи починають водити хороводи і знаджують за собою людей, котрі проходять у цей час мимо озера. Особливо пожвавленими й веселими бувають ці хороводи місячної ночі. І горе тому сміливцю, котрий надумав би зірвати на озері лілею о цій порі. Німфи, що охороняють квіти, хапають його й тягнуть на глибину, і якщо навіть йому вдається вирватися з їхніх рук, все одно горе його висушить.\nЦе повір'я дуже образно передано німецьким поетом Шрейбером у вірші «Dіе Мummelsee» («Русалчине озеро»):\n(Високо на горі, порослій ялинами, лежить гарне озеро, й на озері тому плаває біла, мов сніг, лілея. Одного разу приходить до цього озера пастушок із горіховою палицею в руках і каже: «Хоч би там що, а я хочу цю чудесну лілею собі добути». Він уже благополучно притягнув її до берега, порослого осокою, як раптом з води з'являється біла рука. Вона занурює лілею углибину, в підводне царство, й кличе: «Підем зі мною, милий, я відкрию тобі багато великих таємниць. На дні глибоко у землю вросла корінням лілея, котра тобі так подобається. Я зірву її й віддам, якщо ти послухаєш мене». Тоді юнака охоплює жах. Він тікає від озера, але ніяк не може забути білої, мов сніг, лілеї. І блукає з того часу серед гір з невимовним горем в душі, й ніхто не може сказати, куди він дівся).\nУ слов'янській міфології всі оці муммель, німфи та нікси замінені русалками, котрі, з'являючись іноді і в німецьких легендах, виступають, одначе, у другорядних ролях — підлеглими нікс, їхніми рабинями.\nПро наших русалок відомий збирач українських переказів Маркевич розповідає так: «Русалки — це водяні красуні; вони бліді, але риси їхні виразні, стан чарівний, коса — нижче колін. Вночі при місяці вони виходять на береги озер, річок і струмків, оголені, у вінках з осоки й гілок.\nЧорні коси, розплітаючись, З голих пліч стікають пріч І щезають, вигинаючись, Вслід за хвилями у ніч.\nГруди діви пристрасть гріє,— Перед ними ніч зітхне, Хвиля раптом сторопіє Й тихо-тихо омине...\nОсь русалки вийшли на берег, сіли на траву, розчісують коси. Ось уже водять хоровод. Іноді вони щезають серед кущів, у траві. Найчастіше їх викликає з води вечірня зоря. Коли сільські дівчата йдуть на річку по воду, русалки, затаївшись, чигають на них. Біда необережній, котра забула прихопити з собою полину, це зілля — оберіг у таких випадках. Русалки кидаються на дівчину, лоскочуть її до смерті й тягнуть за собою в річку. Те саме чекає й хлопця, котрий не запасся полином або захопився красою русалки».\nРусалки живуть у підводних кришталевих хоромах, викладенихіз мушлі, дрібних черепашок, де сяють перли, яхонти, срібло й корали. Поряд, на устеленому різнокольоровими камінчиками дні, жебонять смарагдові джерела. Сонце просвічує крізь воду у ці оселі, а місяць та зорі викликають русалок на берег.\nЦі русалки іноді перетворюються також на наші водяні лілеї. Послухаємо давньонімецьку легенду, що наводить Балабанова у статі «Тюрінгія в картинах».\n«Одним із найпрекрасніших ландшафтів Тюрінгського лісу в Німеччині,— розповідає вона,— як відомо, вважається Шварцталь, де на величезній скелі височить замок Шварцбург. Цей замок реставровано у XVIIIстолітті, оскільки старий згорів дотла. Легенда розповідає, що у старому ставу побіля замку жила-була кількасот літ тому одна презлюща німфа-нікса, якій служили дві чарівні молоді русалки.\nЧастенько русалки виходили з води подивитися на різні святкування в замку. І ось одного разу на них звернули увагу два лицарі. Незабаром русалки покохали тих лицарів й готові були полишити води й іти за ними будь-куди. Але стара нікса запідозрила русалок у стосунках із мешканцями замку й вирішила підстерегти їх. За допомогою чарів вона перевела стрілки наусіх годинниках замку, а русалки могли перебувати на березі лише від заходу сонця до півночі. Опівночі завжди мали повертатися в воду.