Як вчити англійську за серіалами: стаття з блогу IT-школи Hillel\nЩо дає перегляд серіалів англійською\nАлгоритм вивчення англійської за серіалами\nСтатті 25\tлютого читати 6 хв. 4.9 34 голосів 2575\nЯк вчити англійську за серіалами\nСьогодні без знання англійської мови складно обійтися. Важливе володіння англійською в IT-сфері. Мовні курси, спікінг-клаби, індивідуальні заняття з носієм мови або викладачем — це звичні способи вивчення англійської. Але, щоб оволодіти мовою і отримати досвід занурення в мовне середовище, цього часто недостатньо. Як тоді зануритися в англомовну середу? Очевидна відповідь — подорожі. А що робити, коли мовна практика необхідна, а їхати нікуди не хочеться? Тоді починаємо вивчати англійську за серіалами.\nЗанурення в мовне середовище. Тому що герої серіалів говорять живою мовою.\nЗбільшення лексичного запасу. Дивлячись серіали, ми запам'ятовуємо стійкі вирази, побудову фраз і нові слова. Так до нашого словника потрапляє сленг.\nТренуємо сприйняття на слух. Наголоси в словах і інтонації легко запам'ятовуються, коли слухаємо мову улюблених героїв серіалу. Запам'ятовуємо звучання слів і пов'язуємо з написаним словом у субтитрах.\nЗнайомимося з іншою культурою і гумором. Жарти і смішне відрізняються в різних культурах. Коли ми дивимося комедії англійською, в очі впадає те, як англійська проявляється в жартах та гуморі діалогів.\nОбираємо зручну платформу або сайт, на якому можна дивитися серіали в оригіналі з субтитрами (англійськими і російськими).\nВибираємо серіал, який цікавий сюжетом, героями, жанром.\nДивимося серію англійською з російськими субтитрами, щоб чути мову і впізнавати знайомі слова і контекст, стежити за сюжетом.\nПереглядаємо серію в оригіналі вже з англійськими субтитрами. Ми знаємо сюжет і основні теми діалогів. Тому можна ставити серіал на паузу і виписувати з субтитрів незнайомі слова для подальшого вивчення. В такому перегляді ми вже чуємо слова і одночасно бачимо, як вони пишуться в субтитрах.\nНові слова, які ми виписали, переводимо і записуємо на картки/в списки для заучування нової лексики. Для цього є безліч додатків (наприклад, ЛінгваЛео і Quizlet). У них можна додати нові слова, щоб тренувати їх у зручний час.\nКоли засвоєно великий список лексики з серіалу, можна почати дивитися серії без субтитрів, щоб перевірити, чи стало зрозуміліше. А потім можна чергувати перегляд з субтитрами і без залежно від складності діалогів.\nПочинати дивитися англійською зручніше з американських серіалів. У них досить чітка вимова і часто прості діалоги. Тому що, наприклад, в британських серіалах, крім знаменитого акценту, герої говорять досить швидко і нечітко, ковтаючи закінчення слів. А якщо потрапити на ірландський акцент в серіалі, то доведеться пробиратися через спотворююче звучання слів "окання".\nМи підібрали найкращі серіали, з яких можна почати занурення в англійську.\nСеріал, що став сучасною класикою, відмінно підходить для вивчення англійської. Легка за настроєм і сюжетом історія шести друзів швидко затягує, до того ж серіал хочеться переглядати (а це важливо у вивченні нових слів). І навіть якщо ви вже дивилися, буде цікаво по-новому дізнатися і почути героїв, переглядаючи англійською.\nБонус: почути коронну фразу Джоуї "How are you doing?"\nBig Bang Theory («Теорія великого вибуху»)\nЩе один знаменитий комедійний ситком. Історія про групу друзів вчених-гіків. Плюс серіалу не тільки в нових наукових термінах і навіть їх візуалізації (наприклад, костюм ефекту Доплера), але і в зверненні до попкультури. Герої познайомлять з цікавими трендами попкультури. А це здорово збагачує словниковий запас.\nБонус: дізнатися, що означає улюблений вигук Шелдона, "Bazinga!"\nНайуспішніший серіал про IT-сферу не міг не увійти в список рекомендованого. Історія талановитих програмістів, які просувають свій продукт, не залишить байдужим. У серіалі багато професійної лексики, що занурює в реалії Кремнієвої долини.\nБонус: розібратися в походженні назви "Pied Piper".\nThe Simpsons («Сімпсони»)\nОдин з найбільш довгограючих мультсеріалів, в якому показують різноманітні сюжети американського життя. Історія американської сім'ї відображає культурні тренди з гумором і захоплює як дітей, так і дорослих. У серіалі уживається актуальна проблематика, купа відсилань до знаменитих фільмів, політичні і соціальні події, камео знаменитостей, підлітковий запал і бунтарство. Різноманітність сюжетів і тем допомагає не нудьгувати, записуючи нові слова з кожної серії.\nБонус: почути культовий вигук Гомера "D'oh!" в оригіналі.\nGame of Thrones («Гра Престолів»)\nЦей серіал дивилися хоча б частково навіть ті, хто зовсім не дивиться серіали. Гра престолів навіть після завершення залишається найпопулярнішим у світі серіалом. А якщо ви його вже бачили, тим простіше буде переглянути його англійською. Цікаво, як звучать голоси знайомих героїв і з якими інтонаціями вони передають свої емоції і погляди в діалогах. При перегляді серіалу в оригіналі акторська гра набуває нової глибини.\nБонус: вивчити девізи домів англійською, і почути весь пафос фрази Грейджоїв "What Is Dead May Never Die".\nСеріал про друзів-інтернів Джей-Ді та Терка, вічно потрапляють в історії. І хоча Клініка не стільки про медицину, скільки про дружбу і взаємини героїв, можна дізнатися і медичну лексику. Серіал добре допомагає відчути розмовну англійську і загальну лексику. І, звичайно, це буде веселе вивчення англійської з кожною серією. Чого варті одні тільки інтонації акторів, на яких будується велика частина гумору в серіалі.\nБонус: дізнатися, що таке "bromance" для Джей-Ді та Терка.\nJeeves and Wooster («Дживс і Вустер»)\nРизикнемо подивитися серіал з британським акцентом? Дует Х'ю Лорі і Стівена Фрая, що склався в шоу Фрая і Лорі, став ще популярнішим завдяки цьому серіалу. Історія про відносини камердинера і молодого аристократа втілює все культурні особливості Великобританії і густо прикрашає їх тонким англійським гумором. Серіал втрачає глибину, голос і частина гумору в перекладі. Тому дивитися важливо в оригіналі.\nБонус: слухати, як Вустер по-різному вимовляє слово "sir" і порахувати кількість варіантів.\nСучасна адаптація історій про класичного детектива Шерлока Холмса вже стала культовою. Варто відзначити, що герої серіалу говорять дуже швидко і часто ковтають слова. Тому для початку важливо дивитися з англійськими субтитрами, щоб не втрачати сенс. Але ця праця окупається сповна грою акторів, їх інтонаціями і голосами. Серіал знайомить з сучасними виразами британської англійської.\nБонус: дізнатися сенс фрази "You do see, but just do not observe".\nСеріал про знаменитого детектива з романів Агати Крісті — приклад класичного британського серіалу. За час створення серіалу в ньому знімалися багато сьогодні достатнього відомих британських акторів і актрис. Їх можна зустріти як в основних ролях серій, так і на другорядних ролях і в епізодах. І щоб оцінити всі тонкощі спілкування головних героїв з представниками різних класів Великобританії, дивитися серіал варто в оригіналі.\nБонус: насолодитися тим, як Пуаро описує роботу своїх сірих клітинок в оригіналі.\nДіліться статтею в соцмережах, допоможіть друзям вивчити англійську.\nНа нашу розсилку вже підписалося 35900 людини.


Бельгійські лікарі безкоштовно прооперували дітей з вадами слуху у ... | Відео | 5 канал\n14:13 , 11 вересня 2021 1 0\nБельгійські лікарі безкоштовно прооперували дітей з вадами слуху у Львові.\nШанс на одужання українських дітей із захворюваннями вух. Тиждень благодійної допомоги таким дітям у Львові провели бельгійські лікарі із всесвітньо відомої клініки. Обстежили майже сотню хворих дітей. Вісьмох - разом із львівськими медиками - прооперували. Зокрема, провели імплантації та інші надскладні втручання.\n«Очільники міст вражені» : Олександр Слобожан про підводні камені Бюджету-2022.\nГроші - це кров економіки. Їх зароблятимуть і витрачатимуть не в Києві. Це вся країна. На ці гроші житимуть не міфічні статистичні одиниці, а конкретні люди, які вирішуватимуть цілком земні задачі від благоустрою до ліків для хворих на COVID-19. І...\n5 канал 23:06 , 16 вересня 2021\nРевізія труби. Як Україна може вплинути на ціну газу в Європі / включення\nНе тисяча доларів, але все одно дорого. Ціна газу у Європі пішла на спад. Але чи на довго. Без додаткових джерел постачання газові сховища Європи самі не наповняться. «Газпром» вперто не ігнорує можливість збільшити прокачування газу Україною, і п...\n5 канал 23:00 , 16 вересня 2021\nІсторична операція. Українські лікарі вперше пересадили кістковий мозок від нерідного донора\nІсторична операція. Вперше в Україні дорослому пацієнту пересадили кістковий мозок від нерідного донора. Трансплантацію зробили у Черкасах. Лікарі місяць тримали новину в таємниці і оприлюднили лише зараз - коли 19-річна пацієнтка вже готується до...\n5 канал 22:47 , 16 вересня 2021\n«Це не кінець». 21 рік без Георгія Гонгадзе: у Києві вшанували пам’ять журналіста\n21 річниця вбивства українського журналіста Георгія Гонгадзе. У розслідуванні цього злочину попри наявність обвинуваченого і довічний вирок учаснику страти, колишньому міліціонеру Пукачу, ще й досі багато запитань. Головне - хто замовник. Його так...\n5 канал 22:39 , 16 вересня 2021\n«Хвилини на шпиталізацію» : Аеромедична евакуація - Презентація пілотного проєкту на Київщині.\nАеромедична евакуація — вже реальність для України. Два гелікоптери з бригадами готові злітати для термінового перевезення тяжких хворих. Один гвинтокрил базується у Львові, інший - у Києві. Та літатимуть вони скрізь, де потрібна участь санітарної...\n5 канал 22:38 , 16 вересня 2021


У Румунії діаспора співала колядки з нагоди зимових свят\nсубота, 02 липня 2022, 05:10\nСучавська філія Союзу українців Румунії (СУР) провела у Радівцях святковий захід з нагоди зимових свят «Українська коляда – її специфіка на Буковині».\nЯк передає Укрінформ, про це йдеться на фейсбук-сторінці СУР.\nЗауважується, що атмосфера зимових свят й особливо Різдва, була сполучною ланкою великої кількості членів і прихильників CУР.\nЗа повідомленням, у своєму вступному слові Ілля Саучук наголосив на важливості звичаїв українців у період зимових свят та подякував Союзу українців Румунії за ініціативу роздати вірянам роздають різдвяні продуктові набори.\nГолова Яської філії СУР Віктор Григорчук передав присутнім привітання від голови Союзу українців Румунії, депутата Миколи-Мирославa Петрецькoго.\nЧитайте також: У Румунії провели серію зустрічей, присвячених українській молоді\nУкраїнські колядки у Буковині виконали художні колективи: «Голоси Негостини» з Балківців під керівництвом Петра Шоймана; «Майданчик» з Качiки під керівництвом о. Миколи Ніколаїшина; «Хатна» з Дерменешт на чолі з о. Михайлом Кобзюком; «Буковинська Ружa» з Мілішівців під керівництвом Бриндуші Писларь; «Червона Калина» з Негостіни на чолі з Нікуліною Клапон; «Пoлонинка» з Палтіна, який очолює Василина Ясіновска; «Старші» з Радівців, керівник Василь Паскару і «Коломийка» з Сірета під проводом Зірки Янош.\nУ СУР додали, що комітет Сучавської філії представили: Ілля Саучук, Нікуліна Клапон, Микола Чокан, Бриндуша Писларь, Олена Торак, Христина Кідеша, Овідіу Ткач, Родіка Шойман, Надія Бойчук, Зірка Янош та Михайло Кобзюк.\nНагадаємо, комітет Бухарестської філії Союзу українців Румунії (СУР) разом з Посольством України в Румунії організували захід “Їде, Їде Дід Мороз!”, під час якого дітей отримали подарунки від Діда Мороза, виконали вірші, співали і танцювали.\nДіаспора Культура Новий рік Румунія Коляда


