Чи винна Галичина?\nНазва Чи винна Галичина?\nУ №11 «ВШ» з’явилася гостра стаття відомого публіциста і філософа Ігоря Лосєва «Галицькі дезінтегратори», в якій автор однозначно оцінив як провокаторську діяльність, заяви і позиції трьох відомих людей з Галичини: письменників Юрія Андруховича і Юрія Винничука та журналіста Остапа Дроздова, який раптом в останні 5 років отримав на приватному львівському телеканалі ZIK можливість громити всіх наліво і направо. Вартує похвалити таку сміливість публіциста, одного з тих небагатьох, хто може друкуватися в «розкручених» та авторитетних часописах і при цьому відкрито і чесно висловлювати свої думки. Адже неоднозначні, «диверсійні» заяви названих персонажів відомі усім, однак мало хто відважувався відкрито засудити розпіарених сучасною попсовою інформіндустрією письменників.\nІ. Лосєв навів низку висловлювань своїх опонентів на теми регіональної подрібненості, контрастності України, в яких ті однозначно виступають за розподіл країни на російськомовну й українськомовну половини, за від’єднання від держави східних регіонів, як безнадійно неукраїнських, обґрунтовують непотрібність боротьби із денаціоналізацією. Відзначив автор і брутальність, політологічну некоректність цих висловлювань, що промовляє про невисокий моральний та інтелектуальний рівень цих людей, адже йдеться про державну політику і національну відповідальність! Наприклад, Ю. Винничук у запалі назвав «20-річним маразмом» період національної незалежності України, а О. Дроздов просто закликав нічого не робити для національного зміцнення країни, бо це виглядатиме як насильство одних проти інших (додамо, це чисто ліберальна світоглядна засада).\nСпробував І. Лосєв знайти й причини такої деструктивної поведінки людей, здавалось би, культурних, тобто відповідальних, з розумінням складнощів становища сучасної української нації і держави. На його думку, це традиції галицького дрібничкового міщанства і політичного москвофільства, які й обумовлюють куцість і зловорожість мислення галицької інтелігенції. Для цього автор провів доволі розлогий екскурс в історію галицького москвофільства, тобто ідеологічного служіння, за гроші переважно, стратегічним планам Російської імперії, яке було започатковане у 1840-і рр.. під проводом відомого імперського діяча Міхаїла Поґодіна. І в цьому, на наш погляд, виявилася незавершеність і тенденційність загалом дуже важливої публікації.\nДля аргументації своєї думки наведемо кілька тез про особливості галицької ідентичності і про справжні джерела сучасного українського деструктивізму.\nЦілком справедливо І. Лосєв вказує на містечковість як на головну ментальну підставу сучасних неуспіхів Галичини. Століттями цей регіон формувався як сутнісно провінційний у цивілізаційному, культурологічному сенсах. Джерел цієї провінційності дошукатися зараз важко, вони криються десь у нуртах суспільного життя пізнього Середньовіччя. У 2001 р. у своїй книзі «Українська Понтида: Геополітичні виміри сучасної України» я спробував пояснити маргіналізованість Галичини саме її вузловим геополітичним розташуванням у просторі Середньо-Східної Європи: ця територія була стратегічно важливою для домінування в цьому макрорегіоні. Тільки заволодіння Галичиною у ХІV ст. перетворило Польщу, до того незначне королівство, у наддержавну за Казимира ІІІ Великого. Північне Прикарпаття – це ніби бастіон для геостратегічних маневрів у Середній Європі. Саме тут виросло сакральне місто давніх слов’ян – Перемишль, – яке давало імпульси для їх розселення на Захід за династії Перемишлідів (Пржемисловичів). Тому ще перед тим тут змогла розвинутися велика держава – Галицько-Волинське князівство, яка виходила до Дунаю і Чорного моря і підпирала Балтику. Сюди постійно рвалися угорські королі. Згодом, лише опираючись на Галичину, Польща змогла зупинити наступ Литви як Великого князівства. У ХVІІІ ст. до Галичини рвався захланний російський цар Петро І, інтуїтивно точно відчуваючи, де б’ється серце Середньої Європи, яку він так хотів опанувати, але не встиг… Згодом саме захоплення Галичини Австрією дало їй можливість стати найміцнішим заборолом проти Російської імперії.\nОднак трагічно, що всі ці завоювання Галичини приносили одночасно її маргіналізацію, бо прагнули притовкти цей регіон яко вагомий. Зрозуміло, що до провінціалізації Галичини додалися й інші чинники – соціальні, господарські, культурні, ментальні. Проте однозначним є, що у психотипі галичанина закарбувалася якась велика вторинність, прислужництво, дрібничковість. Для галичанина не характерним є будувати широкі плани, жити піднесеними ідеями, навпаки, він завжди шукає опори собі в практицизмі, в конкретиці або десь збоку, у вищій точці. Так, наприклад, три покоління галицьких патріотів ХІХ ст., від 1830-х до 1880-х рр. (до геніального І. Франка) дивилися, як на «вчителів» і «батьків», на провідних культурників Наддніпрянщини (Максимовича, Куліша, Костомарова, Драгоманова, Кониського). Лише І. Франко вперше поставив галичанина «на ноги», привчив дивитися на довколишній світ своїми очима, відчувати себе в епіцентрі історії. Кардинально перемінив галицький менталітет тільки вольовий націоналізм 1920-1940-х рр.: своїми героїчними візіями він дав галичанам відчуття національного еросу, виробив романтико-ірраціоналістичний світогляд, своїм завзяттям привчив до дисципліни, своїм прометеїзмом оповив їх лицарством і шляхетністю. Тому стільки величі, краси, жертовності двигтить у діяльності підпілля ОУН і військових подвигах УПА, тому таким ідеалізмом світяться постаті Коновальця і Шухевича, Головінського і Бойдуника, Бандери і Коссака, Вассияна і Колодзінського, і тисячі інших імен.\nПроблемою сучасної Галичини є те, що вона повноцінно не відродила традиції героїчного націоналізму. Показово, наприклад, що представники різних ветеранських організацій УПА ще недавно складали кістяк підтримки анемічної політики президента В. Ющенка в Галичині: це ілюстрація того, у що вироджується певний суспільний пласт, якщо він не веде реальної повсякденної боротьби, якщо він відривається від ідейних заповітів героїки.\nПроблемою стало й те, що від початку 1990-х рр. галицькі інтелектуали не змогли витворити ідейного та аналітичного поля в культурі і журналістиці, аби бодай теоретично реконструювати традицію вольового націоналізму. В Галичині за 1990-і – 2000-і рр. не організували жодного ідейного журналу справді націоналістичного за духом і світоглядом (ностальгійно-жалісливі збірники й альманахи не беремо до уваги, бо вони насправді не формують Характеру нації), галичани не створили наукових ідеолого-політологічних центрів, які б творили актуальну філософію націоналізму, не заснували жодної бойової газети наступальної за духом і націоналістичної за принципами. Якщо й були якісь спроби зробити щось подібне, то вони були або спорадичними, або одноразовими. Попри яскраві спалахи націоналістичної публіцистики нині покійних Зеновія Красівського, Ярослава Дашкевича, Василя Іванишина, чи глибоких виступів Валентина Мороза, загалом галицька політологія теліпалася у трафаретах націонал-демократії з присмаком неолібералізму, з непідробним пієтетом поглядаючи на Київ, так і не відважившись виробити свою візію політичного розвитку України.\nПриємним винятком стало створення Центру досліджень визвольного руху і Фонду «Літопис УПА» у Львові, але ці наукові центри займаються переважно вивченням минулого націоналізму.\nВідтак, наче моклиці, галицький ідейно-інтелектуальний простір заповнили ліберали протягом 1990-х рр. Ця тенденція знайшла собі сприятливе середовище тому, що Галичина традиційно була дуже відкритою до Заходу. На відміну від решти мешканців України, для кожного галичанина, навіть найконсервативнішого і найвідсталішого, є чимось органічним сприймати всі віяння із Заходу як органічні і позитивні. Загалом Галичина – це найбільш окциденталізований регіон України, саме окциденталізований (не вестернізований – пройнятий західною масовою культурою), тому він єдиний може свідомо опиратися вестернізації як чомусь вульгарному і поверховому.\nСаме з цієї відкритості і довіри до всього західного скористалися ліберальні космополіти на початку 1990-х рр., і суттєво захопили своїми впливами молоде покоління. Вони уміло запустили кілька ідеологічних формул, які почали діяти з особливим автоматизмом у хаотизованій свідомості постсовєтської людини: комуністичній ідейності можна протиставити тільки безідейність, комуністичній несвободі – абсолютну свободу, в т.ч. свободу від національної і громадянської відповідальності, комуністичній пролетарській героїці – антигероїку, комуністичній фанатичності і тупій дисципліні – повну безвідповідальність і недисциплінованість. Усе це щедро пересипалося теоріями мультикультурності і космополітизму і про ніякий націоналізм думати вже не хотілося.\nТож у тому аспекті, що такі письменники – адоратори безтурботності і безвідповідальності, – як Ю. Андрухович і Ю. Винничук є своєрідним виквітом культури Галичини, І. Лосєв цілком має рацію. Проте їх породило не утаємничене москвофільство, традиції якого є цілком дискредитовані в Галичині, а насамперед західна неолібералістична свідомість, яку у нас прийнято вітати і прославляти.\nТак, творчість і діяльність цих письменників має свої загадки. Наприклад, у самий розпал «сталінської справи», тобто суду над членами ВО «Тризуб» ім. С. Бандери, які знищили погруддя «вождя народів» у Запоріжжі, несподівано на сайті ТСН з’явилася стаття письменника Ю. Винничука – дуже негативна, «викривальна» щодо організації «Тризуб» і її покійного керівника – В. Іванишина. Чому це раптом суперактивний автор лишив свої численні романи, оповідки, переклади, видавничу справу, редагування і взявся підступно довбати молодих націоналістів, які відважно ліквідовували залишки тоталітаризму на українській землі? Питання риторичне.\nПроблемою Галичини є, порівняно з іншими регіонами України, те, що тут сформувалося ціле кублище ліберального космополітизму. Своєрідним гуру, моральним авторитетом, патріархом цього середовища є колишній дисидент, в’язень совєтських концтаборів, публіцист і релігійний теоретик Мирослав Маринович, водночас віце-ректор Українського католицького університету. Саме цей неординарний мислитель від початку 1990-х рр. з усіх боків обґрунтовує непотрібність націоналізму, проповідує всетолерантність, незацикленість на традиції, миролюбність (насправді слабкість і розмитість) громадянських позицій. Усі його статті рясно пересипані цитатами зі Святого Письма, і тому майже ніхто не відважується критикувати писання п. Мариновича. Саме до його авторитету на кожному кроці апелюють відомий публіцист і редактор журналу «Ї» Тарас Возняк, який уперто відстоює «мультикультурність» Львова, та історик Ярослав Грицак, який принижує І. Франка, обзиває «фанатиками» і «нацистами» учасників руху ОУН-УПА. Ось і зараз на своєму блозі Т. Возняк однозначно повішав всю вину за трагедію на Волині у 1942-1943 рр. на українців, на ОУН-УПА і називає визвольні й оборонні дії героїв «різаниною поляків».\nПравда, покритикувати М. Мариновича відважився усе-таки один галичанин – Петро Іванишин у книзі «Аберація християнства» (Дрогобич, 2006) http://dontsov-nic.org.ua/index.php?m=content&d=view&cid=75, в якій фальшивість і не глибокість християнської позиції М. Мариновича, його тенденційну і вибірково-нечесну практику вибирати з Біблії лише те, що відповідає принципам лібералізму (до речі, сутнісно атеїстично-скептицистського світогляду) і у такий спосіб пропагувати через свою публіцистику насправді не духовно-містичне і шляхетно-героїчне християнство, а лібералізм. Та цю критику П. Іванишина чомусь ніхто не підтримав, що й підтвердило нашу тезу про те, що Галичина втратила інтелектуальну традицію націоналізму і її інтелігенція – це, за тим же І. Лосєвим, «мовчання ягнят», які й близько не відають і не розуміють, куди їх ведуть. Націоналізм – це не лише теоретична зброя, це насамперед відвага до боротьби, коли перед людиною висвітлюється Істина і для неї вона годна.\nІншими словами, Ігор Лосєв означив у своїй статті лише верхівку айсберга, а щоб зрозуміти причини зухвальства і злочинного деструктивізму, треба побачити це явище в ідейно-ментальних сутностях. Західний лібералізм розростається в постсовєтському українському суспільстві, як ракова пухлина, з усіма наростами постмодернізму, глобалізму і пофігізму. Хоча реально в Галичині ліберали не мають широкої електоральної ніші: на останніх парламентських виборах по 35 і 12 відсотків відповідно набрали ліберальні партії «Батьківщина» й «Удар», які, однак, зуміли це зробити винятково на харизмі постатей, які стояли за цими партіями – Юлії Тимошенко і Віталія Кличка, а ще тому, що завдяки своїй критичній риториці проти влади зуміли захопити велику частину електорату, який рішуче виступав проти режиму В. Януковича. Тобто якби ці партії назвали себе ліберальними і не спекулювали на імітуванні боротьби з Партією регіонів, то їхня електоральна ніша звузилася б приблизно до 10 %, а, може, й менше.\nМентально і у своїх суспільно-політичних цінностях Галичина залишається націоналістичною, християнсько-демократичною і консервативною. І тут знову скажемо про суттєву слабкість і прорахунки галицьких політичних еліт: за 1990-і і 2000-і роки їм так і не вдалося створити масової партії, яка б відображала ці електоральні симпатії галицького соціуму, тому Галичина, як і на початку 1990-х, так і зараз є плацдармом для київських імітувальників націонал-демократії – від В. Чорновола до В. Ющенка, від Руху до «Нашої України», або імітувальників боротьби із засиллям русифікаторів і казнокрадів а ля Кучма, як це блискуче зробила, ставши кумиром №1 в Галичині, Юлія Тимошенко. Зараз цю фатальну схему суттєво поламала своїм проривом «Свобода», тому ця партія викликає до себе стільки ненависті і заздрості в ліберальному і націонал-демократичному таборах України та серед їхніх політологів. Отже, як це не парадоксально, але саме Галичина, будучи одночасно потужним провідником космополітичного лібералізму, може бути ефективним бастіоном з протистояння йому, якщо галицькі еліти зможуть витворити ідейно-політичний простір для формування право-консервативного блоку партій, як сформувалася ВО «Свобода».\nМи мусили це пояснити, бо із статті І. Лосєва виходило так, що саме Галичина є таким собі підступним розплідником деструктивного і цинічного лібералізму та москвофільства. У такий спосіб автор мимоволі став у ряди демонізаторів Галичини, яких в Україні не бракує. Українці повинні усвідомлювати ті колосальні позитиви, які, попри всі промахи і прорахунки, несе в собі Галичина, а це: чітка націєтворча лінія регіону, його послідовний антиімперіалізм й антимосковізм, його духовно-творчий потенціал як гігантського соціального середовища, в якому християнство пульсує широко й органічно, в якому діє справді національна Церква – УГКЦ, регіону, завдяки якому українці могли проводити у парламент національно свідомих політиків у всі найважчі періоди незалежності, регіону, де органічно розвивається українська культура і мова. Зрозуміло, з виявами галицької містечковості і неолібералістичної глупоти боротися треба, але так, щоб ця боротьба не оберталася проти усього галицького.\nНавіть галицькі заклики до автономії і відрубності можна зрозуміти і їх треба враховувати при розбудові модерної української ідентичності. Галичина – це регіон, який зберігає свої дуже чіткі характерні риси й особливості ментальні, культурні, релігійні, соціоповедінкові. Подібно вирізняється в Україні хіба ще Закарпаття, яке формувалося у своїй самобутності ціле тисячоліття. Тому об’єктивно, що на підсвідомому рівні в галичан раз у раз виникають спонуки якось відгородитися, застерегтися від того моря совєтчини і російщини, яке вирує в усій решті України. На цьому, власне, й спекулюють ліберальні циніки типу Ю. Винничука чи такого собі Володимира Павліва, друга і співавтора «легендарного» Олександра Кривенка, постійно заманюючи галичан до сепаратизму, до насолоди зануритися в «атмосферу благодатної Австро-Угорщини часів цісаря Франца-Йосифа». І що цікаво та показово: з усієї айстро-угорської спадщини, до якої, справді (теза І. Лосєва) галичани не мають жодного стосунку, тараси возняки і юрки прохазьки з Кº закликають вивчати і пізнавати лише творчість австрійських євреїв, тобто стратегічно орієнтуючи сучасників на космополітичну свідомість.\nПогоджуємося із І. Лосєвим, що галицькі неоліберали виконують функцію «корисних ідіотів» (В. Ленін) в Україні, тільки не на користь Москви, а на користь Заходу, який теж об’єктивно не зацікавлений у сильній Україні як центральній державі Середньо-Східної Європи. Лише на перший погляд виглядає, що з їхньої розкладової роботи користає Москва, бо російські зусилля проникати і впливати на Україну є очевидними, і саме російські агенти хапаються за все, що може зашкодити українській державності – за галицький сепаратизм, закарпатське русинство, ліберальницький пофігізм. Важливо інше: щоб національна інтелігенція знайшла в собі моральні сили дати точну оцінку цим «корисним ідіотам», бо їхні можливості прямо пропорційно залежать від нашої безкритичності.\nМеханіка Дегустації+Подарункової акція квітень\nПромоутер №1 працює біля відділу з молочною продукцією, проводить дегустацію питних(смак сезону), густих(4 види), Злакової Формули...\nМеханіка Дегустації Листопад ( 2012р.)\nПриказ немецкого командования об аресте и казни членов оун 5 12....\nФормирование дивизии сс галичина, в октябре реорганизована в 14-ю Галицкую добровольческую дивизию сс, в 1945 г. – 14-ю Военную гренадерскую...\nЛьвовщина, Житомирщина, Днепропетровщина). Однако названия регионов, сложившиеся ещё в средневековье, продолжают широко употребляться...\n2. Фінанси України в польсько-литовський період\nПольща, Литва, Угорщина. До кінця століття під владу Польщі перейшли Галичина І західна Волинь, Закарпаття завоювала Угорщина, Буковину...\nСвяткування 11013 українського Нового Року – Новоліття у Львові\nВерховним Учителем Бойового Гопака, а також головою організації,,Твереза Галичина‘‘ та нашими друзями – патріотично-націоналістичною...


