Гаррі Поттер – 1 - Гаррі Поттер і філософський камінь\nГаррі Поттер – 1\n«Гаррі Поттер і філософський камінь»: А-БА-БА-ГА-ЛА-МА-ГА; Київ; 2004\nОстанній місяць, що його прожив Гаррі в родині Дурслі, був не надто радісний. Щоправда, Дадлі тепер так боявся Гаррі, що не лишався з ним в одній кімнаті, а тітка Петунія й дядько Вернон уже не зачиняли Гаррі в комірчині, не силували нічого робити й не кричали на нього, – власне, взагалі не розмовляли з ним. Водночас і перелякані, й розлючені, вони вдавали, ніби стілець, на якому сидів Гаррі, був просто порожній. Хоч така поведінка була кращою від попереднього ставлення, проте згодом це почало пригнічувати Гаррі.\nВін намагався не виходити зі своєї кімнати, де єдиним його товариством була сова. Він вирішив назвати її Гедвіґою, натрапивши на таке ім'я в "Історії магії". Його шкільні підручники виявилися дуже цікавими. Лежачи на ліжку він читав їх до пізньої ночі, а Гедвіґа то летіла куди-небудь крізь відчинене вікно, то поверталася, коли їй заманеться. На щастя, тітка Петунія вже не прибирала в кімнаті й не бачила, як Гедвіґа верталася з упольованими мишками. Щовечора, перед сном, Гаррі викреслював один день на приклеєному до стіни аркуші паперу, рахуючи час, що лишався до першого вересня.\nОстаннього серпневого дня він подумав, що варто було б розпитати тітку й дядька, як добиратися до вокзалу Кінґс-Крос, отож зійшов до вітальні, де вони дивилися якусь телевікторину. Гаррі кахикнув, щоб привернути до себе увагу. Дадлі зойкнув і прожогом вискочив з кімнати.\n– Е-е… дядьку Верноне!\n– Е-е… мені завтра треба на Кінґс-Крос, щоб… щоб їхати до Гоґвортсу.\n– Може, ви підкинете мене?\n– Дякую, – мовив він і вже збирався йти, коли дядько Вернон нарешті заговорив:\n– Дивний спосіб добиратися до чаклунської школи – поїздом. А килими-літаки міль поточила, еге?\n– До речі, а де ж та школа?\n– Не знаю, – зізнався Гаррі, вперше збагнувши, що й справді цього не знає. Він витяг з кишені квиток, якого дав йому Геґрід.\n– Я просто маю сісти на поїзд з платформи номер дев'ять і три чверті об одинадцятій годині, – прочитав він там.\n– З якої платформи?\n– Дев'ять і три чверті.\n– Не мели дурниць, – скривився дядько Вернон. – Платформи дев'ять і три чверті не існує.\n– Але на квитку написано.\n– Нісенітниці! – обурився дядько Вернон. – Повне ідіотство! Вони всі там такі! Ти ще побачиш. Почекай тільки трохи. Добре, завеземо тебе на Кінґс-Крос. Нам і так треба завтра до Лондона, інакше б я не морочився.\n– А чому ви їдете до Лондона? – поцікавився Гаррі, щоб показати, що він не сердиться на дядька Вернона.\n– Дадлі веземо до лікарні, – пробурмотів дядько Вернон. – Треба ж вирізати того клятого хвоста, поки він не пішов до "Смелтінґсу"!\nНа другий день Гаррі прокинувся о п'ятій і вже не міг заснути від хвилювання. Підвівся, натягнув джинси, бо не хотів з'являтися на вокзалі в мантії чарівника – переодягнеться в поїзді. Ще раз переглянув свій гоґвортський список, аби впевнитись, чи чогось не забув. Далі подивився, чи надійно замкнена клітка з Гедвіґою, і став походжати по кімнаті, чекаючи, поки прокинуться Дурслі. За дві години величезну й важку валізу Гаррі вже поклали в багажник, тітка Петунія вмовила Дадлі сісти біля Гаррі, і вони поїхали.\nО пів на одинадцяту прибули на Кінґс-Крос. Дядько Вернон поставив Гарріну валізу на візочок і підвіз її аж до колій. Гаррі був приємно здивований такою доброзичливістю дядька, аж поки той зупинився біля платформ, огидно вишкірившись:\n– Ну от, хлопче. Ось дев'ята платформа, а ось десята. Твоя має бути десь посередині, але її, здається, ще не збудували, га?\nЗвісно, він мав рацію. Над однією платформою висів великий пластмасовий номер дев'ять, над другою – десять, а посередині нічого не було.\n– Успіхів у навчанні! – побажав дядько Вернон зі ще гидкішою посмішкою і пішов, нічого більше не кажучи.\n– Так, а який номер платформи? – спитала мати хлопців.\n– Дев'ять і три чверті! – пискнула маленька, теж рудокоса дівчинка, що трималася за її руку. – Мамо, можна і я поїду…\n– Джіні, треба підрости, заспокойся. Гаразд, Персі, іди перший.\nНайстарший на вигляд хлопець почимчикував до дев'ятої й десятої платформ. Стежачи за ним, Гаррі намагався навіть не кліпати, щоб нічого не проґавити. Але тільки-но хлопець підійшов до перегородки між платформами, його заступила велика юрба туристів, і коли нарешті пройшов останній рюкзак, хлопця вже не було.\n– Фред, ти наступний, – звеліла пухкенька жіночка.\n– Я не Фред, а Джордж, – обурився хлопець. – Шановна, і ви ще називаєте себе нашою мамою? Невже ви не бачите, що я Джордж?\n– Вибач, любий Джордже.\n– Жартую, я Фред, – усміхнувся хлопець і пішов.\nБлизнюк гукнув услід, щоб він поспішив, і той, напевне, послухався, бо наступної миті його не стало – але як йому це вдалося?\nТепер уже третій брат заквапився до турнікета, де компостують квитки. Ось він майже там, – і враз, цілком несподівано, його ніде немає.\n– Перепрошую, – звернувся Гаррі до пухкенької жінки.\n– Вітаю, любий, – відгукнулася вона. – Вперше до Гоґвортсу? Рон також новенький.\n– Так, – признався Гаррі. – Але річ у тому… у тому, що я не знаю, як…\n– Як знайти платформу? – лагідно підказала жінка, і Гаррі ствердно кивнув.\n– Не журися, – мовила вона. – Треба просто йти до турнікета між дев'ятою й десятою платформами. Не зупиняйся і не бійся, що наскочиш на нього, це дуже важливо. Якщо переживаєш, то найкраще взяти й побігти. Давай, біжи поперед Роном.\n– Е-е… добре, – кивнув Гаррі.\nВін розвернув візочок і придивився до турнікета, що видавався досить міцним. Почав іти до нього. Пасажири, які прямували до дев'ятої й десятої платформ, штовхали Гаррі, і він пришвидшив ходу. Ще трохи – і він просто вріжеться в той компостер для квитків… Пхаючи візочок, Гаррі побіг… турнікет наближався, а він уже й зупинитися не міг… візочок тягнув його за собою… лишалося ще півкроку, і Гаррі заплющив очі, чекаючи зіткнення…\nБіля платформи, заповненої людьми, стояв яскраво-червоний паротяг. Угорі на ньому був напис: "Гоґвортський експрес, 11-та година". Гаррі озирнувся й на місці квиткового компостера побачив ковану залізну арку з написом "Платформа номер дев'ять і три чверті". Він таки досяг свого.\n– Бабусю, я знову десь жабку загубив.\n– Ох, Невіле, – зітхнула літня жінка. Навколо хлопця з кісками в стилі регі зібрався невеличкий натовп.\n– Дай глянути, Лі, ну, швидше.\n– Допомогти? – озвався один з рудих близнюків, з якими Гаррі зустрівся коло турнікета.\n– Так, будь-ласка, -засапавшись, мовив Гаррі.\n– Гей, Фред! На поміч!\n– Дякую, – сказав Гаррі, прибравши з очей змокрілу чуприну.\n– Що це? – зненацька запитав один близнюк, показуючи на шрам у формі блискавки.\n– Оце так! – вигукнув другий близнюк. – То ти?…\n– Це він, – підтвердив перший близнюк. – Це ж ти? – звернувся він до Гаррі.\n– Хто? – розгубився Гаррі.\n– Гаррі Поттер, – разом вимовили близнюки.\n– А, він! – здогадався Гаррі. – Ну, так, це я.\n– Фред! Джордж! Де ви там?\n– Мамо, ми тут!\n– Рон, у тебе щось на носі.\n– Мамо, пусти! – пручався він.\n– Ой-йо-йой, нас нецемний Лонцик має сось на носику? – глузливо перекривив малого один з близнюків.\n– Заткнися! – розгнівався Рон.\n– А де Персі? – запитала мама.\n– Вже йде.\n– Мамо, я ненадовго, – сказав хлопець. – Я в голові поїзда, там є два купе для старост…\n– О, то ти вже староста, Персі? – здивовано запитав один із близнюків. – Чого ж ти нам нічого не сказав? Ми навіть не здогадувались.\n– Стривай, здається, він щось казав, – встряв інший близнюк. – Одного разу…\n– Або й двічі…\n– Одну хвилину…\n– Цілісіньке літо…\n– Замовкніть! – урвав їх староста Персі.\n– А як це ти отримав нову мантію? – знову причепився один із близнюків.\n– Бо він – староста, – сказала мати з любов'ю. – Гаразд, любий, добре вчися, а як приїдеш, пришли сову.\n– А ви обидва… дивіться мені, поводьтеся цього року чемно. Якщо я отримаю ще одну сову з повідомленням, що ви… висадили в повітря туалет або…\n– Висадили туалет? Та ми до нього й близько не підходимо!\n– Але ідея чудова. Дякуємо, мамо.\n– Нема чого реготати. І пильнуйте Рона.\n– Нема плоблем, ми пло Лонцика подбаємо.\n– Заткнися! – повторив Рон. Він був майже такий самий заввишки, як близнюки, а його ніс іще й досі пашів від маминої хустинки.\n– Гей, мамо, знаєш що? Вгадай, кого ми зустріли в поїзді?\n– Пам'ятаєш того чорнявого хлопця на вокзалі біля нас? Знаєш, хто то?\n– Гаррі Поттер!\n– Ой, мамо, можна я піду подивлюся на нього в поїзді! Мамусю, будь ласка!…\n– Ти вже його бачила, Джіні, а він, бідолаха, не в зоопарку, щоб задивлятися на нього. Фред, це правда? Як ти впізнав?\n– Запитав його. Побачив шрам. Він і справді мов блискавка.\n– Бідолашка! Не дивно, що він був сам… А я ще дивувалася. Він так чемно запитав, як пройти до платформи.\n– То нічого, а от цікаво, чи пам'ятає він, яким був Відомо-Хто?\n– Фред, я забороняю питати його про це. Навіть не думай. Не треба нагадувати йому про це першого ж дня у школі.\n– Добре, не панікуй. Залунав свисток.\n– Біжіть! – гукнула мати, і всі троє хлопців заскочили в поїзд. Потім вихилилися з вікна, мати поцілувала їх на прощання, а сестричка захлипала.\n– Не плач, Джіні, ми тобі вишлемо цілу купу сов!\n– І гоґвортську накривку для унітазу!\n– Мамо, це жарт!\n– Тут хтось сидить? – запитав він, показуючи на місце навпроти Гаррі. – Ніде місця немає.\n– Гей, Рон! – з'явилися знову близнюки. – Слухай, ми йдемо в середину поїзда, там Лі Джордан має величезного тарантула.\n– Добре, – пробурмотів Рон.\n– Гаррі, – сказав другий близнюк, – ми ж навіть не назвалися? Фред і Джордж Візлі. А це Рон, наш брат. Ну, до скорого!\n– Бувайте! – відповіли Гаррі й Рон. Близнюки зачинили за собою двері купе.\n– Ти справді Гаррі Поттер? – відразу вирвалося в Рона.\n– Ох! А я думав, Фред і Джордж знову жартують, – зрадів Рон. – І ти справді маєш… ну… – і він показав на чоло Гаррі.\nГаррі прибрав пасмо волосся, відкривши шрам-блискавку. Рон витріщив очі.\n– То оце тут Відомо-Хто?…\n– Так, – кивнув Гаррі, – тільки я нічого не пам'ятаю.\n– Нічого? – нетерпляче перепитав Рон.\n– Ну, пам'ятаю зелений спалах, а більш нічого.\n– Ого! – сказав Рон. Якийсь час він дивився на Гаррі, а тоді, немов схаменувшись, знову відвернувся до вікна.\n– У вас у родині всі чарівники? – запитав Гаррі, якому Рон був не менш цікавий, ніж він Ронові.\n– Е-е… мабуть, так, – відповів Рон. – Здається, мамин троюрідний брат – бухгалтер, але ми ніколи не згадуємо про нього.\n– То ти, напевне, вже знаєш багато чарів. Візлі вочевидь належали до тих старовинних чаклунських родів, про які говорив той блідий хлопець на алеї Діаґон.\n– Я чув, що ти живеш з маґлами, – знову озвався Рон. – Які вони?\n– Жахливі… Ну, може, не всі. Але мої тітка, дядько і двоюрідний брат саме такі, краще б я мав трьох братів-чарівників.\n– П'ятьох, – поправив Рон, чогось спохмурнівши. – Я вже шостий з нашої родини, хто йде до Гоґвортсу. Можна сказати, мені є на кого рівнятися. Білл та Чарлі вже закінчили школу, Білл був відмінником, а Чарлі – капітаном команди з квідичу. Тепер ось Персі вже староста. Фред і Джордж великі бешкетники, але ж мають високі оцінки і всі вважають їх веселунами. Від мене всі сподіваються того самого, що й від них, але ж мої успіхи нікого не здивують, бо вони були першими. До того ж, як маєш п'ятьох братів, завжди ходиш у дранті. В мене старі мантії Білла, стара чарівна паличка Чарлі і старий пацюк Персі.\n– Його звати Скеберс, та користі з нього мало, він майже не прокидається. Персі дістав від тата сову, бо став старостою, але вони не спромо… тобто мені дали натомість Скеберса.\n– …Поки Геґрід мені не сказав, я навіть не знав, що я чаклун, нічого не знав ні про батьків, ні про Волдеморта…\n– Що сталося? – запитав Гаррі.\n– Ти назвав ім'я Відомо-Кого! – перелякано й водночас захоплено вигукнув Рон. – Від кого-кого, але від тебе я…\n– Я називаю це ім'я не тому, щоб видаватися хоробрим чи яким там ще, – пояснив Гаррі. – Я просто ніколи не знав, що цього не можна. Розумієш? Мені так багато треба вивчити! Я певен, – додав він, уперше висловивши те, що останнім часом не давало йому спокою, – я певен, що буду найгіршим у класі.\n– Не будеш. Є багато таких, які приходять із маґлівських родин і вчаться досить успішно.\n– Чогось бажаєте, дітки?\n– Голодний, мабуть?\n– Як вовк, – признався Гаррі, надкусивши гарбузовий пиріжок.\n– Завжди вона забуває, що я не люблю копченого.\n– Міняємось, – запропонував Гаррі, простягаючи пиріжок. – Ну?\n– Та ти не захочеш його їсти, він такий сухий, – заперечив Рон. – Знаєш, – квапливо додав він, – їй завжди не вистачає часу: адже нас аж п'ятеро.\n– Давай, бери пиріжок, – наполягав Гаррі, який раніше ще ніколи нічим не ділився, бо, по суті, й не мав чим і з ким ділитися.\nЯка втіха – сидіти з Роном і ласувати всіма купленими пиріжками та тістечками (про сендвічі вони й забули).\n– Що це? – запитав Рона Гаррі, взявши пакетик із шоколадними жабками. – Це ж не справжні жаби, правда? – Він уже починав відчувати, що його ніщо не здивує.\n– Ні, – відповів Рон. – Але глянь, яка там картка, мені бракує Аґриппи.\n– Ой, звичайно, ти ж не знаєш! У шоколадних жабках є картки, – ну, щоб збирати, – із зображеннями відомих чарівниць і чаклунів. Я вже назбирав майже п'ятсот, але досі не маю Аґриппи і Птолемея.\n– Тож оце Дамблдор! – скрикнув Гаррі.\n– Тільки не кажи, що ти ніколи не чув про Дамблдора! – засміявся Рон. – Можна мені взяти жабку? Раптом там є Аґриппа… Дякую.\n– Він щез!\n– А ти гадав, він тут цілий день сидітиме? – здивувався Рон. – Ще повернеться!… Ні, знову Морґана, а я вже маю аж шість таких. Хочеш собі? Можна почати колекцію.\n– Пригощайся, – заохотив його Гаррі. – Слухай, але ж у маґлівському світі люди лишаються на фотках.\n– Справді? Що, взагалі не рухаються? – Рон був приголомшений. -Дива!\n– Будь обережний з ним, – застеріг Рон. – "На кожен смак" означає, що його смак може бути якам завгодно. Тобто якісь горошинки будуть цілком звичайні – шоколадні, м'ятні чи мармеладні, – зате можуть трапитися такі, що смакуватимуть як шпинат, печінка чи фляки. Джорджеві здається, ніби одного разу йому потрапила горошинка зі смаком шмарків.\n– Бе-е-е! Бачиш? Капуста!\nКраєвид за вікном ставав щораз дикішим. Зникли охайні лани й луки і натомість з'явилися ліси, звивисті річки й темно-зелені пагорби.\n– Перепрошую, – вибачився він, – ви не бачили мою жабку?\n– Я загубив її! Вона завжди тікає від мене!\n– Ще знайдеться, – заспокоїв Гаррі.\n– Може. Гаразд, якщо десь побачите… – простогнав бідолаха й пішов далі.\n– Не знаю, навіщо так перейматися, – здивувався Рон. – Якби я мав жабу, то загубив би її якнайшвидше. Хоча я маю Скеберса, тож краще помовчу.\n– Що живий, що здохлий – однаково! – роздратовано поскаржився Рон. – Вчора я спробував трохи його прикрасити і зробити жовтим, але замовляння не подіяло. Ось зараз покажу, дивись…\n– Уже вилазить єдинорогова волосина. Гаразд!… Тільки-но він підняв паличку, як прочинилися двері купе. Знову прийшов хлопець, від якого втекла жабка, та цього разу з ним була дівчинка, вже одягнута в нову гоґвортську мантію.\n– Ви не бачили жабки? Невіл загубив жабку, – сказала дівчинка. Вона мала командирський голос, густе каштанове волосся й трохи завеликі передні зуби.\n– Ми вже йому казали, що не бачили, – відповів Рон, але дівчинка не слухала, бо помітила в його руці паличку.\n– Е-е… Ну, добре… – Кахикнув і промовив:\n– Ти певен, що це справжнє замовляння? – запитала дівчинка. – Бачиш, щось не виходить, правда? А я випробувала кілька простих замовлянь – просто так, і вони всі спрацювали. У моїй родині зовсім нема чарівників, і я так здивувалася, отримавши листа! Мені було так приємно! Це, звичайно, найкраща школа чарів, я чула про неї… я вже знаю напам'ять всі основні підручники… звичайно, сподіваюся, що цього мені вистачить… до речі, я Герміона Ґрейнджер, а ви?\n– Я – Рон Візлі, – пробурмотів Рон.\n– Гаррі Поттер, – відрекомендувався Гаррі.\n– Справді? – скрикнула Герміона. – Я, звичайно, знаю про тебе все. Я дістала кілька додаткових книжок із позакласного читання, і про тебе згадано в "Сучасній історії магії", в "Розвиткові й занепаді темних мистецтв" та "Видатних чаклунських явищах XX сторіччя".\n– Про мене? – приголомшено запитав Гаррі.\n– Господи, невже ти не знаєш? Та якби йшлося про мене, я б усе перерила! – здивувалася Герміона. – А ви знаєте, в якому ви гуртожитку? Я всіх розпитала і сподіваюся потрапити до Ґрифіндо-ру, його назва звучить найкраще, я чула, що й сам Дамблдор був у ньому, хоч у Рейвенклові теж було б непогано… Ну добре, ми, мабуть, підемо далі шукати Невілову жабку. Знаєте, краще переодягніться, бо, здається, ми скоро прибуваємо.\n– Хоч у якому я опинюсь гуртожитку, сподіваюся, її там не буде, – сказав Рон, жбурнувши чарівну паличку назад до валізи. – Ідіотське замовляння! Це Джордж мене навчив, але, клянуся, він знав, що то фальшивка.\n– А в якому гуртожитку твої брати? – запитав Гаррі.\n– У Ґрифіндорі, – знову спохмурнів Рон. – Там були й мама з татом. Не знаю, що вони скажуть, якщо я туди не потраплю. У Рейвенклові, мабуть, непогано, але уяви, що буде, коли мене запроторять до Слизерину!\n– Це той гуртожиток, де жив Вол… тобто Відомо-Хто?\n– Так, – підтвердив Рон і пригнічено сів на лаву.\n– Знаєш, мені здається, що в Скеберса пояснішали кінчики вусів, – сказав Гаррі, намагаючись відвернути Рона від думок про гуртожитки. – А де тепер твої старші брати, які вже скінчили навчання?\n– Чарлі досліджує драконів у Румунії, а Біля щось там робить для "Ґрінґотсу" в Африці, – повідомив Рон. – А ти чув про "Ґрінґотс"? Про це писали в "Щоденному віщуні", але я не думаю, що серед маґлів ти мав змогу його читати. Хтось намагався пограбувати секретний сейф. Гаррі аж очі витріщив.\n– Справді? І що з ним сталося?\n– Власне, нічого, і тому це така сенсація. Нікого не спіймали. Тато каже, що це, певне, якийсь могутній чорний чаклун, але з "Ґрінґотсу", здається, нічого не взяли, – ось що найдивніше. Звичайно, всі лякаються, коли трапляється таке, бо ж раптом за цим усім стоїть Відомо-Хто.\nГаррі замислився. Він уже теж почав здригатися, тільки-но хтось згадає Відомо-Кого. Мабуть, це все – результат знайомства з магічним світом, але він почувався набагато безтурботніше тоді, коли міг безжурно вимовляти "Волдеморт".\n– Яка твоя команда з квідичу? – запитав Рон.\n– Е-е… я не знаю жодної, – признався Гаррі.\n– Отакої! – здивувався Рон. – Слухай, це ж найкраща в світі гра! – І він почав пояснювати все про чотири м'ячі й позиції семи гравців, розповідати про найцікавіші матчі, на яких він побував разом із братами, та про мітлу, яку хотів би придбати, якби мав гроші. Він саме знайомив Гаррі з тонкощами гри, як знову відчинилися двері купе, але цього разу це не був Невіл, що загубив жабку, і не Герміона Ґрейнджер.\n– Це правда? – запитав він. – Увесь поїзд говорить, що в цьому купе їде Гаррі Поттер. То це, мабуть, ти?\n– Так, – відповів Гаррі і глянув на решту хлопців. Вони були кремезні й вельми непривітні і стояли обабіч блідого хлопця, мов охоронці.\n– Це Креб, а це Ґойл, – недбало відрекомендував їх блідий хлопчисько, перехопивши погляд Гаррі. – А мене звати Мелфой, Драко Мелфой.\n– Що, тебе так насмішило моє ім'я? А хто ти, навіть питати не треба. Тато розповідав, що всі Візлі мають руде волосся, ластовиння й більше дітей, ніж можуть прогодувати.\n– Поттер, карочє, ти скоро побачиш, що деякі чаклунські родини набагато кращі від інших. Не варто заводити некльових друзів. Я б допоміг тобі розібратися в цьому.\n– Дякую, я й сам знаю, хто кльовий, а хто ні, – холодно сказав Гаррі.\n– На твоєму місці, Поттер, я б поводився обережніше, – протягнув він. – Якщо не станеш трохи ввічливішим, то скінчиш так само, як твої батьки. Вони також не знали, що для них краще. А коли злигаєшся з такими покидьками – тіпа Візлі або того Геґріда, тобі ж буде гірше.\n– Ану повтори! – насупився він.\n– Ого, ти зібрався з нами битися? – глузливо вишкірився Мелфой.\n– Якщо ви негайно не заберетесь! – пригрозив Гаррі хоробрішим тоном, ніж почувався насправді: адже Креб і Ґойл були набагато дебеліші від нього чи Рона.\n– Але ми не хочемо йти – правда, пацани? Своє ми вже з'їли, а тут дещо лишилося.\n– Що тут скоїлось? – здивувалася вона, поглядаючи на розкидані по підлозі ласощі й Рона, що тримав за хвіст пацюка.\n– Він, мабуть, у нокауті, – пояснював Гаррі Рон, а тоді придивився до Скеберса. – Ні, я просто не вірю: він знову спить!\n– Ти що, колись уже бачив Мелфоя? Гаррі розповів про зустріч на алеї Діаґон.\n– Я чув про цю родину, – спохмурнів Рон. – Вони чи не перші повернулися до нас, коли пропав Відомо-Хто. Сказали, що були, мовляв, зачакловані. А мій тато не вірить. Каже, що батькові Мелфоя не варто виправдовуватись, чому він перейшов до темних сил. – Рон повернувся до Герміони: – Тобі щось потрібно?\n– Краще мерщій одягніть мантії, бо я щойно була в машиніста, і він сказав, що ми майже доїхали. Ви часом не билися, га? Ще не приїхали, а вже шукаєте клопоту!\n– Це Скеберс бився, а не ми, – сердито зиркнув на неї Рон. – Може, ти вийдеш, поки ми переодягнемось?\n– Гаразд, я зайшла тільки тому, що всюди страшний рух – всі поводяться як діти, і гасають коридорами, – фиркнула Герміона. – А в тебе, до речі, бруд на носі, ти знаєш?\nГаррі й Рон поскидали куртки й накинули довгі чорні мантії. Ронова мантія була йому трохи закоротка, і з-під неї визирали кросівки.\n– Перші кляси! Перші кляси! Сюди! Гаррі, всьо файно?\n– За мною! За мною! Ще є перші кляси? Кожен нехай си дивит під ноги! Перші кляси, за мною!\n– Зараз си вперше побачите Гоґвортс, – гукнув через плече Геґрід, – осьо за цим рогом.\nПролунало голосне "О-о-о-о!…"\n– Не більше чотирьох на човен! – вигукнув Геґрід, показуючи на цілу флотилію човників, що стояли біля берега.\n– Усі си вмістили? – крикнув Геґрід, сівши в човен сам-один. – Ну, то ВПЕРЕД!\n– Пригніться! – крикнув Геґрід, коли перші човники дісталися скелі.\n– Агов! Ти тут? Чи се не твоя жаба? – запитав Геґрід, стежачи, як діти вибираються з човнів.\n– Тревор! – радісно вигукнув Невіл, простягаючи руки.\n– Усі тут? А ти ще си не загубив жабку? Геґрід підняв свій велетенський кулак і тричі гупнув у двері.\nДжоан К. Ролінґ Гаррi Поттер i фiлософський камiнь | Гаррі Поттер і філософський камінь | Аннотация