Категорії > Політика та Соціальна відповідальність\nЩо це є? Чи вони для кожного існують?\npetterson (45 д. тому)\nЯк ми повинні пеклуватися про нашу планету?\n(279 д. тому)\nАборти, сексуальні меншісті, релігійна свобода, обговорюємо різні закони\nWilliamHarris4 (421 д. тому)\nТи був вже за твою віру дискримінований? Знаєш про такі випадки?\nAOLgolddownload (585 д. тому)\nВибори, закони, правительство\nZoeTurner (603 д. тому)


Твір на тему:"Кого можна назвати Людиною з великої літери?\nВи тут : Головна » Зарубіжна література » Твір на тему:"Кого можна назвати Людиною з великої літери?\nЛюдина з великої літери - це та людина, яка надихає інших людей, ділячись своєю любов'ю до життя. Любити життя, незважаючи на всі її труднощі, дуже нелегко, але деяким людям з глибокою душею це вдається. Наведу приклади.\nУ тексті Бориса Єкимова розповідається про чоловіка, який втратив радість життя, і про молоду студентку,яка радісно вигукує про прості дрібниці - новорічні подарунки своїм близьким. Почувши її наповнені радістю слова, чоловік надихнувся, і йому відкрилася краса в простому, буденному: в «малиновому чистому заході», в «річечці під гнучким дерев'яним містком», в дитячому сміху. Він досяг істини. Зрозумів, що щастя в дрібницях, в тому, чого раніше не помічав. Він побачив стару дорогу до дому, по якій він проходив десятки разів, по-новому. Він знайшов надію на краще, то, без чого жив раніше. Просте вигук з дитячою невинністю змінило погляд дорослої людини на світ. А все тому, що дівчина любила і цінувала життя, своїх близьких. Їй подобалося дарувати людям радість, а коли ти даруєш щастя іншим, ти сам щасливий.\nУ моєму житті теж є людина,яка міцно змінила моє ставлення до навколишнього світу. Це оратор Нік Вуйчич. Він їздить по світу з лекціями і розповідями про свою родину, друзів, життя. Але що особливого в цій людині? Чому люди готові слухати розповіді про його будні? Він народжений без рук і без ніг. Коли лікарі побачили такого новонародженого, вони сказали: «Він не проживе й місяця». А він прожив. І зараз йому більше двадцяти років. У нього є дружина і дитина. І кожен раз, розповідаючи про свої кінцівки, Нік посміхається. Він не говорить про це з глибоким сумом, на його очах не з'являються сльози. Він посміхається і навіть жартує, кажучи про свою проблему. На кожній лекції він говорить про те, що радіє всьому: співу птахів, вранішньому сонцю, брудних калюжах, муркотіння кота, втомленим особам людей в метро. Після його оповідань життя людей змінюється. Люди знаходять радість у всьому, і це правильно. Я думаю, що цього чоловіка можна назвати справжньою Людиною з великої літери.\nТаким чином, я розумію, що радість і любов до життя є справжні риси Людини з великої літери. Чому з великої? Та тому, що життя люблять від прекрасних природних пейзажів до сумних осіб і заплаканих очей.


Сім’я, школа, церква, - Петро Ландяк просить запровадити в тернопільських школах уроки християнської моралі - ПОГЛЯД\n01:45 | 20.06.2021\nСім’я, школа, церква, – Петро Ландяк просить запровадити в тернопільських школах уроки християнської моралі\n15:22 | 30.12.2019 15:23 | 30.12.2019 Redaktor 248 Views\nМоїм останнім ,в цьому році, листом, як депутата Тернопільської міської ради, є звернення до міського голови м.Тернополя пана Сергія Надала, з приводу організації в школах міста уроків ХРИСТИЯНСЬКОЇ МОРАЛІ.\nБезперечно основою виховання і правильного формування молодої людини є сім’я. Це так! Однак далеко не кожна сім’я має можливість забезпечити умови для глибокого пізнання засад християнської віри. Тому після сім’ї, таким місцем для навчання може бути школа, де дитина перебуває значну частину свого часу.\nПро потребу організації таких уроків в Україні та і в нашому місті говорять давно.\nЗнаю, що в окремих школах нашого міста були організовані такі уроки. Однак, на жаль, не в усіх. Та й під різними аргументами , в окремих школах ця робота чомусь зупинялась.\nЯ підняв це питання на засіданні міської ради 6-го грудня ц.р., до цього, почувши стурбованість батьків і священнослужителів з приводу того, що окремі школи і їхнє керівництво, щонайменше не сприяє, а можливо і блокує організацію уроків ХРИСТИЯНСЬКОЇ МОРАЛІ в школах.\nРозумію, що ці уроки мають бути добровільними, однак , вважаю,вони обов’язково мають бути включені в навчальний процес для тих , хто хоче глибше пізнавати і розвивати християнські цінності і моральні засади.\nПісля школи церква стає своєрідним провідником людини у її житті. І коли дія сім’ї, школи і церкви переплітаються, підсилюючи і доповнюючи одна одну- це забезпечує комплексне зростання молодої людини та допомагає їй стати успішною і одночасно щасливою.\nТакі є мої думки.\nТому я 28 грудня направив звернення міському голові, для вирішення цього дуже важливого завдання.\nКопію листа додаю нижче.\nВирішення подібного завдання – буде доброю основою для того, щоб ми , через наших дітей і онуків, з оптимізмом дивились в майбутнє нашої країни, і з вірою один одному бажали: ЩОБ НОВИЙ РІК БУВ КРАЩИМ ЗА ПОПЕРЕДНІЙ.\nГолова ГО “Українська народна варта”, член Ради партії Громадянська позиція”, депутат Тернопільської міської ради Петро Ландяк\n← Кілька слів про те, навіщо мандрувати Тернопільщиною\nХтось святкує, а хтось – працює. Новий рік у лікарні очима тернопільських медиків →