Фестиваль Громадської Участі ГБФест .: Ресурсний центр ГУРТ\nФестиваль Громадської Участі - це унікальна подія, де ви маєте можливість побачити результат ефективної взаємодії влади, громади і соціально відповідального бізнесу та оцінити яскраві приклади успішно реалізованих проектів.\n18 травня 2019 року о 10:00 у парку Шевченка в Києві відбудеться фестиваль громадської участі та демонстрації результатів спільної взаємодії влада-громада-партнери — ГБФест.\nЧому ГБФест потрібний нам усім?\nГБФест — це унікальна, безпрецедентна подія, де ви маєте змогу побачити результат ефективної спільної взаємодії влади, громади та соціально-відповідального бізнесу на місцевому, національному та міжнародному рівні, оцінити яскраві приклади успішно реалізованих проектів.\nЯка наша мета? Ми прагнемо залучити якомога більше активних громадян до нової системи взаємин, що спрощує і робить більш ефективним прийняття рішень на користь Києва та киян. Ми хочемо і можемо об’єднати різні покоління у спільній чудовій меті — зробити управління нашим містом прогресивним та інтерактивним! Досить шляхетно, чи не так?\nНе випадково для проведення ГБФесту було обрано таке символічне місце — парк Шевченка, як своєрідна точка перетину молоді і людей старшого віку.\nЧому ви маєте стати учасником ГБФесту?\nЗ гордістю стверджуємо, що це перший фестиваль подібного масштабу, що проводиться вже втретє. Успіх попередніх заходів обіцяє неперевершений резонанс і чудові результати цьогоріч!\nНа фестивалі працюватимуть 15 локацій, на яких ви дізнаєтеся про кращі практики європейської участі та результати спільно реалізованих міжнародних проектів.\nВи матимете змогу відчути себе ланкою міцного ланцюга, що об’єднує активних творчих громадян і владу. ГБФест — це шанс ознайомитися з передовою на сьогоднішній день системою комунікації, що надалі формуватиме нову свідомість громадян.\n- відвідати різноманітні майстер-класи, в яких також візьмуть участь відомі сучасні лектори й мотиватори;\n- стати активним учасником спортивних заходів фестивалю в програмі від олімпійських федерацій спорту України;\n- можливість відвідати спеціально обладнану локацію для дітей, де можна провести час весело і корисно.\nКульмінацією вечора стане модний фешнпоказ від українських дизайнерів, де будуть представлені колекції традиційних вбрань провідних європейських держав.\nТакож протягом проведення фестивалю діятиме ярмарок, працюватимуть фуд-корт і лаунж-зона просто неба!\nВи матимете змогу проявити себе у безлічі просвітницьких і розважальних програм, квестів, побувати на концертних виступах відомих українських виконавців.\nГБФест — це чудова змога поспілкуватися з професіоналами, освіжити свої знання в нових для вас сферах, збільшити кругозір та просто гарно відпочити на найбільш масштабній тусовці Києва!\nОрганізатори:Центр комунікації та інформації,Міністерство Молоді І Спорту,Офіс Ради Європи в Україні - Київ,Департамент суспільних комунікацій КМДА\nРЕЄСТРУЙСЯ В ЯКОСТІ УЧАСНИКА:\n18 травня, м. Київ, Парк імені Тараса Шевченка\n#ГБФест #ІнфокампаніяГБ #ГБКиїв2020 #ЦПКІ #Комунікуємо\nbanner_fest2019_v107_.png 118.8 KB\nвлада громада проекти фестиваль\n13.05.2019 Марія Акуленко


„Регіони” пропонують Ющенку політичну угоду\nОдин з лідерів фракції Партії регіонів Євген Кушнарьов закликає Президента України і антикризову коаліцію підписати політичну угоду про стабілізацію ситуації в країні. З такою пропозицією він виступив в середу на вечірньому засіданні парламенту, повідомляє кореспондент «proUA».\nКушнарьов наголосив, що у Президента на сьогодні немає ніяких підстав для розпуску ВР. Крім того він вважає, що глава держави демонструє нездатність піднятися над власними амбіціями і амбіціями свого оточення.\nНародний депутат вважає, що розпуск парламенту заведе країну «в глухий кут». Він зауважив, що Україна може стати ще однією «гарячою точкою» в самому центрі Європи.


Короткий зміст Крилов "Модна лавка"\nМоя освіта - реферати, конспекти, доповіді > Література > Короткий зміст Крилов “Модна лавка”\nКороткий зміст Крилов “Модна лавка”\nВсі дії відбуваються в крамниці мадам Каре. Ліза, дочка поміщика Самбурова, пристрасно закохана в Лестова, але йому відмовили в одруженні, причиною тому стали наклепи мачухи Лізи, нинішньої дружини Самбурова, про те, що у Лестова недостатньо грошей, для того, щоб утримувати його дочка так, як вона звикла.\nЛестощі так само закоханий в Лізу. У цій крамниці працює Маша, яка є кріпак його сестри. І лестощі пообіцяй їй, що доб’ється отримання вільної, і дасть їй три тисячі, як придане, якщо вона допоможе йому домогтися дозволу на одруження з Лізою.\nУ крамниці з’явився мосьє Тріше, який раніше був посильним, але розбагатівши, змінив собі ім’я і видає себе, як постійно забезпеченого громадянина. Тріше доніс поліцейським, що в крамниці мадам Каре торгують забороненими товарами. І до них повинні прийти з перевіркою. Лестощі дізнався в Тріше колишнього посильного, який не так давно зник з його грошима, і придумав хитромудрий план. Від імені мадам Каре Самбурова написали лист про те, що вона може отримати заборонені товари практично за безцінь, але приїхати вона повинна трохи пізніше.\nУ крамниці з’явилася поліцейська перевірка, Тріше прийшов з ними. У процесі перевірки на наявність заборонених товарів, вирішено було оглянути шафа, в якому сиділа Самбурова, Маша потайки говорить йому про те, що в шафі знаходиться його дружина, а лестощі, тим часом, повідомляє Тріше, що впізнав його, і готовий викрити. Той лякається викриття, і відмовляється від свого донесення, офіцер і поліцейський залишають лавку. Самбур, відкривши шафу, висловлює все своїй дружині, і пропонує Лестова як зятя, ніхто нічого проти не висловлює. Лестощі і Ліза щасливі, що у них нарешті все вийшло.\nДаний розповідь вчить нас тому, що не варто здаватися, особливо якщо люди, готові допомогти у важкій ситуації, все може вирішитися найнесподіванішим чином, якщо проявити трохи наполегливості і терпіння.\n« Короткий зміст “Вбивство Роджера Екройда” Агати Крісті Короткий зміст Крилов “Пошта духів” »\nАналіз вірша Пушкіна «Пора, мій друг, пора»