Перший міжнародний стандарт ISO на тверді види біопалива опубліковано\nПро це повідомили в ASABE (American Society of Agricultural and Biological Engineers). Опубліковано 7 перших частин міжнародного стандарту на тверді види біопалива. У той же час робота над восьмою частиною стандарту ISO йде повним ходом.\nДокумент «ISO 17225 Solid biofuels – Тверді біопалива» складається на сьогодні з семи частин: 1 – загальні вимоги, 2 – класифікація деревних пеллет, 3 – класифікація деревних брикетів, 4 – класифікація деревної тріски, 5 – класифікація дров'яного палива, 6 – класифікація пелет НЕ деревного походження, 7 – класифікація брикетів НЕ деревного походження. Восьма частина документа стосуватиметься термічно обробленої біомаси або, як сьогодні називається це паливо, торрефікованих пелет і брикетів. Поки цей пункт розробляється.\nASABE акредитована Американським національним інститутом стандартів, як основний розробник і консультант в комітеті ISO по твердому біопаливу в США. Робоча група зі створення проектів була організована в 2007 році у відповідь на зростаючий інтерес до виробництва і споживання пеллет і брикетів.\nУ Росії в 2007 році також проходили заходи щодо створення груп для розробки стандартів на біопаливо. Зокрема, журнал «Міжнародна Біоенергетика» (ІАА «ІНФОБІО») провів весною 2007 р. за підтримки західних колег перший семінар зі стандартизації біопалива в Росії та світі. Він відбувся в Санкт-Петербурзі. Зараз у Москві також ведеться робота зі стандартизації біопалива. Випущені стандарти, які, по більшій мірі, є перекладами європейських аналогів.