\nВесело гомоніли наші молоді русалки в лицарській залі, не передчуваючи біди. На великому годинникові замку пробило одинадцяту, до півночі залишалась ціла година, а між іншим, церковний годинник Шварцбурга пробив північ — те ж саме сповістив і сторож.\nБідолашні русалки кинулись до ставу. Побігли за ними й лицарі, та не встигли врятувати їх. Коли юнаки добігли до ставу, то на тому місці, де хвилину тому миготіли білі сукні русалок,— піднімались із води дві білі лілеї: зла нікса перетворила русалок на квіти.\nДовго квітли ті лілеї, довго оплакували лицарі своїх коханих, але до осені зав'яли квіти, а лицарі вирушили до Святої Землі й не повернулись.\nСтавок після того почав висихати й незабаром не вистачило води в ньому навіть для злої нікси — задихнулась вона в тому болоті. Тепер той ставок зовсім висох, він не наповнюється водою ні восени, ні весною...»\nЗгідно з іншою гарною італійською легендою, котру розповів Амфітеатров, лілеї — то діти італійської красуні графині Мелінди, затягнуті у баговиння болотним царем.\nЗа цією легендою, болотний цар, котрий жив у болотах Мареми, був такий бридкий, що ніхто ні з земних дівчат, ані з чарівних фей не хотів вийти за нього заміж.\nЧорний, брудний, зліплений із болота, увесь обплутаний водоростями, він був бридким чудовиськом.\nОчі його ледь-ледь блимали, немов гнилі світляки. Замість вух — дві порожні мушлі слимаків, а замість ніг у нього — жаб'ячі лапи.\nІ ось це чудовисько надумало здобути собі дружину. Але як цезробити? Де знайти таку дівчину, до того ж, красиву, як йому хотілося, котра погодилася б на це?\nДумав, думав і вирішив здобути її хитрощами.\nЯкось він дізнався, що край його болотяних володінь мешкає красуня, золотокоса Мелінда, дочка однієї старої графині. Він вирішив затягнути її до себе й підкорити силою.\nПотрібен був лиш випадок, і цей випадок не забарився.\nОдна із служниць молодої графині, йдучи повз болото, побачила раптом дивні жовті квіти-глечики й побігла сповістити про це своїйгосподині.\nМелінда, яка дуже любила квіти, вирішила глянути на них, спустилася з гори, де стояв їхній замок, до самої трясовини і, справді, була так вражена жовтими глечиками, що їй захотілося їх дістати.\nАле квіти росли далеченько від твердого берега, й Мелінда ніяк не могла дотягнутися до них рукою,\nУ відчаї вона ходила берегом і все міркувала, як до них дістатися.\nІ тут побачила край берега підгнилий, зчорнілий пень й вирішилана нього перебратись.\nСтрибнувши, мов коза, вона ступила на нього ногою і вже потягнулась до квітки, щоб зірвати її, але раптом пень ожив, схопив її у свої обійми й потягнув на дно.\nВиявилось, що то був сам болотний цар, котрий незрушно лежав на поверхні, очікуючи.\nСлужниця, побачивши загибель своєї пані, розгубилась, кинулася до замку й сповістила стару графиню про нещастя. Але та вже нічим не могла допомогти своїй дочці.\nПриголомшена горем, мати щодня ходила на берег цього проклятого болота й лила гіркі сльози, очікуючи, може, станеться якесь диво.\nІ раптом, якось восени, перед відльотом птахів на південь, до неї підійшов лелека й, на превеликий подив, промовив людським голосом:\n— Не побивайся так, графине. Дочка твоя жива. Її викрав болотний цар — володар цієї мареми. Якщо хочеш одержати про неї вісточку, піди до ворожбита, котрий мешкає на цьому ж болоті. Він знає все й розповість тобі.\nГрафиня послухала, розпитала гарненько, де той ворожбит живе, і, прихопивши із собою чимало золота, прийшла до нього й попросила допомогти.\nЧарівник, узявши золото, подумав і сказав: гаразд, викликай свою дочку дев'ять зір ранкових і дев'ять зір вечірніх — по дев'ять разів на тому місці, де вона втопилась. Якщо дівчина іще не стала дружиною болотного царя, він мусить її відпустити.