Для кого ти живеш, для чого ти існуєш? — Новий шоу-бізнес України\nДля кого ти живеш, для чого ти існуєш?\nЛідер гурту VODEVIL’ Мирон Копчинський про Майдан, політику та музику\n- Ваше ставлення до підсумків революції? Як, на Вашу думку, вплине зміна влади на творчу діяльність?\n- Вважаю, що сталося майже все те, чого прагнули. Ще б провели повну люстрацію, але це в майбутньому. Загалом краще, ніж було раніше. Що ж стосується творчості, я сподіваюсь, що буде новий виток розвитку української музики, не лише народної, а й сучасної (рок або електронна музика).\n- Що має зробити нова влада аби стимулювати розвиток сучасної української музики?\n- Я вважаю, що треба збільшити фінансування та створювати нові фестивалі. У нас величезна країна, а фестивалів раз-два й немає більше: Бандерштадт, Захід, The Best City.ua, та й все. Також необхідно розробити закон, який передбачає певний відсоток української музики на радіостанціях, ротація на телебаченні.\n- Ви неодноразово виступали на Майдані, висловлювали свою громадянську позицію. Що змінювалося у Вашій свідомості між цими виступами, як Ви сприймали ці події?\n- З кожним виступом ставало все більше впевненості, що ми досягнемо своїх цілей, бо з кожним разом людей ставало більше, вони ставали рішучішими. Наш останній виступ на Майдані мав бути 19 січня, коли на Грушевського почалися заворушення, але ми не шкодуємо, що ці концерти відмінили, бо боротьба нашого народу важливіша. Ми і були на Майдані лише для того, щоб підняти дух та настрій народу, щоб вони не здавалися.\n- Зараз Ви змагаєтесь за право брати участь у фестивалі The Best City.ua, організацією якого займається Олександр Вілкул, який займав за колишньої влади посаду віце-прем’єра і був причетним до подій навколо Майдану. У Вас не виникає жодних суперечливих думок щодо цього?\n- Окрім цього, ми змагаємося за участь на фестивалі «Файне місто Тернопіль». Щодо Best City, то Ви мені зараз новину сказали. Якщо чесно, то я не знав, що Вілкул обіймав якусь посаду. Тепер я звісно задумаюсь. Тим не менше, якщо ми потрапимо на Best City, будемо кричати «Слава Україні! Героям слава!», будемо просувати наші патріотичні ідеї ближче до Сходу нашої країни.\n- Якби у Вас була можливість виступити на Майдані під час найдраматичніших подій, якою б піснею ви підтримали тих, хто боровся за свободу?\n- Зі свого масиву пісень ми б виконали «Для кого ти живеш?». Це пісня, яка змушує замислитись. Людина, яка майже здалась, почує слова: «Для кого ти живеш? – Для чого ти існуєш?» - це б якось надихнуло на те, що він живе і змагається за майбутнє своє та своєї родини. А якщо б можна було щось «закаверити», то ми б зіграли «Лента за лентою».\n- Чи виникають у Вас думки про написання пісні, яка б була присвячена цим подіям?\n- Так, ми зараз працюємо над піснею, яка буде називатися «Вогонь». Ми плануємо її робити головною піснею нашого майбутнього альбому. Це пісня, яка буде запалювати серця. Також я написав декілька віршів про ці події, які вже були опубліковані на вашому сайті, за що я щиро дякую. Більше події виражаються саме у поезії, ніж у музиці.\n- Цими днями вирішується доля Криму. Щоб Ви могли сказати кримчанам і Ваша думка стосовно того, що Крим фактично «упливає» від України?\n- Я майже кожного літа буваю у Криму і відчуваю там себе як вдома. Хотілося сказати, щоб вони не боялися жодних «бандерівців», всі ми з однієї країни. Хочу, щоб вони просто думали своєю головою, а не дивилися пропаганду, яка промиває мізки росіянам і кримчанам. Знаю, що в Криму дуже багато патріотів України та кримських татар, яких я дуже поважаю. Хочу побажати їм наснаги, бойового духу аби вони дали відсіч окупантам. Також повинен сказати, що жодного мовного бар’єру немає, це просто надумана проблема.\nДякуємо за інтерв’ю вокалісту гурту VODEVIL’ Мирону Копчинському.\nІнші матеріали цієї категорії: « Далі буде щось цікаве... Сергій Танчинець: Чекайте незабаром альбом, нову пісню та кліп »


Сорок років як одна сім’я - 16 Грудня 2011 - Сайт газети "Замкова гора"\nСорок років як одна сім’я\nПам’ятаєте фразу з фільму „Москва сльозам не вірить” – „Давайте дружити сім’ями”? Її і втілили в життя мешканці будинку №6 по вулиці Гагаріна в Острозі. Нещодавно минуло 4 десятиліття з тих пір, як мешканці цього 16-квартирного будинку отримали ордери на свої квартири. За цей період вони виростили дітей, діждались онуків і стали однією дружною родиною, яка часто збирається під старою липою...\nВалентина Львівна Глізер показує пожовтілий папірець, на якому стоїть дата 11 грудня 1971 року (на фото).\n– Ось він, мій ордер на вселення. Тоді до кінця року в будинок переселились майже усі, бо наступний рік був високосним, – згадує вона. – Лише кілька сімей Гаврилюків, Забавчиків, Петруків, Машкіних, Пініщук переселилися з будинку з роками. Решта – старожили, з яких нині на заслуженому відпочинку перебувають Надія Марченко, Василь і Марія Лопатюки, Галина і Василь Шпортуни, Андрій Супрун, Людмила Ткаченко, Надія і Лілія Гейкіни.\nПам’ятають у домі тих, хто вже відійшов у вічність: Дмитра Марченка, який працював головним ветлікарем району, поета і художника Костянтина Гейкіна, хірурга Леоніда Васільєва, Олександра Зінчука, Миколу Клімчука, Віктора Сосуліна, Леоніда Глізера, Миколу та Лідію Романюків, а також бабу Катю Лобанову, бабу Маню Калінобродську, тьотю Зіну Супрун. Але життя йде своїм чередом, і сьогоднішні мешканці будинку трудяться у різних сферах. Інна та Віталій Ковальчуки, Наталія Марченко викладають в академії, ветерани Аделя Клімчук та Валентина Глізер вчителюють, у медицині працюють Нінель Васільєва, Тетяна Медвідь, подружжя Іван та Наталія Ліщуки. Галина Тарасюк трудиться в податковій інспекції, Вікторія Дідич – в управлінні юстиції, Надія і Борис Калінобродські, Лариса Хозієва – у сфері побутового обслуговування, Віктор Панчук – завгосп у НВК „Школа І-ІІІ ст. – гімназія”. На жаль, не всі мешканці будинку мають змогу працювати у рідному місті. Так, Марат Хозієв та Олег Дідич – заробітчани, а хороший газоелектрозварник Вадим Тарасюк – безробітний.\n– Є у нас свої таланти – вишивальниці та в’язальниці Надія Калінобродська, Марія Лопатюк та Галина Шпортун, – розповідає Андрій Супрун. – Жінки вишивають ікони, освячують їх, діляться та обмінюються зразками. Але наше головне багатство – це взаємопідтримка один одного. Ми тут не просто старожили, ми – велика будинкова родина. Так мною опікується Надія Калінобродська і Валентина Глізер. Коли хворіла вона, Лопатюки провели їй телефон, щоденно відвідували, а Марченки піклувались про її песика і кота. Хіба ж це не заслуговує слів подяки і наслідування?\nНаслідування заслуговує і порядок у під’їздах, який підтримують усі чергуванням. При вході висить табличка ”Дякуємо за витерте взуття”, а домашнього комфорту на сходовій площадці додають застелені доріжки і вазони. Мешканці розповідають, що Віктор Панчук і Василь Лопатюк як професійні господарники завжди знайдуть час на допомогу сусідам, а питаннями ремонту, благоустрою двору опікуються усі. Свого часу Валентина Глізер перетворила смітник на клумбу, кохається у квітах Галина Шпортун, мають акуратні грядочки біля будинку усі мешканці. Спільними зусиллями з владою позбулися ями-калюжі, яка псувала двір. А зараз на часі ремонт каналізаційної мережі, покриття даху при спуску в підвал, ремонт балконів, потреба зробити відмостку навколо будинку, адже 40 років – вік, коли косметичні латання вже не рятують. І хоча мешканці розуміють, що зараз усім важко, грошей в бюджеті не вистачає, та все ж сподіваються на підтримку влади. Адже в будинку росте юна зміна, яка є його радістю і надією. Це Ангеліна і Діма Хозієви, Роман Дідич, юний баскетболіст Олександр Макарук, двійнята Марійка і Сергійко Ляшуки, які вчаться грі на бандурі, Даша Водважко – прихильниця малювання, Юля Ковальчук – вивчає мови. А наймолодші мешканці будинку – Настя Ліщук, 6-місячний Юра Панчук, його братик-першокласник Захарчик – маленький конструктор. А ось їх бабуся – найстарша жителька будинку Надія Нестерівна Марченко (на фото з Юрчиком і онукою Наталею). Ця жінка – мудра порадниця для всіх, її поважають і цінують як чуйну і добру людину. Незабаром їй виповниться 84 роки. Василю Трифоновичу Шпортуну минуло 80...\nУсі свята, ювілеї дружна родина цього будинку зустрічає разом, за столом під старою липою. Інколи це просто сусідські посиденьки, коли обміняються новинами, бо ж діти та онуки мешканців живуть в Україні і за її межами. Є що сказати кожному, є чим поділитися людям, яких поєднав будинок №6 на вулиці першого космонавта.\nПросмотров: 426 | Добавил: Zamkova | Рейтинг: 0.0/0