Врятувати місто від снігу намагається 31 одиниця комунальної техніки – Черкащани [LIVE]\n01/03/2018 Черкащани [LIVE]Прокоментуй!\nСьогодні в Черкасах до ліквідації наслідків снігопаду залучено вся наявна техніка міських КП – 31 одиниця. Про це стало відомо з наради під головуванням заступника міського голови Ігоря Волошина. Снігопад за прогнозами має вщухнути лише вночі.\nТак на нараді повідомили, що всі існуючі резерви підприємств, що належать місту – КП «ЧЕЛУАШ», КП «Соснівська служба утримання будинків», КП «Придніпровська служба будинків», КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» та КП «Черкасиводоканал» вийшли на розчистку вулиць.\nВ той же час, за інформацією КП “ЧЕЛУАШ” минулої ночі на трасах міста працювало лише 19 одиниць техніки. На дорогу виїхало 7 камазів, 7 тракторів з щітками та відвалами, 2 трактора для чистки тротуарів, 3 КДМ. Також на засіданні присутні звернулись до всіх жителів Черкас з проханням з розумінням поставитись до тимчасових незручностей, викликаних негодою.\nВтім містяни викладають відео, що показує реальний стан міських вулиць протягом однієї години. Зокрема на дорогах було помічено: один дорожній Камаз з великим відвалом для снігу, дорожній МАЗ з відвалом для снігу, одну машину для розкидання соляно-піщаної суміші, два маленькі тракторці які очищували тротуари і два трактори МТЗ які очищували дорожнє покриття.\nТакож обурення черкащан викликає вибірковість боротьби зі снігом. Так дописувач у спільноті “Місто на ЧЕ” мережі Facebook Яна Яна, у обурена тим, що заїзди до будинків розчищаються вибірково.\n“КП “Придніпровська служба утримання будинків”, та Олексій Мельник, чиє “сокровище”? У 9:28 прочистив в’їзд до Різдвяна 62, поруч Різдвяна 69-НІ, поруч в’їзд до будинку по Благовісній-НІ!!!! Ви що ще й вибірково це робите? Вам що зовсім глузду невистачає? В моєї мами було 3 інфаркти, не дай бог “швидка” заїхати у двір неможливо, йти нереально! Ви чим думаєте?Про кого?Про площу Соборну, що не розчищена, чи та яка біля Мерії??? – пише дівчина, і додає відео роботи:\nКП "Придніпровська служба утримання будинків", та Олексій Мельник, чиє "сокровище"??????У 9:28 прочистив в'їзд до Різдвяна 62, поруч Різдвяна 69-НІ, поруч в'їзд до будинку по Благовісній-НІ!!!! Ви що ще й вибірково це робите????? Вам що зовсім глузду невистачає????? В моєї мами було 3 інфаркти, не дай бог "швидка" заїхати у двір неможливо, йти нереально!!!!! Ви чим думаєте??? Про кого??? Про площу Соборну, що не розчищена, чи та яка біля Мерії??? Та на халєру їх чистити???? Робіть для людей на совість, а не через $р@к¥!!!\nОпубліковано Яною Дерендяевою 1 березень 2018 р.