\nІ ось графиня кличе дочку дев'ять ранкових і дев'ять вечірніх зір, а коли завершила, почула раптом голос із болота:\n«Пізно кличеш мене, мамо. Я вже дружина царя болотного й приречена бути його рабинею. Розмовляю з тобою востаннє. Незабаром зима, і ми з чоловіком задрімаємо на багнистому ложі до наступної весни. Улітку ж я дам про себе знати, що я жива і пам'ятаю про тебе».\nМинула зима, весна, настало літо.\nЗ болем у серці вирушила графиня на прокляте болото: чи не побачить, чи не почує обіцяну дочкою звістку.\nСтояла-стояла, дивилась-дивилась і раптом помітила на поверхні води, серед чистого болотця, чудесну білу лілею, що піднялась на довгому стеблі. Розглядаючи її блискучі, мов атлас, чисті пелюстки, ледь підрум'янені, немов проміння ранкової зорі, нещасна графиня впізнала колір обличчя своєї дочки, а численні золотисті тичинки, що заповнили серединку квітки, нагадували волосся Мелінди.\nІ зрозуміла графиня: перед нею її внучка — дитя союзу Мелінди з болотним царем.\nЗ того часу, протягом багатьох років, устеляла Мелінда трясовину цілим килимом білих лілей, сповіщаючи усім: вона жива і, вічно юна й прекрасна, царює над болотом.\nІ щороку, щодня, як тільки могла, стара графиня до самої смерті ходила на болото, милувалась квітами — своїми внучками, втішала себе думкою: якщо й немає більше її коханої дочки на білому світі, то у глибині вод свого болотного царства вона, усе ж таки, жива й здорова...\nЧарівність лілеї визнають не лише європейці, про неї виникло чимало легенд і в інших народів.\nСеред них — особливо поетична легенда північноамериканських індіанців, котрі стверджують, що водяна лілея утворилася з іскор, що впали з Полярної й вечірньої зір у той час, коли вони зіштовхнулись у суперечці за право володіння стрілою, котру в хвилину смерті пустив у небо великий індіанський вождь.\nЛілея, або квітка русалки, як її часто раніше називали, з давніх-давен була предметом схиляння та обожнювання серед північно-західних німців, а особливо — фризів та зеландців. Вони називали лілею лебединою квіткою й так високо шанували, що, помістивши сім квіток у своєму гербі, вважали себе під таким символом непереможними. У пісні гудрунів згадується, що на синьому прапорі короля Гервіга фон-Зеєвена майорять лебедині квіти. Ці квіти збереглися й досі на фризькому прапорі і в гербі провінції Гронінген. Усю рослину фризи ще називають «Ротре», а її листя з квіткою — морським листям.\nЗа середньовіччя білу квітку лілеї вважали символом чистоти й цнотливості, і тому насіння квітки застосовувалось як засіб, що стримує плотську жагу. Саме для цього його тримали майже у всіх монастирях для молодих монахинь та монахів. Особливо ж не обходились без нього відлюдники-анахорети, які хотіли умертвити свою плоть. Одначе, за найновішими дослідженнями, приписувані цьому насінню властивості не підтвердились.\nНасінням лілеї користувались співаки для зміцнення голосу. Його вважали засобом від корчів та запамдрочення, а кореневище — для збудження апетиту. Причому лікувалися не стільки вживаючи всередину, як підвішуючи над ліжком хворого. Виготовляли ліки дуже обережно: зривали рослину пізнього вечора, сушили в тіні з північного боку приміщення й неодмінно підвішували, але не розкладали, інакше ліки не сприймуться страждальником і не виженуть з нього хвороби.\nІ взагалі, збирати квіти лілеї для лікування потрібно було зовсім інакше, аніж будь-які інші: зривати лише у певний час, затулити вуха й попередньо звернутися до них з привітними словами. Вчинивши так, слід було зненацька простягнути руку й зірвати квітку. Відрізати заборонялося, оскільки стебло почне стікати кров'ю, а того, хто відрізав, переслідуватимуть важкі сновидіння або ж, обурені його вчинком, водяні духи втягнуть порушника у свої володіння.