ВСТУП В ПСИХОЛОГІЮ 4 сторінка - реферати та учбові матеріали на um.co.ua\nВСТУП В ПСИХОЛОГІЮ 4 сторінка\n- Ну-ну, - заохотив їх володар, склавши руки на грудях і відступаючи на пару кроків, щоб тримати обох в поле зору.\n- Найнижчий прошу вибачення, - покаянно схилився Тьеор, - ваш вірний підданий намагався навчити підопічну телепортації, винен ... - і схилився на одне коліно, завмерши мармуровим статуєю. Лін тривожно завмерла.\nПовелитель пройшовся по залу:\n- Що ж, надалі контролюй краще ученицю, нехай медитує обережніше, і, - тут він уважно придивився до дівчину, - не так на Тьму. На стихію повітря. В рахунок покарання - приймеш в учні Льяліса Деревного! - І премерзко посміхнувся. Алхімік ледь помітно здригнувся.\n- Тепер, відьма, - несподівано обернувся до намагається стати невидимкою дівчині, повів рукою в повітрі і кинув їй щось. Це виявилося тонке вітое колечко з темного тьмяного металу з великим жовтим каменем. Коли Ліна підняла здивовані очі, наказав:\n- Одягти! - І пояснив, глянувши в нерозуміючі очі. - Це кільце Сил, накопичувач. Щоб надалі не відбувалося подібних неконтрольованих викидів, скидай в нього надлишки сили! Ну!\nСтимульована окриком, дівчина квапливо начепила кільце на великий палець правої руки. Таких наказів послухатися просто неможливо! Повелитель ще пару миттєвостей помилувався на недовірливі і насторожені обличчя і, підпустивши в голос шипіння, тихо кинув:\n- А тепер - геть отсссюда! І через двері!\nСлідом квапливо віддаляється гостям, квапливо намагаються покинути апартаменти, понеслося єхидне:\n- І зверніть увагу на побічні ефекти заклять Розуму !!\nОпинившись за порогом так і не розглянутих толком апартаментів, порушники пересмикнув, струшуючи з себе ... все:\n- Брр, - і одночасно полегшено зітхнули. Легко відбулися! І повільно, обережно, ніби по тонкому скляному підлозі, попрямували до себе.\nПовернувшись в палацові покої, Тьеор квапливо залишав в об'ємистий баул деякі інгредієнти і, міцно стиснувши зап'ясті відьмочки, стрімко покинув Верхнє місто.\nІ тепер вони тихо і благопристойно сиділи в лабораторії алхіміка в Нижньому місті. Тьеор щось хімічив, попутно знімаючи стрес, для чого у великій пригоді куплена по дорозі в гном'ей лавці пляшка місцевої настоянки. Shael Nissel, "Кров богів", найміцніша настоянка на якомусь грибі, що росте в підземеллях дроу. Майже єдиний алкогольний напій, здатний викликати у ельфів подобу сп'яніння. Так що прибули вони в будинок добряче напідпитку. Настоянка ця виявилося м'якою і ніжною, легкими теплими струменями розтікаючись по тілу, приємно знімаючи напругу. Тепер Ліна сиділа в кутку і старанно конспектувала все підряд. Після двох чарок цього зілля ноги її не тримали.\n- Нам ще пощастило, - просторікував Тьеор, змішуючи дві колби в одну і прикриваючи рукою стріляє іскрами вміст, - таке благодушний настрій - рідкість неймовірна. За такі екзерсиси зазвичай без міркувань в Крижані зали відправляють, всіх без розбору!\n- Крижана в'язниця, Крижані зали, Крижане озеро, - пробурчала Лін, відкидаючи з очей пасмо волосся. - Та що таке це страшне ??\n- А ти не знаааешь? - Досить простягнув Тьеор, - поруч же сиділа!\n- Не знаю, і не горю бажанням дізнаватися ... А екскурсій по в'язниці мені ніхто не влаштовував!\n- Крижані зали - ізольований карцер, а вже як там холодно ...- знизав плечима дроу.\n- Що, сидів ?! - Єхидно примружилася Ліна.\n- Нікого не минула чаша сія, - філософськи знизав плечима майстер, - там повністю блокуються всі можливості, потім вся магія із сутності випивається хижим льодом, ти коченеешь, виморожувати зсередини, і навічно застигаєш крижаної статуєю. Але все, все відчуваєш і розумієш, бо розум не спить ... ти відьма, гостювала поруч, бо люди в Крижаний більше доби не витримують.\n- Е-е, - прокинулася дівчина від гіпнотичного, глухого шепоту майстра.\n- На смерть замерзають, - байдуже знизав плечима Тьеор і змінив тему, задоволено потираючи руки. - А це - ліки від підгірської лихоманки. Мерзенна хвороба.\nВін взболтнул флакон з рубіновим тягучою рідиною, поблискували гострими сріблястими вогниками.\n- Допомагає тільки в першу добу, далі - все, кінець в будь-якому випадку. Схильні до неї підземні жителі - гноми, ми. Ще - шахтарі інших рас ... людей.\nПідняв, уважно подивився на світло, і відставив.\n- Багатокомпонентний еліксир, рідкісні інгредієнти, три білих за стандартний флакон! Основний компонент - рубінове пил.\nЛіна присвиснув, три білих, напівпрозорих монети - це три сотні золотих, не самих дрібних монет. Волюта дроу високо котирується. Ну, а стандартний флакончик - скляний фіал в полмізінца висотою і товщиною.\n- Ого, королівське зілля !?\nДроу згідно хитнув головою.\n- Саме так! Е ... Далі? Далі у нас приворотне зілля, - відповів на німе запитання алхімік. Все таки настоянка так просто не вивітрюється. Аж надто веселий. - Записуй, може, пізніше стане в нагоді! Пелюстки гірської фіалки, корінь нічний лілії в пропорції, - він заглянув в список, - один до одного, волосся об'єкта. Спалити, попіл змішати з джерельною водою і поворожити!\n- Запашок аж надто жахливу, - що і підтвердив расползшійся по лабораторії аромат паленої шкіри. - Добровільно ніхто ковтати це - не буде! Але рецепт один з найдієвіших. На ельфів, по крайней мере.\nДо речі, ще в перші дні практикантка з'ясувала, чому не для всіх зіль і еліксирів їй дають точну рецептуру. Безпека раси і конкуренція, відповів Тьеор; багато дізнаєшся - тут же і закопають! Дійсно, це всього лише курсова робота, а не спроба професійного шпигунства. Нікому не хочеться видавати за просто так свої гильдейские секрети, особливо для загального користування. Обережність і розсудливість має керувати будь-яким, хто ділиться секретами зі студентами.\nПроте, Линара дізналася багато цікавого, і коли вона вирушила в ліжко, голова її буквально розбухла від повчань дроу.\nНаступний день вони так само провели в лабораторії резиденції Солер'Ніанов, тепер уже в очікуванні нового учня. Покарання очікувалося з хвилини на хвилину, хоча з не увійшла в новітню історію спроби переміщуватися пройшов всього один день.\nЯк з'ясувала студентка, жертвою обставин став той самий невеликий рум'яний дроу, який всіх дістав. А точніше, квартеронів, на чверть світлий ельф з Лісу, результат дипломатичних екзерсисів для укладення мирного договору зі Світлим Лісом.\nОбом повелителям, і світлого, і темного, так набрид старий млявий конфлікт, військові свари, крики про відплату, криваві сутички на кордоні і пов'язані з цим витрати, що був укладений династичний шлюб. Ніхто і вякнуть не встиг, як сестра світлого володаря вийшла заміж за двоюрідного брата темного. І все, настала дипломатична фаза, що доставляє глибоке задоволення обом Повелитель.\nАле якщо врахувати, що незадовго до цього у світлих змінився володар, а новому Володареві ледь зрівнялося двісті років ...\nЛьяліс Деревне - вже втричі покоління проблем, що має в корені досить вдалий, судячи з кількості напівкровок, шлюб. Кілька років тому його відправили до дроу, так як в Світлому Лісі увірвався терпець. Куди його подінуть потім? Напівкровки мають, так би мовити, подвійне громадянство, до речі.\nТьеор, сидячи в кріслі, подумки малював своє майбутнє, в похмурих тонах, зрозуміло. А він ще радів, потрапивши в придворні алхіміки. З передбаченням наслідків явно поганенько! Втім, корінь всіх бід - ця магічка недовчена, повішена на шию повелителем. Розгромлена лабораторія і принцеса - незабудка, а тепер ще учень покійного придворного зброяра, перекласти недороблений! Хочу назад в патрулі !!! Ну ладно, до кінця літа потерпимо, а потім прости - прощай, Тіріт!\n- Скажіть-но, майстер, - почала Ліна.\n- Ешш? - Скинувся ледь не провалився в сон алхімік. У нього почався відкат після настоянки і щільного обіду.\n- Чи є у вашого Повелителя ім'я?\n- Навіщо це тобі? - Миттєво построжела Тьеор.\n- Ну, як же, - здивувалася такій реакції дівчина, - родове ім'я! Линара Ейден, Тьеор дель Солер'Ніан ...\n- А, ти про це, - обм'як дроу, - є таке. Сьерріан дель Дрошелл'Шенан, Чорний дракон.\n- Йому підходить, - задумливо протягнула Лін, - але поясніть мені, що у вас з іменами? - Запримітила вона ще одну цікавинку. А з іменами було складно і заплутано. Існувало родове ім'я, традиційно промовлене на найдавнішому діалекті; було ім'я, дане при народженні, і використовується в повсякденному житті, в зовнішньому і внутрішньому колі. Третє ім'я, короткий, використовувалося тільки в особистому колі, тільки найближчими і довіреними лю ... дроу. Так як довіру у темних не в ходу ... Ну а справжнє ім'я взагалі ніколи не вимовляється вголос! Погана прикмета.\nНайцікавіше, що Найдавніше наріччя, на якому даються імена, не всякий дроу розуміє. Часто навіть не відомо, що означає та чи інша фраза, родове ім'я, настільки забувся цю мову. Світлі ельфи і орки давно від нього відмовилися, перейшовши на свої мови, схожі, але більш прості. І лише темні зберігали традиції і древнє наріччя, хоча і спростивши його для розмовної мови.\nРід Дрошелл'Шенан - Чорні дракони, Тьеор, покопавшись в родових архівах, з'ясував, що Солер'Ніан - печерний слісс. Чи не так вражаюче, звичайно, але відповідна геральдична гравірування на медальйоні є.\nА хто не спромігся з'ясувати, носить на грудях якусь абстрактну закорючку, руну. Ліна зняла кільце, дійсно, по внутрішній стороні темної в'яззю проглядався візерунок - дракон, люто кусає свій хвіст. На мить дівчині здалося, що він ожив і, смикнувши хвостом, зігнувся, демонструючи пишноту крил.\nОсь тут, нарешті, і з'явився новий учень. Одягнений з недбалою чепуристого в пурпурову туніку і довгий камзол, він весело вдерся до їдальні.\n- А ось і я, тра-та-та, не ждали ?!\nТьеор, скривившись, похмуро оглянув неабияк припізнилися паршівца. Той навіть не помітив спроби спопелити поглядом, влаштовуючись рівно посеред столу, верхом.\n- Чому навчати будете ?! - Нахабно питання це чудо з видом напівпрезирливо. Мовляв, чого ми не бачили!\n- Хорошим манерам, для початку! - Фиркнула Ліна, запускаючи Голку. Хлопчина зойкнув і принишк, здивовано дивлячись дівчину.\n- Та-ак ...- повільно піднявся Тьеор, обходячи навколо присів таки на стілець квартеронів. Немов якусь невідому тваринку оглядав. - Я буду кликати тебе Лис. Де ти живеш?\n- Тепер, ймовірно, тут, - знизав плечима Лис.\n- Не хочу тебе засмучувати, - вкрадливо зауважив дроу, - але тут навіть я не живу! - Він невдоволено потер підборіддя. - Прийдеш завтра в палацові апартаменти, з речами і зброєю, якщо таке є! А зараз - зась звідси, ученічек!\nЛиса наче вітром винесло.\nДівчина з щирим захопленням подивилася на алхіміка. Чи не підозрювала в ньому таких виховних здібностей.\n- А з ними по-іншому не можна, інакше відразу на шию сідають, - пояснив Тьеор, - а зараз ...\n- Спати? - З надією запитала Ліна, потягнувшись до хрускоту в хребті.\n- Ні-і !! Відвідаємо її високість! Ми ж хочемо відправитися в Сад Кристалів хоча б завтра! - Єхидно запитав Тьеор. - Наведемо її в порядок ...\nАдже ось садист! Практикантка понуро попленталася за цілком радісним темним в телепортаціонних зал. Тіріт Нагорний дотримувався хоча б видимість переходу від ночі до дня, Нижнє місто нехтував навіть цим. Так що вулиці були сповнені до відрази бадьорими ельфами. Вони взагалі дуже мало спали, вважаючи за краще відновлюють медитації, при необхідності обходячись без сну хоч півроку. Правда, за таке доводилося розплачуватися.\nАле Ліна-то відверто не висипалася.\nСьерріан дель Дрошелл'Шенан (Чорний Дракон) - Повелитель Тирита, Страж Порога, Володар Печатей. Геральдичний знак - на чорному тлі синій дракон, що кусає свій хвіст в срібному візерунку з гірської фіалки.\nSi'errian Dell Droishell'Sheinan Maaisher Tiritan Steershaan Veiwishaes.\nТьеор дель Солер'Ніан (Ti'eor Dell Soiler'Neean) - молодший придворний алхімік, майстер алхімік. Геральдичний знак - на чорному тлі вискалена морда печерного слісса вигравійована сріблом.\nПечерний слісс - теплокровна ссавець, що живе в підземеллях дроу. Приосадкувате лускате тіло на коротких лапах. Витягнута, в кістяних шипах, морда, відмінний слух, але поганий зір. Одинак. Має розміри від ліктя (відразу після народження) до повного людського зросту в довжину (в період зрілості). У холці досягає пояса людини. Дуже небезпечний, агресивний і швидкий.\nПланування палацу була дуже простою. Як лапоть. Великий тронний зал, де Ліна вже бувала, розташовувався в самому центрі, його підковою огинав широкий коридор, кінці якого впиралися в ховаються за товстими стінами апартаменти Повелителя, а середина розширювалася, перетворюючись в Зал Телепорт. По правому рукаві коридору порожні приміщення чергувалися з апартаментами зброярів і купців, зліва розміщувалася її високість, придворні маги, радники і алхімік. Останнім, звичайно. Всі ці грандіозні зали, лабораторії, склади і анфілади житлових кімнат з'єднувалися коридорами, сходами, переходами і таємними, правда, вельми умовно, ходами. Карти або якого-небудь плану принципово не існувало. У палаці, та й в усьому Тіріте слід орієнтуватися по пам'яті. Яка у темних ельфів була абсолютною. (Зате у них практикувалося тонке знущання над гостями Тирита, яким нічого схожого на план не належало. Не раз в темних переходах можна було зустріти розгублену делегацію ...). На нижніх рівнях ховалися Арсенал та інші, вельми секретні приміщення.\nСьєна страждала і стогнав, обурювалася і вимагала спокою. Вона лежала, розкинувшись на чорних шовкових простирадлах, і найбільше нагадувала мокру ганчірку. Загальною млявістю і вологістю. Ліні залишалося тільки дивуватися на ці ельфійські заморочки, тобто тренування. Втім, страждальницею нехай займається Тьеор, вона ж краще огляне місце, де проживає друга за знатності персона цього королівства. Коли ще випаде нагода ?!\nЯк і всюди, тут виявився мінімум меблів і максимум темряви або, правильніше, Темряви. Не сказати, щоб дівчина була розчарована, але все ж вона чекала чогось більш грандіозного. Візерунчастий мармурова підлога у великому залі з переважанням сріблясто - сірих тонів. Стрілчасті вікна, забрані червоними вітражами, які кидають криваві відблиски на чорний оксамитовий балдахін. Ванна, виточена з цілісного нефриту, дитячий ... А, ось виходу назовні, в Тіріт Нагорний, як у алхіміків, Ліна не знайшла. Що це - свідоме обмеження переміщень спадкоємиці або просто так випадково спланували? І те й інше, вирішила відьмочка, цікаво!\nІ всюди створювалося враження, що невідомі будівельники використовували вже наявні печери, всього лише розширюючи, шліфуючи, облагороджуючи. І розраховане всю цю пишність, мабуть, на набагато більшу кількість жителів. Промайнула і зникла думка про кухаря і кухні, не зустрів ще жодного разу. Бо дівчина, крокуючи по похмурої анфіладі кімнат, знайшла гардеробну. Її вміст вражало кількістю і різноманітністю одягу. Але асортимент якось біднуватий виявився на відтінки. Чорний, темно - синій, червоний, від червоного до пурпурного, і сріблястий. Подекуди миготів білий, світло - блакитний і зелений. І все. Але зате фасони ... від найсуворіших до самих фривольних і навіть розгнузданих, на будь-який, навіть самий збочений смак!\nТака небагата палітра пов'язана з тим, що дроу самі виробляють і тканини, і барвники на високогірних луках, і палітра, яку видобувають із зростаючих там трав не так вже широка. Ідея завозити в масовому порядку тканини інших кольорів не отримала широкого поширення, бо якість людських шовків і фарб, на погляд вельми прискіпливих покупців, виявилося низько, та й не подобалося натурі темних бути залежними від чого б то не було. А переводити рідкісні мінерали і отрути на шати, та ще й поливати спеціальним магічним фіксатором ... занадто багато йшло інгредієнтів, які можна було використовувати на куди більш важливі справи (наприклад, отруїти суперника), але це ще не найголовніше. Отриманий результат далеко не завжди прораховувався, і замість яскраво жовтого відтінку можна було отримати сіро-рожеві розлучення. Магія хаосу любить влаштовувати дрібні підлості тим, хто намагається підпорядкувати її.\nТа й масове виробництво інших відтінків крім чорного, червоного і синього виявилося нерентабельним. Оплачувати повновагими біленькими рідкісні наряди і забарвлення готові були багато, але тільки-но щось ставало загальнодоступним, як розквітав пишним цвітом махровий індивідуалізм дроу. І скрадерность ... носити щось настільки дороге, але доступне практично всім? Ні ні та ні! Краще вже щось подешевше, на зразок цього простого чорного камзола ...\nА створити магічно навіть прості інгредієнти для створення будь-яких зілля, в тому числі і фарбувальних, неможливо, тому що матеріалізовані таким чином речовини не містять ні краплі необхідної для чарованія життєвої сили, одержуваної від світу.\nОсь і ходять ельфи такі похмурі, стильні і зловісні. Але не скаржаться. І не витрачають ні грана сили на створення нехорошою репутації, набагато краще будь-яких слів і справ підтримуваної загальним похмурим військово-похідним стилем. Втім, нікому не заборонено особисто отоваритися в одній з крамничок Підгорного Тирита, куди іноді завозяться ризиковими купцями всякі дивні речі. І самостійно пофарбувати в потрібний колір улюблений камзол, щоб на Родовому зборах пустити пил в очі давньому ворогові.\nТак що жінки все ж мають в шафах кілька ексклюзивних нарядів на заздрість суперницям, але вважають за краще розцвічувати себе коштовностями, благо каменів на прикраси у підземних жителів як бруду, хоч і гидують вони їх особисто добувати. Ну і в смаку їм не відмовиш. На екзотику ...\nТьеор вийшов з апартаментів злий і роздратований. На запитальний погляд Ліни, тільки злісно відмахнувся:\n- А, ніжні вони і чутливі, - прошипів він, - завтра, все завтра. Подумати тільки, її і в половину не так сильно ганяли, як нас свого часу, а вона вже помирати зібралася. Лілія лугова !! Вирушаємо спати.\n- Ур-ра !! - Прокричала дівчина, підстрибом виметений в напрямку покоїв алхіміка, - де, де моя подушечка? !!\nНепомічений нею Повелитель проводив студентку здивованим, але дивно задоволеним поглядом.\nПалацові покої алхіміків знаходилися в кінці довгого темного коридору. Косяки і стулки важких дверей були оброблені гранітом з темно - червоними і золотавими прожилками. По праву руку від входу йшли півколом незмінні вітражі і тонка скляна двері до мосту над прірвою, по ліву - лабораторія, ванна, і чотири довгих анфілади, що закінчуються спальнями. Всі вони вперто вгризалися в граніт і базальт гір і не мали вікон. Як називається хвороба - боязнь закритого простору? Клаустрофобія? Нею дроу точно не страждають. Ліна посіла четверту, гостьову, Алхімік окупував третю, друга поки пустувала. А ось перша, перша була опечатана перебувають в засмучених почуттях старшим придворним алхіміком, так, що Тьеор, що не облизувався на чужі рідкості, не ризикнув туди поткнутися. Різьблений опал, охопленої попереджає багряним вогнем, обіцяв миттєве спалювання будь-якого, хто спробує зробити щось подібне. А як би ви реагували, якщо вас ні за що ні про що відсилають з теплого дохідного містечка, в найдальшу факторію, вирішувати незрозумілі проблеми !? А на ваше місце ставлять бродягу і експериментатора, якому і даром не потрібні всі палацові інтриги, а тільки дай пошерудіть в чужих зілля і артефактах.\nДівчину розбудив страшний гуркіт і нерозбірливі крики майстра, що пробилися навіть через чималу товщу каменю. Неквапливо сповзаючи з розкішного ложа, Ліна зважувала, що сталося, закінчилося чи, і чи варто взагалі з'являтися до шапкобрання. Варто було, варто було. Такий цирк пропускати! У головному залі панував бедлам. За статтю в художньому безладі були розкидані якісь речі і нечисленні предмети меблювання. Опалення. У жалюгідних уламках вітражів свистів вітер, всі двері сиротливо покосилися, вхідні взагалі бовталася на одній петлі. Ведучий в займану колишнім господарем анфіладу дверний отвір, якого уникав навіть Тьеор, сяяв червоним світлом.\nРівне посеред залу до зовсім не нижчому стелі був підвішений винуватець неподобства. Лис смикав ногами і звивався, судорожно чіпляючись руками за горло. А алхімік вже засукував рукава, щоб особисто, знявши магічну Петлю, задушити квартеронів. З розлюченого шипіння червоноокого дроу і сиплого шепоту учня можна було легко відновити картину подій. Хоча пояснень і не було потрібно. Везучий зброяр сунувся не в ті двері, а майстер встиг-таки прикрити його щитом. Про що тепер шкодує - не вдасться списати бездиханне тіло на нещасний випадок.\nВід вхідних дверей, кривлячись від запаху гару, за неподобствами флегматично спостерігала її високість Сьєна.\n- Ну, що-о, - позіхнула і потягнулася нітрохи ні здивована студентка, - похід і на цей раз відкладається?\n- Ні, ось тільки закінчу Здесс! - Прошипів Тьеор, блискаючи очима.\n- Воно тобі потрібно? - Ліниво подала голос її високість. - Розслідування, покарання ... візьмемо краще з собою і пустимо вперед ...\n- А це ідея! - Миттєво охолов Тьеор.\nНе відбулася жертва глухо гепнувся на підлогу, оторопіло обводячи очима присутніх. Схоже, ми все ще робимо приголомшуюче враження, подумала Ліна. А в минулий раз він просто не розгледів ...\n- Забирайся, живо! Та не назовні, недоумок! - Знову спалахнув дроу, - сміття свій підбирай! А ти - одягайся, жваво !!\nІ клацнув пальцями. Як виявилося, ці апартаменти теж були обладнані системою аварійного самовідновлення. Різко похолодало, і на порожніх отворах вікон Сконденсована кольоровий туман. Пол затягла бузкова серпанок, світильники і меблі самі собою виникли на своїх місцях, запах гару випарувався. Через пару годин все буде як і раніше ...\nЗачаровано спостерігаючи за метаморфозами дверей, Ліна вважала за краще не спокушати долю в особі роздратованого майстра і виконати наказ. Після потужного пси-стусана, який вніс її в ванну і зачинив двері. Дівчина квапливо одягалася в високі, до колін, чоботи, чорні шкіряні штани і таку ж куртку, все облягає, але не утрудняють рухів, без зайвих, здатних перешкодити або зачепитися, деталей. Цей товар години два підганяли по її дрібної постаті у шкіряника в Нижньому місті. Гном клявся і божився, що зносу не буде цієї "шкірі демона". Перевіримо ...\nВся компанія очікувала тільки її. Тьеор похмуро оглянув своє воїнство. Ельфа не покидали погані передчуття. Ось з цими недоучками, вирядився бувалими вояками, він збирається відправитися в місце, куди менше ніж вдесятьох і з прикриттям Магістра Хаосу ніхто не сунеться. Її зелене високість, відьма-недоучка тигрового забарвлення, квартеронів-недоросток, та й сам він, вилитий упир! Все - при зброї, якщо вважати за таке містку сумку практикантки. Що ж, подумав алхімік, будемо сподіватися, що вся гидота розбіжиться тільки від одного нашого нахабного і безстрашного виду ...\n- І куди ми вирушаємо ?! - Весело поцікавився Лис.\n- У Сад Кристалів, - похмуро буркнув ватажок. Квартеронів різко сбледнул, миттю втративши впевненість.\nВони довго блукали по якимось малолюдних переходах, спіраллю спускаючись в глибини гір, поки не вийшли в печери, не зворушені рукою майстра. Тут Тьеор розклав одноразову октограмму групового порталу, оглянув своє воїнство і почав роздавати останні вказівки:\n- Лис, йдеш першим ... мовчки! Я - слідом, за мною - відьма, що замикає - її високість. Слід у слід, мовчки! Висадимось на північному кінці Саду статуй, на початку стежки, ближче не можна, сильні перешкоди. Без мого відома нічого не брати, добре б і дихати через раз ... Збираємо потрібне і відразу назад. Все ясно?\nПрисутні дружно покивали.\n- А сніданок?\n- Туди краще йти на голодний шлунок! - Серйозно порадив дроу, стаючи всередину зірки. - По місцях!\nВсі четверо розмістилися в променях внутрішньої зірки октограмми, розгорається синім вогнем, один навпроти одного, і алхімік, піднявши вгору руки, голосно проспівав на найдавнішому діалекті:\n- Аллеан Леор Лілліан!\nТільки-но відзвучала остання буква, всіх огорнув примарний золотисто - червоне світло. Чи не було виснажливою душу тряски, ні нудоти, тільки у Ліни на мить засмоктало під ложечкою і закрутилася голова від відчуття польоту. Пелена розсіялася, і дівчина опинилася в непроглядній чорнильною темряві. Ну, щодо. Очі ельфів миттєво засвітилися червоним світлом, так Тьеор видавав своє становище блакитним сяйвом. Тут Ліна здогадалася активувати свою діадему і озирнулася.\nДосить велика печера, посеред якої вони опинилися, Бугров битим і оплавленим гранітом, зі стелі звисали уламки сталактитів, слюдяно поблискуючи в темряві. У далекій стіні, серед нависають гострими гранями брил, темнів, ніби поглинаючи неіснуючий світ, вузький прохід. Було волого, тихо і пахло ... смертю.\nМовчки вони рушили вперед, Лис ковзав попереду, гнучко і легко, немов кошеня. Тьеор помахом руки коригував напрямок.\n- Що це за місце? - Тишайшому запитала Ліна. Цікавість її було, схоже, непереможне.\n- Тут було велике місто, славний і багатий, - прошелестіла ззаду Сьєна. - Наше місто. Але кілька тисяч років тому сталося щось ... дивне і страшне. У кілька годин спалахнула міжусобиця, війна. Багато магії, небезпечної і неконтрольованої ... Врятувалися лише одиниці. Хтось заснував нове місто, на півдні, подалі від цього проклятого місця, хтось назавжди покинув гори. А тут не можливо жити, будь-яка істота або дуже швидко гине або перетворюється в таке ...\n- Тоді ми загубили більшу частину знань і могутності і розділилися на три Гілки - світлу, темну і похмуру. - Глухо зауважив Тьеор.\nВони один за одним йшли по вузькій стежці, акуратно оминаючи осколки обсидіану, казна-як стирчать зі стін і підлоги. Навіть на вигляд вони здавалися бритвенно - гострими. Попереду замерехтів неяскравий світло. Пройшовши кілька кроків, Лис вражено завмер, але, отримавши чутливий стусан, ковзнув далі. Завмираючи в душі від цікавості, Ліна зробила крок вперед.\nТам, попереду, тягнувся величезний котлован, покритий абсолютно вигорілій, вугільно - чорною землею. Гігантські напівобрушений склепіння прикривали лише половину чаші, і посередині в неї бив якийсь похмурий, тьмяний і хворобливий світло. Якщо придивитися, можна було помітити оплавлені залишки стін і веж, а в центрі височіла щось, схоже на оплившую купу свічкового воску. Був видно небо, що кружляють у невпинному сірому вирі. Це місце здавалося більше будь-якого людського міста, столиця Роніі зайняла б ледь чверть обгорілої рівнини. Тут не залишилося навіть попелу, пахло застарілої, тисячолітньої гаром.\nПоступово прітерпевшісь до виду гігантської катастрофи, Ліна почала звертати увагу і на дрібниці. Неправильні, ламані тіні. Дивне мовчазне напруження супутників. Вигадливо покручені темно-зелені зарості вздовж вузької стежки. Слюдяні проблиски далеко внизу, в декількох десятках метрів від краю. І фігури, завмерлі на уступі, зовсім поруч, майже біля самих ніг.\n- Сад статуї, - з гіркотою пролунало ззаду. Принцеса несподівано глибоко переживала, бачачи свідоцтва падіння своєї раси.\nТільки дроу з їхніми збоченими і вельми чорним гумором могли додуматися до такого назви. Завмерлі навічно внизу, вони чимось нагадували своїх нащадків. Їх повні муки особи, спотворені страхом, здавалися живими. Дивляться на авантюристів, здавалося, проводжали їх скорботними поглядами. Жінки і діти, що повні спекотної надії рвалися до виходу, чоловіки в дивних обладунках, обпалених і побитих. Хтось відчайдушно тягнув руки до стежки, хтось, розвернувшись, намагався гідно зустріти смерть. На самому краю, над урвищем, Ліна розгледіла високу фігуру в розвивається темної мантії. Він, здавалося, останнім неймовірним зусиллям підняв руки вгору, зустрічаючи щось страшне. Смертоносний вітер, овіває втікачів, випиває їх життя ... У всій його фігурі, від тонких витончених пальців і болісно закинутою голови до чобіт, по щиколотку занурених у застиглу бруд, чуділась відчайдушна рішучість. Біля його ніг безсило простяглася беловолосая жінка.\nНевелика, в общем-то, група фігур, десь близько трьох дюжин, виробляла гнітюче враження. Вони не встигли!\n- Як живі, - заворожено прошепотіла Ліна.\n- Вони і є живі, - шокував її Тьеор, не перериваючи мірної поступу і насторожено озираючись, вирішуючи, кому розтягнути чи пошукову мережу, або не варто.\n- Ніхто не знає. З нині живучих, по крайней мере. Зі старих записів відомо, що Гріллон Чорний Дракон намагався зупинити накат ... чогось ... відбулося накладення Сил і щось пішло не так. От і стоять вони в стазис, все, кого накрило ...\n- Кілька тисяч років, - прошепотіла Ліна, відчуваючи в голові дивну порожнечу. - Чи зрозумів він, що сталося?\n- Гріллон славився спритністю, кажуть записи, адже зумів ж вивести клан з занепаду міста. - Тьеор, схоже, був радий відволіктися.\n- Мм, а зняти не пробували? - Подала голос Сьєна, теж пошепки.\n- Зібралося дуже багато енергії, порушити тут баланс Сил не ризикне ніхто. Та й навіщо? Хто знає, які вони, Стародавні?\nВСТУП В ПСИХОЛОГІЮ 1 сторінка | ВСТУП В ПСИХОЛОГІЮ 2 сторінка | ВСТУП В ПСИХОЛОГІЮ 6 сторінка | ВСТУП В ПСИХОЛОГІЮ 7 сторінка | ВСТУП В ПСИХОЛОГІЮ 8 сторінка | ВСТУП В ПСИХОЛОГІЮ 9 сторінка | ВСТУП В ПСИХОЛОГІЮ 10 сторінка | Виникнення психології як науки | Завдання і місце психології в системі наук | Основні історичні етапи розвитку психологічної науки |


