Контролер TECH ST-427і Автоматика та аксесуари TECH купити в інтернет магазині Geyzer\nКонтролер TECH ST-427і\n5 824 грн/шт\nКонтролер TECH ST-427і - призначений для керування максимум трьох насосів. Може керувати як одним так і двома, або трьома насосами в залежності від потреби. Тобто керує насосом центрального опалення, насосом гарячого водопостачання (ГВП) та насосом теплої підлоги. Оснащений LCD дисплеєм на які виводяться показники кожного насоса, та джостиком. Контролер обладнаний функцією антистоп та антизамерзання. В кожному з трьох насосів можна задати незалежні один від одного параметри.\n•час роботи (ця функція дозволяє задати час роботи в який має працювати насос)\n•час перерви (час в який має вимкнутись насос, на проміжок заданий користувачем)\n•межа включення (ця функція дозволяє насосу працювати по температурі заданій користувачем)\n•функція тривоги (дозволяє включити насос в разі тривоги будь якого з датчиків, параметри задає користувач)\nДаний контролер дозволяє керувати насосом в будь якому зручному режимі:\n- безпереривна робота\n- робота по температурі або по часі\n- робота по температурі і по часі одночасно


Планування маленького будинку – переваги такої будови!\nЖиття показує, що обслуговування величезного будинку вимагає таких же величезних витрат. Тому навіть багаті люди стримали свої амбіції, зводячи більш компактні апартаменти. Рядові громадяни шукають такий проект будинку, щоб він був практичним і економним, красивим і особливим.\nВідносно основного матеріалу для стін вибір відрізняється. Більшість забудовників вибирають моноліт в поєднанні з пінобетонними, газобетонними або іншими матеріалами. Інші споживачі – прихильники цегельного або дерев’яного будівництва.\nРізні варіанти невеликих будиночків для житла або проведення часу\nБудинок, який призначений для постійного проживання, містить більше вимог до планування і комфорту. Тому він повинен бути розроблений з урахуванням санітарних норм на житло: не менше 12 квадратних метрів на людину. У приватному будівництві цей показник не грає особливої ??ролі, а береться умовно. Кожен господар, у якого велика сім’я, намагається «підігнати» будівельні нормативи під кількість проживаючих дорослих і дітей з урахуванням людського фактора: з часом діти виростуть і покинуть батьківський будинок, старі помруть.\nВважається, що житла до 100 квадратних метрів – цілком достатньо для сім’ї з 4-6 осіб. Сім’я з 3-4 чоловік комфортно поміститься в обителі на 60-80 кв. м. «Сімейний гніздечко» може мати красиву і унікальну архітектуру з наявністю балкона, мансарди, ганку, веранди, оригінальних вікон. Особливою прикрасою служить дах з вигадливими башточками, куполами, іншими аксесуарами. Оцініть стильність планування маленького будинку із запропонованих фото, може вам сподобається якийсь варіант?\nВідносно дачного або тимчасового житла немає ніяких обмежень. Прості дачні будиночки можуть виконуватися з мінімальною кількістю претензій і створюються з будь-, корисної квадратурою. Приклад планування простого дачного або тимчасового будиночка представлений на фото 1. Деякі любителі «примудряються» створити тимчасове житло в контейнерах, побутівках, ящиках, користуються готовими модульними конструкціями або зводять житло з дерева або підручних матеріалів.\nФото 1 – Тимчасовий будиночок з оциліндрованих колод\nФото 2 – Планування невеликого будинку з газобетону\nФото 3 – Будиночок з цегли з мансардою\nФото 4 – Будинок з цегли для сім’ї з 2-х чоловік\nПереваги невеликих будинків\nКлієнти оцінили планування маленького будинку при проектуванні, будівництві та подальшої експлуатації, виділяючи його гідності:\nменша витрата будматеріалів;\nпростий фундамент без посилення;\nкороткі терміни будівництва;\nекономію коштів на опалення, кондиціонування приміщень;\nменше прибирання, простота в догляді;\nкомпактний і красивий вид;\nЯкою має бути планування маленького будинку?\nУ невеликому будинку для проживання гармонійно поєднуються житлові і побутові відділення. Серед обов’язкових приміщень повинні бути 1-2 (іноді більше) спальні, зал (вітальня), кухня. До розряду підсобних приміщень відносять коридори і (або) передпокій, хол, сантехнічний вузол, котельню. Для економії простору хол часто з’єднують з кухнею і вітальнею. В цьому випадку для кухні відводиться невеличкий куточок кухонної ніші 2-3 кв.м. Він відділяється від холу барною стійкою або (гіпсокартонної, пластикової) перегородкою. Кухня часто виконується окремо від інших кімнат, вона забезпечена дверима і може мати розміри 6 – 14 кв. м. Спальні мають також різні розміри 9-18 кв. м. Іноді вони знаходяться на 2-му поверсі або мансарді. Для вітальні відводять 16 – 24 кв. м. туалет віддають 3 – 4 кв. м, а ванну можна влаштувати на 4 – 9 кв. м. Для коридорів, передпокої відводять від 2-х до 6 кв. м площі.\nПри централізованому обігріві не потрібна особиста котельня. Топкова може бути обладнана в іншому приміщенні. Центральний водопровід і інші системи подачі води вимагають наявності каналізаційної системи або стічної ями. Сучасні проекти передбачають особливості та вимоги спеціальних служб по введенню та встановлення обладнання на опалення, каналізацію, газопостачання. Оцініть планування маленького будинку, запропоновану на фото 2, 3, 4. Тут представлені одноповерхові і двоповерхові невеликі будови різного формату.\nПри зверненні в проектну організацію краще вибирати перевірений на практиці проект.\nУ нього краще не вносити серйозних змін. Дозволяються зміни за розмірами кімнат, коридорів, інші коригування, що не відносяться до систем введення і виведення каналізації, повітрообміну, газопостачання, електрики.\nСьогодні споживачі орієнтуються на невеликі будинки з красивим і затишним дизайном, економічним витрачанням коштів на їх утримання і догляд. Чим практичніше буде проект будинку, тим краще складеться ваше життя в новому будинку.\nПланування маленького будинку – переваги такої будови! Ссылка на основную публикацию\nСадові доріжки з каменю своїми руками\nПриродний камінь прекрасний будівельний матеріал, що перевершує інші види ...\nСьогодні третя і заключна стаття, в якій ми будемо встановлювати унітаз своїми ...\nКерамічна плитка, як метал\nКерамічна плитка, що імітує метал, з'явилася на ринку вже кілька років тому. ...\nСамостійна установка кондиціонера: особливості та рекомендації\nСпліт-система добре допомагає охолодитися в літній спекотний день. Щоб ...\nПоліно Сажотрус (для чистки димоходу): інструкція із застосування\nДля чищення димарів не обов'язково застосовувати механічні інструменти та ...\nНоворічні трафарети на вікна для вирізання з паперу (шаблони)\nНоворічні трафарети виразно прикрашають вікна на Новий рік. Люди завжди...


Культура в объективе религии | Allref.com.ua\nГлавная /\tРефераты /\tРелигиоведение /\tКультура в объективе религии\nКультура в объективе религии\nВіра в духовному житті людства.\nРелігія і її місце в системі загальнолюдських культурних цінностей.\nХристиянство у духовній культурі людства.\nІсторично-культурний зміст християнства.\nПравослав’я на Русі\nДо кінця другого тисячоліття сучасної цивілізації всі шість мільярдів людей вірять. Одні вірять у Бога, інші - у те, що Його немає; люди вірять у прогрес, справедливість, розум. Віра є найважливішою частиною світогляду людини, його життєвою позицією, переконанням, етичним і моральним правилом, нормою і звичаєм, по яких - точніше, усередині яких - вона живе: діє, мислить і почуває.\nВіра - універсальна властивість людської природи. Сучасна наука думає, що "людина розумна" з'явився 30-40 тис. років тому. Приблизно до того ж часу відносяться виявлені вченими наскальні малюнки і предмети побуту, що вже пояснюють існування віри\nЗвичайно, цих знахідок явно недостатньо, щоб відповісти на запитання, у що саме вірили наші далекі предки, але з їхньою допомогою можна спробувати уявити, як і чому народжувалася віра взагалі.\nБезсумнівно, людина - частина природи. Ті самі хімічні елементи складають її тіло і тіла тварин, дерева, води Світового океану, гірські породи. Людина пов'язана з навколишнім світом такими найміцнішими канатами, як повітря, вода, їжа, сонячне світло, необхідні для підтримки життя. Людина бере участь у вічному колообігу речовини в природі, і древня людина почувала це гостріше і чіткіше, ніж сучасна. Це відчуття збережене нею навіть у мові: наприклад, що по-російськи народжує земля - природа; земля, на якій народилися і вмерли предки, - батьківщина; люди, що живуть на ній, - народ. Люди народжуються, дають життя новим поколінням, а потім помирають, і тіла їхні руйнуються, переходять з живого в неживе - так само, як звірі, птахи, дерева і трави.\nАле людина має свідомість, тому вона - не тільки "природна" істота. Стати людиною - значить знайти здатність "усвідомлювати" себе, тобто бачити і почувати не тільки свою причетність цьому світу, але й особливість, унікальність свого становища в ньому. "Свідомість" людини - це знання, розділене з іншими людьми, "спільне" розуміння світу і місця людини в ньому. Дуже важлива тут ця часточка "з-". Досвіду однієї людини явно недостатньо, щоб зрозуміти світ. Дитина учиться, щоб засвоїти знання попередніх поколінь, і чим "старше" суспільство, тим довше триває навчання. Необхідність трудитися спільно змушує переймати досвід інших і передавати свій, а тим самим - і узагальнювати його. Так у людському співтоваристві виникає "узагальнене" уявлення про світ. Іншими словами, усі люди, що складають дане суспільство, знають про світ приблизно те саме , тому що "довіряють"