Розділ VIII УКРАЇНА В XIX СТОЛІТТІ : Гарін В. Б., Кіпцар І. А., Кондратенко О. В. - Історія України : Экономика и финансы\nРозділ VIII УКРАЇНА В XIX СТОЛІТТІ\nУкраїна на рубежі століть. Наставало нове століття — XIX. На Заході бурхливий розвиток отримала промислова революція, йшов швидкий процес демократичних перетворень, формувався новий, буржуазний устрій життя. Величезна Російська імперія та Україна, більша частина якої входила до її складу, також переживали складні процеси формування індустріального суспільства. До середини XIX ст. Росія помітно поступалася провідним державам Європи й Америки не лише в соціальному, але й у техніко-економічному відношенні. Тільки 10 % російського населення проживали в містах, а 90 % жителів імперії було безпосередньо пов'язані з сільським господарством, заснованим на позаекономічному примусі.\nЛише наприкінці 30-х pp. XIX ст. у Росії почали з'являтися перші машини і парові двигуни. Створювалися перші невеликі фабрики, для розвитку яких постійно не вистачало робочих рук, оскільки селянство, як і раніше, було кріпосним. Не дивлячись на багаті запаси сировини і ресурсів, російська промисловість у цей час розвивалася вкрай повільно і малоефективно. Якщо у XVIII ст. Росія займала 1-е місце в світі по виплавці чавуну, то до 1800 р. Англія порівнялася з нею, а до середини XIX століття перевершувала вже в 12 разів. Росія відкотилася на 8-е місце в світі за цим економічним показником. Особливо наочно загальне відставання Росії виявлялося в розвитку транспорту. Перша залізниця з'явилася тут тільки у 1851 р. Через 10 років величезна імперія мала 1,5 тис. кілометрів залізниць, тоді як в Англії їх було 15 тис. кілометрів, а в Німеччині 10 тис. Не краще йшла справа і в пароплавстві, а що стосується російських шосейних доріг, то і сьогоднішній стан багатьох із них може цілком дати уявлення про дороги Росії XIX століття. Отже, Російська імперія, а разом із нею і Україна, вступили в XIX ст. зовсім не в числі передових країн світу. Імперія гостро потребувала прогресивних і демократичних перетворень.\nЦарювання імператора Павла І (1796 — 1801 pp.) ознаменувалося для України лише тим, що в ці роки було введено кріпацтво у ряді її південних районів. Олександр І, що вступив на престол пізніше, зробив боязку спробу поліпшити положення селянства. У 1803 р. ним був підписаний указ «Про вільних хліборобів», який\nдозволяв поміщикам відпускати на волю кріпосних селян з наділом землі, але за викуп, що вноситься селянами. Оскільки поміщики не поспішали розлучатися з селянами, а селяни, як правило, не мали грошей на свій викуп, то скористатися таким указом царя могло лише дуже небагато.\nРосія, що завжди з ворожістю ставилася до французьких революційних ідей і перетворень, у 1805 — 1807 pp. вела коаліційні війни з Францією Наполеона І. Правда, вони закінчилися для Росії невдало. Влітку 1807 р. Олександр І був вимушений підписати Тільзітський мир із французьким імператором, за плечима якого вже була скорена ним Європа. Умови миру були вкрай невигідними для Росії, оскільки вона повинна була прилучитися до континентальної блокади свого головного торгівельного партнера — Англії. Це завдавало величезного збитку, російській економіці та торгівлі. Правила континентальної блокади дотримувалися Росією вельми не точно, що і послужило приводом для оголошення їй війни з боку Наполеона І.\nУ ніч на 12 червня 1812 р. французькі війська в союзі з багатьма європейськими державами перейшли через прикордонну річку Німан і вдерлися до Росії. Так почалася Вітчизняна війна російських народів проти європейських завойовників. Безпосередньо території України ця війна практично не торкнулася, хоча посилені рекрутські набори і відірвали від мирної праці багато тисяч українських селян. Прикриваючи напрям на Київ, в західних районах України базувалася 3-а російська армія під командуванням генерала Торма-сова, але активної участі у війні вона так і не взяла.\nРосіяни відступили до Москви, де провели знамениту битву з французам під Бородіно. Під час Бородінської битви обидві сторони зазнали величезних втрат. Маючи на меті збереження російської армії, командуючий М. І. Кутузов вирішив віддати ворогові свою колишню столицю. Потім, не допустивши прориву французьких військ до України (битва під Малоярославцем), російські армії погнали французів назад із Росії старою Смоленською дорогою. У грудні 1812 р. Наполеон І, покинувши залишки своєї «Великої армії», терміново повернувся до Франції формувати нові корпуси й армії. 1 січня 1813 р. гармати Петропавловської фортеці в столиці дали салют на честь повного звільнення території імперії від чужоземних солдатів. Розгром наполеонівської армії в Росії і закордонний похід російських військ, який завершився в Парижі, мали величезне значення не лише для долі Європи, але і для самої Російської імперії.\nРосійські війська прибули з Європи не лише з численними військовими трофеями, але і принесли з собою нові демократичні та\nреволюційні ідеї. Частина російського офіцерства повернулася із закордонного походу з антикріпосницькими й антимонархічними поглядами. Це знайшло свій прояв в організації на території Росії та України перших революційних таємних громад.\nУкраїна та декабристи. Частина офіцерів царської армії, повернувшись із закордонного походу після розгрому Наполеона І, сподівалася на прогресивні зміни в Російській імперії. Коли ж з'ясувалося, що ці надії марні, найбільш активні з них почали організовувати таємні революційні товариства. Перше подібне товариство під назвою «Союз порятунку», було створене у Петербурзі в 1816 р. Незабаром ця організація розпалася на дві частини — Північне товариство в Петербурзі та Південне товариство в Україні.\nЦентром Південного товариства стало місто Тульчин, а його керівником — полковник П Пестель. У 1823 р. до Південного товариства прилучилася й таємна організація «Товариство об'єднаних слов'ян», якими керували молодші офіцери брати Борисови. Відділення Південного товариства знаходилися також у Кам'янці, Василькові та Новоград-Волинському. Програма Південного товариства, розроблена П. Пестелем, називалася «Руська правда» і передбачала встановлення республіканського устрою, ліквідацію кріпацтва та серйозні демократичні перетворення. Разом із тим, революціоне-ри-змовники не виявляли ніякої цікавості до політичного майбутнього України, вважаючи український народ невід'ємною частиною російського народу і не визнаючи права українців на національне самовизначення. Більше того, П Пестель вважав, що всі слов'янські народи імперії мають бути русифіковані (виключення робилося тільки для поляків).\nНесподівана смерть Олександра І в Таганрозі та деяке замішання з проголошенням нового імператора змусили змовників до негайних дій. 14 грудня 1825 р. стався виступ у Петербурзі, на Сенатській площі, який був легко придушений урядовими військами. Саме ця подія дала привід згодом назвати революціонерів-змовників «декабристами».\nВ Україні виступ декабристів почався за два тижні після подій у Петербурзі. Брати Муравйови-Апостоли і Бестужев-Рюмін організували повстання Васильківського піхотного полку. Керівник Південного товариства полковник П Пестель був заарештований ще раніше. Повсталий полк, не знайшовши підтримки у місцевого населення, був розгромлений урядовими військами. Таким чином, перший революційний антимонархічний виступ зазнав повного провалу.\nПольське повстання 1830 р. У листопаді 1830 р. спалахнуло ан-тиімперське повстання у Варшаві, підготовлене групою молодих\nпольських офіцерів. На початку 1831 р. загони повстанців вступили на Волинь, висунувши гасло, звернене до українського населення: «За нашу і вашу свободу!». Проте основна маса українців не підтримала цього виступу, оскільки бачила у поляках своїх відвічних ворогів та гнобителів. Більше того, в ході придушення повстання царськими військами, деякі українські селяни активно розоряли польські маєтки в Правобережній Україні. До літа 1831 р. польське повстання було розгромлене. Проте царський уряд зробив із цих подій необхідні для себе висновки. Для центральної влади стала очевидною необхідність рішуче покінчити із польським впливом у Правобережній Україні.\nПочаток русифікації України. Вже у 1831 р. було прийняте рішення про об'єднання західноукраїнських, білоруських і литовських губерній з метою їх перетворення на «істинно російську землю». У Києві указом царя була створена спеціальна комісія у справах західних губерній. Незабаром на Правобережжі були закриті всі польські школи, а також відомий Кременецький ліцей. У 1834 р. в Києві відкрився університет Св. Володимира, покликаний стати оплотом розповсюдження в Україні російської мови і культури. У 1837 р. губернатором Київської, Подільської та Волинської губерній був призначений генерал Д. Бібіков (обіймав цю посаду до 1852 p.), який жорсткими методами проводив політику русифікації України. Основний удар був направлений на зменшення польського впливу в Правобережній Україні. Більше 60 тис. шляхтичів було позбавлено дворянської гідності, багато хто з них висипався до внутрішніх районів Росії та до Сибіру. Близько 3 тис. маєтків, конфіскованих у польських поміщиків, перетворювалися на військові поселення. На всіх адміністративних посадах поляків замінили російські чиновники. У 1839 р. був завданий удар і по греко-католицькій церкві, всіх її прихильників насильно переводили у православ'я. Ослаблення польського впливу сприяло зростанню національної самосвідомості українського народу, свідоцтвом чого стала діяльність деяких представників український інтелігенції. Центральною фігурою в цьому процесі, безумовно, був Т. Г. Шевченко (1814 — 1861).\nТ. Г. Шевченко. У 1840 р. вийшла в світ знаменита поетична збірка Т.Г. Шевченка «Кобзар», що фактично заклала основи сучасної української мови і літератури. У 1843 — 1845 pp. Шевченко написав ряд революційних поем («Сон», «Кавказ», «І мертвим, і живим», «Заповіт»), в яких розвивалося відчуття української національної самосвідомості та висувалася ідея утворення самостійної української держави. У 1846 р. Шевченко увійшов до складу таємної української організації, яка називала себе «Кирило-Мефодієв\nсысим товариством» і діяла в рамках Київського університету. Всього членами організації було 11 чоловік, ще близько 100 чоловік підтримували з нею активні зв'язки. Керівником організації вважають М. Костомарова, університетського викладача історії. Соціальна програма товариства передбачала ліквідацію кріпацтва і розвиток народної освіти. Проте ніяких конкретних планів здійснення цієї програми не існувало. Навесні 1847 р. студент А. Петров видав товариство поліції, і воно було розгромлене. М. Костомаров та інші члени товариства були покарані короткочасними засланнями, а Т. Г. Шевченка віддали у солдати, де він провів більше 10 років без права писати і малювати.\nУкраїнці під владою Австрійської імперії. Після трьох поділів Польщі частина західноукраїнських земель опинилася у складі імперії австрійських Габсбургів. В адміністративному відношенні вони належали до різних частин імперії. Переважна більшість західних українців жили в Галичині, об'єднаній з польськими територіями, Закарпаття належало Угорському королівству, а Північна Буковина виділялася в окрему адміністративну одиницю.\nУ Галичині українці та поляки складали приблизно по 40 % населення, причому українці населяли переважно Східну Галичину, а поляки — Західну. Ще 10 % населення Галичини було єврейським. Панівним класом тут були представники польської шляхти. У Буковині провідні позиції займали румунські бояри, а в Закарпатті — угорські поміщики. Переважна більшість українців у всіх трьох областях, підконтрольних Австрії, була сільським населенням.\nСеляни в Західній Україні завжди жили досить бідно, і це положення не змінилося після входження західноукраїнських земель до складу Австрійської імперії. Відсутність розвиненої інфраструктури, примітивна ручна праця, низька агротехнічна культура негативно позначалися на врожайності, яка тут була у декілька разів нижча, ніж в Австрії та Чехії. Нерідко траплялися голодні роки, коли населення частково вимирало. Австрійська влада розглядала Західну Україну як віддалену провінцію, що поставляла деякі види сировини і служила ринком збуту товарів із центральних областей. Проте реформи, проведені австрійським імператором Йосипом II, торкнулися і західно-українських земель.\nУ 1781 — 1782 pp. австрійське законодавство оголосило селян особисто вільними, обмежило розмір панщини до 30 днів на рік, забороняло збільшення поміщицьких земель за рахунок «прирізання» селянських наділів, встановлювало певні юридичні права для селян. Крім того, влада намагалася підняти рівень аграрної культури на цих територіях, підтримувала розвиток ремесла і торгівлі, ввела нову систему управління містами. Зміни торкнулися й украї\nнсысого греко-католицького духовенства, яке зрівнювалося у правах із католиками. Церква була підпорядкована державі, а священники прирівнювалися до державних службовців.\nАвстрійська буржуазна революція 1848 р. призвела до повного скасування панщини і пожвавлення політичного життя на західноукраїнських землях. У квітні 1848 р. поляки у Львові створили свій політичний орган — Центральну раду народову і почали формувати загони Національної гвардії. 2 травня 1848 р. також у Львові була створена і перша українська політична організація — Головна руська рада, основною вимогою якої був поділ Галичини на польську і українську частини з окремими адміністраціями. Емблемою цієї організації став відроджений герб галицько-волинських князів — золотий лев на блакитному щиті, був затверджений жовто-блакитний прапор, як національний стяг українського народу.\nВіденська адміністрація не підтримала вимог західних українців, обмеживши їх діяльність сферою культури. У листопаді 1848 р. у Львові почалися озброєні зіткнення між австрійськими військами і польськими загонами Національної гвардії. Австрійці, розгромивши польський рух, перестали підтримувати й українські організації, які незабаром припинили своє існування.\nРеформи у російській імперії. У середині XIX століття справжнім випробуванням для царизму стала Кримська війна 1853 — 1856 pp. Цілями Росії в цій війні були: розповсюдження свого впливу на Балканах, захоплення проток Босфору і Дарданел і вільний вихід у Середземне море російських військового і торгівельно-го флотів. Цим планам прагнула перешкодити коаліція держав у складі Англії, Франції, Туреччини і Сардінського королівства. Не втручаючись безпосередньо у військові дії, коаліцію активно підтримували Австрія і Прусія. Основні події війни відбувалися на території Криму, що дозволило назвати її «Кримською». Головним стратегічним пунктом у Криму було місто-фортеця Севастополь — основна база російського чорноморського флоту. У вересні 1855 р. поблизу Євпаторії, на західному узбережжі Криму, були висаджені англійські, французькі та турецькі війська. Спроба союзників оволодіти Севастополем виявилася невдалою. Розпочалася героїчна оборона міста. Не дивлячись на героїзм солдатів, матросів і офіцерів, що обороняли місто, Севастополь, врешті-решт, був взятий союзними військами, що і визначило загальну поразку Росії в цій війні. Війна з досконалою очевидністю виявила глибоку кризу політико-економічної системи у Російській імперії.\nПодії Кримської війни відбилися і на положенні в Україні, яка стала головним джерелом постачання для російської армії в Криму. У 1855 р. уряд Російської імперії оголосив про формування добро\nвольного ополчення в Україні. Українське селянство сприйняло це як прямий дозвіл переходу з кріпосного стану у «вільне козацтво», що абсолютно не входило в плани імперських властей. Проте тільки у Київській губернії близько 200 тисяч селян відмовилися працювати на поміщиків та оголосили себе «козаками». У губернії виникли серйозні заворушення, для ліквідації яких уряду довелося застосувати війська. У результаті ці події тільки послабили боєздатність армії, що діяла, і ще раз яскраво продемонстрували прагнення селян до особистої свободи.\nНаприкінці 1855 р. на престол вступив Олександр П, який відразу ж оголосив про назрілу необхідність серйозних реформ у Російській імперії. Головним питанням, що вимагало негайного рішення, було селянське, тобто питання про скасування кріпацтва. Кріпосна праця в імперії вже давно не виправдовувала себе економічно, крім того, для подальшого розвитку економіки країни була потрібна величезна кількість вільних робочих рук. Прикладом для Росії служила й уся Європа, де кріпацтво було вже давно скасоване й успішно розвивалися нові, капіталістичні відносини, що різко прискорили економічний і соціальний прогрес у цих країнах.\nПісля того, як Олександру II вдалося подолати шалений опір впливових та численних прибічників кріпацтва, 19 лютого 1861 р. був проголошений царський маніфест про скасування кріпацтва у Російській імперії. Селяни отримували особисту свободу, але землю були зобов'язані викупити у своїх колишніх поміщиків. Зрозуміло, більшість селян не мали достатніх засобів для придбання земельних наділів. Щоб вирішити цю проблему, уряд виплачував дворянам 80 % необхідних платежів, а селяни повинні були розрахуватися з державою протягом 49 років. У результаті реформа виявилася неповною, оскільки більшість колишніх кріпосних селян потрапляли в боргову кабалу і позбавлялися значної частини оброблюваних ними раніше земель. Але, не дивлячись на цю обставину, в цілому реформа мала безумовно прогресивний характер і сприяла розвитку капіталістичних відносин у Російській імперії.\nУ 1864 р. були проведені земська, судова й освітня реформи. По всій імперії встановлювалося місцеве управління — земства, у веденні яких знаходилася освіта, охорона здоров'я, пошта, шляхи сполучення, контроль над запасами продовольства. Ці органи влади носили виборний характер, але складалися в основному з представників дворянства, кількість селянських депутатів у земствах не перевищувала в середньому 10 % їх складу. В Україні земства були створені тільки на Лівобережжі й у південних областях країни. На Правобережжі в ці роки спалахнуло велике антиімперське польське повстання, і земства тут з'явилися лише в 1911 р. У цілому, утво\nрення нових місцевих органів влади було прогресивним явищем і сприяло прискоренню соціально-економічного розвитку країни.\nСудова реформа запровадила відкритість суду і змагальність у ході судового розгляду. У країні вперше з'явилися адвокати, які були покликані захищати інтереси людей перед лицем суду і влади.\nОсвітня реформа давала можливість здобуття освіти, включаючи вищу, для всіх верств населення імперії. Університетам надавалася широка автономія, що дозволяло їм значно поліпшити програми та якість навчання, наближаючи їх до європейських стандартів. Проте для більшості представників нижчих верств населення вища освіта залишалася нездійсненною мрією, оскільки вимагала певних коштів і вільного часу.\nУ 1874 р. у Російській імперії була проведена військова реформа. В Україні вводився загальний військовий обов'язок. Термін служби в армії скорочувався з 25 років до 6, але більшість чоловічого населення імперії отримували необхідну військову підготовку, що позитивно позначалося на підвищенні боєздатності російської армії.\nУ цілому, для України реформи мали величезне прогресивне значення, сприяли її економічному і соціальному розвитку, покращували можливості для подальшого зміцнення національної самосвідомості українського народу.\nСоціально-економічні зміни в Україні у другій половині XIX століття. Реформи, проведені в імперії Олександром П, торкнулися всіх верств населення України і позитивно позначилися на розвитку її економіки.\nНасамперед Україна пережила демографічний вибух, пов'язаний з тим, що значно покращало медичне обслуговування населення, і внаслідок цього різко скоротилася дитяча смертність. Чисельність населення в Україні менш ніж за 40 років зросла на 72 %. Проте, одним з негативних наслідків цього явища стало масове безробіття, коли надлишок робочої сили доходив часом до 70 % від загальної кількості працездатного населення. Одним із способів вирішення цієї проблеми була значна еміграція українців до Сибіру і на Далекий Схід, де були величезні неосвоєні простори землі. Тільки за останніх 10 років XIX століття з України виїхало близько 1,5 млн чоловік.\nВеликі зміни відбувалися і в українському селі. Селянське населення країни поступово розділилося на три соціальні групи. До першої з них входили багаті, заможні селяни, яких часто називали «куркулями». Це були ініціативні та працелюбні господарі, що нерідко використовували найману працю. Як правило, вони мали по декілька голів коней і худоби, а також застосовували в своєму гос\nподарстві ряд нових сільськогосподарських знарядь праці. Частина «куркулів» серед українських селян дорівнювала приблизно 20 %.\nДо другої групи селян відносилися «середняки», які вели самостійне господарство та не використовували найману працю батраків. Зазвичай вони мали по декілька голів коней і великої рогатої худоби, але не могли дозволити собі придбання дорогого сільськогосподарського інвентаря. Особливо багато «середняків» проживало на Лівобережній Україні, а в загальній кількості селян їх частина складала близько 30 %.\nНайбільш чисельну селянську групу представляли бідняки, що були малоземельними або взагалі не мали свого наділу. Бідняків налічувалося до 50 % серед всіх українських селян. Саме ці люди насамперед поповнювали ряди емігрантів, найманих батраків і робітників.\nРеформи також вплинули і на соціально-економічне положення російського дворянства. У нових умовах багато поміщиків не змогли організувати на своїх землях сучасні капіталістичні господарства. У результаті близько 75 % дворянських сімей практично було розорено, маючи величезні борги у різних банках. У другій половині XIX століття земельні володіння дворян тільки в Україні скоротилися більш ніж на 50 %. Лише на Правобережжі, як і раніше, існували величезні латифундії небагатьох польських магнатів. Дворяни, що розорилися, вимушені були перебиратися в міста, де вони ставали чиновниками, офіцерами, представниками інтелігенції.\nВ останній чверті XIX століття Україну охопив небачений раніше господарський бум, пов'язаний з індустріалізацією країни і будівництвом залізниць. Перша залізниця в Україні була пущена в експлуатацію в 1871 p., вона зв'язала прямим сполученням Одесу (найбільший торгівельний порт на Чорному морі) і Балту (центр великого сільськогосподарського регіону). Протягом подальшого десятиліття всі великі міста України вже були зв'язані між собою і з центральними районами Росії залізничним сполученням.\nІндустріалізація в Україні насамперед торкнулася видобувної та металургійної галузей промисловості. Наявність у Донбасі величезних запасів високоякісного вугілля забезпечила тут небувалий економічний підйом. За останніх 30 років XIX століття видобуток вугілля в Донбасі збільшився у 100 разів. Наприкінці XIX століття цей український регіон давав до 70 % всього вугілля, що видобувалося в Російській імперії. Ця галузь привабила значні іноземні капітали, було створено близько двох десятків крупних спільних акціонерних товариств. Велика частина цих капіталовкладень належала французьким та бельгійським інвесторам.\nНе менш ефективно йшов видобуток залізняку в Криворізькому басейні. А коли в 1885 р. була побудована залізниця, що з'єднала донецьке вугілля з криворізькою рудою, на південному сході України стали бурхливо розвиватися металургійна і машинобудівна галузі промисловості. Ще в 1872 р. англійський підприємець Джон Юз заснував у Донбасі місто, що стало одним з центрів гірничобу-вної та металургійної промисловості України (сучасний Донецьк). Незабаром металургійні та машинобудівні підприємства виникли у Катеринославі, Кривому Розі, Макіївці, Маріуполі, Краматорську та інших містах. У Луганську був споруджений крупний паровозобудівний завод, а Миколаїв перетворився на центр українського кораблебудування. У розвиток промисловості вкладалися іноземні капітали, насамперед французькі та англійські.\nРозвиток промисловості сприяв прискоренню процесу урбанізації в Україні. На початку XX століття з 10 найбільших міст Російської імперії 4 знаходилися на території України: Одеса, Київ, Харків та Єкатеринослав.\nУкраїнський національний руху другій половині XIX — початку XX століть. У 1861 р. в Києві з представників студентів університету та місцевої інтелігенції організувалася «Громада», основним напрямом діяльності якої було створення недільних шкіл для дорослого населення. Члени «Громади» пропагували українську мову, традиції та культуру. Негайно послідувала реакція властей. У 1863 р. указ міністра внутрішніх справ Валуєва проголосив, що «окремої малоруської мови не було, немає і бути не може», указ забороняв видання українською мовою шкільних підручників і релігійної літератури.\nУ 1870-х роках імперією прокотилася хвиля народницького «ходіння в народ» — спроба підняти селян на революційні виступи проти царизму. В Україні найбільшим успіхом народників стали події в Чигиринськом районі, де в заворушеннях проти поміщиків узяло участь більше 1 тис. селян. Проте в цілому рух народників як в Росії, так і в Україні не мав серйозних наслідків. Селяни не розуміли народників-різночинців, які намагалися проводити серед них антиурядову пропаганду, і нерідко самі видавали їх поліції.\n18 травня 1876 р. імператор Олександр П, перебуваючи на відпочинку в невеликому німецькому містечку Емсі, видав указ щодо України. Емський указ строго забороняв друкування будь-якої літератури українською мовою, а також ввезення такої літератури з-за кордону. Крім того, заборонялося використання української мови в театральних постановках. Вся система освіти в Україні перекладалася виключно на російську мову. Після цього більшість членів «Громади» обмежили свою діяльність науково-культурною роботою.\nУ другій половині XIX століття пожвавився український національний рух на території Галичини. У 1866 р. Австрія програла війну Прусії, що значно послабило імперію Габсбургів. У 1867 р. була створена дуалістична Австро-Угорська монархія. Галичина та Буковина увійшли до складу австрійської частини імперії, а Закарпаття — угорської. Незабаром послідував і австро-польский компроміс, який розширив політичні права поляків у Західній Україні. Віднині намісником Галичини міг бути тільки представник польської аристократії, а українці в місцевому сеймі отримували лише 15 % депутатських крісел. У 1873 р. галицький сейм прийняв ряд рішень щодо культури, освіти і соціальної опіки, які остаточно закріплювали монополію поляків на політичну владу в Галичині.\nВідстоюючи інтереси українського населення Галичини, представники місцевої української інтелігенції приступили до створення власних політичних партій. У жовтні 1890 р. у Львові була створена Русько-українська радикальна партія (РУРП), програма якої намагалася поєднати теоретичні постулати марксизму з національними інтересами українців. Партія висунула й аргументувала вимогу політичної самостійності України.\nУ 1894 р. з Києва до Львова переїхав молодий історик М. Гру-шевський. Він отримав кафедру історії в місцевому університеті. Незабаром разом з І. Франком М. Грушевський став ідейним лідером українського національного руху. У 1899 р. у Львові була створена Українська національно-демократична партія (УНДП), що стала найбільш масовою політичною організацією в Україні. У Галичині виникають також перші українські військово-спортивні товариства — «Сокіл» (1898 р.) і «Січі» (1900 p.), що стали зародком майбутнього національного війська.\nУ цей час до України починають проникати і марксистські ідеї. Першим українським марксистом вважається Зібер, який вже у 1871 р. познайомив своїх студентів з основами теорії Маркса. У 1875 р. Е. Заславський організував в Одесі «Південноросійський союз робітників» — одну з перших марксистських організацій в імперії. У 1893 р. в Києві з'явилася перша марксистська група — «Російська група соціал-демократів». Але в цілому марксизм не знаходив широкого розуміння і розповсюдження серед українського населення, хоча в індустріальних центрах він перетворився на досить впливову ідейну течію, з якої виріс соціал-демократичний рух.\nУ Лівобережній частині України першою національною політичною організацією стало «Братство тарасівців», засноване в 1891 р. групою студентів. Були встановлені зв'язки із студентськими групами у Києві, Одесі, Полтаві та Чернігові. Головною метою братерства було визнання політичної автономії України у складі Ро\nсійської федерації, але, не добившись реальних успіхів, ця організація незабаром розпалася.\nТаким чином, на межі XIX — XX ст. значна частина українських земель у складі Російської імперії перетворилась у важливі індустріальні регіони. Бурхливий розвиток промисловості призвів до значних змін у структурі суспільства. Різко зросла питома вага найманих робітників, та інших верств населення. Іноді ці верстви населення мали різнонаправлені інтереси. Почали виникати політичні партії, які виражали інтереси тієї або іншої частини суспільства. Все це призвело до різкого загострення внутрішньополітичної боротьби на початку наступного XX ст.\nПроаналізуйте міжнародні відносини на початку XIX ст..\nОхарактеризуйте рух декабристів в Україні.\nЯким було ставлення українців до польського повстання 1830 року?\nУ чому полягав процес русифікації України?\nЧому Т. Г. Шевченко став символом української духовності?\nЯким було положення українців в Австрійській імперії?\nДайте характеристику головним реформам у Російській імперії у другій половині XIX століття.\nЯк вплинули російські реформи на Україну?\nНазвіть головні соціально-економічні зміни в Україні в другій половині XIX століття.\nЩо Ви знаєте про діяльність М. Драгоманова?\nОхарактеризуйте основні напрями в українському національному русі другої половини XIX століття.\nЯкими були в Україні перспективи розповсюдження марксизму?