Твій Малюк розповість, які продукти обов'язково повинні бути в щоденному меню школяра\nКожна мама хоче, щоб її дитина була сильною, здоровою і, звичайно, розумною. Для цього дітям з самого юного віку пропонують відвідувати курси іноземної мови, логіки і малювання. Проте без повноцінного харчування всіх зусилля, спрямовані на досягнення мети, так і залишаться марними.\nСайт Твій Малюк склав список продуктів, необхідних школяреві для максимально продуктивної роботи мозку. Особливо важливий успішний старт навчального року, який вплине на розвиток дитини на найближчі 9 місяців навчання. Вибирай правильні продукти вже сьогодні!\nНевелика кількість горіхів (всього 50-70 г на день) підвищить настрій і допоможе впоратися з високими шкільними навантаженнями не гірше, ніж синтетичні біодобавки.\nЧитай також: Чому всім потрібно їсти горіхи щодня? користь горіхів\nФахівці впевнені: нестача вітаміну B1, який у великій кількості міститься в горошку, призводить до погіршення концентрації уваги, знижує сприйнятливість мозку до нових знань. Сміливо додавайте в щоденне меню школяра цей продукт!\nТак, тобі не почулося! Макарони, зрозуміло, з твердих сортів пшениці наситять організм необхідними вуглеводами і дозволять дитині шкільного віку не подолати постійне відчуття голоду й успішно вчитися.\nОдним з найкорисніших джерел незамінного для зростаючого організму білка є куряча грудка. Запіканка з курки стане смачним доповненням до стандартного меню твого малюка.\nКращого антиоксиданту, необхідного дитині, годі й шукати! Найкорисніші соковиті плоди яскравого кольору - відмовитися від такого маленький гурман точно не зможе!\nЯк відомо, цей коренеплід здійснює позитивний вплив на зір. Крім того сезонна морква полегшує процес запам'ятовування і покращує обмін речовин, що дуже важливо для відмінного навчання. Запропонуйте школяру на сніданок терту моркву з яблуком і сметаною - відмінна добавка до традиційної каші!