Берестейська унія: спроба відновлення єдності христової церкви (реферат) - Реферати Українською, курсові, дипломи - скачати безкоштовно на UkrReferat.com\nБерестейська унія: спроба відновлення єдності христової церкви (реферат)\tadmin\nПитання релігійного порозуміння між католицькою і православною\nконфесіями в Україні-Русі постало у кінці XII ст., коли Київська держава\nприпинила своє існування як політична єдність. На півдні утворилися\nкнязівства, які продовжували традиції України-Русі, розвинули культурне,\nосвітнє і релігійне життя. Водночас на півночі поєднані Москвою\nкнязівства змішувалися з фінськими племенами, втрачали київські і\nзасвоювали візантійські традиції й звичаї, їх Церква після перенесення\nмитрополії з Києва до Москви все далі відходила від української, а\nполітика переорієнтовувалася на Константинополь.\nГалицько-Волинська держава, що 1199 р. з’явилася на карті Європи, стала\nосередком етнополітичного життя. Галицькі князі робили все можливе для\nстворення Галицької митрополії, яка постала 1302 р. у Галичі. Вона\nпідтримувала тісні зв’язки з Римом, про що свідчить надання Папою\nІнокентієм IV Данилові Галицькому «королівського сану», тобто титулу\nкороля (1253 р.). (З наступників Данила цей титул вживав онук Юрій\nЛьвович). Михайло Грушевський навіть вважає, що «за Данила… прийшло\nпроголошення унії з Римом. Але її проголосило правительство, з мотивів\nчисто політичних, і вона була так ефемерична, що ми навіть не встигли\nнічого почути про те, яке становище зайняло до сеї унії духовенство й\nПісля падіння держави і анексії українських земель Польщею, Рим\nрадикально змінив церковну політику і сприяв польському католицизму. На\nпочатку XV ст. у Львові було створено латинську митрополію, хоч\nкатоликів у краї проживало небагато, її засновники керувалися чисто\nполітичними міркуваннями: знищити духовну твердиню поневоленого народу –\nУкраїнську Церкву, яка, за висловом о. К.Панаса, «після занепаду\nГалицько-Волинської держави була єдиною суспільно-громадською установою,\nщо поєднувала українську націю». Зауважимо, що важливою закономірністю\nперіодів політичного занепаду Української держави, в умовах вікової\nбездержавності, була консолідуюча роль Церкви як провідника національної\nідеї, гаранта збереження етнонаціональної ідентичності від повної\nполонізації і зросійщення.\nХІV-ХVІ століття в історії України характеризувалися певним занепадом\nдуховності народу. Після Люблінської Унії до Речі Посполитої відійшло\nусе Правобережжя. Найбільше терпіла від польської експансії Галичина.\n«Поляки з’являються у містах і дістають найбільші земельні маєтки на\nСамбірщині, Ярославщині, Ряшівщині. Українські шляхетські роди\nпоставлені перед дилемою: втратити будь-яке політичне значіння або\nперейти на католицтво і сполонізуватися, – зазначала Н.\nПолонська-Василенко. – У XVI столітті вже не залишається в Галичині\nукраїнців з верхніх верств, які трималися б своєї культури». Суспільство\nподілилося на вищий прошарок з польською культурою, мовою, католицизмом\nі нижчий – український, з народною мовою і православною вірою. Між ними\nзростали протиріччя, загострені національним та релігійним шовінізмом,\nщо проявилися невдовзі у період козацьких війн.\nУкраїнська Церква піддавалася утискам і переслідуванням поляків, штучно\nпослаблювався її престиж і авторитет. Водночас, оновлена Тридентським\nСобором 1545 р., Польська Католицька Церква міцніла переважно завдяки\nєзуїтам. Широку місійну працю здійснювали у ХІV-ХV ст. ордени\nДомініканів, Бернардинів, Францисканів. Вони засновували польські школи\nй усіма засобами поширювали католицизм. Державно-церковна політика\nПольщі скеровувалася на ліквідацію Української Церкви – духовного осердя\nЗ іншого боку, Українській Церкві загрожувала Москва. Після падіння\nКонстантинополя 1453 р. вона оголосила себе спадкоємицею Візантії і\n«Третім Римом». Ця ідеологія стала державною за царювання Івана\nГрозного, коли Москву визнали столицею, а влада злилася з Церквою. На\nпропозицію Папи Римського об’єднатися навколо Апостольського Престолу\nдля спільного протистояння мусульманству, Іван Грозний відповів, що не\nзаперечує, але тільки навколо Москви. Під виглядом опіки над\nправославними, намагаючись приєднати українські землі, Москва\nпроголосила Йону патріархом московським і «всія Великороси», тобто й\nУ життя Української Церкви постійно втручалися і візантійські патріархи.\nВони були зацікавлені у тому, щоб якнайбільше затягнути її в обійми\nМоскви. Керуючись такими намірами, патріархи самочинно вирішували\nкадрові питання. За цих обставин ієрархи Української Церкви дійшли\nвисновку: єдиний шлях до збереження Церкви і самобутності української\nнації – об’єднання (унія) з Римською Церквою під верховенством\nВажливою віхою на шляху унійного процесу була участь представників\nУкраїнської Церкви у Ліонському соборі 1245 р. Архієпископ Петро\nАкерович інформував Апостольську столицю про татаро-монгольську навалу.\nЩоб допомогти Русі-Україні Папа надіслав до хана свого легата. Другий\nЛіонський собор задекларував унію Східної і Західної Церков, керуючись\nбільше політичними, ніж церковними мотивами, тому вона виявилася\nкороткотривалою. Адже кожна з Церков вперто відстоювала свою\nокремішність: Православна домагалася повернення Католицької і відмови\nПапи від главенства у християнському світі, а Католицька, навпаки,\nпрагнула підпорядкування Апостольському Престолу Православної Церкви.\nЗрештою, ієрархи Київської митрополії, відстоюючи інтереси держави,\nпослідовно виступали за Унію з Римом. Про це свідчила участь митрополита\nГригорія у Костанцькому церковному соборі 1418р. – першому\nзагальноєвропейському форумі церковної і світської еліти. У своєму\nвиступі митрополит заявив про готовність Української Церкви поновити\nдуховну єдність з Апостольським Престолом.\nОсобливо важливу роль у ході Флорентійського собору 1439 р., скликаного\nПапою Євгеном IV для впровадження Унії відіграла делегація Української\nЦеркви (100 осіб) на чолі з митрополитом Ісидором. Високоосвічений\nбогослов, знавець кількох європейських мов, грек за походженням\nмитрополит Київський був палким прихильником порозуміння Візантійської\nЦеркви з Римом. Відомий історик Церкви М. Чубатий назвав його «головним\nпромотором у дискусіях та в укладенні точок Флорентійської Унії».\nДіяльність Ісидора сприяла прийняттю важливих рішень Собору, насамперед\nщодо визнання Папи головою Вселенської Церкви й об’єднання Західної і\nСхідної Церков. Унію підписали 115 єпископів Латинської Церкви, а також\nмитрополит Ісидор та інші східні єпископи, крім Ефеського митрополита.\nПісля собору Папа іменував Ісидора кардиналом і наділив правами\nапостольського легата на Сході. Постанови Собору, проголошені Ісидором в\nУкраїні, зокрема у Перемишлі, Холмі, Львові та Києві зустрічали з\nвеликим ентузіазмом. Проте у Москві папського легата оголосили єретиком\nта ув’язнили, оскільки цар Василій і православна ієрархія не визнавали\nБезперечно, Флорентійська Унія відіграла велику роль в історії\nВселенського християнства і Української Церкви як його складової\nчастини. Невдовзі осідок Київського митрополита повернувся з Москви на\nбатьківщину, що зміцнило Києво-Галицьку митрополію. Згідно з рішенням\nУнії Східні Церкви зрівнялися з Латинською, що суттєво обмежило\nпокатоличення і полонізацію українців. 1458 р. Папа Пій IV призначив\nмитрополитом Київським Григорія II, якому підпорядковувалась Україна і\nБілорусія (Москва проголосила автокефалію й обрала митрополита окремо).\n«Київ повернув собі значення центру всіх українських земель, – відзначав\nнаслідки Флорентійської Унії о. А. Сапеляк. – Григорія визнали\nмитрополитом усі єпископи України і Білорусії. Це загальне визнання\nзупинило латинізацію України з боку Польщі. Під час правління Григорія\nII поляки не наважувалися втручатись у справи Української Церкви». До\nречі, Папа Олександр II своєю буллою заборонив «перехрещення» вірних\nсхідного обряду, тобто Української Церкви, на латинський.\nПадіння під навалою турків Візантії та патріаршого центру православ’я\nЦаргорода радикально відбилося на долі Української Церкви. Під тиском\nтурків Царгородський патріарх відрікся від унії і припинив відносини з\nРимом. Сталося так, що з усіх східних Церков лише Українська\nдотримувалася Флорентійських угод і перебувала в єдності з Апостольським\nАле підтримувати церковні і культурні зв’язки стало значно важче.\nВеликої шкоди національно-релігійному життю завдали Литва і Польща, їх\nлатино-католицькі кола не сприймали Унію, яка не вписувалася у політику\nкатоличення українців і білорусів. Вони розраховували, що Унія стане\nзнаряддям латинізації Української Церкви. «Хто не латиник, той не\nхристиянин», – таким було їх гасло. Відтак, незважаючи на прихильність\nПапи, Українська Церква зазнавала різних утисків з боку державних\nструктур і ударів латино-католицьких кіл. Крім латинського католицтва,\nна Православну Церкву наступали протестанти. На захист Української\nЦеркви стали деякі українські магнати, зокрема князь Костянтин\nОстрозький, якому належали великі землі Волині і Галичини. Князь мав\nвплив на польського короля, володіючи 20-тисячним військом, яке боронило\nРіч Посполиту від Москви і татар. У володіннях Острозького знаходилися\nЛуцько-Острозька і Володимирська єпархії, які нараховували близько 1000\nЗбереженню і розвитку Української Церкви сприяли на початку свого\nіснування церковні братства. Вони надавали громадянам матеріальну\nдопомогу, очолювали культурно-освітню діяльність, боронили Церкву від\nлатинізації. Однак у другій половині XVI ст. братства дедалі більше\nпоширювали свої права щодо Церкви: втручалися у внутрішні справи,\nкомпетенцію єпископів, обирали священиків і єпископів. При цьому вони\nкористувалися прихильністю царгородського патріарха Єремії II, який\nнадавши права ставропіолії, 1586 р. вилучив їх з-під юрисдикції\nєпископів і підпорядкував собі. Під впливом цих обставин Церква\nзанепадала, відносини між братствами і церковною ієрархією, що прагнула\nпозбавитися залежності від світських структур, загострилися.\nЗагрозливими стали протиріччя між Українською Церквою і Царгородським\nпатріархом. Ієрархи Православної Церкви вели боротьбу проти політики\nбратств. Єпископ, згодом митрополит Київський і один із творців Унії\nІпатій Потій небезпідставно вважав братства опорою реформаційного руху,\nа участь світських людей у внутрішніх справах Церкви єретичною.\nВідомий історик Іван Федорів відзначав, що у XVI ст. відбулися дві\nважливі події, які суттєво вплинули на подальшу долю Української Церкви\nта призвели до Берестейської Унії. Першою з них він вважає Реформацію,\nтобто протестантський рух, який насунувся із Заходу і відчутно\nзагрожував Православній та Католицькій Церквам. Другою важливою подією,\nна його думку, була Люблінська Унія 1569 р., у результаті якої\nутворилася Польсько-Литовська моно-держава і, таким чином, всі\nукраїнські землі колишньої Литовсько-Української держави опинилися у\nволодіннях Польщі. Зазначимо, що Польська Католицька Церква успішно\nподолала протестантський рух завдяки діяльності монахів ордену Єзуїтів,\nякі проводили місійну роботу, засновували школи (в одній із них у Львові\nнавчався юний Богдан Хмельницький), видавництва. Викоренивши\nпротестантство, єзуїти скерували свою діяльність на Українську\nПравославну Церкву, щоб підпорядкувати її шляхом латинізації. Цей курс\nповністю співпадав з політикою держави полонізувати всю країну.\nНа тлі розквіту Латинської Українська Церква, другорядна в чужій\nдержаві, перебувала у принизливому становищі. Слід відзначити, що, на\nвідміну від західного християнства, охопленого реформами, східне\nпереживало кризу. Але, не маючи власної держави, Українська Церква була\nособливо занедбана, її духовенство повністю залежало від владних\nструктур. Занепад релігійної освіти негативно відбився на\nінтелектуальному, культурному рівні священицтва. До цього ж вела\nпрактика втручання світської влади у кадрові проблеми.\nКонстантинопольський патріархат не цікавився справами Української\nЦеркви, обмежуючись отриманням грошей. До речі, від нього поступово\nвідходила Московська Церква, особливо після утворення 1589 р. свого\nпатріархату. Вона активізувалася у співдії з царем щодо розширення\nволодінь, посилення впливу на Українську Церкву. Але Київська\nмитрополія, орієнтована на Захід і зближення з Римом як центром\nВселенської Церкви, відстоювала свою незалежність. Вона не сприймала\nполітики Московської Церкви щодо державної домінації, автокефальної\nізоляції і відкидала заклики Константинополя, зокрема патріарха Теофана:\n«Жити у згоді з Москвою, яка є однієї віри з нами і під загрозою клятви\nне піднімати зброї проти Москви.\nЗа таких обставин ієрархи Української Церкви у пошуках радикальної\nрозв’язки нагальних проблем Церкви дійшли висновку про Унію з Римом. Цим\nзаходом передбачалося: порвати з Константинополем і створити самостійний\nКиївський патріархат, підпорядкований безпосередньо Апостольському\nПрестолу; при цьому забезпечивши збереження православного обряду з\nлітургійними традиціями Східної Церкви; шляхом Унії зрівняти Українську\nЦеркву у правах з Польською Латинською, а її ієрархію і духовенство у\nпривілеях – з католицьким, зокрема у правах на сенаторство. Головна ідея\nУнії – вивести Церкву з глибокої кризи, відтак врятувати її та\nокремішність української нації. Наміри української ієрархії цілком\nвписувалися у курс Флорентійської Унії і відповідали її умовам. «Справа\nФлорентійської Унії, принаймні на ідейно-концептуальному рівні,\nзалишалася живою в Україні, – слушно зауважував львівський історик\nЦеркви Іван Паславський. – Що більше, сміємо твердити, що весь духовний\nрозвиток України того часу йшов дорогою флорентійського екуменізму,\nтобто по шляху дальшого зближення з Заходом». Про це переконливо\nсвідчить звернення української церковної і світської еліти до Папи\nСикста IV 1476 р. Усвідомлюючи геополітичне становище України на\nперехресті західної і східної цивілізацій, Католицької і Православної\nЦерков, вони підтримали інтеграцію церковних традицій, схвалили\nпостанови Флорентійського Собору і визнали Папу главою Вселенської\nЦеркви, частиною якої була Українська.\nВідчутного імпульсу унійному процесу надав Белзький синод, скликаний\nмитрополитом Михайлом Рогозою у червні 1590 р., на якому було схвалено\nспільний лист про потребу негайного оновлення Української Церкви. Для\nопрацювання стратегії оновлення й організації необхідних заходів\nвирішено збирати синоди щорічно. Чотири єпископи на чолі з Кирилом\nТерлецьким підписали заяву про злуку з Римом та перехід Української\nЦеркви до Апостольського Престолу зі збереженням східного православного\nВажливою подією унійного процесу стало приєднання до українських\nєпископів 1593 р. Іпатія Потія, видатного церковного діяча, письменника\nі богослова, діяльність якого тісно пов’язана з Берестейською церковною\nУнією 1596 р. «Іпатій Потій цілком заслужено вважається «апостолом\nУнії», – відзначав І. Паславський. – Включившись у церковно-громадське\nжиття у вже зрілому віці, він дуже скоро зробився головним речником ідеї\nоновлення Української Церкви шляхом з’єднання її з Апостольським\nПрестолом у Римі». Будучи Берестейським каштеляном, потім Володимирським\nі Берестейським єпископом Іпатій Потій брав активну участь в\nукраїнському суспільно-культурному русі. Непересічного діяча\nпідтримували король Сигизмунд III і особливо князь К.Острозький, який\nтеж схвалював Унію. До речі, у листі до єпископа саме він виклав умови\nоб’єднання Української Церкви з Римом: зберігався східний (грецький)\nобряд, заборонялося навернення православних до латинської церкви,\nукраїнське духовенство отримувало рівні права з латинським, а владики –\nмісця у сенаті і сеймі ставилося питання про поширення духовної і\nсвітської освіти, а також те, що Унія повинна охопити усі Східні Церкви,\nвключно з Московською. Отож, створений деякими істориками образ\nК.Острозького як запеклого противника Унії виглядає дещо інакше.\nБезумовно, його концепція мала екуменічний характер, але її ахіллесовою\nп’ятою була думка про те, що Українська Церква повинна вступати в унію\nтільки спільно зі всіма Східними, що, враховуючи церковну політику\nМоскви, було нереальним.\nГоловна ідея Унії – відновлення єдності із Вселенською Церквою під\nверховенством Папи Римського і юридичної незалежності від\nКонстантинопольського патріархату, відтак від Москви й утворення\nповноправної самостійної помісної Церкви – відразу ж здобула багато\nприхильників серед українського духовенства, яке усвідомлювало, що це\nєдиний шлях збереження й розвитку Церкви у тодішній складній\nгеополітичній ситуації. Є свідчення, що у ході візиту до Львова 1595 р.\nнавіть патріарх Єремія, переконавшись у глибокому занепаді Української\nЦеркви, під час зустрічі з І. Потієм і К.Терлецьким не заперечував їх\nнамірам возз’єднатись з Апостольським Престолом. Серед прихильників Унії\nбув польський король Сигизмунд III, ієрархія Латинської Церкви. Зокрема,\nодин із її ідеологів Петро Скарга слушно зазначав, що в умовах, коли\nКонстантинопольський патріарх залежить від Туреччини, а Московська\nЦерква обслуговує світську владу, Унія Української Церкви з Католицькою\nнеобхідна для її порятунку. Ініціативу українських єпископів підтримав\nПапа Римський Климентій VIII, інформований про стан Церкви і\nзацікавлений у її відновленні, оскільки був прибічником екуменічного\nпроцесу. Правда, деякі історики, навіть сучасні, вважають, що\n«апостольська столиця розглядала Унію з позиції проникнення впливів\nдалеко на схід слов’янського світу й намагання повністю підпорядкувати\nПрихильників порозуміння з Римом історик Церкви о. Софрон Мудрий поділив\nна три групи. До першої він відніс польські державні чинники, які\nвважали, що порозуміння треба відкласти на майбутнє, враховуючи\nвпливовість і силу братств, загрозу нового розколу Православної Церкви.\nДля вирішення проблеми разом з К.Острозьким вони вважали необхідним\nскликання Руського синоду. Польські католицькі кола, підтримуючи Унію і\nвважаючи, що не слід чекати Руського синоду, а дозволити православним\nпереходити в католицтво, водночас виступали проти привілеїв для\nукраїнського духовенства. Найрадикальнішими були українські церковні і\nсвітські діячі, які вимагали негайної злуки з Римом. Це обставини, у\nяких перебувала Церква, прихильність короля, єдність єпископату. Останні\nсприятливі фактори з часом могли змінитися.\nВ Унії було й чимало противників, насамперед Константинопольський та\nінші патріархи Сходу. Після наради 1595 р. у Яссах вони звернулися з\nпастирським листом до українського духовенства і вірних, у якому\nзасудили наміри митрополита Рогози і єпископів з’єднатися з\nАпостольським Престолом, звинувативши їх у зраді Православної Церкви.\nКатолицькі кола Польщі, розглядаючи Унію з політико-державної точки\nзору, не хотіли зрівняння Української Церкви з Латинською, а, отже,\nукраїнців з поляками. «Це суперечило, – зауважив єпископ Андрій\nСапеляк, – інтересам Польщі, яка хотіла спольщити українців через\nперехід на латинський обряд». Активним противником Унії став амбітний\nкнязь К.Острозький (після того, як українські єпископи зігнорували його\nпропозиції). Він перетягнув на свій бік Львівського єпископа Гедеона\nБалабана, Перемиського єпископа Михаїла Копистенського, частину\nвпливових шляхтичів і Духовенства, які не підтримували концепцію\nлокальної церковної унії.\nМіж тим, на Берестейському синоді 1595 р. ініціатори і творці Унії\nопрацювали й затвердили 33 статті умов входження Української Церкви до\nАпостольського Престолу. Статті відображали вимоги церковного і\nсвітського характеру, захищаючи інтереси Церкви. Одні з них містили\nумови церковно-богословського й ієрархічного характеру (11),\nцерковно-громадського, зокрема про визнання Папи главою Вселенської\nЦеркви і Київської митрополії як її складової (всього 12 умов) і 10\nстатей щодо прав Української Церкви та підтвердження її духовних\nцінностей і надбань.\nГоловні умови визначали: Церква зберігає східний обряд, свої звичаї,\nлітургійну мову, право обирати зі своїх кандидатів єпископів і\nвисвячувати їх митрополитом; отримує рівні права з Латинською щодо\nподатків і пільг, надання єпископам місць у сенаті; українська шляхта і\nміщани повинні отримати рівні права з поляками латинського обряду на\nпосади у міських та державних урядах; буде заборонено католичення\nукраїнців православної віри та ін. Синод уповноважував єпископів Іпатія\nПотія і Кирила Терлецького виїхати до Риму і особисто просити Папу\nзатвердити Статті Унії.\n28 вересня 1595 р. українська делегація (23 особи) виїхала до Риму і 15\nлистопада прибула до резиденції Папи Климента VII, який через два дні\nприйняв їх, і, вислухавши заяву щодо церковної єдності, з великою\nприхильністю висловив згоду Апостольського Престолу. Пропозиції\nукраїнських єпископів розглядала папська комісія, яка прийняла їх майже\nбез змін. 23 грудня відбувся урочистий акт возз’єднання або відновлення\nзлуки Української Церкви із Вселенською у присутності 33-х кардиналів,\nдипломатичного корпусу Європи, інших представників ієрархії. Того ж дня\nПапа видав особливу грамоту -Конституцію, у якій з радістю повідомляв\nувесь католицький світ про об’єднання Української Церкви із Вселенською.