Львів: як це було\nЧасто-густо коли ми приїздили до окремих міст під час збору підписів, ми помічали: в людях енергії навіть більше, ніж ми зараз організаційно можемо скерувати у потрібне русло. Усі питали: коли почнуться активності на місцях?\nУ суботу, 9 лютого, ми доїхали до міста Лева з єдиною метою: відкрити там партійний осередок.\nОскільки, не зважаючи на перешкоди, ми все ж завершуємо офіційну реєстрацію нашої політичної сили, ми активізуємо створення місцевих осередків. Вони потрібні нам як для проекції загальної повістки на регіональний рівень – наприклад, облаштування загальнонаціональних акцій – так і для вирішення тих проблем на місцях, що в наших силах. І, зрештою, просто для популярізації та просвітницької роботи.\nНаш візит до Львова складався з двох зустрічей – для обмеженого складу у затишній кав’ярні і для широкого загалу в величезній підземній пивній «Хмільний Дім Роберта Домса», але порядок денний зрештою більш-менш співпадав. Ми представили громаді Миколу Лупія – голову нашого місцевого осередку та розповіли:\n- чому ми створили цю партію (бо вже було несила просто спостерігати за політичним процесом),\n- на що сподіваємося та розраховуємо (на просування наших політик – оптимально через входження в парламент),\n- що вже зробили (насипали солі на хвіст Фірташу та зробили певні меседжі достатньо модними, щоб їх почали підхоплювати навіть дуже далекі від теми кандидати в президенти просто тому, що про це корисно говорити),\n- як ся має наша офіційна реєстрація,\n- та яка допомога нам потрібна.\nЗ нами були, пили та дискутували близько сотні осіб. Нас питали про війну, про освіту, про вибори та про перспективи. Ми залишили Львів у переконанні, що ми залишили його на надійних людей.\nСкоро перейдемо до нового етапу: до загрузки осередків квестами.


Колектив ТОВ «ЧІС» вітає всіх чоловіків з Днем Захисника України — святом мужності та честі, якими володіють справжні оборонці й захисники Вітчизни. Це свято кожного, хто в той чи інший час віддавав свої знання, силу, мужність та професіоналізм справі захисту нашої держави. Щиро бажаємо козацького здоровʼя, любові, наснаги та миру в кожну родину! Зі святом, дорогі чоловіки!\nЕко Форум у Львові!\nКомпанія «Чернігівські Інсталяційні Системи» прийняла участь у щорічному форумі, що відбувся у місті Лева, та разом з представництвами «Яфар Україна» і «Kасі Україна» відвідали програму заходу й обмінялися досвідом з питань водного середовища, популяризації можливостей збереження водних та енергетичних ресурсів, сприяння впровадженню інноваційних технологій у водному та енергетичному секторах національної економіки.\n“Чернігівські Інсталяційні Системи” на Північному Водному Форумі!\nТОВ «ЧІС» разом з «Яфар Україна» прийняли участь у Північному Водному Форумі, котрий був організований Асоціацією «Укрводоканалекологія» та КП «Міськводоканал» Сумської області і відбувся 19 липня 2018 року у місті Суми.\nДетальніше: “Чернігівські Інсталяційні Системи” на Північному Водному Форумі!\nТОВ “ЧІС” в гостях у Jafar!\n9 липня 2018 року компанія “Чернігівські Інсталяційні Системи” разом з партнерами з Сумської та Чернігівської областей відвідали польський арматурний завод Яфар.\nОсновними видами діяльності підприємства є виготовлення чавунної арматури, що використовується в галузі водопостачання, каналізації та газопостачання.\nКомпанія Jafar має більш ніж 30-річний досвід виробництва високоякісної запірної арматури для країн Європи, яка пройшла практичне вдосконалення в таких країнах, як Німеччина, Швейцарія, Англія і багато інших.\nСпеціально для ринку України був розроблений цілий ряд виробів запірно-регулюючої арматури, в повній відповідності технічним вимогам діючих державних стандартів України.\nНа сьогоднішній день сформовано регіональні склади товарних запасів в містах Чернігів та Суми.\nРеалізація продукції Яфар здійснюється через багаторічного партнера та одного з офіційних дилерів – компанію “Чернігівські Інсталяційні Системи”.\nВідвідавши завод Яфар, гості мали змогу побачити весь цикл процесу виробництва продукції та пересвідчитися у професіоналізмі робітників підприємства. Під час екскурсії відвідувачі отримали багато нової, цікавої інформації щодо особливостей технологічного процесу та обладнання в цілому.\nТОВ «ЧІС» вітає співвітчизників з Днем Конституції України!\nРозіграш насосу від Wilo!\nЗ нагоди 20-річчя ВІЛО УКРАЇНА проводить рекламну акцію та дарує подарунок - насос для водопостачання Wilo-HiMulti.\nВІЛО УКРАЇНА постачає в Україну сучасне насосне обладнання для систем опалення, водопостачання, водовідведення, вентиляції, кондиціювання.\nНадійність обладнання WILO зумовлено якістю конструкцій та виготовлення, зручністю в монтажі та експлуатації.\nДетальніше: Розіграш насосу від Wilo!\nТОВ “ВІЛО УКРАЇНА” пропонує Вашій увазі новий насос для водопостачання Actun FIRST SPU 4\nДетальніше: ТОВ “ВІЛО УКРАЇНА” пропонує Вашій увазі новий насос для водопостачання Actun FIRST SPU 4\nФутбольний турнір від Vaillant\nФутбольна команда ТОВ "Чернігівські Інсталяційні Системи" прийняла участь у першому в Україні чемпіонаті з футболу від Vaillant. Запекла боротьба за кубок серед 20 команд тривала 2 дні. Досить професійний рівень турніру дозволив командам показати високий рівень підготовки, значний дух суперництва та командну згуртованість.\nКоманда ТОВ "ЧІС" зайняла четверте місце у змаганнях за кубок, отримала надзвичайну насолоду від участі у тернірі та неперевершені враження.