Влад Пучич - За що з бюджету участі Житомира зняли проекти бібліотек і чому це урок для Агроуніверситету | Блоги Житомир.info\nВлад Пучич __БЛОГ\n2017-10-09 03:08:10 __Влад Пучич\nЗа що з бюджету участі Житомира зняли проекти бібліотек і чому це урок для Агроуніверситету\nЦьогорічне голосування по Бюджету участі проходить явно жвавіше і конкурентніше, ніж минулого року. Більше авторів і проектів, більше цікавих і корисних ідей, більше конкуренції. Це позитивний бік медалі.\nОднак, ряд процесів довкола бюджету участі явно не радують. Далі кілька фактів про адмінресурс, маніпуляції з чужими паспортами, фейкові е-мейли і натовпи зігнаних студентів.\nСеред 60 допущених до голосування проектів три були авторства керівника комунального закладу “Централізована бібліотечна система” Лариси Харчук. Саме ці проекти із самого першого дня мали неабияку динаміку росту. За перших чотири дні 31% всіх голосів за проекти був відданий саме бібліотекам.\nЦе привертало увагу і один із авторів проектів – Галина Шевчук відвідала бібліотеку. Побачене прояснило раптове бібліофільство житомирян.\nОтже, як видно із відео між Галиною Шевчук (Г.Ш.) та бібліотекаркою (Б) відбувається наступний діалог:\n- Г.Ш.: Ви зараз за Дар’ю вносите дані. Ви кажете, що понятно, що вона голосує за Ваші проекти. Кому понятно?\n- Б.: Вона дала згоду\n- Г.Ш.: А яким чином вона дала згоду?\n- Б.: Словесно (Закриває оригінал паспорту)\n- Г.Ш.: А можна голосувати, якщо дає словесну згоду?\n- Б.: Ні, не можна. У нас просто не получається тут голосування. Ми пробували, не получається\n- Г.Ш.: Ви поклали паспорт Дар’ї, якої взагалі зараз нема на дільниці\n- Б.: Щоб попробувати\n- Б.: Ми попробували і не получається, не проходить у нас.\n- Г.Ш.: Ви жодного голосування зі своєї дільниці не зробили?\n- Сьогодні – ні. Жодного і Ви можете перевірити.\nНе обов’язково бути детективом, щоб виокремити ключові слова відповідей.\nТренувалась бібліотекар не на одному паспорті. У випадковому кадрі Галина Шевчук зафіксувала два документи.\nТренування бібліотекарів було настільки інтенсивним, а атмосфера у храмі знань настільки довірливою, що люди залишали не лише свої паспорти, а й номери телефонів та адреси е-мейлів разом з паролями до них. Володарі мейлів-близнюків olenka, dashka і т.д. надають перевагу одному поштовому сервісу – ukr.net, паролям лише у форматі власних дат народження і чомусь ну зовсім не листуються.\nАвтор відео, як і допитливі блогери залогінились за вказаними даними і не знайшли на скриньках жодного листа.\nВсе це, друзі мої, прямі свідчення фальсифікації і накрутки голосів. Схема наступна: від людини отримують паспорт або його копію. В кращому випадку оригінал і добровільно. Вірогідним є варіант використання бібліотечної бази даних, оскільки при реєстрації у закладі потрібен паспорт. Створюється фейковий мейл із якого офіційні консультанти бюджету участі – працівники бібліотек несуть світло у маси неосвічених житомирян, волевиявляючи їх за ремонт доріг та інші блага для своїх закладів.\nКоординаційна рада бюджету участі після перегляду цього відео, а також фактів голосування ксерокопіями паспортів скасувала можливість голосування через е-мейл, а ще через добу правомірно дискваліфікувала проекти Лариси Харчук.\nЯ вірю, що багато людей щиро підтримали розвиток бібліотечної системи міста. Але навіть ті факти, які випадково вдалось зафіксувати є неприпустимими. Це підриває всю суть бюджету участі.\nСезонна любов аграріїв до екоскверу\nЩе одним неприкритим прикладом використання адмінресурсу є проект ректора Житомирського національного агроекологічного університету Олега Скидана - “Екосквер на Старому Бульварі”. Ідея не була популярною перші три дні голосування. До омріяної 13-ки проектів, які будуть профінансовані залишалось дуже далеко.\nСтаном на середу 4-го жовтня оновлений сквер хотіли бачити 184 житомирянина. Однак вже наступного дня у 2,5 рази більше – 478. А ще наступного дня вже 660. Це вивело проект у топ-13, де він і знаходиться зараз.\nВибухоподібна симпатія до озеленення парку виражалась у вигляді вщент заповненого студентами ЖНАУ холу міськради, де проходить голосування.\nЧас зйомки 10:10. Навчальний процес у розпалі.\nСтуденти, як люди організовані, приходять групами, мають паспорти і студентські квитки і все, що знають про проекти – три чарівних цифри – номери, за які потрібно проголосувати.\nОкрім власне ректорської ідеї, студенти, звісно ж, цілком добровільно підтримували інші два проекти. Так вийшло, що вони авторства однопартійця проректора ЖНАУ і стосуються мікрорайону Сурина Гора.\nЩоправда, як справжні аграрії, студенти ЖНАУ доволі сезонні у своїй голосувальній працездатності. Якщо із середи по п’ятницю “Екосквер” набирав у середньому 220 голосів за день, то у суботу-неділю – 20.\nМаю підозру, що громадянська активність студентів у навчальний час зацікавить Міністерство освіти, ректору дадуть орден, а на житмирському досвіді введуть новий предмет - “Основи демократії”.\nБагато хто часто справедливо звинувачує політиків у брудних іграх, але коли справа доходить до них — чинять так само.\nДавайте грати у fair play і розповідати та переконувати, а не маніпулювати і змушувати, відмовляючи людям у одному з базових прав — праві свідомого вибору.