\nБулла Папи Климента VII від 23 лютого 1596 р. визначила Українську\nЦеркву як помісну автокефальну в Унії з Римом і стала новим й основним\nканонічним документом Берестейської Унії.\nмитрополита М. Рогози містилося доручення скликати собор українських\nєпископів для остаточного вирішення унійного процесу, який отримав у\nРимі повну підтримку. Варто зауважити, що Папа Климент VII добре знав\nстановище Української Церкви. Він як папський легат часто бував у\nПольщі, коли служив кардиналом, й аналізував проблеми Церкви, більше\nтого, із симпатією ставився до українського народу. «Папа Климент VII\nвідіграв величезну роль в історії Української Церкви, – визначав владика\nА. Сапеляк, – був її найщирішим добродієм і приятелем у хвилі, коли\nйшлося про саме її існування. Цей Папа прийняв її в лоно Вселенської\nЦеркви як помісну і тим назавжди забезпечив її існування». Ратифікація\nРимського акту про возз’єднання Української Церкви із Вселенською\nвідбулася на соборі у церкві св. Миколая у Бересті (6-8 жовтня 1596 р.)\nз участю українських (за виключенням Львівського і Перемиського) і\nпольських єпископів, папських делегатів, королівських послів і\nсвящеництва. Митрополит й українські єпископи урочисто присягалися і\nпідписали акт Унії, у якому виклали аргументи на користь церковної\nєдності й проголосили її чинність. Водночас вони склали спільний\nпастирський лист, повідомляючи духовенство і клір про здійснення Унії з\nРимом. Старий князь Острозький (воєвода київський) паралельно із\nзазначеним форумом у Бересті зібрав собор за участю ієрархів\nПравославної Церкви, зокрема Львівського і Перемиського єпископів,\nшляхти і священиків (близько 200 осіб). Незважаючи на заперечення короля\nі всупереч канонічним догмам, він оголосив збори синодом, який прийняв\nрішення, скероване проти Унії. Але заходи К.Острозького не змогли\nперешкодити ратифікації ухвали про Унію Берестейським собором\nУкраїнської Церкви, яку підтримала більшість духовенства і віруючих. Та\nрішуча боротьба князя і його прихильників гальмувала розвиток Церкви,\nрозділяючи її на два ворогуючих табори – прихильників і противників\nУнії. У другому десятиріччі XVII ст. до церковно-релігійної боротьби\nприєдналося козацтво. Дійшло до того, що, коли в Україні не залишилося\nжодного православного єпископа, гетьман Петро Сагайдачний домігся\nпризначення митрополита і єпископів поряд з існуючими уніатськими.\nШирока полеміка, у якій брали участь непересічні релігійні публіцисти\nІпатій Потій, Йосиф Вельямин Рутський, Мелетій Смотрицький, Петро Могила\nта інші, інколи набувала рис екстремізму, свідченням чого стала\nмученицька смерть Полоцького уніатського архиєпископа Иосафата\nКунцевича, митрополичого намісника у Києві А.Грековича. На руку\nпротивникам Унії була поведінка верхів Польської держави, які не\nвиконали умов про надання українським єпископам місць у сенаті, про\nзабезпечення рівності Церкви, її священиків та вірних у правах з\nЧерез такі обставини Українська Церква одразу після Берестейської Унії\nопинилася у складному становищі: православний табір вважав її\nзрадницькою, відтак своїм ворогом, а польський католицький продовжував\nтрактувати як другорядну, нерівноправну. Але враховуючи новий канонічний\nстатус Церкви, її безпосереднє підпорядкування Папі Римському, обидва\nтабори змушені були рахуватися з нею. Тим більше, що на чолі її стояли\nвизначні митрополити Іпатій Потій (1599-1613), Йосиф Вельямин Рутський\n(1613-1637), які зробили вагомий внесок в утвердження Унії і піднесення\nЦеркви уже в першій половині XVII ст. Останній доклав чимало зусиль, щоб\nприпинити ворожнечу Українських Церков. За його правління народився\nсміливий проект Мелетія Смотрицького – утворення Київського патріархату,\nякий об’єднав би Церкви і підлягав Папі, зберігаючи повну автономію.\nСпроба об’єднання Церков на соборах у Києві (1628) та Львові (1629) не\nвдалася головно через спротив козацтва. Прихильником створення\nКиївського патріархату під протекторатом Папи був також митрополит\nПравославної Церкви Петро Могила (1633-1647), який листувався з Римом.\nАле проти нього виступили як козацтво, так і православне духовенство,\nвсе більше схиляючись до Москви.\nПісля Переяславської військово-політичної угоди Богдана Хмельницького з\nМосквою 1654 р. Київську православну митрополію 1685 р. насильно\nпідпорядкували Московському патріархату. Невдовзі під Москвою опинилися\nпівнічно-західні єпархії Української Католицької Церкви. Під загрозою\nцерковної агресії Москви на початку XVIII ст. усі єпархії України і\nБілорусії, які визнали верховенство Папи, об’єдналися у Київську\nПравославну Католицьку Церкву. Отже, шляхи двох Українських Православних\nЦерков розійшлися. 1720 р. у Замості відбувся важливий в історії\nУкраїнської Церкви синод, який остаточно визначив її лице, «в основі\nзреформував Уніятську Церкву вже як самостійну церковну одиницю в лоні\nКатолицької Церкви, – писав П.Ісаїв. – Колишня уніятська, немов\nнеусталена щодо свого обличчя Церква, стає Греко-Католицькою Церквою\nСкладний шлях до Унії з Римом водночас із Київською митрополією\nпроходила Закарпатська єпархія. Хоч християнство сюди прийшло із Заходу\nраніше, ніж до Києва, лише наприкінці XIV ст. Церква оформилася\nорганізаційно і входила до Перемиського єпископату, а 1490 р. склала\nєпархію і підпорядковувалася Константинопольському патріархату. Під\nвпливом Української Церкви Ужгородський собор 1646 р. за участю 400\nсвящеників (близько половини загальної кількості) вирішив прийняти Унію\nз Римом. Та лише 1721 р. до них приєдналася решта православного\nдуховенства. Таким чином, на початку XVIII ст. Українська\nГреко-Католицька Церква об’єднувала усі єпархії західних земель і\nПравобережжя України. «Якщо хрещення України назагал позитивно оцінюється істориками як подія,\nщо започаткувала нову християнську еру в Київській Русі, – слушно\nзауважив владика Андрій Сапеляк, – то про Берестейську Унію маємо вже\nпротягом чотирьох століть не тільки різні точки зору, але й відверту\nфальсифікацію». Більшість дослідників Церкви і вітчизняної історії\nвважають, що Берестейська Унія була після Хрещення 988 р. другою\nепохальною подією в історії України та українського християнства за\nпозитивними наслідками, закономірним результатом об’єктивних процесів у\nході історичного розвитку Церкви, у контексті процесу інтеграції східних\nі західних церковних традицій. Вона виникла на хвилі\nкультурно-національного піднесення кінця XVI – першої половини XVII ст.,\nу період, який Михайло Грушевський визначив як перше українське\nкультурно-національне відродження. Варто зауважити, що цей процес\nспівпав з епохою формування у Європі національних держав і церков\n(Німеччина, Чехія, Швейцарія та ін.), тобто, виникнення Берестейської\nУнії безумовно пов’язане із загальноєвропейським процесом і було\nзакономірним результатом розвитку України – як інтегральної частини\n«У контексті цього «панєвропейського покликання» України і слід\nрозглядати Берестейську Унію, – наголошує І. Паславський. – Вже саме\nгеополітичне положення України між Сходом і Заходом поклало на неї\nвелику історичну місію: бути живим мостом між двома гілками європейської\nцивілізації – східною (візантійською) та західною (римською). Унійний\nакт 1596 р. найбільш адекватно відповідав внутрішньому змістові\nукраїнського християнства і виводився з нього. Не зовнішні чинники на\nкшталт «польської інтриги», «єзуїтських підступів» чи «агресії Ватикану»\nпривели до берестейського з’єднання Київської митрополії з Апостольським\nПрестолом, а внутрішні закони розвитку українського християнства,\nзокрема його вічний поклик до примирення Сходу і Заходу в богочоловічій\nєдності Христової Церкви».\nВисоко оцінював Берестейську Унію митрополит Йосиф Сліпий, видатний\nісторик Української Церкви. Вказуючи на велике значення для відродження\nі піднесення Української Церкви, він зауважував, що Унія стала\nефективним засобом для формування українського народу як окремішньої\nнації: «Тільки єдність з Апостольським Престолом могла зберегти наш\nнарід від неминучого упадку». Адже переходячи у підпорядкування\nмогутнього Риму, Україна віддалялася від Москви, захищалася від її\nекспансії своєю вірою, водночас зберігала народ від спольщення.\nПісля восьмирічного перебування у радянських тюрмах і концтаборах,\nмитрополит Йосиф Сліпий 1953 р. повернувся до Москви, йому запропонували\nдопомогти встановити дипломатичні зв’язки між СРСР і Ватиканом.\nМитрополит погодився, але при умові реабілітації Української\nГреко-Католицької Церкви. У ході переговорів представники МВС, ймовірно,\nза дорученням Л. Берії попросили написати довідку з історії УГКЦ. Після\nарешту і розстрілу Берії Йосифа Сліпого вислали у Сибір, де він написав\nі передав до Москви працю «Погляд на догматичні і історичні основи\nГреко-Католицької Церкви в Радянському Союзі», яка нині зберігається в\nархіві СБУ у Києві. Автор цієї донедавна невідомої праці наголошує:\nісторія Греко-Католицької Церкви починається від Берестейської Унії\n1596 р. і нерозривно пов’язана з історією Вселенської Церкви. Він\nаргументовано відкидає твердження деяких істориків (зрозуміло й\nрадянських), що ініціаторами і творцями Унії були польські королі і\nєзуїти. На його думку, Унія є закономірним результатом історичного\nрозвитку Церкви, відновленим рухом давнього прагнення до церковної\nєдності Київської Церкви. Вона «не нищить національної відомості, але\nнавпаки, її ще скріплює і піддержує впродовж століть і стає засобом\nпроти польської агресії». Унія пробудила національну свідомість і\nврятувала український народ від загибелі. Цієї ж думки дотримується\nдрогобицький культуролог В.Іванишин, який зауважує, що Унія виникла\nчерез необхідність національного захисту. «Відстоювати національні\nінтереси народу, запобігати полонізації Українській Церкві допомагав\nсхідний обряд, – наголошує він, – від русифікації її захищало прилучення\nдо Вселенської Церкви – католицизм. Тому історія Української\nГреко-Католицької Церкви – це боротьба за національну самобутність і\nнаціональне відродження народу. Результат її діяльності – це збереження\nнаціональної ідентичності і української духовності мільйонами українців\nна батьківщині і в діаспорі».\nЯк вже відзначалося, Берестейська Унія співпала з хвилею\nкультурно-національного і суспільно-політичного пробудження українського\nнароду на зламі XVI-XVII ст., що призвело до Національної революції\nсередини XVII ст. Обставини не дозволяли тоді українцям разом з народами\nЄвропи зберегти власну національну державу. Але завдяки Берестейській\nУнії вони мали власну незалежну Церкву, яка стала носієм\nрелігійно-національної свідомості й зберігала ідентичність народу. У\nпастирському листі до духовенства «Як будувати рідну хату?» митрополит\nАндрей Шептицький 1942 р. писав, «що ідеалом національного життя\nукраїнського народу завжди була і є «наша рідна всенаціональна\nХата-Батьківщина». «Український нарід через довгі століття належав до\nрізних держав, був розділений різними культурами, – зауважував\nмитрополит, – Бог дав йому землю, що лежить на пограниччі двох культур,\nмайже собі ворожих: східної і західної… Через злуку із Вселенською\nЦерквою і західною культурою ми зискали силу зберегти наш нарід і наші\nтрадиції від противників, що нам їх відбирали. Історія нашої Церкви від\nкінця XVI ст. є доказом цього, є нашим оправданням перед усіма закидами,\nякі нам роблять».\nБерестейська Унія своїми наслідками була успішною, бо «відповідала\nзагальному інтеграційному процесу, інтересам українського народу», –\nвідзначає сучасний історик Дмитро Степовик. Відтак противники Унії\nбезпідставно звинувачують її у «зраді» Православної Церкви, маючи на\nувазі підмосковську Руську Православну Церкву, яка ніколи не була\nсамостійною і відбивала імперську політику Москви, постійно намагаючись\nповністю підпорядкувати Українські Православну, Греко-Католицьку,\nпізніше Автокефальну Православну. Розуміючи невідворотність об’єднання\nУкраїнської Церкви із Західною в силу геополітичного положення України,\nісторик М.Фурса відзначає: «Унія постала на розламі двох культур, двох\nЦерков і реалізувалася завдяки тимчасових компромісів у\nполітико-ідеологічних, релігійних, культурних інтересів та тенденцій\nборотьби за Україну. Самостійна Українська Церква була своєрідним мостом\nміж Західною і Східною, водночас терпіла від протиріч між ними,\nзнаходилася між молотом і ковадлом протистояння Візантії і Риму, Росії і\nВажливим наслідком Берестейської Унії став розквіт одного з найдавніших\nчернечих чинів – Чину св. Василія Великого в Україні, монастирі якого\nжили окремим життям, підлягали місцевим єпископам і відігравали невелику\nроль у суспільно-церковному житті краю. Після Унії Київський митрополит\nЙосиф Рутський об’єднав монастирі, унезалежнив їх від єпископів,\nпоставив на чолі їх архимандрита, заснував новіціат, студії богослов’я і\nфілософії. Тобто Чин зреформувався на західний зразок. Підпорядкувавши\nсобі усі монастирі і провівши адміністративну реформу, митрополит\nРутський визначив головним завданням Чину пропаганду ідей Унії,\nдушпастирства шляхом місійної праці і просвітницької діяльності.\nКиївському митрополиту сприяв Апостольський Престол, який ствердив усі\nпроведені заходи. З дозволу Папи Павла V з 1615 р. при монастирях почали\nстворювати школи і колегії для української молоді. Василіяни розгортали\nмережу друкарень, зокрема у Супраслі, Уневі, Угерцях, згодом у Почаєві,\nЛьвові, Жовкві. У середині XVIII ст. Конгрегація ЧСВВ в Україні\nоб’єднувала 130 монастирів, близько 700 ченців-василіян. Поділ Польщі\n1772 р. завдав Василіянському Чину важкого удару і порушив його\nструктуру в Україні: монастирі, що залишалися на території, яка відійшла\nдо Росії ліквідовано у 1839 р., їх було 190, за винятком Холмщини, де їх\nзнищили через 25 років. Незважаючи на погіршення умов, Галицька\nпровінція ЧСВВ продовжувала свою багатогранну діяльність до трагічного\nдля неї 1939 р.\nПісля заходів російських царів, насамперед Петра Першого і Катерини\nДругої, Україна втратила залишки самостійності і свою Церкву, лише\nГреко-Католицька на прикарпатських землях продовжувала зберігати\nетнокультурну окремішність нації. У зв’язку з цим В’ячеслав Липинський\nписав: «Унія з віри найбільш поступових і рухливих елементів нації –\nстала там (на заході Україні – авт.) в протязі століть – вірою народних\nмас, вірою дідів і прадідів». Цікавим є те, що згодом історик\nМ.Костомаров для магістерського іспиту у Харківському університеті обрав\nтему «О значенії Унії в історії Западной Руси», схваливши її наслідки.\nЦе викликало протест православних ієрархів і самого міністра освіти\nРосії Уварова. У результаті дисертацію не лише заборонили, й знищили. Відзначаючи, що Унія була «великою і вагомою подією», о. Іван Музичка\nпідкреслює, що саме вона «врятувала народ від повного загину. Де вона\nвтрималася, там збереглася Церква і народ». На це вказує й І. Міронович,\nстверджуючи, що «Унія дозволила українському народові зберегти його\nбіологічну і духовну субстанцію». Він особливо відзначає роль двох\nвеликих митрополитів Андрея Шептицького і Йосифа Сліпого у тому, що\nГреко-Католицька Церква вистояла у період великих потрясінь XX століття.\nЦерква була зразком «справжнього синтезу українського національного\nпочутя з католицькою ісповіддю віри у візантійському обряді». Про\nБерестейське з’єднання зауважував історик Дмитро Дорошенко: «Унія\nзробилася головним заборолом української народности проти полонізації.\nЦе вона властиво врятувала Галичину від національної смерті».\nПідсумовуючи наслідки Унії, історик Н. Кочан відзначає, що у Західній\nУкраїні Українська Греко-Католицька Церква відіграла\nнаціонально-інтегральну роль, сприяла збереженню національної\nсвідомості, мови, культури, народних традицій, вихованню національної\nінтелігенції. Водночас автор звертає увагу на деякі негативні аспекти\nУнії, зокрема на те, що спокусою для неї були здебільшого політичні\nінтереси і цілі її учасників, що вона розколола українську націю за\nконфесійною ознакою. Професор історії Іван Власовський також\nпідкреслював: в результаті Берестейської Унії утворилося дві Українські\nЦеркви – «стара православна і нова уніатська, що силою життєвих фактів\nвступили у боротьбу між собою». Неоднозначно оцінив передумови і наслідки унійного процесу Михайло\nГрушевський (1905 р.): «З насіння церковної незгоди, засіяного між\nРуссю, збирали одвічні польонізм, католицтво і святкували свої тріумфи\nнад Руссю, що падала все глибше і глибше. Український елемент\nвідтіснявся все далі на далекі пляни політичного і суспільного життя».\nІсторик Ярослав Дашкевич дотримується думки, що Рим вважав унію значним\nдосягненням у своїй «експансії на Схід… Він добився повного контролю\nнад уніатською церковною ієрархією». Ще більше виграла від Унії, –\nпродовжує автор у статті «Унія українців та унія вірменів: порівняльні\nаспекти», – польська католицька Церква, бо вона дістала можливість\nзміцнити свої впливи на фактично підпорядковані їй обидві уніатські\nЦеркви, як однак, римо-католицька ієрархія Польщі далі дискримінувала,\nвважаючи менш вартими і заохочуючи, незалежно від формальних заборон, до\nпереходу православних і уніатів на римо-католицький обряд». Автор слушно\nзауважував, що релігійне життя в Україні XVII ст. зазнавало відчутного\nполітичного тиску: «Переплетіння релігійних і політичних проблем\nеволюціонувало в такому напрямі, що національний фактор став насправді\nпереважати над релігійним, хоча й далі часто виступав під релігійною\nоболонкою» . Розглядаючи вплив Берестейської Унії на державотворчі\nпроцеси в Україні періоду козацьких війн Богдана Хмельницького,\nЯ.Дашкевич стверджує: Українська Католицька Церква була перешкодою на\nшляху творення національної держави, оскільки Унія розколола Церкву і\nсуспільство, а цей процес передбачає моноконфесійність нації. Отож\nкозацтво вважало її «не просто зайвою, а шкідливою» і нещадно боролося з\nнею. «Уніатський експеримент… порушив стабільність українського\nсуспільства та довів до денаціоналізації аристократично-магнатської\nверхівки, потенціального національного лідера».\nПроблеми Берестейської Унії та її впливу на розвиток України привернули\nувагу київських істориків М. Рибачука, О. Уткіна та М. Кирюшка, які у\nпраці «Національне відродження і релігія» визначають її як «церковний\nрозкол 1596 р.» Автори вважають, що вплив Унії на культуру і взагалі на\nдолю українського народу був неоднозначним. З одного боку, «…утворення\nгреко-католицизму внаслідок цього розколу, – пишуть вони, – відіграло\nважливу роль у збереженні та розвитку національної самосвідомості,\nкультури, мови у західних землях України». З іншого – «розкол,\nпослабивши православ’я, трагічно відбився на його здатності підтримувати\nзростання національної самосвідомості українства, його снагу до опору».\nНа жаль, дедалі більше український народ втрачав єдність, переставав\nбути «компактною нацією в центрі Європи» і це у період, коли творилися\nнаціональні держави. На думку авторів, Унія призвела до занепаду\nукраїнських традицій, культури, освіти під могутнім потоком західної\nкультури, наступом на мову, школи. Проте, вони стверджують, що починаючи\nз середини XVII ст., а особливо у XVІІІ-XX ст., Українська\nГреко-Католицька Церква стала практично чи не єдиним на західних землях\nвиразником національних засад, культури, посіла важливе місце у\nдуховному житті народу, боролася проти полонізації, захищала рідну мову\nі сприяла формуванню національної інтелігенції – провідника нації.\nЦерква зіграла важливу роль у перетворенні Галичини в «Український\nНегативно оцінюють наслідки Берестейської Унії деякі сучасні західні\nнауковці. Йоган Майєр вважає її не союзом, а поглинанням православ’я\nкатолицизмом, «підфарбованого кольором обрядів», що Українська Церква\nвтратила свої традиції й опинилася між двома конкурентами: відійшла від\nПравославної і не стала рівною з Католицькою. Він стверджує, що теорія\nцерковної єдності завжди мала політичні мотиви. Ернст Кристоф Суттір\nвідзначає, що при укладенні Берестейської Унії київські єпископи і Рим\nсприймали її по-різному. Українська ієрархія прагнула зберегти автономію\nі рівність з Католицькою у Вселенській Церкві і водночас духовну єдність\nзі Східною. Апостольський Престол розумів Унію як прийняття українців до\nКатолицької Церкви, без надання автономії і збереження її єдності зі\nУ зв’язку з цим слід відзначити, що Берестейська Унія – «найстарша\nцерковна унія і перша між усіма» в усіх аспектах – всесвітньо-історична\nподія в історії Української й Вселенської Церков. Вона була закономірним\nрезультатом розвитку релігійно-церковного життя в Україні на зламі\nХУІ-ХУІІ ст. і зумовлена її геополітичним положенням на пограниччі\nзахідних і східних церковних традицій та цивілізацій взагалі. Внаслідок\nблаготворного синтезу елементів східної і західної культур в Україні\nвідтворилася Церква – Вселенська за суттю і національна за формою.\nВідтиснута ходом історичного розвитку України на західні землі, зокрема\nв Галичину, Греко-Католицька Церква за висловом Є.Сверстюка, «стала\nнепохитним оборонцем старовинних звичаїв, народної обрядовості,\nвізантійської літургійної практики. Те, що втратило українське\nправослав’я над Дніпром, потрапивши в міцні обійми ієрархії Руської\nПравославної Церкви, дбайливо зберіг український католицизм,\nпобудувавши… справді народну Церкву».


