ТЕП70 — Вікіпедія\n21 700 мм\n135±3 % т\nрушійних осей на рейки\n4000 к. с.\nелектрична змінно-постійного струму\nСила тяги тривалого режиму\nТЕП70 у Вікісховищі\nТЕП70 (Тепловоз з Електричною передачею, Пасажирський, розроблений в 1970-их) — пасажирський тепловоз, що вироблявся в СРСР з 1973, згодом в Росії, де його модифікували, на Коломенському заводі. Габарит за ГОСТ 9238—59.\nЗбільшення маси і швидкості пасажирських поїздів в 1970-ті роки потребувало застосування на деяких лініях потужніших, ніж ТЕП60 тепловозів. На Приволзькій і Жовтневій залізницях Радянського союзу почали застосовувати тепловози 2ТЕП60, але через застосування двосекційних тепловозів збільшувалися витрати на перевезення. Необхідно було створити новий тепловоз, який би мав більшу потужність, ніж ТЕП60, але без значного збільшення маси тепловоза.\nПроектування тепловоза, який відповідав таким параметрам, виконала група конструкторів Коломенського тепловозобудівного заводу під керівництвом Хлебнікова.\nПерший тепловоз був побудований в червні 1973. Тепловоз отримав позначення ТЕП70-0001. В 1974—1975 були побудовані тепловози 0002, 0003, 0004, в 1977—1978 — 0005, 0006, 0007. Дослідні тепловози ТЕП70 направляли в депо Орша Білоруської залізниці для експлуатаційних випробувань. Тепловоз ТЕП70-0005 пройшов теплотехнічні і динамічні випробування.\nКузов тепловоза був виготовлений з низьколегованої сталі і алюмінієвих сплавів. Кузов — тримкиий, спирається на візки через дві центральні маятникові опори з гумовими амортизаторами і чотирма боковими циліндричними гвинтовими пружинами. Візки аналогічні візкам тепловозу ТЕП60, але мали відмінності, колісні пари мають діаметр по кругу катання 1220 мм.\nДосвід отриманий під час випробувань, вказав на недоліки машини, які згодом виправили. З 1978 завод розпочав виробництво тепловозів з номера 0008, вони значно відрізнялися від своїх попередників, по суті це був ТЕП75 з дизельним двигуном від перших номерів ТЕП70).\nНадалі зміни в конструкцію вносилися під час випуску тепловоза.\nРозрізняють 3 типи тепловозів ТЕП70:\n1 тип — дослідні 0001-0007.\n2 тип — серійні 0008-0185, з вертикальним розташуванням буферних ліхтарів, і клепаними з'єднаннями панелей обшивки кузова. До кінця 30-их номерів лобове скління кабіни не мало вертикальної перемички, хоча складалося з двох половинок, які були склеєні одна з одною. Згодом від цієї схеми відмовилися, бо після першої зими шов давав тріщину, скло втрачало герметичність.\n3 тип — серійні 0186-0576, з горизонтальним розташуванням буферних ліхтарів, змішаним з'єднанням кузовних панелей.\nДо середини 300-их номерів тепловози, аналогічно ТЕП60, мали можливість роботи за системою багатьох одиниць, для чого з боку кабіни «Б» оснащувалися з'єднанням. Надалі відпала необхідність встановлення подібного з'єднання, розетки заводом більше не встановлювалися, а на раніше випущених тепловозах — ліквідовувалися.\nТепловоз ТЕП70БС в цеху Коломенського заводу\nВид з кабіни в шахту холодильника, тепловоз ТЕП70\nКонструкцією ТЕП70 частково схожий на свого попередника ТЕП60 — тримкий кузов, тривісний візок з опорно-рамним приводом системи Альстом (порожнистий вал, жорстко зв'язаний з тяговим двигуном; всередині вала проходить вісь колісної пари, а колеса зв'язані з порожнистим валом гумометалевими повідками), практично аналогічне холодильне обладнання з двома вентиляторами, що мають гідростатичний привід.\nВідмінностей було набагато більше: неекономічний двотактний дизельний двигун серії ДН23/30 (такий, як на тепловозах М62, але зі збільшеним числом циліндрів і проміжним охолодженням) замінений чотиритактним 5Д49, а електропередача постійного струму — передачею змінно-постійного струму. Потужність зросла з 3000 к.с. до 4000 к.с..\nКонструкція силової установки і електропередачі така ж, як у тепловозів 2ТЕ116 і ТЕМ7 — двигун Д49 приводить в дію два оливні насоси (першого і другого ступеня), два водяні насоси (першого контура, який охолоджує двигун, і другого контура, який охолоджує оливу двигуна і наддувне повітря), дві допоміжні електромашини (колекторний стартер-генератор і однофазний синхронний збуджувач) і через пружну муфту тяговий синхронний генератор (ГС), який має на статорі дві трифазні зірки, які зсунуті одна відносно одної на 30 градусів. Струм з кола управління (напруга 110 В, виробляється стартер-генератором) подається на ротор збуджувача, вироблений збуджувачем змінний струм випрямляється керованим випрямником збуджувача КВЗ (КВЗ зібраний з тиристорів і дозволяє в процесі випрямлення регулювати напругу, управління КВЗ здійснюється блоком управління збудження) і подається на ротор стартер-генератора.\nТягове електрообладнання и установка ЦПЗ тепловоза ТЕП70\nПульт машиніста тепловоза ТЕП70\nВироблений генератором змінний струм випрямляється у випрямній установці ВУ, зібраній з діодів, і через поїзні контактори подається на шість паралельно з'єднаних тягових двигунів. Також в силовому колі наявний пневматичний реверсор і перемикачі послаблення поля, які дозволяють отримати два ступеня послаблення збудження. Реверсором керує машиніст, а перемикачі послаблення поля вмикаються автоматично або за допомогою реле переходу, яке контролює струм і напругу тягових двигунів. Система управління збудженням електронна, контролює струм і напругу тягового генератора та навантаження двигуна, за допомогою встановленого в регуляторі ддвигуна індуктивного датчика, а також інші параметри.\nДопоміжних машин на тепловозі чотири — установка центрального повітрозабезпечення ЦПЗ, мотор-компресор і два вентилятори холодильника. ЦПЗ є високоефективним осьовим (аксіальним) вентилятором з нерухомими напрямним і випрямним апаратами лопаток, яка забезпечує повітрям всі шість тягових двигунів, ГС, ВУ КВЗ. Мотор-компресор ПК-5,25 з номінальною частотою обертання 1450 об/хв і подачею 5,25 куб. м/хв, встановлений також на промисловій модифікації тепловоза ТЕМ7, маневровому тепловозі ТГМ6 і електровозі ДЕ1, ТЕП70 має електропривід від колекторного двигуна, що живиться від стартер-генератора постійним струмом напругою 110 В. Два встановлені під дахом тепловоза осьові вентилятори обертаються від встановлених на їхніх валах девятициліндрових аксіально-поршневих гідродвигунів, які живляться малов'язкою оливою під тиском до 220 кг/см². Створюється цей тиск двома встановленими на двигуні гідронасосами. Гідронасоси і гідродвигуни однакові і відрізняються лише функціями.\nТепловоз ТЕП70-0156 в ТЧ-5 ім. Тараса Шевченка, Черкаська область\nКабіна тепловоза значно відрізняється від кабіни ТЕП60. Ручне гальмо розташоване на задній стінці кабіни, завдяки чому вдалося встановити суцільний пульт у вигляді столу. Штурвал контроллера розташований перед машиністом, завдяки чому керувати ним можна обома руками. В машинному відділені доволі просторо, високовольтна камера, розташована за першою кабіною, має прохід з обох сторін. За нею знаходяться ВУ і КВЗ, далі ЦПЗ, а за ЦПЗ — тяговий генератор і двигун. З іншого боку двигуна встановлені насоси і гідронасоси. В шахті холодильника встановлені мотор-компресор, фільтри оливи, пожежний піноутворювач і оливопрокачувальний насос двигуна. Повітря, що засмоктується двигуном з обох боків тепловоза крізь жалюзі під дахом, проходить крізь восьмигранні сітчасті касети, нижня частина яких занурена в оливні ванни, а через верхню частину проходить повітря. Для змочування касет передбачений пневматичний привід, який провертає їх на 45 градусів за один хід. Автоматична робота приводу побудована доволі оригінально — він спрацьовує при кожному включенні мотор-компресора.\nТЕП70БС, спочатку ТЕП70А — глибока модернізація ТЕП70. Значно змінено електрообладнання. 2002—2019 виготовлено 342 локомотивів.\nТЕП70У — ТЕП70БС без системи електроопалення пасажирського поїзда. 2006—2007 збудовано 26 локомотивів.\nОпис ТЕП70БС на сайті Коломенського заводу(рос.)\nТепловози, збудовані за часів СРСР (1922–1991)\nЕел2 (1924) • Емх3 (1926) • Еел8 (1932) • Дг14-1 (1941)\nДа (1942-46) • Дб (1944-45)\nЩел1 (1924) • Еел8 (1932) • Еел (1932-41) • АА (1933) • ТЕ1 (1947-1950) • ТЕ2 (1948-1955) • ТЕ5 (1948) • ТЕ4 (1952) • ТЕ6 (1952-1955) • ТГМ1 (1956-1972) • ТГМ2 (1956-59) • ТЕ7 (1956-1964) • ТЕ3 (1956-1973) • ЧМЕ2 (1957-1965) • ТЕ10 (1958-1961) • ТЕМ1 (1958-1966) • ТГК (1958-1962) • ТГ100 (1959) • ТГ102 (1959—1965) • ТГМ20/ТГМ21 (1959) • ТГМ3 (1959-67) • ГТ101 (1960) • ТЕМ2 (1960-1984) • ТГК2 (1960-2008) • ТГМ23 (1960-донині) • ТЕП10 (1960-1968) • ТЕП60 (1960-1985) • ТГ105 (1961) • ТГ106 (1961) • ТЕ3Л (1961) • ТЕ30 (1961) • ТУ4 (1962—1974) 1 • ЧМЕ3 (1963-1988) • ГП1 (1964) • М62 (1965-1980) • ТГМ6 (1966-донині) • ТУ5 (1967—1973) 1 • ТУ6 (1968—1971) 1 • ТЕ109 (1968-1978) • ТЕ114 (1971-1985) • ТУ7 (1971—1986) 1 • 2ТЕ116 (1971-2015) • ТГМ4 (1971-донині) • ТЕП70 (1973-2006) • ТУ6А (1973—1988) 1 • ТЕ125 (1974) • ТЕ129 (1974-1979) • ТЕ120 (1975) • ТЕМ7 (1975-донині) • ТЕП75 (1976) • ТУ6Д (1978—1988) 1 • ТУ6П (1978—1988) 1 • 2ТЕ121 (1978-1992) • ТЕМ3 (1979-1992) • 2ТЕ116А (1981) • 4ТЕ130 (1982) • ТГМ40 (1982-донині) 4, 1520 мм • ТГМ12 (1983) • ТЕ127 (1985) • 2ТЕ137 (1985) • ЧМЕ5 (1985) • ТУ7А (з 1986) 1 • ТЕ136 (1984-1992) • 2ТЕ137 (1985) • ТУ6СПА (1986—1993) 1 • ТЕМ15 (1987-1995) • 2ТЕ126 (1987) • ТЕП80 (1988-1989) • ТУ8 (з 1988) 1, 2 • ТУ8Г (з 1988) 1, 3 • ТУ8П (з 1988) 1, 3 • ТУ10 (з 2010) 1\nПрапорець вказує країну виготовлення. В дужках подано роки виготовлення. Курсивом вказано дослідні тепловози. Жирним виділено маневрові тепловози. Ширина колії: 1 — 750 мм, 2 — 1000 мм 3 — 1067 мм, 4 — 1435 мм.\nТепловози залізниць України\nЗ електричною передачею\n→ 2ТЕ116 (1971-2015) • 2ТЕ121 ( / ) • 2ТЕ137 ( ) • 2ТЕ40 ( ) • ( ) 3ТЕ116У (2013-2015) • М62 ( / ) • ТЕ114 (1971-1985) • ТЕ2 ( ) • ТЕ3 ( ) • ТЕ33А ( / )\nТЕП10 (1960-1968) • → ТЕП70 (1973-2006) • ТЕП150 (2007)\nТЕМ2 (1960-1984) • → ТЕМ7 (1975-донині) • ТЕМ3 (1979-1992) • → ТЕМ15 (1987-1995) • ЧМЕ2 (1957-1965) • ЧМЕ3 (1963-1988) • ТЕМ18 (1992-донині)\nЗ гідравлічною передачею\n→ ТГК2 (1960-2008) • ТГМ2 (1956-59) • → ТГМ23 (1960-донині) • → ТГМ6 (1966-донині) • → ТГМ4 (1971-донині) • → ТГМ40 (1982-донині) 1435, 1520 мм •\nДля колії 750 мм\nТУ1 ( ) • ТУ2 ( ) • ТУ3 ( ) • ТУ6 ( ) • ТУ7 ( / ) • ТУ8 ( / ) • ТУ8Г ( / ) • ТУ8П ( / )\nТепловози Коломенського тепловозобудівного заводу\nТЕ3 (1956-1973) • ТЕП60 (1960-1985) • ГП1 (1964) • ТЕП70 (1973-2006) • ТЕП75 (1976) • ТЕП80 (1988-1989) •\nВ дужках подано роки виготовлення. Курсивом вказано дослідні тепловози.\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=ТЕП70&oldid=26816221\nТепловози за алфавітом\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 10:14, 21 грудня 2019.