Ще дві школи на Волині перейшли на е-підручники | Волинське Агентство Розслідувань\nГоловна / Новини / Ще дві школи на Волині перейшли на е-підручники\n3 Січня, 13:46 •Новини•Коментарі (0) •\n50 шкіл України стали учасниками Всеукраїнського експерименту «Електронний підручник для загальної середньої освіти», серед них – три навчальні заклади Волині. Напередодні Нового року ще у дві школи області завезли відповідне комп’ютерне обладнання. Тож вже у другому семестрі діти навчатимуться за допомогою електронних підручників, – повідомляє відділ інформаційної політики ОДА.\nПодарунки від Міністерства освіти та науки України отримали учні загального закладу середньої освіти «Залізницький ліцей ім. Івана Пасевича» Любешівської селищної ради та загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів села Забороль Луцького району. Ще 19 грудня 2018 року голова обласної державної адміністрації Олександр Савченко відвідав Підгайцівський НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів-гімназія» Луцького району та вручив сертифікат на отримання комп’ютерного обладнання в межах Всеукраїнського експерименту.\nЕксперимент проходитиме у чотири етапи до серпня 2021 року за участі 4500 учнів, 225 учителів у 50 школах загальної середньої освіти в усіх регіонах України. В експериментальних класах створюватиметься цифрове освітнє середовище, компонентами якого будуть: інтерактивний проектор, планшети для учнів, комп’ютер для вчителя, шафи для зарядження планшетів та роутер Wi-Fi.\nІніціатива запровадження експерименту належить Міністерству освіти та науки України.\nВолинська ОДА е-підручники


італія - ПравдаТУТ телеканал - сторінка 2\nВ Італії розпочали демонтаж горезвісного моста Моранді\nУ Генуї почали зносити міст Моранді, що обвалився в серпні 2018-го. Роботи почалися із західного боку, опори та інші елементи конструкції будуть розрізати, і опускати ... Детальніше\nУ Сицилії та Калабрії оголошено підвищений рівень небезпеки\nПівдень Італії затопили сильні дощі, що не припиняються в Сицилії і Калабрії. Дороги в регіоні буквально перетворилися на річки. На туристичних курортах вздовж узбережжя Іонічного ... Детальніше\nМальта погодилась прийняти 49- біженців врятованих у Середземному морі\nМальта рятує мігрантів. Влада країни погодилася прийняти врятованих у Середземному морі 49 біженців, яких наприкінці минулого року до порту Валетти доставили судна правозахисних організацій Sea ... Детальніше\nІраклі Макацарія розповів прихильникам, що він закохався\nГрузинський холостяк Іраклі Макацарія розповів прихильникам, що він закохався! Однак, його новим захопленням виявилася зовсім не дівчина. У своєму профілі в Instagram «екс-холостяк» поділився яскравим ... Детальніше\nУкраїнська громада в італійському місті Генуя виконала різдвяну колядку «Ой, радуйся, земле»\nЗаспівали українських пісень і в анексованому Криму. Маємо відеокадри з Покровського собору міста Севастополь. Там напередодні влаштували традиційний різдвяний концерт церковного хору. Серед іншого, хор ... Детальніше\nПриватні перекази в Україну з-за кордону\nОбсяг приватних переказів в Україну з-за кордону в другому кварталі 2018 року збільшився на чверть у порівнянні з 2017-им. Надходить капітал з усього світу, втім, ... Детальніше\nПоліція затримала учасників транснаціональної групи, які вербували українців для перевезення нелегалів\nПоліцейські затримали учасників транснаціональної групи, які вербували українців для перевезення нелегалів, у результаті чого більше 250 таких «рекрутів» опинилися в тюрмах. Поліцейські встановили схему діяльності ... Детальніше\nПоліція Італія посилила антитерористичні заходи до максимального рівня\nІталія посилила антитерористичні заходи до максимального рівня на період різдвяних свят після стрілянини у Страсбурзі. У французькому місті сотні озброєних копів досі шукають нападника, який ... Детальніше\nОфіційно затверджено договір про безпечну і легальну міграцію\nГлобальний договір про безпечну, впорядковану і легальну міграцію офіційно затверджено. Таке рішення погодили делегації з більш ніж 150 країн в ході Міжурядової конференції, що почалася ... Детальніше\nВ Італії стався вибух на АЗС\nМоторошна трагедія сколихнула Італію. Тут вибухнула АЗС – у результаті – двоє загиблих і ще щонайменше п’ятнадцять постраждалих. Інцидент трапився поблизу міста Борго Куінціо, що ... Детальніше