ВЕСНЯНА ТОЛОКА МАНГУШСЬКОЇ ГРОМАДИ У РОЗПАЛІ | Мангушська громада\nВЕСНЯНА ТОЛОКА МАНГУШСЬКОЇ ГРОМАДИ У РОЗПАЛІ\nНайчарівніша пора року весна пробуджує природу і спонукає нас активно взятися за благоустрій та санітарне прибирання навколишнього середовища. Нині весняна толока Мангушської громади у розпалі.\nСьогодні участь у еко-прибиранні взяли трудові колективи підприємств, установ та організацій, старости населених пунктів, освітня спільнота, колектив Мангушської селищної ради на чолі з селищним головою Володимиром Караберовим, а також небайдужі громадяни, долучившись до упорядкування прибудинкових територій.\nКолетивно дружно впорядковували прибудинкові території адміністративних будівель та закріплені за організаціями ділянки територій. У селах, окрім прибирання, ще й займалися і озелененням територій. Переважна більшість трудових колективів нашої громади прибрали закріплену територію, доглянули клумби, побілили дерева, розчистили і побілили бордюри.\nМангушська селищна рада і надалі буде об’єднувати зусилля, скоординовувати роботу працівників колективів, учнівської молоді, всіх жителів територіальної громади на успішне проведення масштабної весняної толоки.\nНіхто за нас не наведе порядок на нашій землі. Тож не будьмо байдужими, подбаймо про чистоту і красу рідного краю. Еко-прибирання триває й далі!\n16 Квітня, 2021 о 16:46 277\nВзаємодія заради безпеки громадян: Мангушська громада приєдналась до проєкту "Поліцейський офіцер громади"