Вчені відкрили несподівані властивості алкогольного напою: п’ять причин, щоб випити. Politeka\n6 лютого, 06:34\nФахівці назвали п’ять корисний характеристик пива\nЗ’ясувалося, що в цьому напої є безліч різних корисних елементів.\nПо-перше, в пиві міститься кремній, який потрібен для наших кісток. Цим елементом особливо багате традиційне ячмінне пиво. Дефіцит кремнію може стати причиною розвитку остеопорозу — захворювання, що руйнує кісткову тканину.\nТакож даний напій має залізо, особливо багато його міститься в темному пиві. З цієї причини його рекомендують людям з анемією, при якій спостерігається недолік гемоглобіну.\nПо-третє, пиво — відмінний антидепресант. У солодовенном ячмені, з якого робиться даний напій, міститься горденин. Ті рецептори головного мозку, які реагують на гормон задоволення дофамін.\nКрім цього, пиво — це відмінна профілактика атеросклерозу, так як містить безліч антиоксидантів. Це дозволить знизити ймовірність інсультів і інфарктів, які провокує атеросклероз.\nТакож пиво оберігає від хвороби Альцгеймера. Дослідження показали, що пиво має властивість гальмувати процес накопичення в тканинах головного мозку білків, які формують амілоїдні бляшки, що провокують розвиток слабоумства.\nРаніше повідомлялося, що кількість випитого не впливає на алкогольну залежність. Алкоголь викликає сильну залежність. За словами професора Володимира Менделевича, алкоголь є речовиною з високим адиктивним потенціалом: за здатністю викликати залежність його перевершують тільки сильні наркотики, героїн і кокаїн.\nЧим регулярніше вживається спиртне, тим вище ймовірність того, що це стане залежністю. Недавні експерименти на мишах показали, що алкогольна залежність може сформуватися дуже швидко, буквально з першого ковтка.\nАлкоголіком можна стати через будь-якого виду спиртного. Незалежно від того, який алкогольний напій воліє людина, у нього може розвинутися залежність. Також її формування не залежить від кількості і якості алкоголю.\nТеги: здоровье пиво ученые


Super User\tАктуальне 25 вересня 2021\t Перегляди: 265\nНапевно, кожен, хто хоч раз дивився відео на комп 'ютері, домашньому DVD-плеєрі або мобільному гаджеті, стикався з форматом AVI. Спочатку він являв собою універсальний тип файлів, сумісний практично з усіма операційками, програмними і "" залізними "" програвачами. Природно, сьогодні є і безліч інших типів відео, але формат AVI залишається найбільш затребуваним. Розгляньмо, як можна змінити його в плані прямих і зворотних перетворень.\nЩо таке формат AVI\nОсновні типи перетворень\nВикористання конверторів відео\nАудіо- та відеоредактори\nІсторія виникнення такого типу файлів відноситься ще до того часу, коли корпорація Microsoft задалася метою дати користувачеві можливість дивитися відео з використанням засобів тодішньої ОС Windows 3.1. Саме тоді і було створено тип файлів AVI (Audio Video Interactive), що поєднував у собі аудіо- і відеопотоки.\nПриродно, технології на місці не стояли, і з часом формат AVI дуже сильно змінився. Хоча розширення файлів залишилося колишнім, внутрішня структура зазнала досить сильних змін. Це пов 'язано з появою кодеків і декодерів. Так що сьогодні кілька файлів AVI-формату можуть відрізнятися між собою досить істотно. Наприклад, можуть бути використані різні комбінації кодеків і декодерів для аудіо і відео, скажімо, DivX, Археолог id, MPEG-2, PCM, MP3, AAC тощо. По суті, формат AVI перетворився на якийсь контейнер, що містить стислу інформацію про відео і аудіо. Саме тому дуже часто виникають проблеми з відтворенням відеофайлів такого типу на побутових плеєрах, які можуть і не підтримувати той чи інший кодек або декодер.\nТепер варто розглянути питання про те, як змінити AVI-формат. Тут потрібно чітко зрозуміти, що ви можете перетворити файли з AVI у будь-який інший формат або, навпаки, з іншого формату зробити AVI. Для цього існує досить велика кількість методів. Варто відзначити найпростіші - це використання спеціальних програм-конверторів, а також інших програмних продуктів типу відео- або аудіоредакторів з підтримкою відео.\nВважається, що найпростішим способом перетворення формату AVI (власне, як і будь-якого іншого формату мультимедіа) є застосування можливостей сучасних конверторів. Розгляньмо перетворення форматів на прикладі програми Freemake Video Converter.\nНічого складного тут немає. У головне вікно програми потрібно просто додати шуканий файл, що має формат AVI (попередньо натиснувши кнопку "Відео"), а знизу - вибрати кінцевий формат. При цьому можна використовувати спеціалізовані налаштування типу зміни розміру, поліпшення якості тощо. Це, до речі, стосується і зворотного перетворення, коли з іншого формату потрібно отримати файл AVI. Зауважте, тут є навіть підтримка форматів сучасних мобільних пристроїв з їх операційними системами. Далі потрібно вказати місце збереження кінцевого файлу і почати процес перетворення.\nДещо складнішим методом є використання професійних та напівпрофесійних програм для обробки відео та аудіо. Наприклад, Sony Vegas Pro дає можливість прямої операції перетворення. У меню просто використовується відповідний пункт типу "Зберегти як"..., після чого вибирається відповідний формат.\nЗберегти у форматі AVI можна і відео, яке імпортується при використанні аудіоредакторів типу Cool Edit, Sound Forge, Adobe Audition тощо. Тут, правда, для відкриття файлу використовуються команди типу "Імпортувати відео", "Відкрити файл як"... тощо. Те ж саме стосується і збереження. Безпосередньої команди тут немає. Зате можна застосовувати функцію експорту.\nЧим хороші такі редактори, так це тим, що в них можна не тільки змінювати основні параметри (як в конверторах). Зміни можуть проводитися і на більш високому, професійному рівні. Наприклад, можна поміняти так зване розкадрування fps (frames per second - частота кадрів на секунду), змінити комбінацію використовуваних кодеків, обробити аудіо- та відеопотоки спеціальними фільтрами, що покращує якість кінцевого зображення і звуку. Загалом, інструментів вистачає!\nНайкращі спортивні фільми\nКлуби НХЛ: історія заокеанської хокейної ліги\nВугри на обличчі - причини\nКурка з карамелізованими апельсинами\nЯк дізнатися, до чого чешуться груди? Які існують прикмети, якщо чешеться груди?\nВідбитки пальців людини


Ось так ми порибалили - Ясниський кар'єр 03.11.2012р.\nВ цьому році практично на рибалці не був (всього декілька разів), - тому вирішив будь-що поїхати з міста хоча б на декілька годин. Вибір впав на Ясниський кар'єр...\nНа місці був, коли вже декілька рибацюг збиралися їхати геть. Перші закиди почав робити на середньому (другому) озері. Після декількох десятків закидувань - на другому кінці вудилища - зубата, та що на фото. Хотів викласти фотографію своєї вловистої блешні, але, на-жаль, не можу - втопив її відразу після того, як зробив декілька наступних закидувань .\nПерелік зимувальних ям на 2012-2013 рр. на водоймах України\nЗ переліком Наказів територіальних органів рибоохорони про встановлення заборони лову риби та інших водних біоресурсів у зимовий період 2012-2013 років та переліком зимувальних ям, де забороняється лов риби та інших водних біоресурсів у зимовий період 2012-2013 років можна ознайомитись на сайті Головрибводу: http://main.golovrubvod.kiev.ua/\nпереглядів - 4394\nпереглядів - 10424