Погода в Вільховий Бенд, Нью-Йорк, Сполучені Штати | Tomorrow.io\nВільховий Бенд, Нью-Йорк, Сполучені Штати\nЄрсалим, Нью-Йорк, Сполучені Штати\nПердіс Мілл, Нью-Йорк, Сполучені Штати\nMiner Lake State Park, Сполучені Штати\nDeer Pond (historical), Сполучені Штати\nCobblestone Hill, Сполучені Штати\nСвітСполучені ШтатиНью-ЙоркВільховий Бенд\nПогода в Вільховий Бенд, Сполучені Штати\nЧас у Вільховий Бенд5:57 AM нд, 22 трав.\nПогода в місті Вільховий Бенд у неділю, 22 травня: Переважно хмарно, переважно ясно в обід та дощ після обіду.\nДокладний прогноз погоди для міста Вільховий Бенд, на неділю 22 травня:\nМаксимальна температура дня досягатиме 83°F приблизно у 15:00. Вологість повітря буде відносно дуже висока, з середнім значенням вологості біля 72%, змінюючись від 49% до максимального значення 93% біля 18:00. Вітер очікується помірний, північно західний, швидкість буде досягати 14 міль в годину біля 23:00. Хмарність впродовж дня буде змінюватись від 0% о 01:00 до 100% в 19:00, середня хмарність складатиме 45%.\nПрогноз якості повітря для міста Вільховий Бенд, на неділю, 22 травня:\nПрогноз пилку для міста Вільховий Бенд, на неділю, 22 травня:\nПогода в місті Вільховий Бенд у понеділок, 23 травня: Хмарно протягом всього дня.\nДетальний прогноз погоди для міста Вільховий Бенд, на понеділок 23 травня:\nМаксимальна температура дня досягатиме 66°F біля 16:00. Вологість повітря буде нормальна, з середнім значенням вологості біля 58%, змінюючись від 45% до максимального значення 76% біля 06:00. Вітер очікується помірний, північно західний, швидкість буде досягати 14 міль в годину біля 00:00. Хмарність впродовж дня буде змінюватись від 59% о 14:00 до 100% в 23:00, середня хмарність складатиме 90%.\nПротягом усього дня опади не очікуються. Значення точки роси буде коливатись від 39°F до максимального значення 45°F в 19:00.\nВидимість очікується гарна в середньому біля 10 миль. Атмосферний тиск буде високий в середньому біля 1023 гПа. Схід сонця буде в 05:41, а захід сонця у 20:07, тривалість світлового дня буде складати 14 годин та 26 хвилин.\nПрогноз якості повітря для міста Вільховий Бенд, на понеділок, 23 травня:\nВ середньому якість повітря буде добра, що означає забруднення повітря практично нешкідливе. Якість повітря для міста буде в межах від 25 до 38 за шкалою від 0 до 500 індекса якості повітря.\nПрогноз пилку для міста Вільховий Бенд, на понеділок, 23 травня:\nЄрсалимПердіс МіллІронаЛісовийАльтонаПерехід ДаннемораРобінзонДепо ЕлленбургЕлленбургВодоспад ВудсОкруг КлінтонМурс ФорксЦентр ЕлленбургаДанемораSciolaBeartownПарк мобільних будинків Twin EllsВест-БікмантаунМурс


Глава УГКЦ відкрив у Римі міжнародну конференцію про Замойський собор | Католицький Оглядач\nГлава УГКЦ відкрив у Римі міжнародну конференцію про Замойський собор\nСрд, 10/11/2021 - 12:36\nОтець і Глава Української Греко-Католицької Церкви Блаженніший Святослав Божественною Літургією в соборі Святої Софії в Римі розпочав конференцію, присвячену Замойському соборові, яка проводиться 9-10 листопада у Папському східному інституті.\n«Цією Літургією, – сказав архиєрей, – ми розпочинаємо тут, у Римі, в соборі Святої Софії Премудрості Божої, певний простір наукової праці, слухання, а відтак якогось особистого досвіду і пережиття».\nПредстоятель припустив, що, мабуть, сьогодні тішиться патріарх Йосиф, який так хотів, щоб довкола цього храму Премудрості наша Церква творила певне інтелектуальне середовище для всього українського світу. Він прагнув, щоб історія Київської Церкви, її богословська думка, канонічна дисципліна тут осмислювалася, вивчалася, можливо, по-новому інтерпретувалася, а відтак зберігалася, як великий скарб і постійно відкривалася сучасній людині.\n«Ми знаємо, що в найтяжчі моменти історії, щоб вирішити, як жити далі, Церква збирається біля стіп Христа-Учителя, щоб слухати Його слово, а відтак щоб розуміти, планувати, будувати свій земний шлях», – додав він.\nЗамойський синод 1720 року, за його словами, є моментом соборування Церкви Христової, Церкви Київської. У сучасних обставинах Церква кличе всю Католицьку Церкву до синодального шляху.\nЦей синод, на переконання Глави Церкви, був таким моментом, коли всі відчували свою співвідповідальність за долю своєю Церкви-матері і зібралися разом. Був непростий час – час просвітництва. І наша Церква намагалася зрозуміти, як далі впорядковувати, будувати і розвивати своє життя.\nУ Божественній Літургії в соборі Святої Софії в Римі учасники конференції особливо вознесли молитву за вічний упокій усіх учасників Замойського синоду. «Ми відчуваємо, що для того, щоб правильно зрозуміти думки, висловлювання, рішення соборових отців Замойського синоду, ми повинні побути трохи разом з ними. І ця Літургія є унікальним простором Небесного Царства, щоб зібратися разом слухати Бога, а відтак один одного», – сказав Предстоятель.\nОсобливо Глава Церкви згадав під час Літургії у заупокійній молитві професора доктора Ігоря Скочиляса, який мріяв про цю конференцію.\nБлаженніший Святослав подякував усім, які сьогодні зібралися тут, у Римі, щоб за допомогою сучасної об'єктивної наукової методології заглибитися в час та епоху Замойського синоду, щоб краще її зрозуміти, відчути, як тоді билося серце нашої Церкви. Усвідомити, який тоді вплив мав Замойський синод не лише для київського унійного християнства, а й для інших Східних Католицьких Церков.\nГлава Церкви побажав, щоб простір Божого Царства, який ми разом творимо, у сучасному світі був контекстом для наукової та інтелектуальної праці.\nЗамойський синод – локальний собор Київської унійної митрополії, який відбувся в Замості (нині територія Польщі) під головуванням митрополита Лева Кішки у 1720 році. Синод був проведений для покращення організації УГКЦ як реакція на реформу російського царя Петра І Російської Православної Церкви, що на протестантський манер підпорядковувала Церкву політичній владі.\nЗ програмою конференції можна ознайомитися тут.\nПапа: Марії, Помічниці вірних, ввіряємо прагнення миру України та всього світу\nПапа: знання без моралі, що здається джерелом свободи, веде до паралічу душі\n«Злочини російської армії в Україні – це геноцид нашого народу», – Глава УГКЦ на конференції в Мілані


Діяльність Чернігівської ОО ВЕЛ 2012 рік\nПосилена науково-дослідницька діяльність Чернігівської ОО ВЕЛ. В цьому році зроблено акцент на дослідження рідкісних рослин Полісся: проведені польові дослідження, практикуми для студентів, семінари. Чернігівська обласна організація плідно співпрацює з багатьма вищими навчальними закладами: Чернігівський державний педагогічний університет імені Т. Г. Шевченка, Ніжинський державний університет імені Миколи Гоголя. Це дає можливість залучати до лав організації молодь, науковців, які професійно займаються екологічними питаннями.\nЧернігівська ОО ВЕЛ організувала висадження дерев в зелених зонах та лісництвах Чернігова, Ніжина, в Чернігівському районі. В акції взяли участь понад 60 студентів і вчителів.\nПід час акції «Посади своє дерево»\nРіпкинський районний осередок ВЕЛ проводить роботу щодо залучення молоді до післязимового облаштування джерел питної води на екологічній стежці «Первоцвіт» в околицях сіл Семаки та Зубахи. Очолює роботу голова районного осередку ВЕЛ Попруга В. М.\nСилами Чернігівської ОО ВЕЛ в цьому році було зроблено 9 повідомлень в інформаційних випусках Чернігівському обласному радіо, 2 сюжети в інформаційному випуску на Чернігівському міському телебаченні, 2 публікації у газеті «Чернігівські відомості».


Міліція посилила охорону парламенту перед початком позачергового засідання - ZAXID.NET\nМіліція посилила охорону парламенту перед початком позачергового засідання\nСуспільство — Володимир Пиріг, 09:48, 20 жовтня 2014 0 0\nВ понеділок парламент може заборонити показ на українському ТБ російських серіалів ZAXID.NET\nПід Верховною Радою вранці в понеділок, 20 жовтня, посилено охорону.\nПро це повідомляє в своєму Twitter користувач https://twitter.com/vikasogi/status/524076352065257472/photo/1 Vik Ogi.\n«Під Радою знову купа міліції. У шоломах, зі щитами», – йдеться у повідомленні.\nНагадаємо, сьогодні нардепи повинні зібратися на позачергове засідання, на якому планують розглянути внесення деяких змін у виборчі закони, зокрема щодо голосування учасників АТО на парламентських виборах.\nКрім того, сьогодні ВР може заборонити показ на українському ТБ російської медіапродукції.