Спроба окупантів розколоти кримськотатарську спільноту та створити маріонеткову організацію на противагу Меджлісу не увінчається успіхом. Несприйняття кримськими татарами кремлівської пропаганди стає прикладом для представників інших народів на території окупованого півострова.\nПро це заявив на своїй сторінці у Facebook Уповноважений президента у справах кримськотатарського народу Мустафа Джемілєв, повідомляє «Є!».\n15 лютого 2016 року Наталя Поклонська, так званий прокурор Криму, вже виносила рішення про заборону Меджлісу. 26 квітня об’єднання Меджліс кримськотатарського народу судом окупованого Криму визнано екстремістською організацією, а його діяльність на території Росії заборонено.\nЧитайте також: 18 травня кримські татари проведуть масштабний мітинг на адмінкордоні з Кримом\nУ Раді Європи прокоментували заборону Меджлісу\nТуреччина прокоментувала заборону Меджлісу


Відгук про навчання в Німеччині\nНавчання в Німеччині - порада для вступника від Циколанової Таїсії (студентки німецького Штудієнколег)\nВідгук матері - Циколанової Уляни:\n"Моя дочка на початку склала іспит DSD і потім вирішила поїхати на навчання до Німеччини у 2021 році. З чого почати — ми навіть не знали. За рекомендацією друзів доньки, ми звернулися до «Баварського Дому, Одеси». З величезної кількості здавалося б невирішених та незрозумілих питань, колектив БД побудував план дій, за короткий час, для вступу до Німеччини. Без суєти та нервів були зібрані всі документи (в ідеальному стані) для подання до Німецького посольства та були підібрані (за нашим бажанням) навчальні заклади та розіслані всі документи для запрошення на іспити.\nПід час пандемії — коли правила в'їзду до Німеччини змінювалися дуже часто, нас інформували про всі зміни та дуже переживали разом із нами, також під час іспитів і під час очікування результатів. Дякуємо за підтримання та чіткі дії, наша дитина поступила саме туди, куди найбільше хотіла. Ми дуже вдячні колективу БД за допомогу! Бажаємо їм усім процвітання в професійній діяльності!"\nВідгук Циколанової Таїсії:\nМене звуть Тая. Закінчивши школу цього року, постало питання - куди далі поступати. Рішення щодо вступу до німецького Штудіенколлегу було прийняте мною лише у січні і я мала обміль часу на підготовку документів та пошуки навчальних закладів. У всьому цьому мені допоміг колектив «Баварського Дому, Одеса».\nЦей відділ має назву "УКРАЇНСЬКО-БАВАРСЬКИЙ МЕНЕДЖМЕНТ-ТРЕНІНГЦЕНТР" (УБМТ), займається пошуком навчальних закладів у Німеччині та оформленням необхідних документів для вступу, а також допомагає в отриманні національної студентської візи у Посольстві Німеччині в Києві. Мені також зробили апостилювання документів та багато іншого.\nІ ось іспити позаду. Я отримала запрошення в Штудієнколег у Ганновері, це була моя мрія! Спочатку потрібно було вирішити питання з житлом і мені вдалося знайти чудовий варіант - комерційний гуртожиток. Я раджу всім починати шукати житло заздалегідь, так як усі починають приїжджати на навчання і зробити - це важко.\nЯ вступила на G-курс, який навчає гуманітарним наукам. У нас чудові викладачі та однокурсники. І хоч обсяг занять та завдань досить великий, але вчитися дуже цікаво.\nЯ сплатила семестровий збір 560 євро. У цю суму входить: проїзд на міському та приміському транспорті в межах землі, користування бібліотекою, спортивними залами, знижки у музеях та вивчення додаткових іноземних мов (приблизно тридцять мов на вибір). Мову викладає носій.\nМені дуже подобається вчитися у Німеччині. І я дуже вдячна колективу «УБМТ» за надану мені допомогу! Друзі, звертайтеся в «Баварський Дім,Одеса» - кваліфікаційні фахівці допоможуть вам стати студентом іноземної держави. Мрії збуваються!!!\n(На фото- це моя група на фоні Ганноверського університету імені Готфріда Вільгельма Лейбніца. Будівля Штудієнколега подібна до університету, тільки менше і знаходитися зовсім поруч.)\nДякуємо! Наші співробітники скоро зв'яжуться з Вами.\nПри натисканні на кнопку "Відправити" Ви погоджуєтеся з нашою політикою конфіденційності.


Як знайти людину з Білорусії |ЯкПросто\nЩоб знайти людину, що проживає в іншій країні, існують різні можливості, що надаються інтернетом. Яким саме з них варто скористатися, залежить від супутніх пошуку обставин.\nЗдійсніть пошук цікавить вас людини з Білорусії в одній або декількох популярних соціальних мережах («В контакті», «Однокласники», «Мій світ», Facebook та ін) Якщо у вас немає особистої сторінки на якому-небудь з даних ресурсів, необхідно зареєструватися в ньому. Після реєстрації введіть в пошукове поле вікна ті дані, які вам відомі про розшукуваного людину (прізвище, ім’я, вік, місто проживання). Якщо ця особа має свою особисту сторінку на ресурсі, перед вами відкриється потрібна інформація для зв’язку з ним.\nЯкщо на вашому комп’ютері встановлена програма ICQ («аська»), проведіть пошук потрібної людини, скориставшись пошуковим інтерфейсом ресурсу. Якщо у вас немає цієї програми, її можна скачати в інтернеті і після перевірки на віруси встановити на свій комп’ютер.\nЗверніться до Посольства Республіки Білорусь в Росії. Зробити запит можна через офіційний сайт цієї організації, скориставшись контактними даними, представленими на сторінці.\nЗайдіть на сайт того вузу, де навчався або навчається розшукуваний чоловік. Зверніть увагу на контактні дані, представлені для зворотного зв’язку з співробітниками інституту. Зателефонуйте за вказаними номерами або напишіть листа, з проханням посприяти вам у пошуку. Якщо людина давно закінчив навчальний заклад, подивіться, чи немає на сайті розділу «Наші випускники» (там випускники різних років залишають особисті відомості про себе для зв’язку з ними).\nВведіть у пошуковий рядок вашого браузера ім’я, прізвище та місцезнаходження розшукуваного людини. Якщо вам відомо, де він працює, додайте назву підприємства або фірми.\nСкористайтеся послугами інтернаціонального телепроекту Першого каналу «Жди меня». Зайдіть на офіційний сайт передачі, зареєструйтесь і заповніть необхідну для пошуку форму.