Томос для Православной Церкви Украины: автокефалия или зависимость от Константинополя? - СПЖ - Спілка православних журналістів\nБлаженніший Митрополит Онуфрій і глава СЦУ Епіфаній Думенко\nПорівняння взаємин Української Православної Церкви з Московським Патріархатом і Святішої Церкви України з Фанаром.\nПетро Порошенко та Епіфаній Думенко отримали бажаний Томос. Ще задовго до цього більшість експертів у галузі релігії стверджували, що Фанар ні за що не дасть українській Церкві справжню автономію. Так воно і вийшло.\nНавіть найлютіші прихильники автокефалії змушені визнати, що українська так звана автокефалія має низку дуже суттєвих обмежень. Висловлювали і думку про те, що нова українська Церква, яка іменуватиметься автокефальною, насправді матиме меншу незалежність і свободу в управлінні, ніж Українська Православна Церква в статусі автономії. Чи дійсно це так?\nДля підстраховки чи шантажу?\nКілька попередніх зауважень.\nПо-перше, повноваження УПЦ можна проаналізувати на основі трьох документів: Патріаршої Грамоти 1990 р. про автономію УПЦ, Статуту УПЦ і Статуту РПЦ, а точніше її розділу «Глава X. Українська Православна Церква». Повноваження ж «Святішої Церкви України» (СЦУ), як вона іменується в Томосі, можна проаналізувати лише на підставі цього самого Томосу. Текст Статуту СЦУ поки повністю не оприлюднили, а в Статуті Константинопольської Церкви, природно, про Україну мови немає.\nПроте в Томосі є положення, яке дозволяє аналізувати реальний статус СЦУ без оглядки на її статут. Це положення встановлює, що положення Статуту СЦУ «в усьому обов'язково відповідати положенням цього Патріаршого і Синодального Томосу». Таким чином, якщо в Статуті СЦУ буде входити в протиріччя з Томосом, це буде недійсним.\nПо-друге, порівнювати тексти документів, що регламентують статус УПЦ з Томосом СЦУ, досить важко, з тієї причини, що формулювання статутних документів УПЦ дуже конкретні і в більшості випадків не передбачають жодних двозначних трактувань. Формулювання ж Томосу СЦУ досить розпливчасті і неконкретні, дуже багато залишено на думку Фанару, яка в кожній конкретній ситуації може бути тією чи іншою.\nФанар в тексті Томосу залишив собі кілька підстраховок або важелів тиску, на випадок якщо українська сторона не буде виконувати тих гласних або негласних умов, на яких цей Томос видали.\nПерша – це вже згадане вище Положення про те, що Статут СЦУ повинен повністю відповідати Томосу. В іншому випадку Фанар буде вправі вимагати привести Статут СЦУ в згоду з Томосом.\nДруге – це твердження про те, що Фанар є вищою судовою інстанцією для СЦУ: «до того ж зберігається право всіх архієреїв та іншого духовенства на апеляційне звернення до Вселенського Патріарха» (Томос СЦУ).\nТретя – це положення про те, що «Для вирішення значних питань церковного, догматичного і канонічного характеру слід Блаженнішому митрополиту Київському і всієї України, від імені Священного Синоду своєї Церкви звертатися до нашого Святішого і Вселенського Патріаршого Престолу» (Томос СЦУ).\nЗ питаннями «догматичного характеру» все більш-менш ясно. Це основні віроповчальні формулювання, які є незмінними протягом століть і які ніхто не збирається міняти. Але ось до питань «канонічного», а тим більше «церковного» характеру можна віднести все, що завгодно. Від кадрових призначень до фінансових потоків. Все це залишено на розсуд Фанару, як і право визначати, чи є дане питання «значним» чи ні.\nЧетвертий момент – це отримання святого мира з Константинополя. Миро – це речовина, яку використовують в таїнстві Миропомазання і через яке новохрещеному християнину переходить Благодать Святого Духа. Не всі Помісні Церкви готують святе миро для себе. Є такі, які отримують його від інших Помісних Церков. Але за фактом отримання мира від Константинополя – дуже значний важіль впливу Фанару на СЦУ.\nВсі питання СЦУ – від кадрових призначень до фінансових потоків – залежать від Фанару.\nУ разі непокори останньої своїй «Церкві-матері» Фанар може просто не дати миро, і таким чином СЦУ не зможе здійснювати таїнство Миропомазання, а оскільки таїнство Хрещення об'єднано з таїнством Миропомазання в один обряд, то і Хрещення стане для СЦУ неможливим. А для нашого народу, що надає таке велике значення саме обрядам, це буде чимось на зразок середньовічного інтердикту, коли Римський Папа забороняв здійснювати таїнства в непокірних йому країнах.\nІ нарешті, напевне, найістотніший важіль тиску на СЦУ – те, як Фанар ставиться до виданих ним Томосів та інших документів. Недавнє скасування Томосу 1686 р. про передачу Київської митрополії Руської Церкви і Томосу 1999 р. про утворення архієпископства руських парафій в Західній Європі наочно продемонстрували, що Фанар дійсно «господар свого слова»: хочу – даю, хочу – беру назад. Тому і український Томос в будь-яку хвилину можуть відкликати або анулювати.\nТепер власне порівняння повноважень.\nХто більш незалежний\nУ Грамоті про автономію УПЦ говориться: «благословляємо через справжню Грамоту нашою силою Всесвятого і Животворящого духу бути відтепер Православній Українській Церкві незалежною і самостійною в своєму управлінні». Те ж саме говориться і в Статуті УПЦ: «Українська Православна Церква є самостійною і незалежною у своєму управлінні та устрої», і в Статуті РПЦ: «Українській Православній Церкві надано незалежність і самостійність в її управлінні».\nТомос СЦУ говорить про те ж саме: «визначаємо і проголошуємо, щоб вся Православна Церква, що перебуває в межах політично сформованої і повністю незалежної держави України <…> існувала відтепер канонічно автокефальною, незалежною і самоврядною». Відмінність тільки в слові «автокефальна», але, як вже писав СПЖ, це тільки слово, і не більше того.\nОднак у Томосі СЦУ є одне суттєве обмеження задекларованої самостійності та незалежності. Це обов'язок звертатися на Фанар за вирішенням «значних питань церковного, догматичного і канонічного характеру».\nЩось схоже є і в положенні про УПЦ, а саме: «Українська Православна Церква, поєднана через нашу Руську Православну Церкву з Єдиною Святою Соборною і Апостольською Церквою, без соборного рішення всієї Православної Кафоличної Повноти нехай не змінює в себе нічого, що стосується догматів віри та святих канонів» (Грамота про УПЦ 1990 р.).\nУ порівнянні з Томосом СЦУ в цьому положенні два принципових моменти. Перший – це обмеження УПЦ лише в питаннях, що стосуються «догматів віри та святих канонів», в той час як СЦУ обмежена у самостійному вирішенні ще й «церковних» питань. Другий – УПЦ не може «змінювати у себе нічого, що стосується догматів віри і святих канонів» без «соборного рішення всієї православної Кафолічної повноти», тобто Соборної думки всіх Помісних Православних Церков. А СЦУ зобов'язана погоджувати важливі церковні, догматичні і канонічні питання тільки з Константинополем.\nТаким чином, коло питань, які СЦУ повинна погоджувати з Фанаром, значно ширше, ніж коло питань, які може вирішувати самостійно Українська Православна Церква. А значить, УПЦ більш вільна і незалежна в своєму управлінні, ніж СЦУ.\nХто кому голова\nУ Томосі СЦУ про це йдеться прямо і однозначно: «Автокефальна Церква України визнає главою Святійший Апостольський і Патріарший Вселенський Престол, як і інші Патріархи і Предстоятелі». Це посилання на «інших Патріархів і Предстоятелів», по-перше, неправда, оскільки жоден «Патріарх і Предстоятель» не визнає своєю главою «Святіший Апостольський і Патріарший Вселенський Престол».\nА по-друге, це не що інше, як спроба затвердити претензії константинопольських патріархів на верховенство в усьому Православному світі, які абсолютно не обґрунтовані ні догматично, ні канонічно. Тобто за фактом Предстоятелі Помісних Церков не визнають Константинопольського патріарха своїм главою, а Епіфаній Думенко визнає. З цього випливає, що автокефалії СЦУ насправді не існує.\nЩо ж стосується верховенства Московського Патріархату над УПЦ, то про це ніде не йдеться. «Українська Православна Церква є самоврядною з правами широкої автономії» (Статут РПЦ). Ніде не сказано, що УПЦ визнає своїм главою «Московський Патріарший Престол».\nУПЦ сама обирає собі Предстоятеля Собором єпископів. Патріарх РПЦ може лише благословити вибір українських архієреїв. Це регламентується і Статутом УПЦ, і Статутом РПЦ, де у Розділі Х п. 5, зокрема, йдеться: «Предстоятель Української Православної Церкви обирається єпископатом Української Православної Церкви і благословляється Святішим Патріархом Московським і всієї Русі».\nІ дані правила підкріплені практикою. Ми бачимо, що в 2014 році, коли обирався нинішній Предстоятель УПЦ Блаженніший Онуфрій, керівництво Руської Православної Церкви абсолютно ніяк не брало участі у виборах і вже, тим більше, не втручалося в них. Патріарх Кирил лише благословив обраного Митрополита Київського і надіслав йому своє братнє вітання.\nУ Томосі СЦУ про вибір глави йдеться наступне: «Митрополит Київський і всієї України, як і архієреї Святої Церкви України, обираються відтепер... відповідно до положень її Статуту, які мають у всьому обов'язково відповідати положенням цього Патріаршого і Синодального Томосу». Однак ми пам'ятаємо, що в іншому місці йдеться наступне: «Автокефальна Церква України визнає главою Святійший Апостольський і Патріарший Вселенський Престол». І це не просто слова. У 1998 році Константинополь визнав автокефальний статус Церкви Чеських земель і Словаччини. Ця Церква також отримала Томос, проте з умовами навіть більш лояльними, ніж для ПЦУ. Однак, що ж відбувалося на практиці?\nУ 2013 році відбувалися вибори нового Предстоятеля цієї Церкви. Тоді до Праги прибув митрополит Галльський Еммануїл і взяв участь у зборах Празької єпархії, скликаного для обрання нового архієпископа Празького після відходу на спокій митрополита Христофора (Пульца). Митрополит Еммануїл у своєму виступі заявив, що жодного з кандидатів на обрання архієпископом Празьким Константинопольський патріархат не визнає, тим самим фактично зірвавши процедуру голосування.\nВ подальшому Фанар лобіював кандидатуру місцеблюстителя Симеона, і коли єпископи все ж обрали главою Церкви архієпископа Ростислава, Константинополь цей вибір архієреїв Автокефальної (нагадаємо!) Церкви Чеських земель і Словаччини не визнав і продовжував вважати Предстоятелем Симеона.\nОсь текст офіційного повідомлення Константинополя з даного питання:\n«Щодо Автокефальної Православної Церкви в Чеських землях і Словаччині, сьогодні Вселенський Патріархат прийшов до згоди і заявляє наступне:\nI. Проведення виборів нового Предстоятеля Церкви, після звільнення престолу архієпископом Христофором, відбулося без визнання Вселенським Патріархатом та іншими Православними Церквами через розпізнання неканонічних дій при проведенні цих виборів.\nII. З цієї причини, кожна чергова дія, почата цією Церквою, враховуючи остаточне обрання складу ієрархії цієї Церкви, стає неканонічною і невизнаною Вселенським Патріархатом.\nIII. Вселенський Патріархат, як Матір-Церква саме цієї Церкви, перебуває в готовності зробити свій внесок у канонічне рішення виниклої там сумної ситуації і запрошує всі присутні сторони до продовження переговорів з Матір'ю-Церквою, щоб знайти правильне рішення і, щоб запобігти будь-яким діям, які б в подальшому могли б ускладнити нинішню, гідну жалю, ситуацію в цій Церкві.\nВселенський Патріархат, 1 квітня 2014 р.\nзаписав керівник секретаріату Священного Синоду».\nТаким чином, фактично, Фанар організував у цій Церкві розкол, оскільки одні пішли за обраним архієпископом Ростиславом, інші – за Симеоном.\nІ тільки необхідність присутності Церкви Чеських земель та Словаччини на Критському Соборі в 2016 році змусила Фанар визнати абсолютно законно обраного єпископатом Церкви архієпископа (пізніше він став митрополитом) Ростислава.\nЧи можна сказати, що Томос про автокефалію свідчить про реальну незалежність цієї Церкви від Фанару? Ні в якому разі. Чи буде інакше в Україні? Навряд.\nУ кого які органи управління\nУПЦ має, згідно зі статутними документами, три вищі органи управління: Предстоятелі, Священний Синод і Собор єпископів. «Предстоятель Української Православної Церкви обирається довічно єпископатом Української Православної Церкви» (Статут УПЦ).\nІ УПЦ, і СЦУ мають свої Синоди, разом з якими Предстоятелі здійснюють управління поточними справами.\nЗа підсумками «об'єднавчого Собору» оголосили, що в Синод СЦУ входитимуть кілька постійних членів. Але в Томосі мова йде тільки про почергово запрошуваних «архієреїв».\nПереходячи до розгляду Собору єпископів як органу управління, зауважимо наступне. У православній традиції Синод не вважається самостійним органом управління. Він завжди вважався органом при Предстоятелі. У той час як Собор єпископів або Архієрейський Собор – це не просто самостійний орган, а й орган, якому підвладний і підзвітний Предстоятель. Якщо у Синоді Предстоятель головує, то в Соборі єпископів він тільки головує на засіданнях. Собор єпископів може судити Предстоятеля: «Право суду над Митрополитом Київським і всієї України, а також вирішення питання про його відхід на спокій, у разі подання ним відповідного прохання, належить Собору єпископів Української Православної Церкви» (Статут УПЦ).\nТак ось, в Томосі СЦУ такий орган як Собор єпископів не передбачений зовсім. Це означає, що предстоятель СЦУ непідсудний нікому в Україні. Виникає запитання: а кому ж він тоді підсудний? Відповідь – Фанару: «зберігається право всіх архієреїв та іншого духовенства на апеляційне звернення до Вселенського Патріарха, який має канонічну відповідальність приймати безапеляційні судові рішення» (Томос СЦУ).\nЦя обставина – відсутність Собору єпископів в структурі управління СЦУ – говорить про дуже значну міру залежності предстоятеля СЦУ від Фанару. А якщо ще згадати, що Синод СЦУ як орган управління існує при предстоятелі і не може діяти без нього, та до того ж його не обирають українські єпископи, а утворюють в порядку, визначеному Фанаром, виходить наступне. І предстоятель СЦУ, і підлеглий йому Синод критично залежать від Фанару. Всередині України не існує органу, який міг би їх судити.\nТому можна стверджувати, що за структурою управління СЦУ більш залежна від Фанару, ніж УПЦ від Московської Патріархії.\nХто керує внутрішніми справами\nТомос СЦУ містить наступне формулювання: «Те, що стосується внутрішнього церковного управління, що розглядається, судиться і визначається виключно ним (предстоятелем СЦУ – Ред.) і Священним Синодом». Однак відразу ж за цим твердженням йде перелік обмежень цього права: судова влада Фанару над СЦУ, зобов'язання звертатися на Фанар з усіх важливих питань і визнання СЦУ Константинополя своїм головою.\nУ статутних документах УПЦ її повноваження вирішувати всі питання внутрішнього управління описані формулюванням: «Українська Православна Церква є самостійною і незалежною в своєму управлінні і устрої» (Статут УПЦ). Це ж міститься у відповідних розділах Статуту, в яких визначаються їх повноваження.\nВ сфері управління внутрішніми справами УПЦ також має невелику перевагу перед СЦУ, оскільки вона не зобов'язана радитися з Московською Патріархією зі «значних питань».\nУ кого більше ставропігій\nУ Московського Патріарха в Україні всього одна ставропігія – Свято-Троїцький монастир у м. Корець Рівненської області. Причому ставропігійним цей монастир став у 1984 р. через те, що тодішній екзарх України Філарет Денисенко хотів його закрити та ігуменя Наталія (Ільчук) поїхала в Москву шукати у святійшого Патріарха Пимена (Ізвєкова) захисту від безчинств Київського митрополита.\nСьогодні у Фанару в Україні теж всього одна ставропігія – Андріївська церква в Києві. Однак влада готується передати Константинополю кілька десятків монастирів і храмів і зафіксувати це на рівні українського законодавства.\nЯкі це будуть монастирі – досі загадка, оскільки Адміністрація Президента не розголошує зміст підписаного 3 листопада 2018 року Договору між патріархом Варфоломієм і Президентом Петром Порошенком. Але в ЗМІ називають цифру до 38 монастирів.\nВелика кількість майна, що передається, навіть дозволила Фанару організувати їх в окремий екзархат і прописати непорушність прав на таке майно у Томосі: «права Вселенського Престолу на Екзархат в Україні і священні ставропігії зберігаються незменшуваними» (Томос СЦУ).\nЯкщо плани з передачі Фанару основних українських монастирів і храмів здійсняться, можна буде говорити про повноцінну паралельну юрисдикцію Фанару в Україні. Паралельної СЦУ, зрозуміло.\nУ той час як Фанар говорить про непорушність своїх прав на ставропігії, Руська Православна Церква підкреслює, що вона не претендує в Україні ні на яке майно або грошові кошти. У листі Патріарха Алексія II міністру юстиції України В. Онопенку від 29.12.1993 р. йдеться: «Українська Православна Церква як законний правонаступник єпархії Руської Православної Церкви в дореволюційний період і Українського Екзархату в післяреволюційний час з канонічної точки зору має права на все рухоме і нерухоме церковне майно, створене і придбане протягом 1000-літнього існування на території України. У зв'язку з цим ми заявляємо, що Московська Патріархія не має жодних претензій на будь-яке рухоме або нерухоме церковне майно Української Православної Церкви».\n«Права Вселенського престолу на екзархат в Україні та священні ставропігії зберігаються незменшуваними»\nНавпаки, в Томосі СЦУ немає не тільки відмови Фанару від церковного майна в Україні, але навпаки – претензії на нього. Тому в цьому питанні абсолютно однозначна перевага УПЦ. Виключно вона володіє всім своїм майном, тоді як СЦУ ділить його з самим Фанаром.\nПідбиваючи підсумки, можна констатувати, що установчі документи УПЦ і СЦУ однозначно свідчать: УЦП у статусі автономії має більше самостійності і незалежності, ніж СЦУ у формальному статусі автокефалії. Однак формулювання офіційних документів часто означають менше, ніж практика їх застосування. Історія автономної УПЦ з 1990 р. свідчить, що Московська Патріархія дійсно не зазіхала на її самостійність та незалежність. Як будуть реалізовувати на практиці положення Томосу СЦУ – питання часу. І судячи з усього, дуже швидкого.\nТеги: Автокефалія, Константинопольський Патріархат, РПЦ, Томос, УПЦ, Статут