Участники Всеукраинского финала: знакомьтесь – «Виза Вторма»\n«Віза Вторма» – дорогою до «золотого» дублю\nЗа ініціативи Юрія Музики (гравця команди і працівника фірми «Віза-Вторма») та Ігора Іваника (директора фірми) у 2010 році створюється футзальний клуб «Віза Вторма». Одразу в сезоні 2010-11р. команда «ВізаВторма» дебютує у другій лізі обласних змагань.\nЗайнявши місце у середині турнірної таблиці серед команд другої ліги, на наступний сезон 20011-12р. «Віза Вторма», об*єднавши зусилля двох президентів і кращих гравців з першоліговим «ЮТІМ-КЕП-2», заявляється у Першу лігу обласних змагань під назвою «Віза Вторма». За підсумками змагань вона виборює друге місце і у сезоні 2012-2013 отримує право виступати у Вищій лізі обласних змагань!\nЗа підсумками стартового сезону серед найсильніших команд області «Віза» посіла п’яте місце, а в кубку дійшла до півфіналу.\nНаступний сезон став для команди призовим - підопічні Івана Скіцка зуміли вибороти «срібло», а в обласному кубку знову зупинились на стадії 1/2 фіналу. Також команда вперше стартувала у розіграші КубкаУкраїни з футзалу. Здолавши на попередньому етапі львівський «Лемберг» та «Рятувальник» з м.Ромни, «Віза» пробилась до 1/8 фіналу, де поступилась донецькому «Буран-Ресурсу».\nУ сезоні 2014/2015 років клуб повторює успіх попереднього сезону (срібні нагороди) і поступається в 1/16 Кубка України львіському «Княжому Ринку», а у розіграші Кубка АМФІФО виходить до фіналу. Щоцікаво, в обох обласних турнірах «Віза» пропустила вперед суперників з «Епіцентр К10».\nСезон 2015-16 років став найвищою вершиною команди в аматорських змаганнях Івано-Франківської області. Збалансований склад команди, вдалий підбір виконавців та чітка виконавська дисципліна дозволили зробити «золотий» дубль. Спершу «Віза» «розібралася» із всіма суперниками у чемпіонаті, і не втративши жодного очка, достроково стала Чемпіоном області. Це рекорд всіх змагань. А потім, спершу здолавши на стадії 1/8 розіграшу Кубка АМФІФО одного із головних суперників «Газовик», без особливих проблем завоювала ще один почесний трофей обласних змагань – Кубок АМФІФО.\nЗасновниками і теперішніми опікунами команди є Володимир Перепічка та Ігор Іваник.\n2011-2013 - Орест Горбатий,\n2013/2014 - Михайло Сенич,\n2014 і по теперішній час – Іван Скіцко.\nНовим капітаном обрано найдосвідченішого гравця команди Олега Веприка.\nСемянчук Ярослав Дмитрович\nP.S. Руководство АФЛУ искренне благодарит Игоря Овчара за оперативность в предоставлении информации об участнике Всеукраинского финала


Взяття кредиту в "громадянському шлюбі"\nМи з хлопцем живемо разом вже п’ять років. Обвінчались, але шлюб вирішили не\nзареєстровувати. Минулого тижня я дізналась, що він без моєї згоди узяв кредит на купівлю мотоцикла…а я хочу пральну машину. Чи можу я звернутись до суду з позовом щодо визнання кредитного договору недійсним?\nВідповідно до ч.2 ст.65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.\nАле, проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. (п.2 ст.21 СК України), до яких безпосередньо і відносить право звернення до суду з вищезгаданим позовом.\nРелігійний обряд шлюбу (вінчання) також не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. (п.3 ст.21 СК України)\nТому, доки шлюб буде не зареєстрованим, Ви не маєте прав та обов’язків подружжя.\nОтже, звернутися до суду з позовом про визнання недійсним договору, укладеного без Вашої згоди, Ви не можете.\nДата и время публикации: 2012-04-06 14:20\nФ.И.О Рудь Светлана Витальевна\nРейтинг: 6-й юрист на сайте\nОтзывы: ( + 2 / 0 / - 0 )\nОрганизация: Союз консультантов по экономике и праву


У США стартували переговори Клімкіна та Помпео\nДержавний секретар США Майк Помпео і міністр закордонних справ України Павло Клімкін почали двосторонню зустріч високого рівня в рамках співголовування на засіданні Комісії стратегічного партнерства Україна-США.\nПереговори тривають у Державному департаменті США у Вашингтоні.\nКомісія стратегічного партнерства Україна-США на переговорах зосереджується на трьох ключових напрямах: верховенство права і гуманітарні питання; безпека та протидія агресії; економіка та енергетика.\nПланується, що комісія стане основним механізмом практичної взаємодії України та США, який доповнить робота також інших двосторонніх структур. В тому числі це стосується і Ради з питань торгівлі та інвестицій, Енергетичного діалогу, який нещодавно оголосив у Києві Президент України і міністр енергетики США.\nРаніше повідомлялося, що основною метою візиту буде присутність на інагураційному засіданні нового формату Комісії стратегічного партнерства Україна-США. Захід пройде під спільним головуванням глав зовнішньополітичних відомств обох країн.\nУ МЗС зазначили, що в рамках візиту Клімкіна в Вашингтон заплановані переговори з держсекретарем США Майк Помпео, а також переговори з провідними американськими законодавцями і спілкування з представниками американського експертного співтовариства.\nНагадаємо, Клімкін зустрінеться з Помпео. Стали відомі плани візиту глави МЗС України в США.\nЯк повідомляв Знай. ua, ядерні пташки Путіна влаштували НАТО жахливу провокацію, але забули про іржу. Путінські льотчики влаштували нову провокацію в Норвезькому морі.\nЗнай. ua писав, що у Клімкіна жорстко покарали угорського посла. Угорському дипломату була підкреслена необхідність припинення дій.\nТеги: Клімкін Павло Клімкін Помпео переговори Вашингтон


Залишилось отримати підпис генерал-губернатора Канади\nСенат Канади проголосував за ратифікацію угоди про вільну торгівлю з Україною. Про це повідомив посол України в Канаді Андрій Шевченко у своєму Twitter.\nДо завершення ратифікації цієї угоди залишилось отримати підпис генерал-губернатора Канади. А підписали угоди ще в липні минулого року, під час візиту канадського прем'єр-міністра Джастіна Трюдо до України.\nНа початку квітня цього року Президент України Петро Порошенко підписав Закон України "Про ратифікацію Угоди про вільну торгівлю між Україною та Канадою". Угода дає можливість скасувати торгові мита – тож канадська продукція в Україні здешевшає, а українська в Канаді, відповідно – стане більш конкурентоспроможною.\nзона вільної торгівлі Канада Україна


При чому тут вік? - PlayMan\nдодому Історії діти При чому тут вік?\nОсь цікава розмова відбувається вже деякий час. Мабуть, увіллюся. Шановний автор історії «Диявол криється в деталях», ви праві тільки в тому, що фахівця у своїй галузі буває нудно з спеціалістом у цій галузі, але при чому тут вік?\nДумаєте, будь полковник спецназу вільно буде розмірковувати про PES-полімери або оптимізацію перельотів з малою тягою по Понтрягину? Будь хімік вільно підтримає розмову про біхевіоризмі в природі і суспільстві? Або будь-який професійний біолог зможе легко міркувати про теорію суперструн? Сильно сумніваюся.\nЯ теж вважаю, що шкільні знання обов’язкові для всіх, але, по-перше, шкільна програма змінюється, і те, що нам викладали на перших курсах університету, тепер входить в програму навіть не випускних класів. А по-друге, ви, ймовірно, спілкуєтеся з дуже обраним колом людей, інакше ви б знали, скільки реальних людей не в курсі, хто написав Муму, скільки ніжок у бджоли, як пов’язані маса тіла і його вага, яка речовина ховається за формулою Н₂О і багато чого іншого з шкільного курсу.\nВи в своїй історії звинувачуєте «діток» у апломбе і тут же заявляєте з не меншим апломбом про ціле покоління чудових цікавих людей, з якими можна поговорити про все, забуваючи, що в кожному поколінні є різні люди. Я от особисто знаю деякий кількість осіб цього віку, які середню школу з працею закінчили…\nА в цілому я не розумію заяви про «не про що поговорити». Мені цікаво послухати людину, яка знає більше за мене, і не менш цікаво розповісти щось людині, яка знає менше за мене. А цікава бесіда складається з уміння розмовляти — слухати і розповідати, наводити аргументи, робити висновки, задавати питання і давати відповіді, а головне, уміння поважати співрозмовника.\nпопередня статтяЗ очей геть — геть з штанів\nнаступна статтяПодарунок своїми руками (9 фото)