Ткачук Юрій Володимирович - Овлочинська сільська виборча комісія Турійського району Волинської області; Голова\nТкачук Юрій Володимирович / Tkachuk Yurii Volodymyrovych\nТкачук Юрій Володимирович\nІм'я: Ткачук Юрій Володимирович\nМісце роботи, посада на час вчинення правопорушення: Овлочинська сільська виборча комісія Турійського району Волинської області; Голова\nСтатті кодексів: КК України: ч.1 ст.366 КК України;\nНомер судового рішення: 18272892\nВид покарання (стягнення): На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначили покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, з позбавленням права обіймати посади, пов’язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у виборчих комісіях, на строк два роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України Ткачука Ю.В. звільнили від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину і виконає покладений на нього обов'язок: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.


7 свіжих моделей кухонь, які вас здивують\nСьогодні ми вам покажемо одну з найкрасивішихекспозицій виставки кухонь Eurocucina. Вас чекають кухні з дзеркальними фасадами, кухні, ідеально підходять до стилю лофт, мінімалістичні, вкриті графіті і багато інших У минулій з 12 по 17 квітня в Мілані виставці Eurocucina вперше за 10 років взяв участь один з найпопулярніших в Німеччині кухонних маренням - Nolte Küchen . На стендах площею 300 кв. м компанія представила новинки зі своєї домашньої виставки: модульну концепцію Nolte Neo, «кулісні двері», інноваційну систему стінових панелей та ін. Наша редакція не могла пропустити таку гучну повернення, і, поки в пам'яті ще свіжа пройшла Eurocucina, ми детально розповідаємо про всі останні розробки фабрики. Там, де пульсує життя Слогани домашньоївиставки Nolte в Льоні ( «Там, де пульсує життя») і наступної за нею міланської Eurocucina 2016 ( «Життя на кухні») по суті схожі: обидва розглядають не як відокремлені службові приміщення, а як функціональні, адаптовані під персональний смак і пов'язані з іншими громадськими зонами простору для життя. Ця теза була переконливо доведено і розкритий в семи експозиціях фабрики в Мілані. Експозиції представляють собою сім незалежнихприміщень в різних стилях для різних людей і нагадують окремі житлові світи. Індивідуальне планування і широкий стилістичний і функціональний діапазон зайвий раз підкреслюють багатство асортименту бренду і амбітне завдання, яку він перед собою ставить: створювати повністю індивідуальну концепцію кухні для кожного клієнта, поєднуючи при цьому турботу про екологію, потрібну дещицю затишку і технології. Ключ до успіху - структура Генеральний директорNolte Екхард Вефінг вважає, що без системності великий вибір продукції може збивати з пантелику і навіть втомлювати покупця, і бачить секрет успіху компанії в наявності структури. Проявляється вона в ряді концепцій, які формують так зване «асортиментну ядро», яке допомагає клієнтам зорієнтуватися і підібрати підходящу кухню по стилю, матеріалами, бюджету і функціональності. Основою нової лінійки бренда стало поєднання двох матеріалів: деревної текстури (the Wood Concept, заснований на моделях Artwood і Legno) і матового лаку (Matt Lacquer Concept). Обидві серії були представлені на стендах в Мілані з метою показати, як вони можуть полегшувати вибір і покупку кухні в процесі створення індивідуального дизайну. Ще один концепт - Nolte Neo - складається з модулів і реалізує трохи інший підхід: можливість абсолютно вільно збирати свою кухню. модель Artwood Модель Legno Олексій Дергалін, генеральнийдиректор Nolte Küchen: - Однією з головних інновацій Nolte Küchen стала поява п'яти нових типів фасадів: Artwood, Legno, Stone, Feel і Linea. Крім того, була запущена нова система зберігання побутових приладів і кухонного начиння - система прибираються фронтальних дверей (так звані кулісні двері). Представлена вона в двох розмірах для моделей Artwood, Soft Lack, Nova Lack і Legno, внутрішнє оздоблення корпусу доступна в трьох основних кольорах. Також ми врахували глобальну тенденцію дизайну кухонь і віталень - відкриту планування: наші дизайнери створили модулі, які формують плавний перехід між кухнею і житловим простором. The Wood Concept Цією концепції на міланській виставці були присвячені три з семи експозицій. Перша складалася з класичного варіанту моделі Artwood зі світлою обробкою в поєднанні з білими глянцевими фасадами в програмі Lux; друга являла собою відкриті полиці, які надають кухні вид вітальні, а в третій модель Legno l Nova Lack постала перед відвідувачами в новому глибокому кольорі. Artwood l Lux Artwood l Feel Legno l Nova Lack Справжньою родзинкою моделіLegno стала нова, незвична висота стільниці - 900 мм - під назвою Matrix900. Вперше вона з'явилася ще в 2014 році і з тих пір впевнено набирає популярність за рахунок своїх унікальних ергономічних характеристик. Дерево + камінь Четверту експозицію повністю присвятили новій лінійці Stone, що складається з нетипових фасадів з обробкою під камінь. Так само, як і в серії Artwood, поверхні виконані в техніці 3D і не тільки красиво виглядають, але і приємні тактильно. Пропонується колекція в двох контрастних варіантах покриття - Basalt і Gracier, а різниця обробки і квітів може візуально розділяти кухню на зону роботи і зону відпочинку. Stone Matt Lacquer Concept Центром цієїконцепції став колір: 16 ретельно підібраних нейтральних і яскравих відтінків розділені на світлу і теплу палітру. Комбінувати кольори покупці можуть на свій розсуд або вибрати одне з готових поєднань, запропонованих дизайнерами бренду. Наприклад, для експозиції в Мілані була обрана колірна пара Quartz Grey і Papyrus Grey. Carisma Lack Необмежена свобода з Nolte NeoОстанні дві експозиції на виставці були присвячені інноваційної лінійці, що базується на модульних конструкціях. Саме вона як не можна краще відображає прагнення компанії до створення абсолютно нових і повністю індивідуальних кухонь. Представлена лінійка трьома сучасними моделями - Neo Loft, Neo Salon і Neo Chalet, на перших двох і було зосереджено увагу на Eurocucina. Модель Neo Salon можна по праву назвати втіленням головної глобальної тенденції останніх років - розмити межі між кухнею та вітальні і об'єднати робочу і житлову зони. Центральне місце в експозиції відведено дзеркальному острову висотою 900 мм, фасади якого доповнені геометричній стіною і плиткою, що відсилає нас до епохи Ренесансу. Відкриті стелажі зі скляними полицями можна використовувати для зберігання як посуду, так і предметів декору. Neo Salon В експозиції, присвяченій моделі NeoLoft, в центрі уваги знову виявляється кухонний острів висотою 900 мм - на цей раз не футуристичний скляний, а яскравий, сміливий і трошки хуліганський, покритий стилізованими графіті. Ця кухня - символ сучасного міського життя з супутньою їй відкритістю простору і об'єднанням декількох зон в одному приміщенні. А поєднання нових предметів лінійки Neo з меблями зі стандартних колекцій Nolte ще раз підкреслює універсальність цієї концепції. Neo Loft Олексій Дергалін, генеральний директорNolte Küchen: - Nolte Neo - це нова продуктова лінійка кухонних меблів, що пропонує ексклюзивні рішення для індивідуальних потреб. Автономні модулі можуть як комбінуватися один з одним для створення нової кухні, так і додаватися до вже існуючої. Також Nolte Neo дозволяє грамотно об'єднати внутрішній простір житлового приміщення. Крім класичних кухонних елементів, таких як нижні і верхні шафи, полиці, раковини і плити, модулями Nolte Neo є книжкова шафа, камін і модуль ArtDisplay. Крок вперед: інновації Nolte Не можна обійти увагою і технічні новинки, які в цьому році представив бренд на виставці Eurocucina. Так, крім нової стандартної висоти Matrix900, головними інноваціями стали так звані кулісні двері - система зрушуються всередину дверей шаф - і стінові панелі в майже сотні варіантів декору, оснащені профілями для установки освітлення, телевізора і аксесуарів.\nСекрет популярності німецьких кухонь - etk-fashion.com Акція на покупку кухонь в ІКЕА продовжена - etk-fashion.com 5 речей, які повинні бути в спальні для двох - etk-fashion.com Апдейт: 5 кухонних трендів 2016 року, які зараз активно обговорюються в «Фейсбуці» - etk-fashion.com Що подарувати жінці на 8 Березня: аксесуари для дому, які її зачарують - etk-fashion.com


19.11.2021 10:20 COVID-19\nСтаном на 19 листопада одужали 1443 пацієнти, 36 хворих з діагнозом COVID-19 померли.\nЯк повідомляють в обласному центрі контролю і профілактики хвороб, за добу діагноз COVID-19 підтвердили в 726 жителів усіх районів Харківщини. Найбільше захворілих у Харківському районі – 467 , з них 437 – жителі Харкова.\nТакож підтвердили COVID-19 у 78 жителів Чугуївського району, 59 – Ізюмського та 48 – Лозівського районів. Крім того, 30 випадків захворювання в Красноградському районі, 27 – у Богодухівському та 17 – у Куп'янському районах.\nНаразі лікуються від коронавірусу 34 тисячі 236 людей.\nЗа весь період пандемії на Харківщині лабораторно підтвердили 229 тисяч 869 нових випадків захворювання на COVID-19. З них 190 тисяч 382 випадки одужання, а 5251 захворілий помер.\nЗа минулу добу в Харківській області зробили 18 тисяч 47 щеплень (загальна кількість перших та других доз).\nЗа весь період вакцинальної кампанії в області зроблено 1 мільйон 518 тисяч 13 щеплень.\nНайбільше вакцинувалися люди віком від 20 до 39 років – 5 тисяч 422 щеплення (30 % від загальної кількості).\nНаступні за кількістю щеплень люди віком від 40 до 49 років – 4 тисячі 57 щеплень (22,5 % від загальної кількості).\nНайменше вакцинувалися діти віком від 12 до 15 років – 29 щеплень (0,2 % від загальної кількості).


Можливо, Ви втомилися від нескінченних змін власного настрою. Багато жінок відчувають у цей час перепади настрою, схожі до предменструальних (дратівливість, занепокоєння або безпричинна тривожність, плаксивість).\nПричина - знов-таки гормональні зміни у Вашому організмі.\nКожна жінка шукає вихід із цього емоційного хаосу по-своєму. Комусь допомагають відволіктися клопоти по господарству, комусь - зосередження на своєму хобі.\nДеякі жінки стверджують, що найкращий спосіб взяти своє самопочуття під контроль - заняття медитацією. Підійде будь-яка медитативна техніка (наприклад, з арсеналу йогів), при цьому можна використовувати спеціальну музику (відповідні касети й компакт-диски є в продажі). Дуже ефективною може виявитися допомога професійного психотерапевта.\nНу й, звичайно, Ваш нестійкий настрій важким тягарем лягає на плечі чоловіка.\nЗ його боку не повинно бути нерозуміння. Любляча людина просто зобов'язана знайти в собі сили й допомогти Вам. Тим більше, що найчастіше ця допомога полягає тільки в співчутті, терпінні, дбайливому відношенні й наданні сильного чоловічого плеча, на якому Ви можете виплакатися (якщо така потреба є).\nПроте, не забудьте потім подякувати чоловікові, оскільки в наш непростий час така підтримка часом вимагає від чоловіка мобілізації всіх його ресурсів.\nРекомендації до першого тижня залишаються в силі.\nРостемо! Вага маляти вже близько 7 грамів.\nЗовнішній вигляд плода усе ще дивний: руки виглядають більш довгими, ніж ноги (оскільки й розвиваються швидше).\nДуже вражають розміри голови. Однак не хвилюйтеся - до моменту пологів ці диспропорції практично зникнуть (адже певну кількість років і місяців тому Ви самі виглядали майже так). Цього тижня завершується формування грудини. Продовжують розвиватися пальці кистей і стоп.\nЗ "новин": починається утворення радужки (так називають частину очного яблука, по кольору якого ми звичайно судимо про колір очей людини).\n12 тиждень< Попередня\nНаступна >10 тиждень