Головне Управління Держпродспоживслужби у Харківській області » » Обмежувальні заходи на території Харківської області та м. Харкова тривають. Згідно постанови Кабінету Міністрів України №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» зачинилася низка закладів, які передбачають приймання відвідувачів.\nОбмежувальні заходи на території Харківської області та м. Харкова тривають. Згідно постанови Кабінету Міністрів України №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» зачинилася низка закладів, які передбачають приймання відвідувачів.\n— збільшити кратність проведення дезінфекційних заходів (вологі прибирання з використанням дезінфікуючих засобів у приміщеннях, особливо в місцях найбільшого контакту з поверхнями — ручки дверей, місця загального користування, санвузли, тощо);\n— забезпечити медичні пункти (при наявності) необхідними засобами та обладнанням (термометрами, бактерицидними випромінювачами, дезінфекційними та антисептичними засобами, засобами особистої гігієни та індивідуального захисту тощо).\nЗаклади можуть працювати за зміненим робочим графіком та вводити певні обмежувальні заходи. Так, у магазинах, банківських та поштових відділеннях Харківської області та м. Харкова споживачі можуть зіштовхнутися з новими правилами обслуговування: у деяких закладах відвідування споживачів допускається за умови одночасного перебування в приміщенні не більше 10 осіб. Функціонування супермаркетів здійснюватиметься за умов перебування продавців у засобах індивідуального захисту. Представники громадського харчування із здійснення адресної доставки товарів, повинні бути забезпечені засобами індивідуального захисту, антисептичними засобами.\nФахівці Головного управління сумісно з органами місцевого самоврядування проводять комісійні перевірки з питань дотримання карантинних заходів суб’єктами господарювання, на даний час перевірено 86 об’єктів, в т.ч. з питань дезінфекції громадського транспорту. Приміщень торгових центрів, магазинів, супермаркетів, аптек. Під час комісійних перевірок проведено роз’яснювальну роботу серед населення, охоплено 162 особи.


Прикордонники затримали браконьєра, який намагався приховати свій улов\nПрикордонники затримали браконьєра, який намагався приховати свій улов\nГоловнаНовиниПрикордонники затримали браконьєра, який намагався приховати свій улов\n21/10/16 - 09:59\nГромадянина України, який займався незаконним виловом водних живих ресурсів, затримали учора на узбережжі озера Сиваш прикордонники Бердянського загону.\nПовідомлення про виявлення браконьєра до відділу «Генічеськ» надійшло від оперативних співробітників Азово-Чорноморського управління та представників Азоврибоохорони. До місця правопорушення негайно прибула група реагування. Оглянувши маломірний плавзасіб, прикордонники виявили заборонені знаряддя лову, а саме - сітку завдовжки 50 метрів. Під час огляду прилеглої території прикордонники знайшли неподалік на березі й ретельно захований улов 26-річного порушника - загалом понад 60 рибин журавки.\nНа браконьєра складено адміністративні документи. По даному факту повідомлено представників Національної поліції.


Не зумів побороти онкологію: з життя пішов легендарний ведучий Бєляєв - ЗНАЙ ЮА\nВідомий ведучий пішов з життя\nНайвідоміший російський ведучий, а також заступник директора Інституту географії РАН з наукових питань Олександр Бєляєв пішов з життя у віці 71 рік.\nПро це у своєму Twitter написав не менш відомий журналіст Андрій Малахов.\nВарто зауважити, що Олександр Бєляєв понад вісім років боровся з онкологічним захворюванням. Зокрема, в його мами був такий же діагноз, а дружина померла від лейкемії. А вже у березні цього року йому різко стало погано, про що він сам раніше розповідав.\n"Сталося розлад нервової системи. Тепер утруднені координація рухів і мова, відчуваю труднощі з вимовою. Але не здаюся, планую поправитися і повернутися до улюбленої роботи ", - тоді сказав ведучий.\nВедучий Олександр Бєляєв\nПричиною ускладнень, за словами Бєляєва, могло стати велика кількість медпрепаратів, необхідних для лікування. А вже наразі з'ясувалося, що ведучий не зумів побороти страшну хворобу та пішов з життя.\n"Помер Олександр Бєляєв - людина-свято, який перетворив прогноз погоди в маленьке шоу", - написав Малахов.\nДо слова, Олександр Бєляєв - радянський і російський географ-гідролог, кандидат географічних наук, провідних телепередач на каналі НТВ, заступник директора Інституту географії РАН з наукових питань, автор близько сотні наукових публікацій.\nНагадаємо, У Житомирі, на Корбутівському цвинтарі, встановили пам'ятник Марині Поплавській, зірці проекту "Дізель шоу", яка трагічно загинула в ДТП в жовтні 2018 року.\nЯк повідомляв портал "Знай.uа", нещодавно на 89-ому році життя не стало відомого радянського кінооператора Ігоря Черних. До його робіт входять понад 20 картин, серед яких багато тих, які стали культовими.\nТакож "Знай.uа" писав, що Зірки культової "Бригади", які більше не вийдуть на сцену: життя закінчуються, а ролі — назавжди\nТеги: смерть ведучі російські журналісти


Гребінківські волонтери доправили допомогу воїнам у зону АТО (ФОТО) - Суспільство - Новини Гребінки: Свіжі Гребінківські новини та події на Grebenka.com\n2-3 грудня гребінківські активісти доставили на передову допомогу бійцям російсько-української війни\nСелище Кримське, що на Луганщині, знаходиться на самісінькій лінії фронту. Воно часто згадується у випусках новин, адже часто потрапляє під ворожі обстріли.\nСаме там несуть службу багато гребінчан у складі 58-ї окремої мотопіхотної бригади. На початку грудня Гребінківські волонтери відвідали їх, привезли їм гостинці і подарунки з батьківщини.\nА найголовніше - волонтери доправили автомобіль "Волинянка", який замовили військові. Вони самі зібрали на нього кошти, але не мали можливості його придбати. Тож наші волонтери з радістю згодилися виконати це прохання. В основному займався цим колишній атовець, учасник бойових дій Євгеній Овраменко.\nВін знайшов необхідний автомобіль, разом з товаришами відремонтував його.\nІ ось 2 грудня було вирішено вирушити у небезпечну дорогу. Гребінківські активісти доставили на передову бійцям російсько-української війни автівку з гостинцями: домашні закрутки, харчі, солодощі та інший провіант.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: У Гребінці вшанували пам'ять жертв Голодомору\nВелика подяка вчителям школи №4, Почаівській загальноосвітній школі, кафе "Оболонь" Катерині Козін, Катерині Катрущенко Володимиру Зінченку, родині Шалашових, Лідії Лещенко, Тетяні Сніжко, Наталії Матвіїв, Людмилі Павлівні Смирновій, дитячому садку "Веселка", Березівській сільскій раді, Олександру Ільчуку.\nНевеличка делегація у складі учасника бойових дій Євгенія Овраменка та волонтерів Надії Володимирівни Бутенко та Ігоря Кохна дісталися передових позицій у Кримському і провідали наших земляків - Руслана Линовицького, медсестру Тетяну Мадан, передали посилку для Олександра Пузирьова. Саме дісталися, просто доїхати туди вже давно не вдається.\nДороги розбиті військовою технікою та негодою. Здалеку чути обстріли. Блок - пости зазкидані по території на значній відстані один від одного, віддалені від населених пунктів. Хлопці, як могли, налагодили побут у польових умовах.\nПоруч немає магазинів, рідко добираються волонтери. Тож військовим дуже непросто виживати і тримати оборону східного фронту. Дошкуляють часті обстріли, які чи не щоденно забирають життя і здоров'я військових.\nАле холод, погане забезпечення харчами та іншим необхідним також не додають оптимізму. А , зараз, в часи осінньої негоди, солдати просто потопають у багнюці, від якої ніщо не рятує. Машини грузнуть, а люди ледь витримують на холоді. І так щодня. Але настрій у військових по-справжньому бойовий і патріотичний, вони налаштовані стояти до останнього подиху і боронити Батьківщину від ворога.\nЯк розповіла нам Надія Володимирівна, хлопці на кожному блок - посту з великою радістю зустрічали їх, проста вістка з мирної території та звичайні гостинці приносять велику радість та задоволення воїнам-захисникам.\nНа знак вдячності воїни підписували усім, хто допомагав збирати благодійний вантаж, прапорці, з побажаннями миру, щастя і здоров'я.\nЦі подарунки допомагають їм триматися у таких важких умовах війни. Тож треба завжди підтримувати воїнів, допомагати їм чим можемо, щоб їм легше було долати побутові труднощі, щоб вони відчували нашу турботу і вдячність за їхній щоденний подвиг.\nКатегорія: Суспільство | Переглядів: 613 | ВСЕ ПРО: АТО, волонтери, війна, Гребінка