З 2016 р. ВІМ є обов’язковим для проектів на державне замовлення у Великобританії та інших розвинених країнах. Тобто збут продукції виробників (матеріалів, виробів, робіт) без їх присутності в інформаційних базах зі стандартним форматом опису – неможливий. ВІМ поширюється у Білорусі, Казахстані, Росії.\nЩо треба робити в Україні\nПоширювати 3D проектування як основу ВІМ і метод скорочення втрат при будівництві та експлуатації.\nДирективно Урядом або добровільно через асоціації започаткувати формування баз даних матеріалів, конструкцій, обладнання (за відповідними форматами). Відкрити і накопичувати інформацію про виконані контракти всіх учасників будівництва, створювати націй основі кошторисні норми у грошовому виразі (на одиницю площі, конструктивного елементу). Стимулювати розробку індивідуальних (внутрішніх) норм і показників вартості по підприємствах.\nВ Україні функціонує ряд проектних фірм, що проектують у 3D з використанням зарубіжних програмних комплексів (AUTODESK, TEKLA, NEMETSCHEK, ARCHICAD, BENTLEY). Але інтеграцію 3D проекту із побудовою календарних графіків, розподілом робіт по конструктивних елементах, виконавцях, виходом на різні кошторисні бази реалізовано лише у системі IBMS компанією «Інфобуд».\nНеобхідно здійснити ряд пілотних проектів, проводити семінари, навчання, розширювати зарубіжні контакти.


Колектив військової прокуратури Західного регіону України висловлює глибокі співчуття родині та близьким полковника юстиції у відставці Грушина Євгена Івановича - Новини та публікації - Військова прокуратура Західного регіону України\nКолектив військової прокуратури Західного регіону України висловлює глибокі співчуття родині та близьким полковника юстиції у відставці Грушина Євгена Івановича\nЖиття колишнього військового прокурора полковника юстиції у відставці Грушина Євгена Івановича раптово обірвалося 12 вересня 2018 року на 81 році життя.\nКолектив військової прокуратури Західного регіону України висловлює щирі співчуття рідним та близьким. У цей скорботний час поділяємо Ваше горе та підтримуємо Вас.\nУ наших серцях Грушин Євген Іванович назавжди залишиться професіоналом за його особистий внесок у фундамент і розвиток органів прокуратури. Він назавжди залишиться відкритою та добросердечною людиною із стійким духом та відданістю справі служіння нашій державі, який умів орієнтуватись у складних ситуаціях і приймати правильне рішення.\nЗа 24 роки служби в органах прокуратури він розслідував найбільш складні кримінальні справи, за що неодноразово заохочувався Генеральним прокурором СССР, у тому числі нагрудними знаками.\nГрушин Євген Іванович прожив повноцінне прокурорське життя: працював слідчим, старшим слідчим, помічником військової прокуратури Черняховського гарнізону військової прокуратури Прибалтійського військового округу, помічником ВП Північного флоту, військовим прокурором Красноводського гарнізону військової прокуратури Бакинського ВО ПВО, військовим прокурором Термезького гарнізону військової прокуратури Туркестанського ВО, помічником, старшим помічником ВП ПрикВО, начальником відділу загального нагляду ВП Приволжського ВО та старшим помічником ВП ПрикВО. Завершив службу в 1991-му році, маючи за плечима десятки років прокурорського стажу.\nДо речі, ще за життя в сердечних розмовах Грушин Євген Іванович неодноразово розповідав про понад чотири роки служби в Афганістані, а також строкову службу в 1956-1959 роках, яку проходив у рядах саперів. Власне, за участь в розмінуванні бойових мін часів Другої світової війни він отримав статус учасника бойових дій.\nСвоїми спогадами ветеран часто ділився на зустрічах із молодими спеціалістами органів прокуратури, якими опікувався після звільнення з військової служби у відставку. Довгі роки він продовжував брати активну участь у діяльності органів прокуратури і ветеранської організації з виховання та навчання молоді.\nСвітлі спогади про цю доброзичливу людину назавжди залишаться у серцях колективу військової прокуратури Західного регіону України. Ми усі його знали, любили і поважали. Схиляємося у жалобі.


Обговорено питання підтримки діяльності районної організації ветеранів » Веселівська районна державна адміністрація\nОбговорено питання підтримки діяльності районної організації ветеранів\nДата: 09 вересня 2016Переглянуто: 339\nГолова районної державної адміністрації Іван Іванович Мігуля провів робочу зустріч із головою районної Ради ветеранів Василем Павловичем Орлом та обговорив низку актуальних питань.\nВасиль Орел розповів про життя первинних ветеранських організацій та шляхи вирішення окремих проблемних питань. Не оминули увагою і стан виконання районної Програми підтримки діяльності районної організації ветеранів в поточному році та заходи з підтримки діяльності районного ветеранського осередку.\nОбговорили і спільні плани із вшанування веселівців старшого покоління та проведення заходів до Дня ветерана і Міжнародного дня людей похилого віку, Дня визволення району, Міжнародного дня інвалідів.\n«Підтримка та співпраця з ветеранськими організаціями і надалі буде залишатися одним із пріоритетних напрямків роботи керівництва району. Я особисто тримаю на контролі питання, які порушують пенсіонери і двері мого робочого кабінету для них завжди відчинені. Сьогодні районній владі особливо важлива ваша думка – думка людей з величезним досвідом, справжніх патріотів свого краю, небайдужих до всього, що відбувається у районі та державі», – зазначив голова райдержадміністрації Іван Мігуля.\nОбговорено питання безпеки в районіНараду з обговорення актуальних питань щодо забезпечення координації та контролю діяльності Веселівського району у сфері охорони громадського порядку та стабілізації суспільно-політичної ситуації\nПривітання голови райдержадміністрації з нагоди Міжнародного дня захисту ді ...\nДобра традиція – владі та громадянам чути один одногоГолова районної державної адміністрації Іван Іванович Мігуля провів традиційну травневу особисту зустріч із активом ветеранських організацій Веселівського району\nІван Мігуля: Питання, які порушують веселівці під час особистих прийомів, я ...Зустріч з трудовим колективом місцевого газового господарства пройшла сьогодні за участю голови районної державної адміністрації Івана Івановича Мігулі в рамках виїзного прийому громадян.\nРайонна влада підтримує ветеранський активРайонний осередок організації ветеранів складають, які пройшли випробування війною і сьогодні залишаються активними учасниками життя Веселівщини. Завдяки плідній співпраці влади та громадських\nЗустріч з ветеранським активом ВеселівщиниСьогодні голова районної державної адміністрації Іван Мігуля провів особисту зустріч із активом ветеранських організацій району. За участі голови Ради районної організації ветеранів війни та праці\nВеселівська РДА » Новини » Обговорено питання підтримки діяльності районної організації ветеранів


Максим Галкін відверто розповів про смерть батьків\nГоре трапилося в родині Галкіна: "у обох була хіміотерапія", лякаючі деталі\nМаксим Галкін вилив душу в інтерв'ю\n25 грудня, 08:44\nШоумен, телеведучий і російський гуморист Максим Галкін згадав про важкий період у своєму житті\nБатьки Максима Галкіна, Олександр Олександрович і Наталія Григорівна хворіли онкологією. Батька це важке захворювання наздогнало в 2002 році, слідом за ним захворіла і мати гумориста.\nЯк повідомляє Politeka.net, Максим Галкін поділився своїми спогадами про той період життя у програмі "А поговорити?" на Youtube-каналі (щоб подивитися відео доскрольте до кінця сторінки).\nВін робив усе можливе, щоб вилікувати батьків але їх не стало. Першим помер Олександр Олександрович, через два роки після його смерті не стало і Наталії Григорівни.\n"Я в перший раз подорослішав, коли у обох була хіміотерапія. Вони так лежали обидва, у жахливому стані, задавлені хімією. Одночасно. А у мене при цьому якісь концерти. Мені треба і за ними… І заробляти на це все… Слава богу, я вже дуже багато заробляв, міг собі дозволити все це", – згадав Галкін.\nБатько Галкіна в останні дні життя задихався, адже його мучив рак легенів. Тоді навіть киснева маска не могла полегшити долю чоловіка. За словами Галкіна, спогад про батька досі стоїть перед його очима\n"Ти не хочеш, щоб людина помирала в цій масці, йому важко вже в цій масці. Кисню недостатньо. Це спогад, який стоїть перед очима. Це неможливо забути", – розповів гуморист.\nВін також пригадав, що за день до своєї смерті його батько випадково почув пісню радянських часів. Вона була наповнена сенсом і шалено сподобалася йому. Тепер, коли у Галкіна в житті відбувається різного роду труднощі він починає постійно натикатися на ту пісню. За словами гумориста, в такі моменти він немов отримує звістку від батька.