Опубліковано: Середа, 18 лютого 2015, 20:22\nРуки, що прагнуть творчості.\nОпубліковано: Середа, 11 лютого 2015, 10:46\nМистецтво – чарівний світ краси, що з давніх-давен приваблює до себе людей. Майже сорок тисячоліть існує на землі мистецтво. Воно створене людиною і є невід’ємною частиною її життя. Людина автор величезної кількості різноманітних мистецьких творів. У всіх творах мистецтва ми відкриваємо для себе навколишній світ, пізнаємо та відчуваємо його.\nКожне з мистецтв тяжіє до гармонії, стрункості, пропорційності. Краса і гармонія кожного з мистецтв є відображенням краси і гармонії навколишнього світу.\nТворцем мистецтва є людина – митець, яка черпає своє натхнення з єдиного джерела, зветься життям. Звертаючись до мистецтва, ми знаходимо там справжні багатства людського духу, які втілені творчим генієм та працею митця. Така можливість надає нам більш глибокого розуміння творів мистецтва .\nЛюдина завжди захоплювалась досконалістю у всьому, що її оточує, але найбільш їх приваблює творчість скульпторів, музикантів, поетів та живописців зокрема.\nХудожні роботи Дяченка Миколи Івановича, жителя с. Оженин представлені в холі районної бібліотеки. Микола Іванович закінчив Рівненську художню школу. Деякий час працював художником – оформлювачем.\n75-ти річчя створення Острозької ЦРБ\n3 лютого, в рамках відзначення 75-ти річчя створення Острозької ЦРБ, відбувся день відкритих дверей.\nДо книгозбірні завітали учні 8 класу Острозької ЗОШ-гімназії. Працівниками відділу обслуговування для них була проведена екскурсія по бібліотеці та екскурсія біля музейної експозиції, присвяченої письменнику-острожанину Івану Маєвському. Щоб ближче познайомити учнів із життям та творчістю талановитого земляка, працівники бібліотеки продемонстрували мультимедійну презентацію «Штрихи життєпису письменника Івана Маєвського». На завершення, підсумовуючи почуте і побачене, із учнями провели вікторину.\nТакож в цей день проходила акція «З бібліотекою разом назавжди», в рамках якої проводився безкоштовний запис до бібліотеки усіх бажаючих, демонструвалися фільми на замовлення користувачів.\nОпубліковано: Вівторок, 03 лютого 2015, 15:26\n2015 рік в Європейському Союзі оголошений «Європейським роком розвитку», а в Україні – Роком Європи.\nВ рамках програми 2015 в Острозькій ЦРБ місяць січень проходив під гаслом «Місяць безпечних доріг». У зв’язку з цим впродовж місяця було проведено ряд масових заходів.\nДля учнів місцевих шкіл - віртуальний урок ОБЖД «Дорога до школи: правила переходу вулиць і доріг»\nДля усіх користувачів, в тому числі й учнів - презентація «Безпека на дорозі – безпека життя».\nПо закінченню заходу увазі присутніх було запропоновано проведення інтерактивної бесіди «А чи знаєте ви…?». Ведучий задавав цікаві запитання по даній темі. Усі відповідали та дискутували між собою.\nГоловне, що урок життя по безпечному переходу та поводженню на дорогах засвоїли як діти так і дорослі.\nСимвол національної честі – подвиг українських юнаків під Крутами\nОпубліковано: П'ятниця, 30 січня 2015, 17:09\nВ читальному залі Острозької ЦРБ користувачі і працівники бібліотек системи 29 січня мали можливість переглянути відеофільм «Памя’тай про Крути» , книжкову виставку, презентацію «Герої Крут – нащадків взірець»\nОпубліковано: Четвер, 29 січня 2015, 18:12\n24-25 січня в м. Чернігів, в рамках проекту «Підтримка громадських ініціатив України», який реалізується Мережею «Громадські ініціативи України» за сприяння Національного фонду демократії, відбувся Форум «Від ідеї до успіху: місцеві ініціативи змінюють життя українських громад», учасниками якого стали представники громадських організацій, журналісти, бібліотекарі, - небайдужі люди, які стоять на захисті прав громади та вболівають за долю України.\nВсеукраїнський Форум став цікавою та корисною платформою для висвітлення нових ідей, обговорення досвіду, пошуку партнерів.\nПрисутні мали можливість дізнатись про діяльність інших організацій, взяти участь у тематичних дискусіях, майстер-класах.\nЯк зробити місто безпечним, вільним від тютюнового диму, організувати дозвілля в невеликому містечку, забезпечити відкритість та прозорість органів державної влади та місцевого самоврядування, як стати справжнім громадянином своєї країни та будувати її майбутнє? На ці та інші питання відповідь шукала методист Острозької ЦРБ Ірина Федорчук, яка на Форумі представляла Рівненщину.\nПозитивним результатам сприяють успішні адвокаційні кампанії, що проводяться на місцевому рівні. Адже, невеличкій групі вдумливих та ініціативних людей цілком під силу змінити світ, рухаючись у правильному напрямку.\nНа форумі, також, говорили про Крим та Східну Україну, разом шукали шляхи об'єднання країни та налагодження комунікацій між регіонами.\nПізнавальним та змістовним виявився майстер-клас «Громадська журналістика співучасті як універсальний інструмент громадського моніторингу влади», який провів, наш земляк, керівник Аналітичного центру розвитку міста «ЗЕОН» Микола Орлов, м. Здолбунів.\nБезліч задумок, креативу та вдалих ідей можна було почерпнути під час спілкування з Володимиром Онищуком, ГО Альтернатива. Громадський діяч радо поділився досвідом організації дитячого дозвілля у маленькому містечку на прикладі фестивалю для малечі «Смугастий равлик».\nВ рамках Форуму, пройшло нагородження переможців конкурсу «Краща громадська ініціатива України». Приємно, що в окремих номінаціях було відзначено проекти, що пов’язані із бібліотекою та популяризацією книги і читання.\nПросто шквал емоцій та позитиву викликав музичний гурт із Кіровограду «Приходьте завтра», ліричні мотиви якого не залишили байдужими аудиторію.\nФорум «Від ідеї до успіху: місцеві ініціативи змінюють життя українських громад» - це простір для нових відкриттів, цікавих знайомств, зустрічей, дискусій, територія для людей, які хочуть змінити наше суспільство на краще.


Стежками рідного краю – Відокремлений структурний підрозділ "Кіцманський фаховий коледж Закладу вищої освіти "Подільський державний університет"\n26.06.2019 ВСП "КФК ЗВО "ПДУ"\nВижниця це історична місцина, де зачаровують своєю величчю гори і дивують красою ландшафти. Це нерукотворне мистецтво небесного художника і скульптора не залишить байдужим жодного туриста. Контрастуючи з різнотрав’ям квітучих галявин, вічнозеленими ялицями та кремезними буками, глиби каміння вражають своїми гігантськими розмірами і формами. Скелі розбиті тектонічними тріщинами з величезними порожнинами мають магічну властивість впливати на людей. Мимоволі віриш легендам, що розповідають, ніби горяни виливали на скелі казани кип’яченої води, щоб зробити для себе зручний шлях, спускаючись з гір.\nТут бурхливі потоки Черемошу змагаються з повноводним Прутом, а місцеві жителі інтригують туристів старими легендами про подвиги гуцулів.\nМістечко Вижниця розкинулось на межі Чернівецької та Івано-Франківської областей. Місцина є батьківщиною знаменитого на весь світ вокально-інструментального ансамблю “Смерічка” Левка Дудківського, солістами якого були Назарій Яремчук, Василь Зінкевич, Софія Ротару, а композитором молодий Володя Івасюк, що написав популярну “Червону руту”. До речі, у містечку є діюча музей-садиба Назарія Яремчука. А на околиці містечка – дерев’яна церква Св. Дмитра – зразок гуцульських трикупольних храмів та колишня Вижницька синагога, що є однією з найголовніших хасидських святинь в Україні. Адже Вижниця – це ще й історичний центр хасидскої династії і народних художніх ремесел (вишивки, різблярства, писанкарства, чеканки, ткацтва).\nСтуденти Кіцманського коледжу разом із викладачами залюбки відвідали цей чудовий край. Під час подорожі ми спостерігали багато цікавих та надзвичайно красивих місць. Нашу увагу привертали неймовірні краєвиди, які безумовно можна назвати чудесами природи. Перебуваючи на таких просторах із видом на гори, ріки та водоспади ти відпочиваєш не лише фізично, а й душевно збагачуєшся, дізнаєшся багато цікавої інформації. А ще нам випала чудова можливість глянути на перший пам’ятник видатному українському поету – Тарасу Григоровичу Шевченку.\nЗагалом, без заперечень, можна сказати, що такі подорожі згуртовують, надихають, надають сили та назавжди залишаються в пам’яті.\nУрочистий вечір з нагоди вручення дипломів


Київська Трьохсвятительська духовна семінарія УГКЦ / Ватиканська дипломатія на служінні Нової Євангелізації\n12 23:45 2020 0 коментарів 588 переглядів\nУ день семінарійного свята Трьох Святителів у стінах новоосвяченої конференц-зали ім. Папи Франциска відбулася відкрита лекція о. д-ра Андрія Максимовича на тему «Ватиканська дипломатія на служінні Нової Євангелізації».\nНа початку зустрічі отець Андрій коротко розповів про свій життєпис. Після закінчення Івано-Франківської духовної семінарії та докторату із догматичного богослов’я у Римі отець Андрій навчався у Папській дипломатичній академії. Варто зазначити, що він став першим українцем, який закінчив цей заклад та працював в папській дипломатії. Згодом о. Андрій багато років працював в апостольській нунціатурі в Африці, Того, Беніні, Бельгії та Кувейті. Врешті, на заклик Блаженнішого Святослава він повернувся на рідну землю та служить нашій Церкві в якості адміністратора Патріаршої курії.\nДалі отець Андрій Максимович перейшов безпосередньо до природи та функцій папської дипломатичної служби, яку також називають апостольська нунціатура. Апостольський нунцій є представником або послом Папи Римського не як глави Католицької Церкви, а як глави держави-міста Ватикан або Святого Престолу. Власне Святий Престол є суб’єктом міжнародного права на рівні з іншими державами. Його особливість полягає в тому, що він має екстериторіальний статус, тобто навіть у випадку втрати всієї своєї території Святий Престол залишиться суб’єктом міжнародного права.\nПапська дипломатична служба має довгу історію та розвинену структуру. Варто хоча б згадати, що за кількістю представництв в іноземних державах вона поступається лише Сполученим Штатам Америки. Апостольська нунціатура покликана представляти Римського Понтифіка у відносинах із державною владою країни, у якій вона перебуває. Окрім того, її завданням є підтримувати локальну Католицьку Церкву, спостерігати за її розвитком, викликами, з якими вона стикається. Іншою важливою функцією апостольської нунціатури є допомога, надання інформації Святішому Отцю в процесі призначення єпископів, ректорів католицьких університетів. Доволі часто, зазначив чинний адміністратор Патріаршої курії, папська дипломатична служба допомагає у вирішенні конфліктів між членами місцевої Церкви. Він навів приклад із свого дипломатичного служіння в державі Того, коли населення однієї єпархії складалось із двох племен, котрі ворогували між собою. Ворожнеча була настільки значною, що поширювалась також і на священиків. Тому коли постало питання призначення Апостольською Столицею єпископа на вакантний престіл, то нунціатура відіграла важливу роль у тому, щоб був призначений єпископ, який зможе примирити обидві групи населення. Врешті, особа з такими здібностями була призначена єпископом та мир вдалось досягти. Наводячи цей випадок, отець Андрій Максимович пригадав девіз папської дипломатичної служби «завжди нейтральність, ніколи байдужість». Власне, цей принцип допомагає представникам Римського Понтифіка бути справедливими суддями в складних ситуаціях, які їм доводиться вирішувати на щодень, та, водночас, бути готовими прийти на допомогу тим, хто цього потребує.\nТакож важливо додати в чому ж полягає роль ватиканської дипломатії у Новій Євангелізації. Отець Андрій Максимович зазначив, що без підпису апостольського нунція не є можливим отримання фінансової допомоги із папських фондів на реалізацію різноманітних проектів, в тому числі проектів, які займаються Новою Євангелізацією.\nСвоїми враженнями від лекції поділилися також семінаристи:\n«Найбільше з цієї зустрічі мені сподобалось те, що отець Андрій мав можливість побувати в різних країнах світу і запізнати їхню культуру, порівнювати її з культурою України. А тепер він привозить цей досвід в Україну та ділиться ним з нами, майбутніми священниками» - зазначив брат Олександр Француз.\n«Завдяки цій лекції я відкрив для себе глобальний вимір нашої Католицької Церкви, оскільки вона присутня в дуже багатьох країнах. І також дуже приємно, що отець Андрій не цурався свого візантійського обряду, коли служив в Африці чи то у Кувейті, і також ніс туди нашу культуру і світло Христа» - брат Юрій Іленков.\nОтож, такою пізнавальною та унікальною зустріччю про ватиканську дипломатію у новому конференц-залі завершились святкування свята покровителів нашої семінарії Василія Великого, Івана Золотоустого та Григорія Богослова.\nФото: о. Андрій Дорчак\nбр. Ярослав Кузишин,V курс КТДС