"Тропінін". Все новости, помеченные "Тропінін" на Мета Новостях.\nНа відео видно, як велике колесо пожежної машини майже повністю пішло під асфальт. Через це кабіна транспортного засобу сильно нахилилася вперед. Столичні рятувальники їхали гасити пожежу, але їм завадило провалля в асфальті. Співробітники ДСНС не змогли потрапити на виклик через те, що їхній… — 18.11.18 17:10 , 3 источника


Теорія Родіона Раскольникова і її катастрофа в романі Федора Достоєвського «Злочин і покарання» — Достоєвський Федір | Бібліотека української мови та літератури 📕 Шкільний Всесвіт\nТеорія Родіона Раскольникова і її катастрофа в романі Федора Достоєвського «Злочин і покарання» — Достоєвський Федір | Бібліотека української мови та літератури\nДостоєвський у своєму романі зображує зіткнення теорій з логікою життя. На думку письменника, ця сама логіка життя завжди спростовує, робить неспроможної будь — яку теорію, і саму передову, і саму злочинну. Тобто життя не може проходити по теорії. І тому головна філософська думка роману розкривається не в системі логічних доказів і спростувань, а як зіткнення людини (тобто Раскольникова), одержимого теорією, з життєвими процесами, що спростовують цю теорію\nТеорія Раскольникова про можливість стояти над людьми («Хто я: Наполеон або тварина тремтяча?»), нехтуючи всі їхні закони, побудована у своїй основі на нерівності людей, на вибраності одних і приниженні інших (треба відзначити, що тема «принижен і ображених» пройшла через всю творчість Ф. М. Достоєвського й навіть один з романів зветься «Принижені й ображені»). Убивство баби — процентщицы була задумано Раскольниковым як життєва перевірка своєї теорії на приватному прикладі. Злочин, що він зробив, — це низьк і підле діло\nРазумихин, Дуня, Порфирій Петрович, а більше всіх Соня Мармеладова — всі вони підштовхують Раскольникова до думки про неправильність, антигуманність його теорії. Але саму значну роль у розвінчанні «наполеонівської» теорії Раскольникова зіграла, звичайно ж, Соня Мармеладова.\nРозкольників був першою людиною, що поставився до Соні із щирим співчуттям, прийняв її як «пристойну» панянку, посадив поруч зі своїми рідними. Тому й недивна та жагуча відданість, який відповіла йому Соня. Вона не розуміла, чим може бути цікава для такої людини, як Розкольників. Їй, звичайно ж, не спадало на думку, що Розкольників бачить у ній майже такого ж злочинця, як і він сам: обоє вони, на його думку, убивці; тільки якщо він убив бабу — процентщицу, те вона зробила, може бути, навіть більше страшний злочин — убила саме себе й тим самим прирекла себе на самітність серед людей\nСаме в розмовах із Сонею Розкольників починає сумніватися у своїй теорії. Йому хочеться одержати відповідь на твердження, чи можна жити, не обертаючи уваги на страждання, мучення й загибель інших\nРозкольників вчинив злочин свідомо, що найбільше страшно, знехтувавши свою людську натуру. Убивши бабу — процентщицу, Розкольників перевів себе в розряд людей, до якого не належать ні «квартальні поручики», ні Разумихин, ні сестра, ні мати, ні Соня. Він відрізав себе від людей «начебто ножицями». Його людська натура не приймає цього відчуження від людей. Розкольників починає розуміти, що навіть така горда людина, як він, не може жити без спілкування з людьми. Тому його щиросердечна боротьба стає усе напруженіше й заплутаніше, вона йде по безлічі напрямків, і кожне з них приводить у тупик. Розкольників поки як і раніше вірить у непогрішність своєї ідеї й нехтує себе за слабість, раз у раз називає себе негідником. Але в той же час страждає від неможливості спілкування з матір’ю й сестрою, думати про їх йому так само болісно, як думати про вбивство Лизаветы. І він намагається не думати, тому що якщо він почне про їх думати, то неодмінно повинен буде вирішити питання, куди ж їх віднести по своїй теорії — до якого розряду людей. По логіці його теорії вони повинні бути віднесені до «нижчого розряду», до «тварин тремтячої», і, отже, сокира іншого «незвичайного» людини може обрушитися на їхніх голів, а також на голів Соні й Катерины Іванівни. Розкольників, по своїй теорії, повинен відступитися від тих, за кого страждає, повинен нехтувати, ненавидіти ті, кого любить. «Мати, сестра, як люблю я їх! Отчого тепер я їх ненавиджу? Так, я їх ненавиджу, фізично ненавиджу, поруч себе не можу виносити…» У цьому монолозі дійсно виявляється весь жах його положення: його людська натура тут найбільше гостро зштовхнулася з його нелюдською теорією. Відразу після цього монологу Достоєвський дає сон Раскольникова: той знову вбиває бабу, а вона сміється над ним. Ця сцена оголює весь жах діяння Раскольникова. Нарешті, Розкольників не витримує й відкривається Соні Мармеладовой. Відбувається зіткнення їхніх ідей, кожний з них завзято стоїть на своєму: Розкольників затверджує, що справжня людина має право ігнорувати моральні підвалини суспільства; Соня ж не менш завзято затверджує, що немає такого права. Його теорія приводить її в жах, хоча із самого початку вона була охоплена гарячим співчуттям до нього. Розкольників, страждаючи сам і змушуючи страждати Соню, все — таки сподівається, що вона запропонує йому який — небудь інший шлях, а не явку з винної. «Соня ж являла собою невблаганний вирок, рішення без зміни. Отут — або її дорога, або його». Розкольників іде сповинной.\nСлідчий Порфирій Петрович свідомо намагається побольнее зачепити совість Раскольникова, змусити його мучитися, вислухуючи відверті й різкі судження про аморальність злочину, якими б цілями воно не обґрунтовувалося. Порфирій Петрович побачив, що перед ним не ординарний убивця, а один з тих, хто заперечує підвалини сучасного суспільства й уважає себе вправі хоча б поодинці оголосити цьому суспільству війну. До особистості Раскольникова, до його теорії й злочину Порфирій Петрович ставиться зовсім виразно, — незважаючи на необхідність увесь час хитрити, він один раз висловився прямо: «…убив, так за чесну людину себе почитає, людей нехтує, блідим ангелом ходить…» Однак при самих різких судженнях про Раскольникове Порфирій Петрович прекрасно розуміє, що перед ним аж ніяк не кримінальник, позарившийся на чуже майно. Найстрашніше для суспільства полягає саме в тім, що злочинець керується теорією, спонукуваний свідомим протестом, а не низинними інстинктами: «Ще добре, що ви бабусю тільки вбили, а видумай ви іншу теорію, так, мабуть, ще й у сто мільйонів разів безобразніше справа би зробили!»\nРозкольників був засланий у Сибір. Вирок, однак ж, виявився милостивіше, ніж можна було очікувати, судячи зі зробленого злочину, і, може бути, саме тому, що він не тільки не хотів виправдуватися, але навіть як би виявив бажання сам ще більше обвинуватити себе\nЗавдання Ф. М. Достоєвського полягало в тому, щоб показати, яку владу над людиною може мати ідея і як страшної буває сама ідея. Ідея героя про право вибраних на злочин виявляється абсурдної й помилковою. Життя перемогло теорію, хоча Розкольників соромився саме того, що він, Розкольників, загинув так безглуздо й нерозумно, по якімсь вироку сліпої долі, і повинен упокоритися, скоритися «нісенітниці» безглуздого вироку, якщо хоче скільки — небудь заспокоїти себе


Це може врятувати багато життів! Українські вчені винайшли 100% захист від COVID-19: який він має вигляд – Puer\nПро це йдеться в сюжеті ТСН. Як запевняють винахідники, він стовідсотково захищає від COVID-19. Його розробник Андрій Ковальчук заявив, що це не просто каптур із прозорим забралом, а саме шолом із турбіною і двома фільтрами. Шолом можна носити не знімаючи добу, запевняють учені (щоб подивитися відео, доскрольте до кінця).\n“Інноваційна система захисту органів дихання та шкіри голови від інфекційних агентів. Розмір вірусної частки може становити в середньому приблизно 100 нанометрів, то такий фільтр не пропускає молекули запаху, розмір якої становить один нанометр. Отже, проникнути вірусу через цей фільтр неможливо”, – каже Ковальчук.\nУчені з Тернополя винайшли шолом від COVID-19 Скриншот\n“Модель шолома й концепція полягає в тому, що працівник захищений за допомогою того, що нагнітається в середину нього чисте повітря, і інфіковане повітря, забруднене токсичними агентами, не може потрапити”, – пояснив співавтор проєкту Андрій Павлишин.\nРозроблювали шолом на основі захисту, який використовують у вірусно-бактеріологічних лабораторіях. Але вдосконалили, зробили меншим і легшим і під’єднали до портативної зарядки. Розроблення вже на завершальному етапі.\nЯк повідомляв OBOZREVATEL, проміжні дослідження українського препарату “Корвітин” для неспецифічної терапії COVID-19 пройшли успішно. Його планують випробувати в лікуванні. Джерело\nУвага! В два рази збільшили витрати на доплати! Кабмін прийняв важливе рішення. Кого це торкнеться


Про небезпеку ігор із вогнем розповіли дошкільнятам фахівці Служби порятунку «101»\nОпубліковано: 13.02.2018, 12:54\n«Чи знаєте Ви, як діяти під час пожежі?» - запитали 13 лютого рятувальники малюків дитячих садочків «Ялинка» та «Сонечко» селища Пулини під час тижня виховних заходів в дошкільних навчальних закладах.\nПерш за все фахівці ДСНС поясняли малюкам небезпеку та наслідки ігор із вогнем. Пустощі дітей із вогнем несуть в собі небезпеку, що загрожує здоров’ю та життю людини – розповідали рятувальники. Під час конкурсу-вікторини «Бережи себе малюк» усі без винятку дітки давали вірні відповіді на запитання, що стосувались правил безпечного поводження в побуті та на вулиці, а особливо якщо залишився сам удома. Також дошкільнята приємно здівували організаторів заходу знаннями телефонних номерів екстрених служб.\nДо педагогічного ж персоналу рятувальники звернулися із закликом зробити все, щоб небезпечні ігри дітей із вогнем стали неможливими. Вкрай важливо виховувати у підростаючого покоління навички культури безпечної поведінки, демонструючи на власному прикладі обережність у поводженні з вогнем.\n20 Листопада17:16 Перші гвинтокрили Airbus Н225 у грудні передадуть ДСНС та НГУ, - Арсен Аваков


NASA продовжить місії Juno і InSight з вивчення Юпітера й Марса - Новини технологій - Техно\n10 січня 2021, 22:04 Читать новость на русском\nУ NASA повідомили про розширення наукових програм двох важливих місій з вивчення планет Сонячної системи. Мовиться про проєкти Juno і InSight з дослідження Юпітера й Марса відповідно.\nАпарат Juno був запущений ще у серпні 2011 року, а до газового гіганта він дістався в липні 2016 року. Експлуатувати апарат планувалося до липня 2021 року, однак в NASA вирішили продовжити місію.\nЦікаво NASA назвала дату вогневих випробувань першого ступеня SLS, який полетить на Місяць\nНові терміни місій та завдання\nТепер наукова програма Juno триватиме до вересня 2025 року або до виходу зонда з ладу – в залежності від того, яка з подій настане раніше. Причому автоматичній станції належить займатися вивченням не тільки самого Юпітера, а і його найбільших супутників – Іо, Європи та Ганімеда. Передбачається, що Juno зможе зробити прольоти повз ці супутники, зібравши найважливішу наукову інформацію.\nТривалість місії апарата Juno продовжили до 2025 року\nЩо стосується проєкту InSight, то ця посадкова станція вирушила до Марса у травні 2018 року і добралася до своєї мети у листопаді того ж року. Важливо відзначити, що InSight – це стаціонарний апарат, не здатний переміщатися поверхнею Червоної планети.\nInSight вивчатиме поверхню Марса протягом щонайменше двох років\nВідповідно до нових планів, місія InSight продовжена на два роки – до грудня 2022. Апарат призначений для вивчення внутрішньої структури й процесів, що протікають у товщі марсіанського грунту. Комплекс наукового обладнання включає сейсмометр і зонд для вимірювання теплового потоку під поверхнею планети.