Абсолютно щаслива Бейонсе\nДивлячись на цю сліпучу сексапільну красуню з приголомшливою пластичністю, неможливо й уявити, що в дитинстві вона болісно страждала від сором'язливості і невпевненості в собі. Правда, про сцену мріяла завжди - і сьогодні Бейонсе з упевненістю може сказати, що свій шлях через терни до зірок вона подолала. Талановита співачка, композитор, продюсер, дизайнер модного одягу і просто горда мама чарівною крихти Блю Айві каже, що в її житті було багато перемог, але тільки тепер вона щаслива по-справжньому.\nМайбутня діва R'n'B народилася в Техасі, в містечку Х'юстон, і заспівала раніше, ніж навчилася говорити. Вже в шість років вона перемогла в своєму першому вокальному конкурсі. Їй пощастило з батьками. «Моя мама не жаліла ні часу, ні сил - з семи років я брала участь у всіх конкурсах молодих талантів. Батьки завжди підтримували моє бажання співати на великій сцені », - роками пізніше скаже зірка в одному з інтерв'ю. Майже за рік вона стала призером більше 30 місцевих конкурсів, і це наштовхнуло Метью Ноулз, батька юної зірки, на думку про створення музичної групи. Почалися прослуховування дівчаток 8-11 років, і після довгих суперечок було відібрано п'ять вокалісток. Групу назвали Girls Time. Юним артисткам довелося пережити разом і перші успіхи, і перші поразки. Виступи в численних телевізійних шоу, в клубах і на вечірках вимагали справжнього професіоналізму та величезної сили волі. І через деякий час в групі залишилося тільки чотири учасниці.\nЩасливий випадок випав в 1995 році. Компанія Electra Record запропонувала квартету контракт. Змінилося й назва - група стала називатися Destiny's Child. Дівчата не виходили з репетиційного залу цілодобово. Успіх не змусив себе чекати - наступний контракт був підписаний вже з Columbia Records. У 1997 році виходить їхній дебютний сингл Killing Time, став саундтреком до фільму «Люди в чорному». Далі - по наростаючій: 1998 рік - вихід дебютного альбому з хітом No, No, No, який був відзначений престижною премією в номінації «Кращий R & B-сингл», а дебютний альбом переміг в номінації «Кращий R & B-альбом року».\nЩе більший успіх девушкм приніс вихід у 1999 році другого спільного альбому The Writing's on the Wall, який за кількістю проданих копій став мультиплатиновим. До нього увійшли такі популярні сингли як Bills, Bills, Bills, Jumpin 'Jumpin' і Say My Name. До речі, останній сингл став однією з найуспішніших музичних композицій за всю історію групи, що зробило його своєрідною візитною карткою Destiny's Child. Він виграв кілька престижних премій, в тому числі і Grammy в номінації «Краща музична композиція в стилі R & B» 2001 року. А сам альбом The Writing's on the Wall розійшовся по світу більш ніж сім'ю мільйонами копій.\nКомерційний успіх - завжди серйозне випробування. І це випробування дівчини не пройшли. Справа прийняло кепський оборот - Літо Лакетт і ЛаТавія Роберсон стали домагатися перегляду контрактів, так як, на їхню думку, вони отримували менші гонорари, ніж Бейонсе Ноулз і Келлі Роуленд. Почалися довгі і болісні судові тяжби, які закінчилися тим, що в 2000 році літо і ЛаТавія були виключені зі складу групи, а у відео Say My Name, яке вийшло трохи пізніше, співали вже Мішель Вільямс і Фарра Франклін.\nЧерез півроку Destiny's Child покидає і Фарра Франклін: за її словами, відносини в учасниць квартету не найкращі, і їй набридло відчувати себе кішкою на розпеченому даху.\nПроте лідером групи завжди була саме Бейонсе - саме вона виконувала практично всі сольні партії, була співавтором і співпродюсером багатьох хітів. Незвичайна, яскрава і приваблива зовнішність, впертість і талант завжди виділяли її на тлі інших дівчат - вона залишалася найяскравішою зіркою.\nУ 2002 році починається сольна кар'єра Бейонсе. Її перший сольний альбом вийшов у 2003 році, а вже в 2004-му вона стала володаркою п'яти нагород Grammy. У 2001 році Бейонсе дебютувала в кіно. Вона багато знімається в рекламі, а також має свою лінію парфумів і одягу.\nДоля звела їх у 2002 році, в звукозаписної студії. Разом з репером Джей Зі Ноулз записувала свій перший сольний альбом. Потім пішли й інші проекти. Пара воліла приховувати свої відносини, і проломити цю броню було не під силу жодному таблоїду - доводилося задовольнятися лише чутками.\n4 квітня 2008 вони одружилися. Церемонія була закритою, без зайвого галасу і метушні. В інтерв'ю журналу InStyle зірка сказала: «Коли ти молодий - в 18-19-років - у тебе є енергія і драйв. В цей час потрібно працювати настільки ретельно, наскільки ти тільки можеш. А тепер я доросла жінка і після всього цього можу сконцентруватися на моєму особистому житті. Я можу, нарешті, подумати про материнство. Я можу бути такою матір'ю, якою хочу, присвячувати себе дітям ».\nСвою вагітність зірка приховувала - і, як виявилося, не дарма. Журналісти буквально накинулися на пару, варто було їй тільки показати кругленький животик на врученні премії MTV. Репортери розкопали історію, з якої випливає, що у Джей Зі є позашлюбна дитина. Втім, і про вагітність самої Бейонсе ходили найнеймовірніші чутки: ніби зірка носить накладної живіт, а насправді народжувати їй буде сурогатна мати. На одному з телешоу глядачі угледіли, як великий живіт буквально складався навпіл, коли співачка сідала на диван.\nАле всім чуткам і пліткам прийшов кінець, коли на світ з'явилася чарівна дівчинка. Щасливі батьки зробили своїм друзям і шанувальникам воістину королівський подарунок - вони не стали продавати фото новонародженої крихітки журналам, а просто виклали їх в інтернеті, на спеціально створеному сайті. На фотографіях батьки буквально світяться від щастя, зворушливо звертаючись до всіх, хто завітав на їх сторінку: «Ми від усієї душі хочемо поділитися з вами нашою радістю. Спасибі вам за тактовність і шанобливе ставлення до нашого особистого життя в цей хвилюючий і прекрасний момент. Сім'я Картер ».\nЯк скоро співачка повернеться на сцену, сказати поки важко. Та вона й не поспішає.\n«Одного разу я просто пожертвувала своїм життям. Пожертвувала можливістю просто гуляти по вулицях, робити помилки і не боятися, що хтось запише їх на відео або сфотографує мене в цей момент. Я не могла регулярно ходити на побачення і заводити серйозні стосунки. Я не могла дозволити собі всі ці звичайні, нормальні речі, про які люди, напевно, навіть і не замислюються. Іноді це важко. Але тепер, коли у мене є дочка - я нарешті абсолютно щаслива! ».\nСпис Долі || Найекзотичніші масажі світу\nУ житті рідко кому вдається відразу і всюди встигати за птахом щастя, не даремно ж говорять, що якщо комусь таланить в карти, в любові йому не повезе.\nНе кожен вірить у долю, але аж надто часто ми бачимо її злу іронію: її особливо відчувають на собі люди талановиті, оскільки їм, незважаючи на всю обдарованість, далеко не завжди вдається заявити п...\nВ наш топ потрапили художня проза, мемуари і навіть автобіографія


Попісяти в мене,це вб'є сперму? - Поради для Підлітків\nПоради для Підлітків » Форум » Цнотливість » Контрацепція » Попісяти в мене,це вб'є сперму? (Пісяти у вагіну небезпечно)\nПопісяти в мене,це вб'є сперму?\nOlenka Дата: Вівторок, 13.12.2016, 04:49 | Сообщение # 1\nМій хлопець хоче зайнятися сексом, і він сказав що міг би напісяти в мене після, щоб убити сперму аби не завагітніти. Я не думаю, що це безпечно? І чим це грозить для мене???\nСмачна липка сперма, яка виходить з пеніса у хлопців при евакуляції, може жити в теплій, вологій піхві до п'яти днів. В той час як сперматозоїди чутливі до кислих речовин, таких як сеча. Після того як його сперма потрапить всередину вас, немає жодного безпечного способу, щоб змити її. Навіть якщо він помочиться в середину вас, адже сеча не містить сперміциду.\nКрім того, якщо мочитися всередину,то це загрожує вам серйозними інфекціями. Його сеча включає в себе різні відходи оршанізму, які можуть серйозно порушити баланс вашої піхви, матимеш більшу схильність до дріжджових інфекцій, інфекції сечових шляхів та навить гірше, інфекція нирок. Бактерії в сечі можуть підплисти до вашої нирки і атакувати їх. Це боляче....\nІ нарешті, до найстрашньої частин вашого питання: чому Ви не використовуєте презерватив? Можливо, він хоче обдурити вас заставивши думати, що сечовипускання-це форма контролю над народжуваністю? Ви не тільки маєте загрозу вагітності а і підхопити також інфекцію. Якщо він не хоче використовувати презерватив, будь ласка утримайтеся від сексу з ним — тільки з хлопцем який дійсно піклується про вас та ваше життя варто іти на такий ризик.\nПрикрепления: 5141348.jpg(25.1 Kb)\nOlenka Дата: Вівторок, 20.12.2016, 18:04 | Сообщение # 2


Кращі продукти харчування для захисту здоров’я легенів - Медичний журнал\nКращі продукти харчування для захисту здоров’я легенів\nМедичний журнал > Новини Здоров'я > Кращі продукти харчування для захисту здоров’я легенів\nВід здоров’я легенів залежать багато основних показників самопочуття людини в цілому. Французькі лікарі назвали найкращі продукти харчування для збереження здорових легенів.\nЗвичайно, найкраще, що можна зробити для власних легенів, так це відмовитися від сигарет і контакту з різного роду шкідливими речовинами на кшталт азбесту. Але харчування теж має велике значення. Наприклад, яблука є багатющими джерелами антиоксидантів і фітохімікатів на кшталт катехінів, хлорогенової кислоти і флоридзину, які допомагають знизити ризик запальних процесів, серцево-судинних хвороб і астми. Для збереження здоров’я легенів рекомендується вживати хоча б по одному яблуку в день.\nЧасник відомий численними корисними властивостями, його основним фітонутрієнтом є аліцин. Часник знижує артеріальний тиск, пригнічує мікроби і навіть забезпечує захист від раку. Китайські вчені з’ясували, що вживання часнику робить позитивний вплив на пацієнтів з раком легенів та іншими хворобами цих органів. Для захисту легенів від інфекцій і хвороб рекомендується вживати по дві-три зубчики часнику в день в салатах, а також в якості приправ.\nАбрикоси вважаються потужним засобом захисту легенів, а крім того, це ще дуже смачні фрукти. Дослідники з’ясували, що абрикоси є відмінним джерелом вітамінів С і Е, лікопіну і бета-каротину. Всі ці компоненти відносяться до антиоксидантів, що пригнічують шкідливий вплив вільних радикалів.\nОбов’язково включайте в свій раціон грейпфрут – чудове джерело вітамінів C, B6, тіаміну, фолієвої кислоти та магнію. Грейпфрут також має протизапальну активність. Вживання не менше половини цього фрукта на сніданок допоможе забезпечити виведення токсинів з організму і скоротити запалення респіраторної системи.\nЗамикає наш рейтинг імбир-один з кращих домашніх засобів для лікування застуди і болю в горлі. Вчені вважають, що гінгерол, який міститься в імбирі є найважливішим біоактивним компонентом, що відповідає за запобігання мігрені, астми, застуди і гіпертонії.


"Укрзалізниця" на 10 квітня призначила 9 безкоштовних потягів для вивезення жителів східних областей - Деловой Славянск\n“Укрзалізниця” на 10 квітня призначила 9 безкоштовних потягів для вивезення жителів східних областей\n10 апреля 2022 в 11:12 Кулешов Сергей\t- -\n"Укрзалізниця" на 10 квітня призначила дев'ять безкоштовних евакуаційних потягів для жителів східних областей, зокрема Луганської, Донецької та Харківської\nПро це інформує Рубрика, посилаючись на Телеграм-канал голови Луганської ОВА Сергія Гайдая.\n№ 5501 Новозолотарівка – Лозова: відправлення із Новозолотарівки о 14:00;\n№ 46/45 Лозова – Ужгород: час відправлення уточнюється;\n№ 274/273 Слов'янськ – Львів: відправлення зі Слов'янська о 14:00;\n№ 138/137 Лозова – Хмельницький: час відправлення уточнюється;\n№ 142/141 Лозова – Львів: час відправлення уточнюється;\n№ 239/240 Покровськ – Тернопіль: відправлення із Покровська о 10:00;\n№ 235/236 Покровськ – Чернівці: відправлення із Покровська о 13:00;\n№ 241/242 Покровськ – Львів: відправлення із Покровська о 14:00;\n№ 233/234 Покровськ – Чоп: відправлення із Покровська о 16:30.\nЯк повідомляла Рубрика, міністерка з питань реінтеграції Ірина Верещук 6 квітня закликала людей евакуюватися з частини Харківщини, а також із Донецької та Луганської областей, оскільки після початку нового наступу окупантів зробити це буде майже неможливо.\nПриватБанк будет списывать дополнительные деньги во время оплаты покупок – кого коснется\t17 мая в 13:56405\nВладимир Зеленский простился с Леонидом Кравчуком\t17 мая в 13:44192\nСегодня состоятся похороны первого президента Украины\t17 мая в 10:06410


У Києві змінили правила вакцинації в МВЦ: Кличко розповів про нововведення | investua.com.ua\nЧитайте також: Понад 50 у 15 областях. На вихідних центрів масової вакцинації від коронавірусу побільшає\nДля охоплення більшої кількості людей МОЗ паралельно з мобільними бригадами і пунктами щеплень запустив центри вакцинації, що працюють на вихідних.\nОстанні дні за добу роблять більш ніж 50 тисяч щеплень.\n29−30 травня перші центри масової вакцинації ії відкрилися в Києві, Львові та Одесі.\n6 червня їх запустили ще в семи містах. Зокрема, в Києві в суботу та неділю, 5−6 червня, в пункті вакцинації щеплення робили і тим, хто отримав запрошення на вакцинацію, і тим, хто зареєструвався в додатку Дія, але запрошення не дочекався.