\nКвіти білих лілей не можна було приносити додому — це загрожувало загибеллю всієї домашньої худоби.\nМістичну й лікувальну славу мала лілея й серед слов'ян, а в закаспійських краях їй і досі приписують такі властивості.\nТаємниче значення квітки вміщено в її російській назві — «одо-лень». За твердженням Афанасьева («Погляди слов'ян на природу»), вона походить від слова «одолевать»— а саме: перемагати нечисту силу й недугу. «Кто найдет одолень-траву,— зазначається в одному народному травникові,— тот вельми талант себе обрящет».\nВідваром такої здолай-трави лікували зубний біль й отруєння, крім того, він вважався любовним напоєм, здатним пробуджувати ніжні почуття в серцях жорстоких красунь. Із кореневищем квітки пастухи обходили поле, щоб худоба не пропала.\nДавні слов'яни вважали її важливим оберегом під час подорожей. Кожен, хто вирушав на чужину (особливо торгова людина), повинен був, за твердженням того ж таки Афанасьева, запастися цією травою, оскільки з нею — «хоч куди піде — багато добра надбає». І ось, вирушаючи в далеку дорогу, обережні люди убезпечували себе закляттям: «їду я у чистому полі, а в чистому полі росте здолай-трава. Здо-лай-траво! Не я тебе поливав, не я тебе породив; породила тебе мати — сира земля, поливали тебе діви простоволосі, баби закушкані. Здолай-траво! Переможи ти злих людей: лихого б на нас не думали, поганого не замишляли, віджени чародія і ябеду. Здолай-траво! Подолай мені гори високі, доли низькі, озера сині, береги круті, ліси темні, пні та колоди!.. Збережу тебе я, здолай-траво, біля серця палкого на усьому шляху і по всій доріженьці».\nТаку ж пошану мали до цієї рослини і давні серби. Про що свідчить їхня пісня:\n«Якби знала баба,\nЩо такі здолай-траву, Зашила б у пояс Та й носила б на собі».\n— Колір добери собі сам.\n— Травичко-зеленичко! Дай мені свій зелений колір!\n— І я зелена, і листя дерев зелене, — ніхто тебе не впізнає. Краще попроси у фіалки.\n— Маленька моя квіточко! Білий мій дзвіночку! Дай мені свій колір. Дуже прошу. Бо буде зі мною, як з вітром, що такий недобрий, бо ніхто його не бачить.\n— Та моя одежа простенька дуже. Але як тобі подобається, бери собі — зглянувся ласкавий підсніжник.\nОдна із старовинних легенд говорить, що в той час, коли перші міфічні люди були вигнані з раю, ішов сніг, і Єва дуже замерзла. Щоб її зігріти і подати надію на кращі часи, декілька ажурних сніжинок перетворились у ніжні квіти підсніжника — провісника тепла, символ сподівань на краще майбуття. Так вони і лишились у народі символом надії.\nМасове цвітіння підсніжника — воістину захоплююче видовище. Здається, грунт у весняному лісі прикритий якоюсь тонкою мережаною білою скатертиною, зітканою з безлічі дзвоникоподібних сніжно-білих квіточок. Ці чарівні прекрасні квіточки — справжні посланці зеленокосої весни. Вони всім своїм єством повідомляють, що надходить радісна пора пробудження природи із зимового сну.\nУ багатьох місцевостях України, де колись підсніжників було багато, вони зникають або вже зовсім зникли. Тому підсніжники потребують охорони. Треба берегти їх повсюдно, щоб навесні в наших лісах завжди розкривалися квітки надії.\nМасове цвітіння рясту — картина неймовірної краси. Над морем трійчастих зелено-сизуватих листочків здіймається справжнісінька повінь суцвіть — китиць з білими, рожевими, бузковими, кремовими, пурпурно-фіолетовими квітками, які мають приємний, витончений запах меду з ваніллю. Якою б байдужою до природи не була людина, але таку красу не помітити не змогла б. У народі ряст називають кокірчиками, кукурічками, півниками. Мабуть, це пов'язано з легендою, в якій оповідається, що в одному пралісі жила відьма. За ніч вона намотається на мітлі, а вдосвіта повертається до своєї лісової хатини, щоб заховатись від людських очей і відпочити. Лишень задрімає, а вже півень починає кукурікати і спати відьмі не дає. Розсердилась вона на півня й перетворила його на квітку ряст, яка дещо скидається своєю формою на голову півня.