Мардарівка, Ананьївський район, Одеська область » Історія міст і сіл Української РСР\nСело виникло десь наприкінці XVIII — на початку XIX століття. Його власником був відставний полковник Ромоданівсько-Лодиженського полку Курис, що багато років служив під командуванням О. В. Суворова. Як і інші поміщики, Курис використовував у своїй економії працю селян-переселенців, головним чином українців та молдаван, яких він закріпачував. У 40-х роках XIX століття ці землі придбав Мардар. Тоді село і почало називатись Мардарівкою. Новий землевласник намагався підвищити прибутковість свого господарства шляхом застосування машин. Але головним джерелом збільшення виробництва зерна залишалась посилена експлуатація кріпосних селян. За жалюгідні наділи в 2—3 десятини, якими користувалися кріпаки, вони мали відробляти панщину по 3—4, а під час жнив і 5 днів на тиждень.\nПісля скасування кріпацтва в руках поміщиків лишилася більшість орної землі (3148 десятин). Селяни одержали всього по 2—4 десятини на ревізьку душу. Це була злиденна норма, що не забезпечувала прожиткового мінімуму. Тому селяни змушені були працювати на поміщицькій землі на кабальних умовах — від копи або поденно. Поміщик широко використовував працю поденників, які фактично перетворювалися на наймитів з наділом. Залежно від виконуваної роботи, пори року, віку та статі наймит одержував від 22 до 70 коп. за фактично необмежений робочий день. Пересічно річний заробіток становив у чоловіка — 60 крб., у жінки — 55 і у підлітка — 30—35 карбованців.\nПоміщик закабаляв селян і при здачі землі в оренду. Орендна плата досягала 10—13 крб. з десятини на рік. Мардарівці орендували землю також за половину врожаю. За користування випасами вони сплачували землевласникові 4 крб. від корови і 2 крб. від коня на рік.\nДальший розвиток села зв’язаний з тим, що в 60-х роках XIX століття уряд розпочав будівництво залізниці Одеса—Балта, У 1865 році недалеко від Мардарівки було споруджено залізничну станцію, яка одержала ту саму назву. Це сприяло пожвавленню економічного життя села. В 80-х роках тут створюються перші дрібні підприємства по переробці місцевої сировини — олійня і цегельний завод, де виготовлялась також і черепиця. На олійні було встановлено локомобіль у 8 кінських сил та 2 преси. Її продуктивність становила 150 пудів олії на добу. Тут працювало 3 кваліфіковані робітники. Пізніше збудовано великий цегляний млин. Місцеві купці відкрили 3 крамниці бакалійних і промислових товарів. Одночасно вони торгували лісом, займалися лихварством. Майже всі селяни стали їх боржниками. Одним з найбагатших торговців і найжорстокіших експлуататорів був Цетнер. Він мав близько 500 десятин власної землі і ще орендував кілька сот десятин. Цей заповзятливий ділок займався виробництвом пшениці, цукрових буряків та відгодівлею худоби на продаж. Частину своєї землі на кабальних умовах він здавав в оренду селянам, які терпіли гострий земельний голод. У 90-х роках в Мардарівці налічувалося близько 40 селянських господарств, 19 з них зовсім не мали ріллі, 7 — ще й худоби, а 12 — робочої худоби. Це були справжні злидарі. Не зводили кінці з кінцями і 17 середняцьких господарств, які мали по 5—8 десятин землі, 1—2 голови робочої худоби. Тільки в куркульських господарствах було по 20—50 десятин землі. Користуючись працею наймитів, куркулі виробляли хліб на продаж.\nНаприкінці XIX століття Мардарівка стає значним торговельним центром. У 1899 році через станцію було відправлено майже 1,5 млн. пудів хліба, переважно пшениці. З метою розвитку хлібної торгівлі в 1903—1905 рр. споруджується шосейна дорога до містечка Валегоцулове (нині Долинське). В зв’язку з будівництвом залізниці та виникненням дрібних підприємств зросла кількість робітників на селі. Це в основному були розорені селяни, колишні батраки. Вони так само, як і хлібороби, зазнавали жорстокої експлуатації. Робочий день тривав по 10—12 годин, а одержували трударі всього 50—60 коп. Злидні, хвороби, неписьменність були долею робітників і селян. Люди страждали від темряви і безправ’я. В їх середовищі зростав протест проти існуючого суспільного ладу.\nВ роки першої російської буржуазно-демократичної революції в Мардарівці розгорнули агітацію ананьївські більшовики. 18 червня 1905 року в селі були знайдені революційні листівки «Загибель ескадри Рождественського», «До всіх громадян», а в ніч на 10 серпня — прокламації: «Листи до селян» та «Брати-селяни!». Жителі таємно збиралися невеличкими групами, уважно слухали письменних, що читали листівки, гаряче обговорювали земельне питання.\nВелику роботу серед селян та робітників проводила місцева жителька О. М. Гортман (Ворошилова), одна з найстаріших членів більшовицької партії, яку царські сатрапи не раз заарештовували за революційну пропаганду. Але справа не обмежувалася тільки агітацією та розповсюдженням нелегальної літератури. Мали місце окремі виступи селян проти землевласників. Так, у вересні 1905 року група мардарівських жителів, протестуючи проти визиску поміщиків, вимагала перерозподілу землі. їх підтримали, батраки інших сіл. Цей виступ було придушено з допомогою загону драгунів. Багато селян опинилося у в’язниці. Драгуни ще довго залишались у Мардарівці, і населення змушене було їх утримувати. Але цього місцевим властям здалося замало. Вони організували єврейський погром.\nУ роки столипінської аграрної реформи посилилось розшарування селянства. Зруйнування селянської общини підірвало господарства бідняків і середняків. На противагу їм міцніла сільська буржуазія. Зосередивши в своїх руках кращі землі (куркульські господарства мали по 50—150 десятин), більшу частину тягла, реманент і насіння, багатії економічно підкорили собі селянську бідноту. Особливо ця економічна залежність посилилася в зв’язку з неврожаями і голодом 1911 і 1915 рр. За «позички» хлібом, насінням, «допомогу» тягловою силою куркулі примушували бідняків відробляти на своїй землі так само, як у тяжкі дні панщини.\nБагато лиха завдала трудящим Мардарівки перша світова війна. Відразу ж 52 чоловіків забрали в армію. А потім — нові мобілізації. У 1916 році в Мардарівці налічувалось всього 473 жителі. Позбавлені основної робочої сили, селянські господарства ще більше занепали. Становище селян погіршало і внаслідок дорожнечі на предмети першої потреби. Ціни зросли в 2—З рази. В селі бракувало гасу, мила, солі, сірників. Важко було і з хлібом.\nЛютнева буржуазно-демократична революція сколихнула селян. Зрозуміти хід подій в країні їм допомогли робітники Одеси. В Мардарівку 13 березня 1917 року прибули уповноважені селянської секції Одеської Ради робітничих депутатів П. Горбовський та П. Максимов на чолі загону з 8 матросів. Загін обеззброїв урядників. На селянських зборах 16 і 20 березня 1917 року було викрито поліцая, який провадив контрреволюційну агітацію.\nЗа пропозицією жителів його вислали з Мардарівки.\nЗ допомогою представників Одеської Ради у березні був утворений селянський земельний комітет, який знизив орендну плату з 10—13 до 3 крб. за десятину. Але через антинародну політику Тимчасового уряду земельне питання залишилось нерозв’язаним.\nНезабаром після проголошення І Всеукраїнським з’їздом Рад Радянської влади на Україні влада в Мардарівці у січні 1918 року перейшла до ревкому, а потім до Ради, обраної на початку березня. Її очолив учасник революції 1905—1907 рр. С. І. Горовий. Та не встигла вона приступити до розподілу землі між селянами, як село окупували австро-німецькі війська. Відразу було розігнано і Раду і селянський земельний комітет. Уникаючи арешту, С. І. Горовий та інші активісти переховувалися на хуторах. Єдиною владою в Мардарівці став німецький комендант станції. Спираючись на місцевих куркулів та торговців, він запровадив у селі режим грабежу і насильства. У селян забирали все— хліб, худобу, сіно, навіть одяг — і відправляли до Німеччини. Обурення трудящих зростало. Виявом ненависті до іноземних гнобителів було припинення залізничниками Мардарівки роботи в липні 1918 року, в дні загального страйку залізничників України.\nПісля вигнання австро-німецьких окупантів з України жителям Мардарівки довелося вести боротьбу з петлюрівцями. В складі Ананьївського партизанського загону вони брали участь і у визволенні Одеси від англо-французьких інтервентів.\n24 лютого 1919 року робітники і селяни, керовані більшовиками, відновили Радянську владу в Мардарівці. Розпочала роботу сільська Рада на чолі з комуністом Я. І. Плековим. Було створено комітет бідноти, головою якого обрали G. І. Горового. В травні 1919 року комбідівці взяли участь у формуванні на території Ананьївського повіту загону для боротьби з бандою отамана Козакова. Рада і комбід приступили до попереднього розподілу землі між селянами, нарізаючи пересічно по 2 десятини на душу. Хлібороби з великими труднощами засіяли свої наділи. Та повністю зібрати врожай їм не вдалося. В серпні 1919 року село захопили денікінці. Понад 6 місяців розбійничали в ньому білогвардійці. Лише в лютому 1920 року Червона Армія вибила їх з села. Тоді ж у Мардарівці було остаточно встановлено Радянську владу.\nЗа допомогою досвідчених більшовиків — працівника Одеської транспортної ЧК А. Шинкарука та Я. І. Плекова — в квітні 1920 року в селі створено перший комсомольський осередок. До нього входило 9 чоловік, у т. ч. С. Морозов, М. Полянський та інші. В умовах відсутності партійного осередку комсомольці стали надійною опорою сільської Ради в зміцненні народної влади, в боротьбі з куркульським бандитизмом. У квітні 1920 року куркулі Качурівської волості підняли повстання проти Радянської влади. Напавши на Мардарівку, вони жорстоко розправилися з місцевими активістами, вбили комсомольців І. Варвара та Г. Монастирського (поховані в селі Перешорах). У зв’язку із загрозливим становищем, що склалося у волостях повіту, у Мардарівку з Одеси приїхав уповноважений ЧК більшовик І. Ф. Рощин. Він очолив ревком, який був створений замість сільради. На допомогу мардарівцям з Бірзули на бронепоїзді прибув загін чекістів. При підтримці місцевих селян він швидко ліквідував повстання. Слідом за цим комсомольці Мардарівки взяли участь в розгромі банди Хромого. Вони організували охорону народного майна на залізничній станції і складах, активно працювали у продовольчому загоні «Залізна мітла». Влітку 1920 року в осередку налічувалося вже 25 юнаків і дівчат. У колишньому будинку місцевого хліботорговця комсомольці відкрили клуб, випускали стіннівку «Громи контрреволюцію!»\nОдночасно сільські активісти докладали великих зусиль до ліквідації неписьменності та малописьменності. В Мардарівці діяло кілька лікнепів, хата-читальня. На початку 20-х років відкрилася двокласна школа, перетворена незабаром у чотирикласну (58 учнів), а на 1 вересня 1923 року тут було вже 2 школи, в яких навчалося понад 120 дітей.\nПлодотворну діяльність розгорнув комітет незаможників, створений у травні 1920 року. Під керівництвом сільревкому комнезамівці розподіляли землі між селянами. Мардарівці та жителі навколишніх сіл і хуторів одержали 3148 десятин землі.\nНа кінець 1920 року становище в селі стабілізувалося. Ревком вичерпав свої функції, і 15 січня 1921 року мардарівці обрали сільську Раду. До її складу ввійшли також представники залізничників.\nГоловними завданнями Ради була мобілізація трудящих на відродження господарства, боротьба з голодом та його наслідками. Значна увага приділялася відновленню роботи залізничної станції. З ініціативи І. Ф. Рощина та Я. І. Плекова протягом 1921—1922 рр. тут було проведено кілька суботників по впорядкуванню колій і станційних приміщень. Основні ж свої зусилля сільрада та КНС зосередили на відбудові і розвитку селянських господарств. Однак комуністи розуміли, що одноосібникам не подолати злиднів. У 20-х роках понад половина селян не мала робочої худоби. Врожаї були низькі, пересічно по 19 пудів озимої і 14 пудів ярової пшениці, 18 пудів жита і 17 пудів кукурудзи з десятини. Вихід з цього становища полягав у кооперуванні селянських господарств. Вже в 1922—1923 рр. в Мардарівці були організовані 3 товариства спільного обробітку землі. ТСОЗи одержали грошові та насінницькі позички на пільгових умовах.\nВикористовуючи досвід цих господарств, Рада приступила до створення сільськогосподарських артілей. Перший колгосп «Колоски» був створений 24 березня 1923 року з ініціативи місцевих бідняків Ш. Полянського та І. Дегтяренка. У квітні того ж року на хуторі Розмаринці організовано артіль «Відродження». Обидва господарства мали 170 десятин землі і об’єднували 83 чоловіка, в т. ч. 40 працездатних. Районні органи Радянської влади виділяли колгоспам грошові позички для придбання інвентаря і робочої худоби.\nТруднощі відбудовного періоду, соціалістичні перетворення на селі вимагали посилення партійного керівництва господарським будівництвом. Влітку 1924 року в Мардарівці створено сільський осередок КП(б)У. До його складу входило 8 членів і 3 кандидати в члени партії, зокрема К. Т. Бурсенко, І. Ф. Рощин та інші.\nСпираючись на ініціативу і підтримку мас, партійна організація та сільська Рада наприкінці 20-х років очолили колгоспний рух на селі. Вони розподілили село на десятихатки, закріпивши за кожною комуністів та безпартійний актив. Колективізація здійснювалася в боротьбі із запеклим опором класових ворогів, які залякували селян, провадили антирадянську агітацію. Тому Рада, спираючись на допомогу бідняків і середняків, виселила з села куркулів.\nЗавдання колективізації були розв’язані у 1929—1932 рр. В цей період утворюються ще 5 артілей: ім. Леніна, ім. Ворошилова, «Більшовик», «Єврей-хлібороб» та «Батрак». Колгоспи охопили 85,2 проц. селянських господарств, 91,6 проц. земельної площі.\nЗначну роль в організаційно-господарському зміцненні молодих сільськогосподарських артілей та розгортанні масово-політичної роботи серед колгоспників відіграла створена в 1932 році Мардарівська МТС. На колективні поля прийшли трактори. Вже в 1933 році МТС забезпечила збирання зернових у колгоспах на 34,8 проц. і молотьбу на 87 проц. Мардарівська машинно-тракторна станція вважалася однією з кращих в області. Вона обслуговувала 52 колгоспи. У 1939 — 1940 рр. МТС налічувала 125 тракторів, 45 комбайнів «Комунар». Тут працювало 340 механізаторів. Приклад у роботі показували 30 комуністів і 150 комсомольців. Одним з кращих працівників станції був молодий комбайнер В. А. Філіпенко. В 1938 році він зібрав врожай на площі 562 га. Знатний комбайнер заробив за жнива 3574 крб. і чимало хліба. У 1939 році його нагороджено орденом «Знак Пошани».\nПостійна допомога з боку держави, самовіддана праця колгоспників забезпечили неухильне зростання громадського господарства. Однією з передових артілей у районі став колгосп «Більшовик». Ріку рік міцніла його економіка, збільшувалися доходи. Якщо в 1933 році він одержав 18,2 тис. крб. прибутку, то в 1935 році — 34,1 тис., в тому числі 14,2 тис. крб. дала молочно-товарна ферма і 7 тис. — свиноферма. За високі показники в розвиткові господарства колгосп був занесений на обласну Дошку пошани. В 1935 році члени артілі включились в стахановський рух. Комуніст Л. А. Силко домігся рекордного врожаю озимої пшениці, зібравши на площі 12 га по 42 цнт зерна. За свою самовіддану працю Л. А. Силко удостоєний ордена Леніна.\nМіцніли й інші артілі, перетворюючись на багатогалузеві господарства. Колгосп ім. Леніна славився своїми буряководами. Ланкова К. Павловська в 1940 році одержала по 470 цнт цукрових буряків з га. Вона була учасником Всесоюзної сільськогосподарської виставки.\nНа базі економічного зростання колгоспів у 1936—1940 рр. значно збільшилася оплата праці сільських трудівників. Вони одержували на трудодень по 3—5 кг пшениці.\nВнаслідок швидкого зростання виробництва зерна в артілях постало питання про розширення мардарівського елеватора. Ці роботи почалися в 1936 році. Місткість елеватора зросла на 5 тис. тонн, було споруджено сушарню. На це будівництво держава витратила 176 тис. карбованців.\nЗлагоджено працював колектив залізничної станції Мардарівка. Загальною повагою користувався сгахановець К. Д. Бурлаченко, який став переможцем соціалістичного змагання на честь XVIII з’їзду ВКП(б).\nЗа роки соціалістичного будівництва село значно зросло. З Мардарівкою злились 6 навколишніх хуторів. Вона прикрасилася 30 новими добротними будинками. В хатах з’явилися сучасні меблі, патефони, радіо, засвітилися лампочки Ілліча. В селі розкинувся парк культури й відпочинку.\nРосла й культура колгоспної Мардарівки. В 1930 році на базі однієї з початкових шкіл було відкрито семирічку. У 1934 році побудовано колгоспний клуб. Тут читались лекції для населення, виступали колективи художньої самодіяльності, демонструвались кінофільми. Клубна бібліотека у кожній тракторній бригаді організувала пересувки з творів радянських письменників. Активно працювала культ-бригада. Робота мардарівського клубу була визнана кращою у Валегоцулівському районі.\nМардарівці пишалися своїми успіхами в господарському і культурному будівництві. Але почалася війна, і їм довелося змінити знаряддя мирної праці на військову зброю. Багато жителів села пішло на фронт. Був створений винищувальний батальйон, бійці якого чергували на залізничній станції. Одночасно почалась евакуація матеріальних цінностей на схід країни.\n7 серпня 1941 року фашисти вдерлися в Мардарівку. Як і повсюдно на тимчасово захопленій території, вони запровадили в селі режим кривавого насильства. Від рук ворогів загинув активний борець за Радянську владу G. І. Горовий, зазнав тортур у фашистській катівні орденоносець Л. А. Силко. Окупанти вивезли до Німеччини 34 жителів села. Однак загарбникам не вдалося зломити опір радянських людей. Патріоти несли в маси слово більшовицької правди, зміцнювали віру в неминуче й близьке визволення. Місцевий житель 3. П. Печеров, приховавши від ворога батарейний приймач, регулярно слухав радіопередачі з Москви, а потім розповсюджував серед населення Мардарівки зведення Радянського інформбюро. У 1943 році залізничник І. Г. Любанський через провідників пасажирських поїздів одержував листівки з одеського підпілля, в яких висвітлювалось становище на фронтах, розповідалося про переможні бої радянських частин з фашистськими ордами, про визволення міст і сіл.\nВ рядах Червоної Армії проти ненависного ворога боролося близько 600 жителів Мардарівки. Багато з них удостоєні урядових нагород. Колишній кіномеханік села комуніст П. Р. Пальвинський у боях біля озера Балатон за вміле керівництво підрозділом був нагороджений орденом Олександра Невського. Груди відважного воїна прикрашають також 2 ордени Червоної Зірки і медалі. Самовіддано бився з ворогом безпартійний радянський патріот Г. І. Вакарчук. Захисник Одеси і Севастополя, він удостоєний ордена Червоної Зірки та кількох медалей. Чимало воїнів брали участь у визволенні рідної Одещини.\n2 квітня 1944 року радянські війська вибили ворога з Мардарівки. У цих боях відзначились 348-й гвардійський ордена Кутузова стрілецький полк, 16-а мехбригада та інші частини.\nНевтішну картину являло собою село після фашистської окупації. Техніка, інвентар, господарські приміщення колгоспів і МТС були пограбовані і знищені; залізнична станція, зерносховище, 73 житлові будинки перетворені на руїни. Окупанти вивезли з Мардарівки 988 коней, 950 голів великої рогатої худоби, 825 овець, понад 1 тис. свиней, близько 19 тис. голів птиці. Загальні збитки по населених пунктах, підпорядкованих сільраді, становили 36 млн. карбованців.\nПереборюючи великі труднощі, налагоджували мардарівці діяльність колгоспів, підприємств та установ. Були полагоджені залізничні колії, відремонтовані станційні приміщення, а одну з споруд тимчасово переобладнали під вокзал. На початку квітня 1944 року відновила роботу машинно-тракторна станція. Її колектив очолила партійна організація в складі 8 чоловік. З ініціативи комуністів при МТС були створені курси механізаторів, де навчалося 74 чоловіка. У перший рік після визволення працівники станції відремонтували 26 тракторів, 14 комбайнів, 12 молотарок, 11 тракторних сівалок та іншу техніку. Спираючись на допомогу МТС, колгоспники почали відбудовувати артільні господарства. В 1944—1945 рр. були відремонтовані тваринницькі приміщення, громадські будівлі.\nОсоблива увага приділялась збільшенню поголів’я коней, бо не вистачало техніки і робочих рук. Лише в 1944 році план розвитку конярства було виконано на 126 проц. За півтора роки більше ніж наполовину зросло поголів’я великої рогатої худоби та овець. Борючись за виконання планів першої післявоєнної п’ятирічки, колгоспники Мардарівки в 1947 році повністю освоїли довоєнну посівну площу. Наступного року артілі зібрали по 13,5 цнт озимої пшениці, 22 цнт зерна кукурудзи, по 166 цнт цукрових буряків з га, перевиконали завдання щодо розвитку громадського тваринництва. Того ж року колгоспи вперше за післявоєнний час повністю розрахувалися з державою по поставках хліба, м’яса, молока, вовни тощо. На кінець 1949 року досягла довоєнного рівня в перевезенні вантажів залізнична станція.\nПовністю загоїло рани війни і село. Одержавши державні кредити, жителі Мардарівки в 1946—1950 рр. відбудували і спорудили 60 індивідуальних будинків. Відкрилися 3 магазини, почав працювати медичний пункт. На вулицях села посаджено близько 10 тис. дерев, впорядковано сільський парк.\nПартійна організація і сільрада докладали великих зусиль щодо відбудови культурних закладів села. Семирічну школу, яка відновила свою роботу ще в квітні 1944 року, реорганізовано в середню. Завдяки роботі депутатської комісії та батьківського комітету діти-сироти одержували матеріальну допомогу, поза школою не залишалась жодна дитина шкільного віку.\nНавесні 1945 року відкрився сільський клуб. Тоді ж організовано хоровий, драматичний та музичний гуртки. За короткий час клуб перетворився на зразковий культурно-освітній заклад. Його агіткультбригада регулярно виступала на польових станах, тваринницьких фермах Долинського району.\nУ 50-х роках значні зміни сталися в господарському житті села. З метою підвищення економічної ефективності артільного виробництва було проведено укрупнення колгоспів. Замість 7 дрібних господарств утворилася одна багатогалузева артіль ім. Леніна. Держава закріпила за нею 5322 га земель, в т. ч. 3396 га орної, 27 га садів, 45 га виноградників, 872 га пасовищ.\nЗ 1963 року колгосп спеціалізується на відгодівлі великої рогатої худоби. За роки семирічки тут збудовано 2 корівники, 15 телятників. За участю шефів — колективу Одеського заводу пресів — обладнано 3 кормокухні. Всі тваринницькі ферми електрифіковано, механізовано переробку кормів та водопостачання.\nПоголів’я великої рогатої худоби з часу запровадження спеціалізації і до кінця семирічки зросло в 1,3 раза. Це дало можливість колгоспові в 1965 році збільшити продаж державі продукції тваринництва порівняно з 1958 роком по м’ясу в 20 разів і по молоку в 4 рази. В 1967 році в господарстві було на відгодівлі понад 2,6 тис. голів великої рогатої худоби, 1,6 тис. свиней, 1,1 тис. штук птиці. В ювілейному році колгосп продав державі 4682 цнт м’яса (131,5 проц.), 5663 цнт молока (257,4 проц. плану).\nВ артілі ім. Леніна виросло чимало передовиків виробництва. Краща доярка М. М. Кучерява систематично надоює від кожної закріпленої за нею корови понад З тис. кг молока. Вона нагороджена орденом «Знак Пошани». В колгоспі шанують подружжя тваринників М. О. та М. В. Парфьонових. В 1966 році вони одержали від кожної тварини по 620 грамів середньодобового приросту ваги при плані — 400 грамів.\nПіднесення економіки господарства, створення сталої кормової бази для худоби тісно пов’язані з розвитком рільництва. І в цій справі колгосп добився чималих успіхів. Тут переглянуто структуру посівних площ, сівба провадиться насінням районованих і перспективних сортів, широко застосовують добрива. Для матеріального стимулювання людей запроваджено додаткову оплату. Все це дало можливість значно піднести врожайність сільськогосподарських культур. У 1967 році з кожного га посіву одержано зернових у середньому по 23,8 цнт, в т. ч. по 23,9 цнт озимої пшениці. Врожай цукрових буряків становив 266,5 цнт з га — більше, ніж в будь-якому колгоспі Ананьївського району. Рік у рік артіль збільшує продаж зерна державі. Лише в роки семирічки він зріс у 3 рази. А в 1967 році колгосп продав державі понад план 6,4 тис. цнт зернових. Члени артілі з честю виконали свої зобов’язання, взяті до 50-річного ювілею Радянської влади.\nЗа успіхи в розвиткові господарства нагороджено орденами та медалями 23 колгоспників. В 1966—1967 рр. за трудові досягнення понад 50 передовиків відзначено грамотами обласних та районних організацій. Добрих результатів добилася рільнича бригада, яку очолює І. П. Павловський. Її колектив, вміло використовуючи техніку, добрива, досвід передовиків та поради вчених, в 1967 році одержав по 30,9 цнт озимої пшениці на кожному з 394 га посіву.\nПро економічне піднесення колгоспу переконливо свідчить зростання доходів. Тільки за роки семирічки вони збільшились в 4 рази. В ювілейному році прибутки артілі перевищили 1 млн. крб. За той же час неподільний фонд зріс у 2,5 раза.\nЗміцнення господарства благотворно позначається на добробуті колгоспників, збільшенні їх прибутків. В 1967 році артіль видала на людино-день по 3,34 крб., витративши на основну і додаткову оплату праці 543 тис. крб., або в 2,6 раза більше, ніж у 1964 році. У фонд пенсійного забезпечення за 1965—1967 рр. відраховано близько 90 тис. карбованців.\nУ великих успіхах колгоспу, який став одним з кращих в районі і занесений на обласну Дошку пошани, чимала заслуга голови правління I. X. Антонюка і партійної організації. Колгоспна парторганізація налічує 39 комуністів, причому 33 з них працюють безпосередньо на виробництві. Тільки за останні 2 роки на роботу в комплексні бригади і на ферми було направлено 16 членів партії. Комуністи артілі проводять і велику громадську роботу. У 1967 році двоє з них обрані членами Ананьївського райкому КП України.\nСамовіддано трудяться в колгоспних бригадах і на фермах 37 комсомольців. Заслуженим авторитетом користується профспілкова організація. Вона об’єднує 108 членів профспілки робітників і службовців сільського господарства та заготівель.\nПлодотворну роботу проводить сільська Рада. Серед її депутатів — 11 колгоспників. Мардарівська сільрада — одна з кращих в районі. Вона неодноразово заносилася на районну Дошку пошани. За успіхи в господарському будівництві, зростанні культури і благоустрою села їй вручено перехідний Червоний прапор Ананьївського райкому партії та райвиконкому.\nДепутати сільради активно працюють у постійних комісіях. Комісія по соціалістичній законності разом з комуністами і комсомольцями очолила роботу дружинників, розгорнула боротьбу за зразковий правопорядок на селі. Депутати сільради постійно дбають про благоустрій Мардарівки.\nРік у рік село змінює свій вигляд. Широким фронтом іде капітальне і житлове будівництво. У 1955 році споруджено нові приміщення залізничної станції. Її обладнано напівавтоблокуванням. Вантажооборот станції у 1967 році перевищив 92 тис. тонн. В 1964 році було реконструйовано хлібоприймальний пункт, внаслідок чого рівень механізації тут підвищився до 96 проц. Повністю механізовано і електрифіковано бурякоприймальний пункт. В ньому працюють 70 робітників і службовців. Колективи підприємств успішно виконали свої зобов’язання, взяті на честь славного ювілею — 50-річчя Радянської влади.\nУ післявоєнний період в Мардарівці споруджено близько 300 індивідуальних житлових будинків, в основному з цегли і шлакобетону. Центр села забруковано. На вулицях висаджено понад 7 тис. дерев.\nБагато уваги сільрада приділяє поліпшенню побутового і медичного обслуговування населення. Невпинно зростає торгівля промисловими та продовольчими товарами. Товарооборот 7 магазинів, чайної, 2 їдалень в 1967 році досяг майже 1,2 млн. крб. До послуг мардарівців — швейна та шевська майстерні тощо.\nВ селі є лікарняно-амбулаторний пункт, аптека. Працюють дитячий садок і дитячий комбінат на 106 дітей.\nВідрадні зміни сталися в культурному житті села. До революції в Мардарівці не було школи. Тепер в селі працює десятирічка. В ній навчається 520 учнів. Її педагогічний колектив складається з 43 вчителів. Понад двадцять років працювала в місцевій школі вчителька В. Р. Майхровська (нині на пенсії). Вона навчила й виховала більше 5 тис. дітей. Односельчани знають її як активного громадського діяча, одного з організаторів колгоспу в с. Точилові, керівника жіночої ради, невтомного пропагандиста, депутата районної та сільської Рад. Самовіддану працю В. Р. Майхровської відзначено вищою нагородою Батьківщини — орденом Леніна.\nНевпинно підвищується освітній рівень населення Мардарівки. 30 жителів мають вищу освіту, 100 — середню, 200 — неповну середню. 34 чоловіки навчаються заочно, в т. ч. 8 — у вищих учбових закладах. Загін сільської інтелігенції налічує понад 60 чоловік. Чимало уродженців Мардарівки стали технічними спеціалістами, вчителями, лікарями, громадськими діячами тощо. Так, сини колгоспниці М. В. Корні Віктор і Валерій, дід яких був наймитом і не вмів навіть розписатись, закінчили політехнічний інститут, працюють інженерами.\nВеликою повагою на селі користувався Г. Т. Ядвійчук (1893—1967 рр.). Другий механік легендарного крейсера «Аврора» Г. Т. Ядвійчук був учасником Жовтневого збройного повстання в Петрограді, не раз бачив і слухав В. ї. Леніна. В 1917 році він вступив до лав ленінської партії і з того часу все життя гідно ніс високе звання комуніста. Учасник двох революцій, громадянської і Великої Вітчизняної воєн, 25-тисячник, один з організаторів перших колгоспів, активний партійний і громадський діяч — такі славні віхи чудового життя більшовика.\nВ селі проживає старий комуніст Ф. Г. Надольський. Він часто виступає перед молоддю села із спогадами про те, як у 1921 році, навчаючись в Петроградській морській школі, разом з іншими курсантами брав участь у ліквідації контрреволюційного заколоту в Кронштадті.\nПартійна організація села багато уваги приділяє лекційній пропаганді, удосконаленню форм і методів культурно-масової роботи. В клубі та 4 червоних кутках (в колгоспі і на залізничній станції) систематично провадяться цікаві тематичні вечори, виступають передовики виробництва, влаштовуються концерти самодіяльних артистів.\nВелику культурну роботу проводять 2 сільські бібліотеки. Кожний третій житель села є їх постійним читачем. В Мардарівці в 1958 році відкрито кінотеатр на 300 місць. Тут демонструються широкоекранні фільми. Для любителів фізичної культури в селі є спортивний майданчик.\nНа відзначення 50-річчя Великого Жовтня мардарівці почали споруджувати колгоспний Будинок культури, шосейний шлях до траси Полтава—Кишинів. На вулицях було висаджено близько 3 тис. декоративних і фруктових дерев.\nНатхнені великими досягненнями нашої країни в будівництві комунізму, трудівники Мардарівки закладають і свою цеглину в його світлу будову.\nВ. Г. АБРАМОВИЧ, О. С. КОВАЛЬОВ, Т. О. САВІЛОВА