Озеро Перемут (Шацькі озера, Волинська обл.): карта, фото, опис\nОпис Карта Фото6 Пам'ятки1 Природа1\nЧастково, неподалік Село Мельники, Озеро Луки\nПоверхня \_ Довжина берегової лінії 146 га \_ 5 км\nГлибина 6.7 м\nОб'єм 3.2 млн. куб.м.\nКарстового походження озеро Перемут має площу 150га; його довжина – 1.8км, ширина – 1.3км, протяжність берегової лінії – 5км. Середня глибина – 2.2м, максимальна – 6.7м. Дно озера встелене мулом з прошарками сапропелів, загальна потужність яких перевищує 20м. Під час хвилювання вода змішується з мулом, набуваючи темного забарвлення, з чим і пов'язана назва озера.\nБереги озера та мілководдя порослі очеретом, рогозом та іншими водними рослинами. Озеро багате на рибу та водно-болотних птахів. Тут виводять потомство і відпочивають під час весняно-осінніх перельотів дикі гуси, качки, чирки, мартини, чаплі, пірникози тощо. Основна іхтіофауна представлена щукою, лином, лящем, пліткою. Неглибокою, зарослою очеретом протокою Перемут з'єднаний із більшим озером Луки.\nЯк і багато інших тутешніх озер, Перемут має низькі береги, вкриті очеретом, то ж побачити краєвид водного плеса не так то й просто. Шлях до озера починається від автодороги Шацьк – Піща у місці, де направо відгалужується дорога до санаторію "Лісова Пісня" (село Гаївка). Нам же треба повернути у цьому місці наліво, де обладнане місце для відпочинку та автостоянка. Тут проходить екологічна стежка "Лісова Пісня", обладнана інформаційними стендами, яка через 10хв приведе до берегів озера.\nМолоді соснові насадження


Китай знову випускає на ринок свинину з держрезерву • Meat-Inform\nДодому•Новини про м'ясо•Китай знову випускає на ринок свинину з держрезерву\nВиробництво свинини в Китаї скорочується вже сьомий квартал поспіль у період з квітня по червень. Країна, яка володіє найбільшим поголів’ям свиней у світі, продовжує страждати від наслідків африканської чуми свиней.\nЗгідно з даними Національного бюро статистики КНР, опублікованими цього тижня, обсяги виробництва м’яса свиней у другому кварталі 2020 року скоротилися на 4,7% порівняно з аналогічним періодом минулого року – до 9,6 мільйона тонн. У зв’язку з цим Міністерство торгівлі країни спільно з іншими органами влади, включаючи Комісію національного розвитку та реформ та Міністерство фінансів ухвалили рішення скористатися резервними запасами м’яса.\nЗа оцінками аналітиків Rabobank, у 2020 році виробництво свинини в Китаї зменшиться на 20%. Однак бюро статистики зазначає, що стадо свиноматок наприкінці червня становило 36,29 млн. голів, що на 5,4% більше порівняно з попереднім роком та 7,3% порівняно з показниками кінця березня. Це свідчить про початок відновлення поголів’я свиней в Китаї.\n16-07-2020 о 22:31\nКраїна, яка є найбільшим поголів’ям свиней у світі… Как Ваш редактор понимает такое предложение?


Механічне байкерське кільце стерлінгового срібла\nРозмір 6Розмір 6.25Розмір 6.5Розмір 7Розмір 7.5Розмір 8Розмір 8.5Розмір 9Розмір 9.5Розмір 10Розмір 10.25Розмір 10.5Розмір 11Розмір 11.5Розмір 12Розмір 12.5Розмір 13Розмір 13.5Розмір 14Розмір 14.5Розмір 15Розмір 15.5Розмір 16Розмір 16.5Розмір 17\nЧоловіче байкерське кільце з механічного срібла 925 проби\nВага кільця: Прибл. 20 грам.\nРозмір торця кільця: 20 мм х 23 мм\nНаше механічне срібне байкерське кільце - сміливе, нахабне та непохитне - це кричущий кандидат, якщо ви шукаєте деталь ювелірних виробів з байкера.\nЗ усіма сторонами витонченого, складного механічного двигуна, укомплектованого всіма гайками та болтами, гвинтиками та гвинтами, це надзвичайно товсте й важке, вражаюче унікальне цільне срібне кільце є справді єдиним у своєму роді.\nВиготовлене з найкращого 100% чистого стерлінгового срібла та ретельно виготовлене до досконалості, наше кільце, яке ви можете з гордістю носити, безпечне, знаючи, що воно призначене для довговічності.\nЧудова посадка та чудова ціна за стерлінгове срібло\nМені подобається це кільце, воно як описано, прийшло вчасно, всім я задоволена. Єдине, що мені не подобається, це порожниста нижня сторона, але ви отримуєте те, за що платите, і в цьому випадку все добре.\nЯ щодня працюю з механічними деталями, мені кільце подобається більше, ніж я думав ... Дякую! .... Незабаром я замовлятиму знову! 👍✌\nунікальний, ніхто не володіє таким кільцем, де я живу, отримую багато реакцій, всі позитивні, я люблю це\nЗ найкращими побажаннями від німецького покупця\nВсе працювало нормально. Я можу порекомендувати магазин. Я також замовлю у вас наступне кільце.


Декілька вартих причин перейти на натуральні дезодоранти\nМода на все природне і натуральне охопила весь світ, і цей тренд не втрачає своєї актуальності. Якщо ви вже спробували натуральну косметику, напевно оцінили її переваги. А як на рахунок натурального дезодоранту? Даний продукт має дійсно вагомі переваги в порівнянні зі звичайними антиперспірантами. У даній статті ми поговоримо про варті причини змінити свій дезодорант на натуральний, а також про те, як зробити цей перехід максимально комфортним для вас і вашого організму.\nНедоліки звичайних антиперспірантів\nБагато людей залежать від сили антиперспірантів, вибираючи «найсильніші» продукти. Але знайте, що трохи поту – це не так погано, як побічні ефекти від речовин, що містяться в таких дезодорантах. Різні сполуки алюмінію, які зазвичай використовуються в дезодорантах, закривають або забивають пори, не даючи шкірі потіти.\nКоли піт накопичується в забитих каналах і накопичується під шкірою, з'являються такі неприємні побічні ефекти, як запалення з больовими відчуттями і шишками і скупчення потових бактерій – все це призводить до появи неприємного запаху. Що ще гірше, вищезгадані алюмінієві сполуки, а вірніше їхня кислотність – причина усіма ненависних жовтих плям на одязі.\nКопаючи глибше, можна говорити і про більш серйозні ризики для здоров'я. Від компонентів, що викликають безпліддя, до токсичних хімічних сполук, що можуть призвести до ракових захворювань і хвороби Альцгеймера – в антиперспірантах міститься безліч інгредієнтів, що вбираються нашою шкірою кожен день і викликають різні захворювання (навіть хронічні).\nПоширені токсичні речовини в антиперспірантах та їх побічні ефекти\n• Сполуки алюмінію (хлоргідрат алюмінію і алюміній-цирконій тетрахлоргідрекс гліцин) – хвороба Альцгейіера, рак, подразнення шкіри.\n• Парабени (метил, етил, пропил, бензил і бутил) – ендокринні порушення, рак, розлади репродуктивної системи, передчасне старіння, є алергенами, токсичні для імунної системи.\n• Фталати – рак, вроджені дефекти, безпліддя, є алергенами.\n• Пропіленгліколь – подразнення шкіри, очей, легенів, нейротоксин для репродуктивної системи і плода через пошкодження печінки і нирок, посилене поглинання шкірою.\n• Кремній – можливий канцероген (при з'єднанні з кристалічним кварцом), викликає подразнення шкіри, очей і легенів.\n• Стеарети – ендокринні, репродуктивні порушення і порушення розвитку, подразнення шкіри.\n• Тальк – токсин для нерепродуктивних органів організму.\n• Триклозан – антибактеріальна речовина, заборонена в декількох країнах через розвиток (в тому числі з-за даної речовини) бактерій, стійких до антибіотиків. Викликає ендокринні порушення, м'язову слабкість, подразнення шкіри, очей і легенів.\nПереваги та недоліки натуральних дезодорантів\nУ порівнянні зі звичайними, натуральні дезодоранти мають масу переваг. І головна з них – використання натуральних інгредієнтів, що виключає ризик розвитку безлічі захворювань, пов'язаних з хімічними компонентами. Крім того, багато натуральних антиперспірантів є гіпоалергенними і підходять навіть для чутливої шкіри, так як не містять тих же хімічних сполук, що викликають подразнення і запалення на шкірі, а також алергічні реакції. Цим же обумовлений і мінімальний ризик розвитку дерматиту на шкірі пахв. У всього перерахованого вище є ще один приємний бонус – ви зможете вибривати шкіру більш гладко. А ваш білий одяг залишиться білим (жовті плями не з'являться).\nПоширені інгредієнти натуральних дезодорантів і їх корисні властивості\n• Харчова сода – усуває неприємні запахи, вбирає піт.\n• Гамамеліс – природний в’яжучий агент, що не подразнює шкіру: звужує пори, випаровує піт, заспокоює печіння шкіри після гоління.\n• Ефірні масла (розмарину, лишайника, шавлії, лемонграсу, чайного дерева) – володіють антибактеріальними властивостями, запобігають появі неприємного запаху і розвитку потових бактерій.\n• Мінеральні солі – утворюють на шкірі тимчасовий шар замість того, щоб вбиратися і забивати пори, запобігають появі неприємних запахів і розвитку потових бактерій, не подразнюють шкіру.\nНезважаючи на всі переваги натуральних дезодорантів, не всі вони ідеальні. Деякі з них потрібно наносити повторно протягом дня, інші ж можуть залишати білі плями на одязі, що не вимиваються. Крім того, враховуйте, що і натуральні компоненти можуть викликати подразнення і алергію, тому вам потрібно буде підібрати натуральний антиперспірант для себе індивідуально.\nЯк перейти на натуральний дезодорант\nЯк бачите, переваги натуральних дезодорантів очевидні. Але перехід на засіб, що не містить хімії, може зайняти пару тижнів, поки організм до нього звикне. Тому, вибравши натуральний антиперспірант, спробуйте користуватися ним хоча б 2-3 тижні, а не відмовляйтеся від нього відразу.\nЩоб ваше тіло швидше позбулося накопичених токсинів (від звичайного антиперспіранту), проводьте пілінг шкіри пахв двічі на тиждень. Кожен день мийте під пахвами з милом. Неприємний запах може супроводжувати вас до трьох тижнів, поки накопичені токсини вийдуть, але не здавайтеся! У цей перехідний період вам, можливо, доведеться навіть мити під пахвами тричі на день. Після кожного такого миття наносьте натуральний дезодорант. Згодом ви помітите, як неприємний запах зникає, а ви будете пахнути свіжо навіть самі по собі, без дезодоранту.\nОпублікувано : 15 квітня 2016 | Переглянуто : 1139 | обговорити на форумі


Як прискорити процес |ЯкПросто\nЗбереження робочого режиму і прискорення виробничого процесу є одним з основних завдань керівництва того чи іншого підприємства. Є безліч чинників, які можуть відволікати співробітників від виконання важливих завдань. Тому варто наслідувати декільком простим принципам для збільшення продуктивності.\nМотивуйте співробітників, дозволяючи їм облаштовувати робоче місце відповідно до своєї індивідуальності. Сюди може ставитися що завгодно: обстановка, одяг, тиха музика. У деяких офісах, де чутно тільки клацання клавіатури, не завжди виходить створити робочий настрій.\nПідвищіть продуктивність фірми за рахунок надання співробітникам нових завдань, які буде цікаво виконати. Свіжі проекти й завдання допоможуть вашим партнерам на деякий час вирватися з рутини, і це дозволить розширити їх коло обов’язків по роботі.\nДавайте конструктивну критику, надаючи робочим зворотний зв’язок після виконання завдань і проектів. Не робіть особливого упору на тому факті, що, наприклад, рівень якого-небудь співробітника не є високим. Завжди уточнюйте ті аспекти в його роботі, які стають ключовими, над якими потрібно ще попрацювати. Будьте завжди на позитивній хвилі, навіть якщо робота потребує серйозних змін. Це у багато разів допоможе прискорити процес праці співробітників всередині всієї компанії.\nНадавайте працівникам право на голос під час нарад. Вони будуть почувати себе значущими, оскільки якщо будуть бачити, що вносять великий внесок в проробляємо роботу. Якщо співробітники усвідомлюють, що вони є частиною загальної справи, їх інтерес до роботи дозволить прискорити процес роботи у багато разів.\nДайте робочим можливість особистісного зростання, розширення обов’язків і визнання їх трудового процесу. Всі ці фактори докорінно вплинуть на прискорення праці та поліпшення якості роботи.\nПлатіть співробітникам на підставі тієї роботи, яку вони зробили протягом певного терміну. Це означає, що зарплата буде прямо залежати від виконаних завдань, а не проведених в офісі годин. Це буде мотивувати для прискорення робочого процесу так, як ніщо інше.