\nІнша легенда розповідає, що напровесні летіли над лісом жайворонки, посварились між собою та й почали битися. Билися так, що аж шпорці та чуби свої погубили. Попадали вони на родючий лісовий ґрунт і попроростали гарними весняними квітами.\nУ весняному хороводі квітів є своя загальновизнана королева весняної флори. Зустрічі з нею кожної весни приносять багато радості й естетичної насолоди. Ось вони великі, дзвонико- або келихоподібні темно-фіолетові або бузково-сині, а часом білі чи ніжно-жовті, закутані від весняних холодів у теплий кожушок густого опушення білястих волосків. Здається, ніби сріблясте сяйво оточує ці квіти. Це цвіте одна з найкращих весняних рослин — сон.\nУ погану погоду та на ніч квіти еону закриваються і схиляють свої квітчані голівки.\nВраження таке, ніби вони справді засинають. Може, тому в народі і назвали цю рослину так поетично: сон-трава, сон-зілля, сончик. А може, назва пов'язана із стародавнім слов'янським повір'ям, яке говорить, що коли покласти сон-траву на ніч під голову, то уві сні побачиш своє майбутнє. Або, може, з тим, що цю рослину використовують як заспокійливий та снодійний засіб. Існує легенда про мисливця, який побачив, як ведмідь лизав корінь сон-трави, після чого солодко заснув. Мисливець і собі спробував полизати і також заснув.\nВ Україні була поширена ще й така легенда. Кожна квітка, як і все живе на світі, має свою матір. Лише у сон-трави не рідна мама, а зла мачуха. Ще тільки-тільки сніг зійшов, а вона вже розбудила її розштовхала: «Вставай, сонлива та дрімлива, вже всі квітки цвітуть, а ти все спиш!». Сон-трава схопилася й одцвіла раніше за всіх, і ніхто її краси не бачив.\nПри зустрічі з прекрасними квітками «королеви весняної флори» майте шану до цих справді чарівних і до того ж цілющих рослин. Не наривайте даремно оберемки квітів, які згодом бездумно викинете. Краще помилуйтесь ними в природі, а на згадку візьміть одну-дві квіточки. Тим дорожчі вони будуть для вас. Бережіть красу природи, весняні усмішки рідної землі — сапфірові квіти сон-трави. Вони справді варті цього!\nВечір на тему: "РОСЛИНИ, ОВІЯНІ ЛЕГЕНДАМИ"\nМета: узагальнити і поглибити знання учнів про лікарські рослини, які ростуть на Україні і використовуються в народній медицині; ознайомити з правилами заготівлі лікарських рослин; виховувати любов до природи.\nУкраїнці завжди добре зналися на травах. Майже в кожному селі хтось займався лікуванням травами, зіллям. Люди знали час їх цвітіння і дозрівання, пору збирання. Понад 350 видів рослин з лікувальними властивостями, використовували з давніх-давен. Добре знали лікувальну дію культурних рослин (часнику, цибулі, моркви, картоплі, гарбуза та ін.).\nТравознавці говорили, що на Івана пахощі квітів і трав найп'янкіші, зілля — найкорисніше. Тому і народ оспівував ці рослини в піснях, легендах, віршах і коломийках.\nЄ рослини, які народ особливо шанує і вони обов'язково ростуть біля хати дбайливої господині. Це — м'ята, рум'янок, любисток, мальви, нагідки, чорнобривці.\nЗвучить пісня "Чорнобривців насіяла мати ".\nШвидко минає дитинство. І нехай колись у спогадах про рідний дім у вашій пам'яті спливуть пахощі м'яти, цвіт любистку, яскравіші за вогонь нагідки під вікном батьківської оселі.\nІснують легенди про рослини, що ростуть поблизу наших домівок.\nУчень 1. По берегах річок росте рослина із видовженими листками на коротких черешках та блідо-фіолетовими квітками. У рослини чудовий запах. Вважають, що рослині дали ім'я на честь німфи Менти (у давньогрецькій міфології — покровителька річок і лісів). М'ята користується в н? юді повагою, юна покращує настрій, від її аромату людина весь день залишається веселою, бадьорою. У Римі стіни і підлогу обприскували м'ятною водою, столи натирали листям м'яти. М'яту використовують у медицині для лікування шлунка, кишечника, печінки, жовчного міхура.