Матч "Металіста" з "Байєром" перенесли на чотири години | Новини на Gazeta.ua\nМатч "Металіста" з "Байєром" перенесли на чотири години\nПонеділок, 14 лютого 2011 18:56\nUEFA все ж таки вирішила перенести матч 1 / 16 фіналу Ліги Європи.\nХарківське похолодання стало причиною перенесення гри між "Металістом" і леверкузенським "Байєром". Спочатку матч планувалося почати о 22:00, але температура на вечір четверга прогнозувалася в районі -20 градусів. У зв'язку з цим керівництво "Байєра" виступило в ініціативою перенесення гри на 14:00.\nUEFA прийняла рішення перенести початок гри на 18:00. Всі куплені квитки на цей матч дійсні.\nЯкщо вірити синоптикам, увечері 17 лютого в Харкові буде близько 16 градусів морозу.\nНагадаємо, що матч-відповідь між німецькою та українською командами відбудеться 24 лютого в Леверкузені (початок о 19.00 за місцевим часом).\nДевич залишається в "Металісті" Переглядів: 704\nМарко Девіч залишається в "Металісті" Переглядів: 2599\nГоловний тренер "Байера" попросив УЄФА перенести гру з "Металістом" Переглядів: 1848\nЗараз ви читаєте новину «Матч "Металіста" з "Байєром" перенесли на чотири години». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\nФани "Динамо" вивели з себе доньку Суркіса Переглядів: 15570\nФанати зірвали матч другої ліги Іспанії, ображаючи українського форварда Зозулю Переглядів: 423