понеділок, 06 липня 2020, 05:59\nПро це 27 травня повідомив заступник голови Донецької облдержадміністрації Вадим Філашкін під час робочої наради в режимі онлайн, йдеться на сайті ОДА.\n«На 2020 рік очільником області поставлено завдання відновити не менш ніж 1000 житлових будинків, що постраждали внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Для цього у нас з вами є все – і матеріальні ресурси у вигляді матеріальних резервів всіх рівнів, і виконавці відновлювальних робіт, яких нам надасть Державна служба України з надзвичайних ситуацій. Залишається тільки працювати – постійно і планово», - сказав Філашкін.\nВін підкреслив, що головною запорукою успішного вирішення всіх поставлених задач є, насамперед, безумовне виконання планових заходів з проведення відновлювальних робіт та чітке дотримання графіків їх виконання.\n«Відновлювальні роботи пропонуємо розпочати з будинків, що знаходяться в безпосередній близькості від лінії розмежування. У підсумку маємо 993 будинки, де існує можливість безпечного проведення відновлювальних робіт, та які можна відновити силами особового складу ДСНС України», – уточнив Бойко.\nБудівництво Донеччина Житло Агресія РФ


Види організаційної ефективності. — Студопедія\n• внутрішню ефективність - ефективність з точки зору використання внутрішніх можливостей організації (управління її внутрішніми ресурсами);\n• зовнішню ефективність - ефективність з погляду використання зовнішніх можливостей організації. Дана складова великою мірою обумовлюється станом організаційного оточення, особливо його інституційними складовими, про що вже говорилось раніше;\n• загальну ефективність — ефективність як сукупність двох її складових: внутрішньої і зовнішньої ефективності. Висока загальна ефективність досягається за рахунок гнучкої системи управління організацією, яка дає змогу оперативно перерозподіляти її ресурси відповідно до так званих "викликів" зовнішнього середовища;\n• ринкову ефективність, яка показує, наскільки повно організація задовольняє потреби споживачів порівняно з альтернативними способами їхнього задоволення;\n• цільову, чи стратегічну ефективність, яка відображає ступінь досягнення цілей організації;\n• витратну або тактичну (оперативну) ефективність, яка відображає економічність способів перетворення ресурсів у процесі виробничої діяльності підприємства;\n• ефективність інноваційного проекту, яка характеризується системою показників, що відображають співвідношення витрат і результатів, пов'язаних із його реалізацією. Про ці показники мова йтиме пізніше.\nРозглянемо детальніше способи визначення деяких із видів організаційної ефективності.\nЗагальна ефективність організації. Вона досягається у результаті комбінації двох її складових -внутрішньої та зовнішньої, тому її розрахунок можна умовно представити таким чином:\nде Ез — рівень загальної ефективності; Е1 — рівень зовнішньої ефективності (ступінь використання ринкових можливостей); Е2 — рівень внутрішньої ефективності (ступінь використання внутрішніх можливостей).\nОчевидно, що високий рівень складової Е1 забезпечує підвищення ефективності Ез в цілому. Разом з тим, навіть при досить високому рівні внутрішньої ефективності Е2 організація не буде мати високий рівень загальної ефективності Ез, якщо не буде забезпечена її ефективність з точки зору використання ринкових можливостей (Е1). Звідси висновок: для отримання організацією максимально високих результатів необхідно, з одного боку, найбільш повно реалізувати її ринкові можливості, а з іншого - забезпечити максимально високий рівень її внутрішньої ефективності.\nВиробництво товарів, що не мають попиту на ринку, робить безглуздими будь-які спроби менеджменту підвищити ефективність цього виробництва. З іншого боку, виробництво товару, що користується попитом, при низькому рівні його ефективності (високі виробничі витрати) призведе зрештою до зниження попиту на нього і зменшенню частки ринку. І в одному, і в іншому випадку рівень загальної ефективності залишається значно нижчим максимально можливого.\nВідповідно до формули загальної ефективності зрозуміло, що зусилля менеджерів, спрямовані на використання сприятливої ситуації, що склалася на ринку, не дадуть максимальної віддачі, якщо в організації не забезпечена висока внутрішня ефективність. В. Бовикін ілюструє це наступним чином. Якщо прийняти за максимальний рівень ефективності норму, що дорівнює 1, то вона може бути отримана, коли обидві складові ефективності (зовнішня Е1 та внутрішня Е2) також дорівнюють одиниці.\nНехай Е1 = 1, тобто потенціал організації і вибрана керівництвом стратегія її діяльності на ринку дозволяють домогтися найвищого успіху. Нехай при цьому Е2 = 0,5, тобто рівень внутрішньої ефективності організації складає 50% від максимально можливого. Отримаємо\nЕз = 1 х 0,5 = 0,5,\nтобто загальна ефективність організації в даному разі буде вдвічі нижчою максимально можливої.\nЗ іншого боку, високий рівень внутрішньої ефективності організації аж ніяк не застраховує її від низьких результатів і навіть банкрутства, якщо робота з вивчення ринкової ситуації, розробки і впровадження нових видів продукції, проведення рекламних кампаній і т.п. здійснюється в ній некваліфіковано або ж (що притаманно перехідному періоду) економічні закони створюють нерівні умови для діяльності різних суб'єктів ринку (наприклад, через систему непродуманих пільг).\nТак само глибокі кризові явища на рівні макроекономіки, що безпосередньо впливають на зниження зовнішньої ефективності організації, здатні звести нанівець усі зусилля менеджменту в справі підвищення її внутрішньої ефективності. Однак низька внутрішня ефективність значно ускладнює для організації можливість переборювати зовнішні труднощі. З формули загальної ефективності видно, що якщо обидві складові Е1 і Е2 будуть нижче максимально можливого рівня, те загальна ефективність організації знижується в геометричній прогресії (приміром, 0,5 х 0,5 = 0,25).\nПоза всякими сумнівами, внутрішня ефективність організації впливає на її конкурентоспроможність, здатність утримувати і зміцнювати свої ринкові позиції. Це давно зрозуміли японські фірми, завдяки чому вони витісняють зі світового ринку американських чи західноєвропейських конкурентів, навіть за умов введення урядами останніх низки протекціоністських заходів. Але досить часто вищий менеджмент вітчизняних підприємств надає більшого значення не забезпеченню внутрішньої ефективності, а формуванню умов, що дозволяють їхнім підприємствам зайняти привілейоване, і внаслідок цього, панівне становище на ринку (зокрема, через систему пільг в оподаткуванні чи кредитуванні або завдяки створенню квазімонопольних структур, наприклад, таких як житлово-комунальні служби, енергорозподільчі компанії тощо). Однак низька ефективність менеджменту таких "лідерів" спричиняє їх неспроможність максимально використати вигідну ситуацію. Крім того, більш сприятливі умови їх діяльності призводять до втрати ними гнучкості, мобільності, здатності конкурувати на рівних з іншими. Тому з появою на відповідному сегменті ринку інших фірм, що починають функціонувати ефективніше, штучні лідери неминуче уступають їм свої позиції. У реальній ринковій ситуації, що якісно змінилася, це може виглядати наступним чином:\n• нехай одна з двох конкуруючих фірм знаходиться у вигіднішому стратегічному становищі щодо іншої;\n• нехай ринок збуту і ринок сировини одного з конкурентів знаходяться значно ближче до його виробничої бази, ніж у випадку з іншим;\n• нехай з погляду використання сприятливих зовнішніх можливостей (за інших рівних умов) потенціал першої фірми може бути реалізований на 100%, тобто Е1 = 0,6, а потенціал другої (через невигідне у стратегічному плані географічне розміщення) буде реалізовуватися лише на 60% (Е1 = 0,6);\n• нехай при цьому рівень внутрішньої ефективності першої фірми складає 30% від максимально можливого (Е2 = 0,3), а другої - 70% (Е2 = 0,7).\nМожна розрахувати рівень загальної ефективності обох фірм: фірма № 1: Е = 1,0 х 0,3 = 0,30; фірма № 2: Е = 0,6 х 0,7 = 0,42.\nУ продемонстрованому прикладі видно, що друга організація в описаній ситуації буде мати кращі результати, ніж перша. У підсумку це може спричинити втрату певної частки ринку першою фірмою. Дана ситуація характерна, зокрема, для американського автомобільного ринку, на якому надзвичайно привільно почуваються японські компанії. От чому про підвищення внутрішньої ефективності можна говорити як про першочергове завдання будь-якої організації, що прагне бути високорезультативною. Внутрішньо ефективна організація завжди буде значно випереджати своїх конкурентів у завоюванні прихильності споживачів, отже, перемога у конкурентній боротьбі (зрозуміло, боротьбі цивілізованими методами) буде залишатися за нею. Тому важливим завданням менеджменту є виявлення причин, що перешкоджають підвищенню внутрішньої ефективності організації, і знаходження способів їх усунення. Важливу роль у вирішенні цього завдання відіграє здатність організації до залучення у свою діяльність інновацій, які сприяють значному підвищенню продуктивності праці як робітників, так і менеджерів. Враховуючи важливість питань управління інноваційними процесами в організації, вони будуть розглянуті окремо.\nРинкова ефективність. Враховує те, що будь-яка організаційна діяльність націлена на задоволення потреб ринку (сукупності споживачів). Невміння пристосувати організацію, її працівників, технологію до змін у структурі попиту спричиняє її низьку загальну ефективність. У даному разі менеджмент має спрямувати свої зусилля на оновлення основних засад діяльності(розробки іншої концепції бізнесу; вибору нової стратегії; переосмислення стосунків між керівниками та персоналом тощо). Досить часто орієнтація фірми на задоволення існуючих потреб споживачів призводить до втрати фірмою динаміки розвитку, до накопичення ресурсів, які можуть стати непотрібними внаслідок несподіваної зміни у вподобаннях покупців. Для того, щоб забезпечити стабільно високу ринкову ефективність, сучасний менеджмент радить звертати увагу не стільки на звичне коло споживачів, скільки на тих, хто не є споживачами, але може ними стати, якщо фірма приділятиме належну увагу вивченню їх запитів. Споживачі можуть, наприклад, вибрати запропонований конкурентом інший товар, що не тільки краще задовольняє їх наявну потребу, але і ту, що існує у вигляді неусвідомленої. Для того, щоб своєчасно виявити небезпеку, спричинену нестабільністю споживацьких переваг, організація мусить бути постійно готовою до змін. Цього досягти досить складно, тому що ефективна робота протягом певного часу породжує інерцію, яка, в свою чергу, обумовлює опір будь-яким змінам. Тривале перебування у такому стані може породити кризову ситуацію, для виходу з якої організації доведеться докласти набагато більше зусиль, ніж ті, які були необхідні для підтримування її у стані так званої активної рівноваги. Остання характеризується тим, що в організації паралельно із забезпеченням випуску продукції, якої потребує ринок, здійснюється зондування його на предмет виявлення нових потреб, для чого заохочуються дослідницькі проекти, після успішної апробації яких організація розширює сферу своєї діяльності. Причому дослідницькі роботи зазвичай не ініціюються керівництвом фірми, а є результатом бажання працівників фірми реалізувати свої здібності. Організації такого типу так і називаються - "високоефективними". У високоефективній організації завдання управління полягає, з одного боку, у вивільненні енергії людей, створенні сприятливих можливостей для їх розвитку і творчого зростання, а з іншого - у спрямуванні їхньої діяльності на досягнення загальноорганізаційних цілей (бажання того чи іншого працівника реалізувати власний проект не має заважати фірмі виготовити заплановану кількість продукції у передбачені угодою терміни).\nОрієнтація організації на завоювання прихильності споживача, а не на боротьбу з конкурентами сприятиме тому, що вона завжди знаходитиметься на крок попереду від них. Крім того, орієнтація на споживачів забезпечуватиме різнобічний погляд на способи задоволення їхніх запитів, не зупиняючись, як це буває досить часто, лише на питаннях раціоналізації використання ресурсів, але і беручи до уваги нематеріальні оцінки, які інколи навіть підсвідомо робляться споживачами на користь тієї чи іншої продукції.\nТаким чином, ринкова ефективність організацій залежить від її здатності своєчасно реагувати на зміни у запитах і вподобаннях споживачів, а це означає, що її неможливо досягти без систематичної і цілеспрямованої інноваційної діяльності щодо формування нових способів задоволення потреб споживачів.\nСтратегічна ефективність. Відноситься до категорій стратегічного управління і відображає здатність організації реалізувати вибрану стратегію, яка випливає з її соціально-економічного призначення у існуючій економічній системі. Для її визначення використовують три групи показників. Перша відбиває стан попиту у виді потенційно можливих темпів його росту; друга характеризує динаміку економічних цілей підприємства (темпи росту обсягу продажу, прибутку, рентабельності вкладень тощо); третя — динаміку групових цілей (ріст дивідендів, заробітної плати, числа робочих місць).\nУ випадку, якщо стратегічні цілі встановлюються для децентралізованих організацій, ефективність їхніх структурних одиниць може оцінюватися наступними показниками:\n- для "центрів прибутків" - за відповідністю отриманих прибутків розрахунковим значенням (з урахуванням внутрішніх економічних зв'язків), або у разі самостійного обслуговування певної стратегічної зони господарювання - за комерційним прибутком;\n- для "центрів реалізації" - за обсягами реалізації з урахуванням витрат на неї та одержаним доходом;\n- для "центрів інвестицій" - за рівнем рентабельності, що розраховується відносно інвестиційного капіталу.\nОперативна ефективність. У сучасному бізнесі пов'язується з управлінням ресурсами і відображає економічність способів перетворення ресурсів у процесі виробничої діяльності підприємства. Використовується як синонім постійної раціоналізації процесу виробництва продукції з метою мінімізації витрат. Однак проблема полягає в тому, що у прагненні підвищити оперативну ефективність організації керівництво інколи забуває про її стратегічні цілі, тому вимоги оперативної ефективності часто суперечать задачам забезпечення привабливості товарів та послуг для споживачів. Це надзвичайно складна і неоднозначна ситуація, яка зачіпає саму сутність підприємництва, оскільки його можна назвати мистецтвом оптимального поєднання орієнтації на задоволення потреб з раціональним використанням ресурсів, яке сприяло б розвиткові бізнесу у тривалій перспективі. Якщо розглядати оперативну ефективність стосовно тієї чи іншої функції, яка випливає із стратегічних цілей організації, то можна сказати, що оперативна ефективність організації дозволяє забезпечити її стратегічну ефективність.\nОтже, організаційна ефективність може описуватися різною системою координат, тому єдиного критерію, за допомогою якого можна було б її визначити, немає. Залежно від мети оцінювання організаційної ефективності, слід визначати критерії, за якими можна було б здійснити оцінку якомога повніше.\nЕлементи організаційної діяльності\nКомпоненти організаційної структури\nСутність організаційної ефективності і підходи до її визначення | Критерії ефективності організаційної діяльності