Безкоштовне навчання в VISTULA: Варшава та Вроцлав | UP-STUDY\nГрупа університетів VISTULA за підтримки Центру польської освіти ”UP-STUDY” оголошує Конкурс із можливістю виграти 10 місць на безкоштовне навчання, та 40 місць на навчання зі знижкою. Міста навчання: Варшава та Вроцлав.\n1-3 МІСЦЕ:Безкоштовне навчання (3 роки) на рівні бакалавра + трьохмісячний курс польської мови + стипендія 1500 євро/рік і сучасний ноутбук у подарунок;\n11-20 МІСЦЕ:Знижка 50% на навчання англійською мовою, знижка 25% на навчання польською мовою. Також безкоштовний двомісячний курс польської мови при Університеті;21-50 МІСЦЕ:Знижка 25% на навчання англійською мовою, знижка 15% на навчання польською мовою. Також безкоштовний місячний курс польської або англійської мови.\nЦей розіграш - це є унікальна та безпрецедентна можливість виграти: безкоштовне навчання у Польщі, знижки на навчання, стипендію, мовний курс, ноутбук, iPad та багато інших цінних призів. В розіграші можуть брати участь студенти UP-STUDY віком від 16 до 24 років, які вступають на подані нижче факультети на польську або англійську мови навчання. Кожен зареєстрований учасник повинен пройти тест. 50 кращих учасників конкурсу отримають неймовірні призи та різноманітні знижки та стипендії в університетах “VISTULA” (Варшава) та Wyższa Szkoła Handlowa (Вроцлав).Навчання у столиці Польщі - це запорука успіху у майбутньому. Також Вроцлав – місто, яке стрімко розвивається у міжнародних напрямках, між іншим: Логістика, Туризм та Управління.\nУ розіграші можуть брати участь абітурієнти “UP-STUDY”, які вступають на факультети:- Міжнародні відносини (VISTULA - Варшава);\n- Фінанси та бухгалтерський облік (Університет Бізнесу - Вроцлав);Після реєстрації у розіграші, учасники отримують перший онлайн тест на тематику свого факультету. За умови вдалого проходження, кандидат отримує лист на електронну пошту про наступні кроки. В цей період потрібно уважно слідкувати за листами, які Ви отримуватимете у електрону скриньку (вся важлива інформація буде надходити лише в електронній формі).\nОголошення кращих учасників, які пройшли до півфіналу олімпіади відбудеться 25.04.2016. Інформація буде надіслана на емейл.2-й етап: Проходження тесту (Фінал у Києві) у присутності представників VISTULA: 09.05.2016.3-й етап: Визначення переможців, яке відбудеться 16.05.2016. Інформація буде надіслана на емейл.Реєстрація на конкурс для зареєстрованих учасників UP-STUDY триває з 7.03.16 до 15.04.16.


Дебати навколо релігійної ідентичності Українського католицького університету | Масонерія і антихрист | Актуальні публікації | Свята Традиція Української Католицької Церкви | 20.02.2019\nГоловна » 2016 » Серпень » 18 » Масонерія і антихрист » Дебати навколо релігійної ідентичності Українського католицького університету\nПісля моєї критичної статті у «Crisis Magazinе» про ситуацію в УКУ (англомовний оригінал і український переклад) ректором УКУ о. Богданом Прахом був скерований лист у це видання, який «Crisis Magazinе» оприлюднив. Це ж видання оприлюднило мою відповідь на цей лист. Усе це було опубліковано під загальною назвою «A Debate Over the Religious Identity of Ukrainian Catholic University» Отож, сьогодні україномовний читач може ознайомитись із перекладом цих листів на українську мову.\nо. Богдан Прах і Олександр Р. Січ\nCrisis Magazine – 12 October 2015\nВідповідь о. Богдана Праха\nМи в Українському католицькому університеті були здивовані та засмучені нещодавньою статтею Доктора Олександра Січа у Crisis Magazine.\nУкраїнський католицький університет гордо навчає та поширює Вчення Церкви щодо цілісності сім’ї та теології тіла, включаючи Вчення Церкви про аборти, подружню вірність, контроль над народжуваністю та священну природу шлюбу, як освяченого союзу між чоловіком і жінкою. Інститут родини та подружнього життя УКУ і його Міжнародний інститут етики та проблем сучасності є лідерами на цьому полі. Крім того, Школа біоетики УКУ є єдиною академічною програмою в країні, яка забезпечує сертифіковані програми для лікарів та соціальних працівників, засновані на Вченні Церкви.\nЦі життєво важливі програми не просто викладаються в аудиторіях. Студенти, викладачі та випускники УКУ активно залучені до про-лайф кампаній, які охоплюють храми, лікарні, поліклініки, молодіжні групи та усе суспільство. Ми регулярно описуємо діяльність цих програм у наших публікаціях. Жодним чином ми не «пом'якшуємо» цієї діяльності задля заспокоєння тих, хто не погоджується з Вченням Церкви у цих питаннях.\nУКУ завжди робив сильний наголос на своїй католицькій ідентичності, що знаходить своє відображення на освіті, яку отримують наші студенти – незалежно від того, чи вони є студентами-мирянами, сестрами-монахинями чи одним із 200 семінаристів, які відвідують УКУ. На додаток до щоденної Літургії та вечірні у всіх трьох університетських каплицях, також служиться повний цикл утреня-Літургія-вечірня у нашому Колегіумі, де проживає два священики та три монахині. Колегіум вимагає від жителів дотримання дворічної формаційної програми і має чітку політику щодо студентського життя. Студенти мають можливість відвідувати паломництва, місця усамітнень, релігійні фестивалі та можливість регулярно приступати до Таїнства Сповіді.\nЯк єдиний католицький університет на теренах колишнього Радянського союзу, УКУ постійно захищає Церкву на лініях фронту багатьох духовних битв. УКУ був відновлений після занепаду комунізму з чіткою метою промоції католицьких цінностей у суспільстві, зруйнованому залишками атеїстичного режиму. Ми прагнемо проникнути у суспільство на усіх рівнях, аби ділитися і передавати послання Христа. Саме тому ми пропонуємо програми поза богослов’ям такі, як: бізнес, соціологія та ІТ.\nЗвичайно, жодна установа не є досконалою, і з’являються виклики, у тому числі випадкові недоречні висловлювання чи поведінка окремих викладачів або студентів поза університетом. У таких випадках ми працюємо над вирішенням цих проблем та заохочуємо поведінку, яка відповідає науці Церкви та Ex Corde Ecclesiae. Я впевнений, що існують кращі способи вирішення проблем, якими ми могли б і мусимо користуватись, з допомогою та молитвами інших людей, а також вас та ваших читачів.\nМи вдячні за особисту підтримку, яку отримали від папи святого Івана Павла ІІ, який благословив наш наріжний камінь у 2001 році та папи Бенедикта XVI, який шість років тому зробив особистий фінансовий подарунок для УКУ. Ми також вдячні за підтримку Великому канцлеру УКУ – Блаженнішому Святославу Шевчуку, який сказав: «Я не можу уявити Українську Греко-Католицьку Церкву без УКУ».\nНарешті, ми дякуємо за фінансову підтримку багатьом читачам журналу Crisis, які підтримували нас протягом років. Вони підтримують нас, бо знають, наскільки важливою для нас є наша католицька ідентичність: це причина нашого існування. Ми запрошуємо усіх ваших читачів відвідати нас в Україні, тоді ми зможемо вам безпосередньо показати наш університет. Ви ніколи не забудете цього досвіду і ніколи не пишатиметесь нашою спільною католицькою ідентичністю більше.\nВідповідь д-р. проф. Олександра Січа на лист о. Праха\nВідповідь о. Праха великою мірою уникає специфіки проблем, які я підняв у своїй статті. До більшості із них я запропонував гіперпосилання. Отець, радше, використовує маркетингові гасла, аби замаскувати проблеми, які є в Українському католицькому університеті (УКУ), ховаючи те, що підриває католицькість університету та деякі із його добрих діл. Детально розглянути ці проблеми тут – неможливо. Проте, читачі можуть зробити власний висновок, перечитавши мій відкритий лист до владики Бориса Ґудзяка, Президента УКУ. А зараз для контексту, трохи хронології подій.\nУ березні 2015 року я зустрічався із Блаженнішим Святославом Шевчуком, Главою УГКЦ та Верховним канцлером УКУ, щоб висловити свою стурбованість. Блаженніший погодився з моєю позицією – підтвердивши, що знає про проблеми в УКУ і зазначив, що увесь єпископат глибоко переживає за католицьку ідентичність цього університету. Блаженніший Святослав строго відзначив, що якщо УКУ не «змінить свій шлях», то він заборонить йому носити титул «католицький». Згодом він попросив не УКУ, але мене – католицького викладача, який працює в університеті вірному Учительству Вселенської Церкви – підготувати текст Пастирського послання, зверненого до УКУ і поширити його по всій УГКЦ, запрошуючи УКУ переглянути вірність своїй місії.\nНе потребуючи підтвердження від адміністрації, кілька нас в УКУ підготували лист, опублікований 26 квітня (2015). За винятком кількох маленьких, позитивних кроків, цей лист залишається, по суті, проігнорованим до цього дня, що підтвердив один з членів адміністрації.\nОтець Прах оманливо посилається на Пастирське послання Блаженнішого Святослава, яке, хоч насправді визнаючи важливість УКУ для УГКЦ як потенційно вірного своїй місії, є більше закликом до дії, аніж похвалою. В той момент, Блаженніший не міг покладатись на католицькість УКУ, тому, саме католицькість УКУ була основною проблематикою в його листі.\nПри кількох нагодах я також обговорив свої спостереження з (тодішнім) папським нунцієм в Україні Архиєпископом Томасом Ґалліксоном, який поділяв хвилювання Блаженнішого та мої щодо неуспіху місії УКУ та проникнення у нього секуляризму.\nУ червні я ще двічі зустрічався із Блаженнішим Святославом, аби знову обговорити ці проблеми, та зокрема, невиконання його Пастирського послання. Блаженніший мене тоді приголомшив та виявив мені велику честь, запропонувавши мені залишить ще на один рік, щоб допомогти розробити документ, на основі Ex Corde Ecclesiae адаптований для УГКЦ, а тоді допомогти узгодити статут УКУ із цими документами. Таким чином, твердження о. Праха, що УКУ працює згідно з Ex Corde Ecclesiae не є правдивими.\nПізніше Блаженніший попросив мене залишитись на завжди. Я шанобливо відмовився не тому, що не хотів допомогти, але преш за все тому, що маю сім’ю та обов’язки у Францисканському університеті у США. Не менш важливо і те, що я не міг би працювати у такій невпорядкованій ситуації, а також з таким ректором та адміністрацією, стилем роботи якої часто є антикризове управління, а до необхідних змін вона ставиться вороже. Ця адміністрація знаходиться під сильним дистанційним впливом, деякі в УКУ говорять маніпуляцією, владики Бориса Ґудзяка.\nДвічі о. Прах скаржився мені, що величезна кількість випускників УКУ, які пізніше здобули вищу освіту на Заході, не повернулися в Україну. Насправді, за місяць до нашого повернення у середині липня (минулого року) останній викладач із Заходу, який працював в УКУ на повну ставку, під час академічного відрядження закордоном, подав заяву на відставку. Більше того, лише минулого тижня (жовтень 2015) о. Прах видав внутрішній наказ щодо університетської Літургії (яка правиться тільки раз в тиждень!), на яку, так само як і на вечірнях у Колегіуму, ходить дуже мало людей, на що отець теж скаржився. У цьому наказі викладачам забороняється залучати студентів до будь-якої діяльності в час, коли служиться Літургія. Проте, перед цим і як відповідь на мою статтю (як мені стало відомо від члена адміністрації), відбувалось полювання на відьом, щоб визначити тих, хто зі мною розмовляв.\nПроблема щодо двох «гомосексуальних» скандалів протягом минулого (2014-15) навчального року полягає не стільки в тому, що деякі викладачі публічно просувають гомосексуалізм, що без сумніву є великою проблемою. Проблема у тому, що УКУ бореться знайти правовірних викладачів вірніх місії.\nВидається, що о. Прах не розуміє, що кожен із викладацького складу є «малим послом»: вони презентують чітке уявлення про УКУ його студентам та зовнішньому світу, а не є лише знаками недосконалої інституції. Ця ситуація ускладнюється тим, що вірні УГКЦ вірять, що їхні незмінні традиції після ІІ Ватиканського Собору (наприклад, одруження священиків), певним чином імунізують їхню Церкву від негативних плодів західного секуляризму.\nТому не дивно, що католицька ідентичність УКУ знаходиться під загрозою, що було підтверджено мені електронним листом ніким іншим, як владикою Ґудзяком.\nХакери розкрили стратегію і плани Джорджа Сороса і його фондів\nКатегорія: Масонерія і антихрист | Переглядів: 558 | Додав: Anatoliі☩UCT☩ | Теги: ліберастія, УКУ, секуляризм, безбожники, масонерія і антихрист, гомодиктатура | Рейтинг: 0.0/0