Стільниці для кухні з ДСП, ціна Київ\nКухня є місцем підвищеної вологості, а також постійного впливу різних забруднень. Тому меблі тут повинні володіти особливими якостями. У тому числі і стільниця, міцність якої повинна бути досить високою.\nСтільниці для кухні з ДСП, ціна в Києві яких на сьогоднішній день прийнятна, є одним з найпопулярніших матеріалів для створення кухонних меблів. Вони не тільки мають привабливий зовнішній вигляд, але також мають ряд інших позитивних характеристик. На сьогоднішній день попит мають ламіновані і вологостійкі стільниці для кухні з ДСП. Ціна в Києві даних виробів коливається в залежності від виробника.\nСтільниця - це кухонна поверхня, яка найбільше схильна до механічних впливів. Тому вона повинна мати високі характеристики, щоб зберігати свою презентабельність і функціональність як можна довше. Для цієї мети потрібно вибирати якісні стільниці для кухні з ДСП, за цінами (Київ) які будуть для Вас вигідними.\nВирішили недорого замовити стільниці для кухні з ДСП? Ціна (Київ) даної продукції в компанії «Бучина Україна» дуже демократична.\nМи допоможемо Вам підібрати оптимальний варіант стільниці для кухні з ДСП за ціною в Києві вигідною. Він органічно впишеться в інтер'єр і стане його невід'ємною складовою. Функціональність, екологічність і невелика вартість - все це може бути пов'язано в одному виробі. Наші вологостійкі стільниці з Австрії або ламіновані стільниці зі Словаччини зможуть прекрасно доповнити кухонні меблі. Вони безсумнівно зроблять її більш практичними і додадуть нових фарб.\nСтільниці для кухні з ДСП, ціна (Київ) яких буде для Вас максимально вигідною, Ви завжди можете купити у нас!


Стартувала підготовка до Чемпіонату світу Формули-1 на воді у Вишгороді — 5 канал\nСтартувала підготовка до Чемпіонату світу Формули-1 на воді у Вишгороді. Цьогоріч захід відбудеться із 20-го по 22-липня.\nУ Вишгород приїдуть учасники з 13-ти країн. Змагатимуться у двох категоріях, окрім вже знайомої Ф-1, мешканці та гості Київщини зможуть подивитися перегони човнів із меншим об`ємом двигунів - категорії Ф-4. Організатори планують звести трибуни для перегляду на 25 тисяч людей. Також для глядачів облаштують фан-зону. У ній буде 3 великі екрани. У перервах між змаганнями там - влаштовуватимуть концерти. Для допомоги іноземцям, під час спортивного дійства, працюватиме тисяча англомовних волонтерів. Чемпіонат світу Формули-1 на воді - будуть транслюватимуть у 105-ти країнах.\nАнатолій Присяжнюк, голова КОДА: "Цей захід - соціальний. Жодного квитка на цей захід не буде продано. Жодної копійки з бюджету на цей захід не буде витрачено. Змагання проводяться за рахунок меценатів, за рахунок спонсорів і за рахунок Міжнародної федерації водно-моторного спорту".\nУ Києві з`явилося аеротаксі [відео]


Кремль в Карабаху доводить свою партію до кінця - Главред\nКремль в Карабаху доводить свою партію до кінця\nРосіяни змусять Пашиняна зіграти роль Януковича, після чого викинуть.\nНікол Пашинян і Володимир Путін / Фото: прес-служба президента РФ\nВсе, що потрібно тепер всім від Пашиняна - поставити підпис під угодою з Путіним і Алієвим. Далі більше він нікому не буде потрібен. Якщо він не поставить, то Вірменію це від поразки не врятує. А Пашинян вже виглядає як зрадник і його можуть просто завалити. Тим більше, що Росія контролює силовиків і проросійські партії Вірменії.\nПашиняну по суті треба просити гарантії безпеки від Росії. І в цьому велика іронія, враховуючи прозахідні устремління Нікола. Поставивши підпис, Пашинян дасть можливість Путіну і Алієву вимагати виконання зобов'язань. В якості альтернативи Пашинян і уряд можуть випаруватися кудись, залишивши країну без керівництва.\nПрихід проросійських політиків до влади у Вірменії був би зім'ятий необхідністю підписати капітуляцію, оскільки без підтримки Росії і в умовах розвалу керівництва країною, Вірменії проблематично продовжувати боротьбу за Карабах, яка і так вже програна. Тому, я думаю, що росіяни змусять Пашиняна зіграти роль Януковича, яку той не зумів до кінця зіграти. І дати Росії довести до кінця свою партію.\nчитайте такожУ Путіна в Карабасі все вийшло на триста відсотків\nПашинян сьогодні опинився в шкурі Едварда Бенеша - президента Чехословаччини в 1938 році. Ця лагідна і чесна людина була змушена поставити підпис під мюнхенською змовою. На жаль, у світовій історії для того, щоб бути успішним правителем, мало бути хорошою людиною. Найчастіше, це скоріше проблема, ніж перевага. Ось так і з Пашиняном вийшло.\nТак що пам'ятайте про це, коли бачите гарненьких рожевих соросят, які розповідають казочку про хороше життя.\nВолодимир Путін Юрій Романенко Нікол Пашинян новини Вірменії Війна в Карабаху новини Азербайджану


Дніпровські надзвичайники провели зустріч зі школярами » Газета "ЗОРЯ"\n/ Новини / Дніпровські надзвичайники провели зустріч зі школярами\n19.10.2019 15:56 -\n16 жовтня надзвичайники 25-ї державної пожежно-рятувальної частини Дніпра спільно з керівництвом загальноосвітньої школи № 129 провели масштабну акцію «Запобігти! Врятувати! Допомогти!», – про це повідомляє пресслужба ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області.\nЗахід став для присутніх цікавим наглядним уроком, на якому вони ознайомилися із діяльністю пожежно-рятувальної служби і зрозуміли, якими важливими є правила безпеки життєдіяльності. Під час цієї акції дітям та педагогам розповіли найголовніші правила безпечного поводження як у побуті, так і в громадських місцях.\nЩоб зустріч з надзвичайниками буда максимально корисною та інформативною, захід проходив у форматі активної дискусії з дітьми. Школярі мали змогу не тільки поставити питання фахівцям Служби порятунку «101» та отримати від них відповідь, а й розповісти про ті випадки надзвичайних подій та ситуацій, які вже виникали в їх житті.\nВиявилося, що багато хто з дітей ставав свідком пожеж та самотужки викликав вогнеборців за номером «101».\n– Життя потребує від наших дітей вміння орієнтуватись і знаходити вихід з непередбачених ситуацій. Чим менше у дитини знань, тим більше небезпеки з боку оточуючого середовища, – говорять рятувальники.\nТакож, по завершенню спілкування в школі, ДСНСники запросили дітей на спортивний майданчик та продемонстрували пожежно-рятувальне обладнання, що є на озброєнні у місцевих вогнеборців, розповіли про випадки пожеж на території міста та про причини їх виникнення.\nКожен охочий мав змогу спробувати себе у ролі справжнього пожежного, одягнувши спорядження рятувальників та працюючи з пожежним стволом.\nЗагалом в акції «Запобігти. Врятувати. Допомогти!» участь взяло близько 300 школярів та 25 педагогів.\nТеги: Дніпро, область, школы\nСБУ затримала на хабарі дніпровського чиновника\nУ Дніпрі відбулася 75-та естафета «Миля миру»