Справа Сергія Лазарєва повернув на розгляд суду в США » Сайт фанатов творчества Павла Кашина\nНеофициальный сайт Павла Кашина » p-kashin » Справа Сергія Лазарєва повернув на розгляд суду в США\np-kashin → Справа Сергія Лазарєва повернув на розгляд суду в США\nФедеральний суд штату Теннесі (США) повернув на розгляд позов до відомого російського виконавцю Сергію Лазарєву, обвинуваченому в порушенні авторських прав, копія постанови суду є у розпорядженні РАПСІ.\nОб'єктом суперечки стали права на пісню Almost Sorry ("Навіщо придумали любов"), з альбому Лазарєва TV Show, випущеного в 2007 році.\nПозов був поданий двома американськими композиторами, які зареєстрували права на музику і слова пісні ще в 2001 році, передавши їх перед записом альбому компанії Style Records Limited строком на п'ять років. Спочатку кіпрська компанія, яка фактично знаходиться в Росії, виступала відповідачем за позовом поряд з Лазарєвим, але позивачі згодом з якоїсь причини відмовилися від претензій до неї.\nСуть спору зводиться до того, що, як стверджують позивачі, вони не отримали компенсацію за користування авторськими правами, як це було передбачено умовами підписаної угоди. Відрахування в розмірі 70% від прибутку за користування правами, включаючи всі податки і збори, повинні були робитися як мінімум раз на півроку, йдеться в матеріалах справи.\nВідповідно, крім порушення авторських прав, позивачі наполягали також на невиконанні договірних зобов'язань з боку відповідачів, порушенні не тільки американського законодавства, а й Цивільного кодексу РФ.\nУ серпні поточного року американський суд відхилив позовні вимоги в повному обсязі, задовольнивши клопотання російського виконавця і визнавши, що він не несе відповідальність за дії Style Records, а позивачі, в свою чергу, не змогли представити необхідні докази порушення авторських прав.\nПісля винесення рішення обидві сторони звернулися до суду з клопотаннями. Лазарєв зажадав відшкодувати судові витрати, в той час як американські композитори, відмовившись від претензій у невиконанні зобов'язань на адресу виконавця, домагалися повернення справи на розгляд.\nУ результаті суд задовольнив клопотання позивачів - справа повертається на розгляд для встановлення всіх обставин укладення договорів про переуступку та використання прав на композицію.\nПроцес за позовом Муза до промоутерів Леді Гаги почнеться в жовтні


Словник літературознавчих термінів - Зарубіжна література. Профільний рівень. 11 клас. Ніколенко\nАвангардизм (фр. avant-garde — передовий загін) — термін на означення так званих «лівих течій» (тобто радикальних) у мистецтві. Авангардизмові притаманні активне новаторство, бунтарство, заперечення традицій, а також сміливі пошуки нових жанрів, стилів, мови, засобів виразності. Це засвідчують російський футуризм, німецький експресіонізм, французький сюрреалізм та ін. Визначними письменниками-авангардистами стали Ґійом Аполлінер, В. Маяковський, М. Семенко, Г. Тракль та ін.\nАнтиутопія — літературний жанр (метажанр); критичне зображення в художній літературі небезпечних тенденцій та наслідків соціальних експериментів, антигуманної сутності державної системи, яка під приводом «поліпшення» і принадних ідеалів використовує насильство, облудну ідеологію, придушення свободи й аморальність. Антиутопія є жанром-супутником (антитезою) щодо утопії. Антиутопія є негативною (критичною) моделлю соціальної системи, що суперечить уявленням про щасливе суспільство. Вагомий внесок у розвиток жанру антиутопії XX ст. зробили Є. Зам'ятін, О. Гакслі, Джордж Орвелл, А. Платонов, М. Булгаков, К. Чапек, Ю. Андрухович, В. Шевчук та ін.\nГіпертекст — нелінійна форма організації тексту; текст для перегляду на комп'ютері, який містить зв'язки з іншими документами (гіперпосилання). Читач має змогу перейти до документів безпосередньо з вихідного тексту, активувавши посилання. Гіпертекст нерідко використовують у творах постмодернізму.\nГротеск (фр. grotesque — химерний, незвичайний) — вид художньої образності, який полягає в поєднанні в одному цілому (персонаж, художній простір та ін.) несумісних ознак (наприклад, жахливого і смішного у фантастичній формі та ін.). Для гротеску характерними є фантастична основа, тяжіння до незвичайних форм, заперечення усталених норм, естетична гра, використання комічного і трагічного тощо. Гротеск у XIX—XX ст. використовують з метою викриття суспільного абсурду, його аморальних норм і соціальних типів. Модерністський гротеск сприйняв традиції романтичного й реалістичного гротеску, набувши більш широкого філософського змісту. Майстрами гротеску були М. Гоголь, Е. Т. А. Гофман, М. Булгаков, Джордж Орвелл та ін.\nДіалог культур — термін літературознавця М. Бахтіна, що означає взаємодію, взаємовплив, взаємозбагачення культур, їхнє своєрідне «спілкування» і «взаємодоповнення». У галузі художньої літератури діалог культур виявляється в різних формах: інтерпретація митцями відомих міфів і сюжетів; творче використання традицій та їхнє оновлення; звернення до актуальних тем минулого і сучасного тощо. У «діалозі культур», у засвоєнні «чужого» важливо не втратити національне, рідне, що визначає специфіку кожної культури.\nЕпічний театр — явище в драматичному мистецтві XX ст., яке виникло внаслідок активної взаємодії епосу й драми. В основі епічного театру — розповідь про події, спонукання глядачів до їхнього інтелектуального осмислення, самостійного пошуку розв'язання художнього конфлікту. Великий внесок у розробку теорії й практики епічного театру, створення жанру драми-притчі зробив Б. Брехт.\nІндивідуальний стиль — сукупність ознак, які характеризують творчість письменника. Складниками індивідуального стилю є: своєрідність художнього світобачення, сюжетно-композиційні особливості творів, образи та засоби їхнього створення, теми й мотиви (які розробляє митець), мова та ін.\nІнтертекстуальність — різні форми та напрями письма (цитата, ремінісценція, алюзія, пародія, плагіат, трансформація інваріанта, стилізація тощо) в одному тексті.\nКомпозиція (латин. compositio — побудова, складання, поєднання) — побудова твору, доцільне поєднання всіх його компонентів у художньо-естетичну цілість. Композиція виражає взаємини, взаємозв'язок, взаємодію персонажів, сцен, епізодів, подій, розділів твору; способи зображення й організації художнього світу (розповідь, оповідь, опис, портрет, пейзаж, інтер'єр, діалог, полілог, репліка та ін.).\nКонфлікт (латин. conflictus — зіткнення, сутичка) — зіткнення протилежних інтересів, поглядів, ідей, персонажів, напруження та крайнє загострення суперечностей, що призводить до активних дій, боротьби, колізій. У художніх творах конфлікти бувають зовнішніми й внутрішніми, розв'язаними й нерозв'язаними, відкритими в часі.\nЛіричний герой (героїня) — друге ліричне «я» письменника (письменниці), утілене в образній формі. В образі ліричного героя (героїні) можуть бути втілені деякі риси характеру, погляди, ідеї, переживання митця (мисткині), проте між ними немає повної тотожності. На відміну від реального автора (авторки) твору, ліричний герой (героїня) має не реальну, а художню (вигадану) біографію, власний емоційний світ, уміщений в особливий художній простір.\nМагічний реалізм — різновид реалізму, у якому органічно поєднуються елементи реального і фантастичного, побутового й міфологічного, дійсного та уявного, імовірного й таємничого, повсякденного і вічного. Магічний реалізм виявився у творчості Ф. Рабле, Е. Т. А. Гофмана, М. Гоголя, Е. По, М. Булгакова; у латиноамериканській літературі (А. Карпент'єр, Ж. Амаду, Ґ. Ґарсіа Маркес, М. Варгас Льоса, М. Астуріас та ін.); українському химерному романі (О. Стороженко, М. Йогансен, О. Ільченко та ін.). Особливу роль у магічному реалізмі відіграє міф, який дає можливість поглянути на світ з позиції вічності, відтворити загальні моделі буття, осмислити попередній культурний та історичний досвід з проекцією на сучасність.\nМодернізм (фр. modern — сучасний, найновіший) — це загальна назва нових літературно-мистецьких течій XX ст. нереалістичного спрямування, що виникли як заперечення традиційних форм та естетики минулого. Модернізм виник у 1860-1870-х роках XIX ст. у Франції, невдовзі поширився в інших країнах (Німеччині, Росії, Україні, Польщі, Бельгії та ін.). Урешті став однією з визначальних ознак літератури XX ст. Хоча ранній модернізм (до 1910-х років) заперечував усталені традиції, у зрілому модернізмі простежується взаємодія новітніх засобів зображення з попередніми традиціями. У модернізмі чимало різноманітних течій (символізм, імпресіонізм, неоромантизм, акмеїзм та ін.), які обумовлювали пошуки митців, проте не стримували їхньої індивідуально-авторської свідомості.\nМотив — реалізація теми художнього твору, неподільна смислова одиниця, з якої складається фабула або сюжет. Тема є ширшим за змістом поняттям, ніж мотив. У межах однієї теми може бути декілька мотивів.\nНаціональний колорит — сукупність зображально-виражальних засобів твору або творчості письменника (письменниці), що засвідчують зв'язок художньої спадщини з національною культурою, національними традиціями, національними ідеями, актуальними для народу, країни. Засоби вираження національного колориту: специфічні для кожного народу чи країни національні образи, ідейно-тематичний зміст твору (творів), маркований художній простір, знакові історичні факти й події, описи (портрет, інтер'єр, пейзаж тощо), національні символи, мова тощо.\nПідтекст — прихований, внутрішній зміст висловлювання (коли більше значення має не те, що сказано, а те, що не сказано).\nПостмодернізм — світоглядно-мистецькі тенденції, що виникли в останні десятиліття XX ст. внаслідок переосмислення модернізму. Постмодернізм засвідчує розпад цілісного погляду на світ, кризові явища в суспільстві, руйнування традиційних філософських, економічних і політичних систем. У наш час дослідники пишуть про новітні твори постпостмодернізму, що відображають подолання соціальної кризи та кризової свідомості, використовуючи традиції світової культури, національні цінності, мову, мораль.\n«Потік свідомості» — засіб зображення психіки людини безпосередньо, як складного та плинного процесу.\nПритча — повчальний алегоричний твір, у якому розповідь підпорядкована моралі, повчальному змісту. Характерні ознаки притчі: розкриття загального (ідей, цінностей, ідеалів) через конкретне; філософський зміст (актуальний для всіх часів і народів); використання алегорій; прихований підтекст епізодів, образів, мотивів (його потрібно розгадати, розкодувати) та ін.\n«Театр абсурду» — сукупність явищ театрального авангарду другої половини XX ст., типологічними ознаками якого є відсутність місця й часу дії, руйнування сюжету та композиції, ірраціоналізм, парадоксальні колізії, поєднання трагічного й комічного. Сформувався у Франції в 1950-1960-і роки, вплинувши певною мірою на розвиток європейської та американської літератур другої половини XX ст.\nТрагедія (грецьк. tragoedia — пісня козла) — один з жанрів драми; драматичний твір, що ґрунтується на гострому, непримиренному конфлікті героя, який прагне високої мети й реалізації своїх творчих потенцій, з непереборним началом: богами, долею, суспільством, моральними забобонами, обов'язком тощо.\nПРИСЛУХАЮЧИСЬ ДО МУДРОГО ГОЛОСУ ПРИРОДИ...\nРухаємося в просторі тексту повісті Ернеста Хемінгуея «Старий і море»\n«Старий був кощавий, виснажений, потилицю його поорали глибокі зморшки... Долоні старого були посічені глибокими поперечними рубцями від плетеної жилки, якою він тягнув з води велику рибу. Та жоден з тих рубців не був свіжий — усі старі, як борозни на пересохлій землі. Геть усе в ньому було старе, крім очей, а вони мали колір моря й блищали весело та непереможно».\nА. Шабо. Ілюстрація до повісті Е. Хемінгуея «Старий і море». 1973 р.\n1) Знайдіть в описі героя тропи, які увиразнюють зв'язок старого зі світом природи. Прокоментуйте.\n2) Придивіться до очей Сантьяго. Чому вони «блищали весело та непереможно»?\n«Він завжди подумки називав море la mar, як кажуть по-іспанському ті, хто його любить. Хоч іноді згадують його лихим словом, проте завжди говорять про нього, як про жінку. Дехто з молодих рибалок... називав його el mar — у чоловічому роді. Вони говорили про нього, як про бездушний простір, ба навіть як про ворога. Та старий думав про море, як про жінку, про живу істоту...»\n3) За допомогою Інтернету поясніть різницю між іспанськими словами, а також у ставленні Сантьяго та молодих рибалок до моря.\n4) Чому море для старого було «живим»? Які явища природи є живими для вас?\n«Він любив летючих риб — то були його найперші друзі в океані. А от птахів жалів, особливо малих і тендітних ластівок... Отож старий думав: “Птахам живеться навіть важче, ніж нам...”»\n5) За допомогою Інтернету знайдіть інформацію про летючих риб і поясніть, чому вони були найпершими друзями героя в океані.\n6) Чому старий жалів ластівок і чого вони його навчили?\n«Він любив зелених і дзьобатих черепах за те, що вони моторні й зграбні... Йому було жаль їх усіх, навіть гігантських шкірястих черепах, завдовжки з човен і вагою майже тонна. Більшість людей не має жалю до цих істот... Та старий думав собі: “Адже й у мене таке саме серце, та й руки-ноги подібні до їхніх...”»\n7) Знайдіть у довідниках інформацію про черепах, які згадані в тексті.\n8) Як ви думаєте, чому Сантьяго порівнює себе з черепахами?\nК. Чен. Ілюстрації до повісті Е. Хемінгуея «Старий і море». 2011 р.\n«Раптом йому стало жаль велику рибину, що була в нього на гачку. “Вона чудова, незвичайна рибина, і хтозна-скільки їй вже віку, — думав він. — Зроду ще не траплялася мені така дужа рибина, щоб так дивно поводилася. Мабуть, вона дуже розумна й через те не вистрибує”...»\n9) У чому виявилися незвичайність і розум рибини? Які почуття вона викликала в рибалки?\n10) Про яку рибину йдеться в повісті Е. Хемінгуея «Старий і море»? Опишіть її.\n«З півночі до човна підлетіла невеличка пташина. То була якась співуча пташка... Пташина сіла на корму перепочити. Потім пурхнула в старого над головою й умостилася на жилці... “Добре, відпочинь, моя птахо, — сказав старий. — А тоді повертай до берега й шукай своєї долі, як шукають її всі — і люди, і птахи, і риби...”»\n11) Розкрийте філософське значення образу маленької пташки.\n12) Прокоментуйте слова Сантьяго про те, що своєї долі шукають усі — і люди, і птахи, і риби. Яку долю шукав рибалка? А ви?