Обладнання сценічне для різноманітних розважальних і музичних заходів\nМи виробники сценічного обладнання!Телефонуйте!\n"MTK Truss" СЦЕНІЧНІ РІШЕННЯ\nСтоли для зварювання\nMTK Truss ›\nШукаєте дійсно якісне сценічне обладнання для розважальних та музичних заходів? Представляємо вам широкий вибір різноманітних конструкцій, сцен та ферм, що відповідають усім вимогам і стандартам. Практичні й міцні, вони легко й швидко монтуються. Більшість наших систем виготовлені з якісного алюмінію найвищої проби, що гарантує їхню стійкість і витривалість. Окрім того, ви можете підібрати для себе конструкції оригінальної форми, що приємно здивує ваших гостей!\nСценічне обладнання для розважальних і музичних заходів\nБагатий асортимент сценічного обладнання для розважальних і музичних заходів відкриває перед вами широкі можливості. Ви можете підібрати для себе саме ту сцену чи форму, що найбільш точно відповідає вашим потребам. Монтаж та демонтаж конструкцій не займатиме багато вашого часу, а результат перевищить усі ваші сподівання!\nНайвища якість і демократичні ціни\nМи проводимо гнучку цінову політику й пропонуємо низькі й демократичні ціни. Ви можете переконатись, що наша продукція відповідає найвищим стандартам якості європейського ринку. Якщо вам знадобиться допомога під час вибору, наші консультанти із задоволенням дадуть відповідь на будь-які ваші запитання й порадять ідеальну модель.\nАксесуари MTK Truss19\nКомплектючі сцени (поліспас, розкоси, поворотні механізми)4\nАлюмінієві конструкції (ферми) для спеціальних проектів\nОлег (сценічне обладнання)\nРуслан (сценічне обладнання)\nРуслан (столи для зварювання)\nПорошкове покриття BLACK TRUSS\nЗамок-кріплення №5 (Томас)\nЗамок №6 (Томас)\nЗамок-поворот №7 (18мм)\nКомплект бобишечного з'єднання d50\nКомплект платформ №4 (320мм,740мм)\nКомплект платформ №8 (320мм,740мм)\nКнижка кут (290,300)\nКіл з фіксатором\nПів-роз'єм для куба\nПів-роз'єм для з'єднання ферм\nКуб для ферми 390мм\nАлюмінієві мачти для телекомунікаційного обладнання20\nСтоли для зварювання та аксесуари39\nУкраїнаЛьвівська областьБуськвул. Промислова,1080500\n+38096786-68-57Олег (сценічне обладнання)\n+38067673-17-82Руслан (сценічне обладнання)\n+38097062-49-97Руслан (столи для зварювання)\nMTK Truss | Поскаржитись на вміст


У МОЗ пояснили, як розпочнеться навчальний рік у школах «червоної» зони щодо захворюваності на COVID-19 - Новини України\nza.in.ua » Суспільство » У МОЗ пояснили, як розпочнеться навчальний рік у школах «червоної» зони щодо захворюваності на COVID-19\nОпубліковано: 18.08.2020. Автор: Західний аргумент.\nНавчання у школах, які знаходяться в регіонах «червоної» зони за рівнем епідемічної небезпеки через значне поширення COVID-19, відбуватиметься в онлайн-режимі. Про це сказав заступник міністра охорони здоров’я, головний державний санітарний лікар Віктор Ляшко під час виступу на Всеукраїнській серпневій онлайн конференції «Освіта в умовах пандемії: як організувати навчальний рік 2020-2021»,повідомляє Укрінформ.\nНа територіях із «червоним» рівнем небезпеки передбачені найжорсткіші заходи безпеки – тобто відвідування закладів освіти здобувачами освіти буде заборонено, в тому числі й дошкільних закладів, – сказав Ляшко.\nМи розуміємо, якщо будуть деякі школи в «червоній» зоні, то буде запроваджене онлайн навчання саме на той період, поки регіон буде знаходитися в «червоній» зоні, – сказав Ляшко.\nНагадаємо, 13 серпня Державна комісія з питань техногенної безпеки та надзвичайних ситуацій внесла зміни в поділ країни на карантинні зони. Так, до «червоної» зони за рівнем епідемічної небезпеки через значне поширення COVID-19 віднесли: Городенківський та Косівський райони Івано-Франківської області; місто Самбір Львівської області; місто Біляївка Одеської області; місто Дубно, Костопільський та Рівненський райони Рівненської області; Кіцманський район Чернівецької області. Оновлений поділ діятиме протягом 14 днів із 17 серпня. До цього у «червоній» зоні були Тернопіль, Луцьк і Кіцманський район Чернівецької області.\nCтаном на 18 серпня в Україні підтверджено 94 436 випадків COVID-19, з них 2 116 летальні, 48 925 людей одужали. За останню добу виявлено 1 616 нових випадків коронавірусу.


У Києві освітлили важливу вулицю | Київ від минулого до майбутнього\nУ Дніпровському районі столиці на бульварі Перова встановили світлодіодні ліхтарі\nПро це повідомили у КП “Київміськсвітло”.\nВ ході ремонту нове освітлення бульвар отримав в районі Воскресенки, загальна протяжність ремонту склала 3,4 кілометра.\nОкрім цього, ртутні та натрієві світильники замінили на 352 нових світлодіодних, відновили майже 7 кілометрів мережі зовнішнього освітлення та встановили 7 нових шаф управління.\nМинулої п’ятниці нове освітлення отримав парк на Позняках, там встановили 105 опор із сучасними LED-світильниками. У 2021 році роботи продовжаться, і ще 109 опор освітлення буде встановлено на території парку біля озера.\n← Хворі на коронавірус українці зможуть викликати спеціальну «швидку»\nЯк відомі медійники популяризують спорт та фізкультуру для дітей →


Бастія (футбольний клуб) — Вікіпедія\nБастія (футбольний клуб)\nЗміни шаблонів/файлів цієї версії очікують на перевірку. Стабільна версія була перевірена 18 березня 2021.\nУ Вікіпедії є статті про інші значення цього терміна: Бастія (значення).\nПовна назва Sporting Club de Bastia\nНаселений пункт Бастія, Франція\nВміщує 16 480\nПрезидент Клод Ферранді\nГоловний тренер Матьє Шабер\nЛіга Національний чемпіонат\n2019/20 1-ше (Націонал. 2 A)\nБастія (фр. Sporting Club de Bastia) — французький футбольний клуб з однойменного корсиканського міста. Клуб виступає у Національному чемпіонаті (3-й рівень), домашні матчі проводить на стадіоні Арман-Сезарі, що здатний вмістити близько 16,5 тисяч вболівальників.\n1.2 Кубок УЄФА 1977-1978\n1.3 ХХІ століття\nСпортивний Клуб «Бастія» був заснований в 1905 році швейцарським емігрантом на прізвище Рюш (нім. Ruesch). Першим президентом «Бастії» став Еміль Брандізі.\nСтатус професійного клубу «Бастія» отримала в 1965 році, й тоді ж почала виступи в Лізі 2. Провівши три непоганих сезони, в 1968 році виграла свій дивізіон і завоювала право виступати в еліті футбольної Франції. Перший сезон став складним, але «Бастія» успішно боролася за виживання. У 1972 році клуб дійшов до фіналу Кубка Франції, де з рахунком 1:2 поступилася марсельському «Олімпіку». Вихід у фінал національного кубка дозволив клубу дебютувати в єврокубках. Втім далеко пройти «Бастії» не вдалося: в першому ж раунді команда зазнала поразки за сумою двох матчів (0:0 і 1:2) від мадридського «Атлетіко».\nКубок УЄФА 1977-1978[ред. | ред. код]\nУ 1977 році «Бастія» завоювала право грати в Кубку УЄФА, дебют в якому став більш вдалим. Клуб послідовно вибив «Спортинг», «Ньюкасл Юнайтед», «Торіно», а також «Карл Цейс» і «Грассгоппер», лише в фіналі поступившись ПСВ.\nПерший матч фіналу проходив 26 квітня 1978 на стадіоні Арман Сезарі. Незважаючи на проливний дощ, югославський арбітр не наважився перенести гру, й матч, що проходив за переваги господарів, завершився нульовою нічиєю. У матчі-відповіді, 9 травня, рівність в рахунку зберігалося до 24-ї хвилини, коли Віллі ван де Керкгоф відкрив рахунок. У другій половині зустрічі суперник забив ще два голи і оформив свою перемогу. Цей фінал став одним з найвизначніших успіхів «Бастії». Клуб із 40 тисячного містечка перевершив більш заможні європейські команди.\nУ 2005 році після вильоту клубу в Лігу 2 в «Бастії» почалася криза. За підсумками сезону 2009-2010 команда вилетіла в третій дивізіон. У сезоні 2010-2011 клуб виграв цей турнір і отримав підвищення. А в наступному сезоні «Бастія» посіла 1 місце в Лізі 2 і вийшла у вищу лігу. У Лізі 1 перші два сезони команда під керівництвом Фредеріка Антца займала місця в середині таблиці. У сезоні 2014-2015 головним тренером команди став відомий футболіст Клод Макелеле. Однак співпраця Макелеле і «Бастії» була недовгою й безрезультатною. 3 листопада 2014 року клуб і тренер розірвали контракт. Новий тренер Гіслен Принта зумів не тільки врятувати команду від вильоту, але й вивести її у фінал Кубка французької ліги. Матч проти «Парі Сен-Жермен» на стадіоні Стад де Франс завершився перемогою суперника.\nСтаном на 18 березня 2021\n1 ВР Себастьян Ломбар\n3 НП Антоні Робік\n4 ЗХ Антоні Ронкалья\n5 ПЗ Гарі Кулібалі\n6 ЗХ Думе Гіді\n7 ПЗ Крістоф Венсан\n8 НП Кевін Шур\n9 НП Науфаль Месба\n10 ПЗ Мішель Моретті\n11 ЗХ Стефан Кампер\n12 НП Бенжамен Сантеллі\n13 ЗХ Антоні Саліс\n14 НП Йоанн Кербаш\n15 ЗХ Йоан Боконьяно\n16 ВР Тома Венсансіні\n17 ПЗ Магетт Діонг\n18 НП Шаукі Бен-Саада\n19 ЗХ Жюльєн Ле Кардінал\n20 НП Себастьян да Сілва\n22 ЗХ Самюель Гібер\n25 ПЗ Том Дюкрок\n26 ЗХ Лоренц Ассіньйон\n27 НП Флор'ян Распантіно\n28 ПЗ Себастьян Салль-Ламонж\n29 ЗХ Жиль Сіоні (капітан)\n— ЗХ Александр Журда\n— ПЗ Антоні Ангеліні\nЧемпіон (2): 1968, 2012\nЧемпіон (1): 2011\nВолодар (1): 1981\nФіналіст (2): 1972, 2002\nФіналіст (2): 1995, 2015\nВолодар (1): 1997\nФіналіст (1): 1978\n↑ Effectif equipe-premiere 2020-2021. Sporting Club Bastia (фр.). Процитовано 18 березня 2021.\nПрофіль клубу на сайті pari-et-gagne.com(фр.)\nВолодарі Кубка Інтертото УЄФА\nВільярреал (Іспанія) (2) • Гамбург (Німеччина) (2) • Шальке 04 (Німеччина) (2) • Штутгарт (Німеччина) (2) • Астон Вілла (Англія) (2) • Бастія (Франція) (1) • Болонья (Італія) (1) • Бордо (Франція) (1) • Брага (Португалія) (1) • Валенсія (Іспанія) (1) • Вердер (Німеччина) (1) • Вест Хем Юнайтед (Англія) (1) • Генгам (Франція) (1) • Карлсруе (Німеччина) (1) • Ланс (Франція) (1) • Лілль (Франція) (1) • Ліон (Франція) (1) • Малага (Іспанія) (1) • Марсель (Франція) (1) • Монпельє (Франція) (1) • Ньюкасл Юнайтед (Англія) (1) • Осер (Франція) (1) • Парі Сен-Жермен (Франція) (1) • Перуджа (Італія) (1) • Сельта (Іспанія) (1) • Сількеборг (Данія) (1) • Страсбур (Франція) (1) • Труа (Франція) (1) • Удінезе (Італія) (1) • Фулхем (Англія) (1) • Ювентус (Італія) (1)\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Бастія_(футбольний_клуб)&oldid=31023335\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 14:36, 18 березня 2021.