\nУчень 2. Нагідки. Існує така легенда. Якось летів голуб і випала у нього із дзьоба зернина. Вона вмить проросла, перетворившись на рослину із блідо-зеленим стеблом і квітами оранжевого кольору. Впав поранений голуб, але ось клюнув він квіточку і став на лапки, ще і ще раз клюнув — і злетів. Бачив це пастух, який пас овець. Відтоді люди почали лікуватись нагідками. Нагідки цвітуть з квітня до осені. їх квітки з лікувальною метою застосовують ари ранах, опіках, хворобах очей, загальних захворюваннях горла.\nЗливи із градом січуть,\nТрусять холодну росу, Кидають тіні\nА вони — рясно цвітуть:\nЯк їй розмістились тут?\nУчені. 4. З давніх-давен чебрецем обкурювали людей, які хворіли на сухоти. Дим чебрецю мін: бактерицидну дію. Відвар із чебрецю в народній медицині використовується при кашлю. Заготовляють рослини у пору цвітіння.\nПропливе в чебрецях надвечір’я\nСамоцвітом далеких надій...\nЗаспівай, заспівай, наша мамо,\nЩоб від серця журба відійшла,\nЩоб і діти, й онуки співали\nІ земля чебрецями цвіла...\nКонвалія — символ ніжності, радості і краси, вірності й чистоти кохання. Є така українська легенда, ніби квіти конвалії виросли там, де плакала дівчина, не дочекавшись козака з походу.\nМоже, хтось із присутніх хоче розповісти іншу легенду про конвалію?\nУчень 5. В народі кажуть, що сріблясті дзвіночки конвалії з'явилися зі щасливого сміху лісової русалки — Мавки, коли вона вперше відчула повноту справжнього кохання. Тому в Україні прийнято дарувати конвалії коханим, ідучи на побачення.\nСестра нарцисів, лілій ніжних: І неповторна серед них —\nВедучий 1. Лікувальні властивості конвалії відомі давно. Її трава, листя і квіточки дуже ефективні при гострій та хронічній серцевій недостатності, кардіосклерозі, вадах і неврозах серця. Відвар або настій вживають як сечогінний засіб при серцевій недостатності та хворобі сечостатевих органів. Ці ліки допомагають при базедовій хворобі, епілепсії, при різних нервових станах, стресах, безсонні.\nСкромну, милу ромашку вплітають у традиційні українські віночки як символ доброти і ніжності. Чи відомі вам лікувальні властивості ромашки лікарської?\nУчень 6. У народній медицині рослину використовують при хворобах шлунка, печінки, сечового міхура, нирок та різних захворювань нервової системи. Відвар з листя і квітів вживають при циститі та нетриманні сечі. Під час вагітності і пологів його застосовують як заспокійливий засіб.\nВанни з ромашки вгамовують напади мігрені, поліпшують сон, створюють лікувальний ефект при екземі, заспокоюють болі при суглобному ревматизмі, подагрі. Тепла ромашкова ванна, яка супроводжується вдиханням випарів ромашки, корисна на початковій стадії гострих респіраторних захворювань.\nВедучий І. У любистку купали дітей, щоб їх любили оточуючі. Любисток був одним із найпопулярніших приворотних зіль. Відваром рослини лікують водянку, нервові захворювання. Учень 7.\nКрай вікна любисток\nТягнеться до сонця\nЯк й колись давно.\nВедучий 2. Рослину, про яку я вам хочу розповісти, вважають символом терпіння і страждання. Про неї складають легенди, пісні. Це — терен. Християнська релігія стверджує, що Ісусу Христу, розп'ятому нахресті, на голову одягли колючий терновий вінок. "Тернистий шлях" — так говорять про борців за щастя і волю народу, які свідомо прирекли себе на важкі випробування і навіть на смерть заради Батьківщини.\nУчень 8. Терен — цінна лікарська рослина. Всі її частини мають лікувальні властивості: коріння, кора, листя, квіти, плоди.