Севастополь - сайт міста :: Мис Фіолент\nНайбільш стародавня назва мису (варіант топоніма) - Партеніум (дівочий, невинний), пов'язано з давньогрецьким міфом про Іфігенію, яка нібито була жрицею в храмі, що знаходився на цьому місці. Деякі вчені тлумачить топонім як викривлене Філенко-Бурун, що в перекладі з турецького - означає "Тигровий мис".\nЦе пов'язано з тим, що на обриві мису є чергуються смуги жовтуватого вапняку і трахіта темного, що нагадують забарвленням тигрову шкуру. Прихильники теорії хазарського (угорська мова є прямий нащадок хозарського) походження назви вважають, що назва мису походить від угорського слова "феленге" (високий). Сучасні дослідники запропонували ще 2 варіанти тлумачення назви мис Фіолент: "божий" і "смугастий" - те й інше спирається на грецьку мову. Назва Фіолент (Фелент, Феолент) вперше з'являється на російських картах в 1807 р. До цього він називався мисом св. Григорія, на ім'я кілька розташованого на схід від найстарішого в Криму Георгіївського монастиря.\nНа території Георгіївського монастиря , на скелястих обривах в районі мису Фіолент, в колишніх Митрополичих садах ростуть рідкісні рослини - дикі і висаджені ченцями. Тут велика кількість фісташки туполистої - дуже давнє реліктове рослина. Дерево дуже життєздатною: чудово переносить і посуху, і спеку, і морози, відмінно розвинена коренева система перешкоджає ерозії грунту. Зустрічається в цих місцях і рідкісний кримський дикоросами - ялівець. Він не вибагливий до грунту і відмінний довгожитель.\nУ Криму є декілька дерев ялівцю колючого, яким майже по тисячі років. На території монастиря ростуть чагарниковий жасмин і скельний дуб, зустрічаються кизил звичайний і інжир, лікувальні властивості якого відомі з давніх часів. На прилеглих до крутих приморським берегів пологих місцях в районі мису Фіолент до цих пір збереглися крихітні ділянки ковила волосиста, що колись вкривала ковилово-типчакові кримські степи.\nСамое унікальне місце Фіолента - Георгіївський монастир . Раніше підстави обителі тут було язичницьке капище. Тутешня бухта згадується навіть в деяких грецьких міфах та легендах. У минулому столітті кожен мандрівник, що відвідував Крим, вважав своїм обов'язком відвідати святу обитель - Георгіївський монастир, заснований ще в 891 році. Тут бували Пушкін і Айвазовський, Олександр I і Микола II, князь Голіцин і багато інших.\nСтаровинний діючий монастир розташований на самому краю обриву. Тут мешкає декілька ченців, які відновлюють келії і служби Георгіївського монастиря, ведеться підготовка до великого храмового будівництва зруйнованої святині. У 90-ті роки ХХ століття почалося відродження Георгіївського монастиря на Фіоленті.\nТут знаходиться древній і овіяний легендами печерний храм св. Георгія. У невеликому печерному храмі св. Георгія Побідоносця в п'ятницю, суботу та неділю відкривається доступ мирян до монастиря, і всі бажаючі можуть бути присутні на богослужінні. У 1991 р. зусиллями Церкви і Чорноморського флоту, на скелі Святого Явлення був поставлений новий семиметровий хрест, вагою в 1400 кг. Оздоровлюючий 800-ступінчастий спуск до чистої води яшмові пляжу з давньої монастирської сходах, легенди і перекази цього краю зроблять унікальним і неповторним ваш відпочинок на мисі Фіолент.


Зайчики (Білоруська народна казка) — Казки українською мовою\nЗайчики (Білоруська народна казка)\nСіли два зайчики в ліску під берізкою, гріються на сонечку і розмовляють.\nА в ліску так гарно!.. Мушки гудуть, одна за одною ганяються, крильцями видзвонюють, ніби сміються. А там дрізд посвистує.\nНу так світло, тепло, весело! Та невесело зайчикам, невесела в них розмова.\n— Ой, яка гірка доленька наша! — каже один зайчик.— Бійся щодня, тремти щогодини, усе прислухайся, чи не ходить ворог твій близько.\nА скільки в нас ворогів! Хто тільки не кривдить нас, бідних зайчиків! Кривдять нас люди, кривдять звірі; навіть птахи-хижаки — шуліки, сови, пугачі — і ті нас, зайчиків, зневажають.\nІ як боронитися нам від лютих наших ворогів? Чим рятуватися? Одна тільки надія на наші ніжки: вибавлять з біди — наше щастя, а не вибавлять — пропала наша шкурка!\nІ гірко заплакали зайчики. Плачуть і сльози лапками втирають.\n— Хіба ж можна жити нам на світі? — каже другий зайчик.— Ніхто не боїться нас, ну, зовсім ніхто!.. Мабуть, підемо та у воду кинемось!\nНаплакалися, нагорювалися бідні зайчики і пішли до озера топитися з горя. Прийшли до озера, зупинилися, попрощалися. До самого берега підійшли, щоб у воду кинутись, аж бачать — стриб жаба на купину: побачила зайчика і злякалася.\n— Еге,— каже один зайчик,— є ж на світі створіння, що й нас бояться. Мабуть, їм ще важче на світі жити.\nЗайчики (Білоруська народна казка) -- ось про кого розказують казки про тварин!\nОтримано з https://kazka.vn.ua/%D0%97%D0%B0%D0%B9%D1%87%D0%B8%D0%BA%D0%B8_(%D0%91%D1%96%D0%BB%D0%BE%D1%80%D1%83%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B0_%D0%BD%D0%B0%D1%80%D0%BE%D0%B4%D0%BD%D0%B0_%D0%BA%D0%B0%D0%B7%D0%BA%D0%B0)\nКатегорії: Білоруські народні казки | Казки про зайчика | Казки про тварин\nОстання зміна цієї сторінки: 18:31, 17 травня 2015.


Визначено кращі програми для Windows 7\nНовини інформаційних технологій Новинки софта Визначено кращі програми для Windows 7\nУ рамках Microsoft Innovation day, який відбувся в Digital October 29.09.2011, були оголошені імена переможців конкурсу на «Кращий додаток для Windows 7». Ці програми не тільки відповідають високим вимогам до зручності інтерфейсу і простоті використання - вони відразу ж опинилися затребувані споживачами.\nМетою конкурсу було привернути увагу користувачів Windows 7 до кращих додатків, створених російськими розробниками на цій платформі. Взяти участь у конкурсі могли автори програм, зареєстрованих на порталі Microsoft Platform Ready і пройшли "Platform Ready" тест на сумісність з Windows 7.\nПрограми, відповідні кваліфікаційним вимогам, оцінювалися експертною комісією з урахуванням таких параметрів як кількість використовуваних нових інтерфейсних можливостей Windows 7, простота програми установки, зрозумілість інтерфейсу, «чистота» видалення програми і т.д.\nКонкурс показав високу затребуваність програм серед російських споживачів. Так, було зареєстровано 600 000 унікальних відвідувачів сторінки з додатками. Кожен четвертий відвідувач завантажив додаток - а це 15 000 користувачів.