\nБарвінок — символ краси, безсмертя. Здавна вважалося, що ця рослина подарує дівчині вроду, коли умивається у її відварі. Барвінковий вінок для дівчини — символ цноти, незайманості, чесного дівування.\nНе минають без барвінку купальські свята і весільні урочистості. Хрещатим барвінком прикрашають і обжинковий вінок.\nУчень 9. У народі живе чудова легенда про походження рослини. Було це годі, коли турки і татари нападали на українську землю. Увійшли мороги в одне село і винищили там усіх людей. Лише парубок та дівчини схопилися у лісі. Але і їх знайшли бусурмани. Парубка люті порубали, а дівчину здушили. Ото від парубочої крові й виріс барвінок.\nУчень 10. У народній медицині траву барвінку малого застосовували при дизентерії, коліті, гіпертонії та зубному болю. Міцний підпар використовують для примочок, потовченою свіжою травою спиняють кровотечу, прикладаючи дорани.\nБлакитне небо, райдуги крило, Народна пісня, що несеться дзвінко, Любов і ніжність, віра і тепло — Все поєдналося в хрещатому барвінку.\nВважалося, що варто чоловікові й жінці з'їсти листок барвінку, як між ними спалахне палке кохання.\nЛікувальні властивості мають суниці, шипшина, береза, дуб, липа, глід, звіробій, кропива, грицики, череда, лопух та інші рослини.\nЗбираючи лікарські рослини, пам'ятаймо такі правила:\n1. Заготівлю потрібно проводити в строго визначений час.\n2. Усі наземні частини рослини краще збирати за гарної погоди.\n3. Зривати краще лише нижні листки рослини.\n4. Підземні частини викопують і обов'язково миють.\n5. Сушити рослини найкраще повітряно-тіньовим способом.\n6. Термін зберігання лікарських рослин — 2-3 роки. Ведучий 1\n. Без потреби на зривайте рослин! Мабуть, найбільшу насолоду і радість викликає спілкування з природою. Вона завжди чарувала і чарує, хвилювала і хвилює людину. Шепіт голубої води, зелених дібров, спів дзвінкоголосих пташок, запах і розмаїття квітів — усе це дороге серцю. Ведучий 2. У кожного з нас залишився в серці найдорожчий куточок, де минуло дитинство: зелена левада, луки з пахучою скошеною травою, сонячний сосновий бір або тіньовий гай з суничними галявинами, широке поле, де так легко і солодко дихати, стежина, обабіч якої ростуть волошки й маки і по якій, здається, не йдеш, а летиш, наче птах. Учень 11. З дитинства безмежно люблю\nЯ землю прекрасну свою:\nДністра голубінь неозору,\nІ місяць у хмарах імлистих,\nІ синіх волошок волосся\nВ пшеничному морі колосся. Учень 12. У ліс завітаю я знову\nІ сонцем пропалена глиця.\nПочую зозулі кування,\nБерізок тремтливе зітхання —\n1) Серед рослин, які мають етноботанічне значення є і дводольні і однодольні рослини. Серед дводольних виділяють такі рослини: латаття біле (лілея), ряст та сон-трава, а серед однодольних: підсніжник та конвалія.\n2) З давніх-давен існували легенди та перекази про різні рослини. Вони свідчать про багато історичних фактів. 3) В своїй роботі ми наводимо легенди про такі рідкісні рослини нашої місцевості, як: конвалія, підсніжник, ряст, лілея, сон-трава. Про квіти можна розповідати безліч легенд, які переплітаються та доповнюють одна одну.\n4) Матеріал нашої роботи є досить цікавим і має важливе значення для розвитку етнічних знань для учнів у школі. Наведену розробку виховного заходу можна використати для проведення позакласного заходу з біології.\n1. Борис Заверуха, Михайло Ратушний. Зелений розмай. — К., 1978.\n2. Веретенникова С. А., Аклыков А. Четыре времени года. — М., 1971.\n3. Воропай О. Звичаї нашого народу (І, II т.). — Київ, 1991.\n4. Головацький Я. Виклади давньослов'янських легенд або міфологія. — Львів, 1992.\n5. Золотницький М.Ф. Квіти в легендах і переказах. — К., 1992.\n6. Заверуха Б.В. Квіти дванадцяти місяців. — К., 1986.\n7. Михаэль Бауэр. Сказки о цветах. — Калуна, 1994.\n8. Скуратівський В. Місяцелік. — К., 1993