29 вересня – День працівників дошкільної освіти. Портрет сучасного вихователя » Гуляйпільський Інформаційно-пізнавальний портал\nGulaypole.in.UA » Газета "Актуальний погляд" » 29 вересня – День працівників дошкільної освіти. Портрет сучасного вихователя\n29 вересня – День працівників дошкільної освіти. Портрет сучасного вихователя\nГазета "Актуальний погляд" / Новини Гуляйполя 29-09-2019, 20:20 656\nІз чого починається успіх? Багато хто скаже, що з освіти. Важливі навики соціалізації ми отримуємо в дитячому саду – там нас знайомлять з літерами та цифрами, там ми вчимося дружити і відстоювати свої інтереси, там закладаються навички поведінки і спілкування з оточуючими. І всі ці досягнення – найперші в житті, неможливі без педагога, вихователя дитячого садка. День працівників до-шкільної освіти – так називається свято вихователів та всіх тих, хто докладає власних зусиль до справи виховання дітей.\nДата та історія. Свято працівників дитячого садка або Всеукраїнський день дошкілля відзначається в останню неділю вересня. Воно досить молоде, з’явилося на початку XXI століття, в 2004 році, і покликане звернути широку увагу суспільства на цінність дошкільного виховання, на проблеми дитячих дошкільних установ і дошкільного дитинства в цілому.\nІдея свята належала кільком освітнім виданням – газеті «Дошкільна освіта», журналу «Обруч» і т. п. Після того, як ідея про створення спеціального свята для вихователів була викладена на сторінках періодичних фахових видань, її відкрито підтримали громадські діячі – автори програм навчання та адаптації малюків, педагоги, батьки дітей-дошкільнят.\nКого ми вітаємо в цей день? Всіх, хто забезпечує перебування наших дітей у дитячому садку. Зрозуміло, в першу чергу, це вихователі – ті люди, які допомагають дітям адаптуватися в новому для них середовищі, хто дає їм перші знання. Але не варто забувати і про інших працівників дошкільних установ – помічників вихователя, музичних керівників, методистів, психологів, директорів, які здійснюють управління закладами, завгоспів, охоронців, кухарів, праль, кастелян, прибиральниць, двірників, всіх, хто так чи інакше забезпечує безпеку і комфортне перебування малюків у дитячому садку.\nДошкільний вік – один з найбільш відповідальних і важливих періодів у житті підростаючого покоління, в якому починають заклатися любов до природи, навколишнього світу, любов до Батьківщини. У цей період не тільки закладаються основи світосприйняття і здоров’я дитини, формується особистість і вектор моральності, але і відбувається якесь незриме таїнство, яке відбувається тільки на рубежі поколінь – передача нашої спільної спадщини. Бути вихователем – високе покликання. Від професіоналізму, терпіння і мудрості наших вихователів, уваги до унікального і своєрідного внутрішнього світу дитини, залежить те найдорожче, що у нас є – наше життя і наша надія.\nТож яким, на думку батьків, повинен бути вихователь? Саме про це редакція газети «Актуальний погляд» запитала мам, діти яких виховуються або ж зовсім недавно випустилися із дитячого садка.\nАнна, мама 4-річної Єви:\n“Хто такий сучасний вихователь? Насамперед, це людина, яка розуміє, любить і поважає особистість дитини, сприймає її такою, якою вона є, це добра і чуйна людина, яка багато знає, вміє, цікаво навчає. На мою думку, перед вихователем стоїть нелегке завдання – будучи дорослою людиною, яка розвиває і навчає дітей, розуміти і відчувати дитячий світ, поєднувати в собі строгість і доброту, пошану до маленької людини і вимогливість. Тому вихователям потрібні терпіння і гнучкість мислення, щоб індивідуально й точно застосовувати знання педагогіки та психології”.\nКатерина, мама випускниці Софії:\n“На мою думку, вихователь – це не професія, це покликання, спосіб життя і стан душі. Він повинен не просто любити, грати з дітьми, а проживати разом з ними їхні маленькі життя. Батьки зранку залишають своїх рідних, беззахисних діток у дитсадочку і забирають тільки ввечері, при цьому потрібно бути впевненими, що діти не просто під наглядом, а перебувають у теплих надійних руках вихователя”.\nАнна, мама випускниці Катрусі:\n“Яким має бути вихователь? Перше, що спадає на думку, дитяча пісенька: "Від посмішки стане всім світліше...". Якщо вихователь зустрічає дитинку і проводжає з посмішкою, то і мама, і дитина з задоволенням розлучаться, малюк з радістю побіжить до групи, а мама в піднесеному настрої відправиться на роботу. Вихователь повинен бути комунікабельним, він повинен з легкістю знаходити спільну мову, не тільки з дітьми, а й з батьками”.\nВікторія, мама 4-річної Єви:\n“У хорошого вихователя завжди позитивна атмосфера в колективі, дітки дружні, а батьки чуйні. Звичайно ж, вихователь – це не просто гарна жінка, це, перш за все, педагог, він повинен допомагати батькам у вихованні дитини. Вихователь повинен бути чуйним, завжди готовим допомогти і почути, але і в міру суворим, інакше порядку в колективі не буде”.\nОсобисто я, знаючи з середини, так би мовити, хто такий педагог-дошкільник (бо скільки себе пам’ятаю, скільки і знайома із цією професією, адже моя мама вже понад 35 років працює музичним керівником у дитячому садку) вважаю, що зараз вимоги до вихователя дуже високі. Крім усього перерахованого вище, на думку багатьох, сучасний вихователь, повинен бути творчою особистістю. Крім фахової освіти, він повинен вміти: танцювати, співати, малювати, знати кілька різних розвиваючих методик для діток дошкільного віку і застосовувати свої вміння та знання у роботі з дітьми. Потрібно пам'ятати, що професія вихователя – це виховно-освітня робота і головне завдання вихователя, перш за все, це всебічний розвиток дитини, формування у нього різноманітних навичок, правил поведінки, доступних знань, підготовка дитини до школи.\nПісля вищесказаного, стає зрозумілим, яким повинен бути вихователь. Потрібно розуміти, що в різні періоди розвитку суспільства перед вихователями ставляться все нові і нові завдання, але головне залишається завжди – розвиток всебічно розвиненої, фізично здорової особистості. Суспільство змінюється, змінюються дітки, потрібно розуміти, що вони не стають краще або гірше – вони просто інші. А головне і найважливіше завдання вихователя – розуміти дітей.\nКористуючись нагодою, вітаю педагогів та працівників мого рідного дитячого садка «Веселка», а також усіх інших закладів дошкільної освіти з професійним святом – Днем дошкілля. Нехай лагідна посмішка сонечка дарує Вам невичерпну енергію, красу і чарівність, життя Ваше буде наповнене щастям, добробутом та натхненням, в оселі панують світло і злагода, в серці – добро і мудрість, а в житті – достаток і удача. Бажаємо Вам нових професійних досягнень і глибокої поваги. Нехай прекрасні почуття зігрівають ваші серця, а доля буде щедро наповнена теплом і любов'ю.\nДень вчителя 2018: дата та традиції святкування\n24 вересня - свята, іменини, народні прикмети, день в історії\nВідкриваючи Гуляйпільський інформаційний сайт, ви шановні користувачі, маєте змогу дізнатись, що Гуляйполе має славний славну історію. Тому на Гуляйпільському інформаційному сайті ви ознайомитесь з історією міста. В розділі Гуляйпільського інформаційного сайту зможете подивитись з історичними фото Гуляйполя. На сторінках інформаційного пізнавального громадського сайту легко прочитати історію селища Залізничне та сіл Гуляйпільського району та Гуляйполя. А ще, до ваших послуг, Гуляйпільський інформаційний сайт показує з новини подіями Гуляйполя, Гуляйпільського району, Запорізької області, України та світу. Дозвольте відмітити, що Гуляйпільський інформаційний сайт функціонує на основі відвертості та доступності, і ми виходимо в інтернет не лише, щоб заявити про себе, ми хочемо використовувати його як новий, ефективний засіб спілкування, тож на сторінках сайту Гуляйполя, ми чекаємо статті від вас та ваші коментарі. А ще в розділі "Оголошення" запрошуємо викласти інформацію стосовно купівлі - продажу, обміну та роботи Гуляйполя. Також у вас є можливість привітати своїх рідних, друзів, знайомих на сайті міста Гуляйполя. І ще багато є цікавих розділів та фактів. Сподіваємось, що Гуляйпільський інформаційний сайт, стане для вас доступним та актуальним для створення інформативного, відкритого і всебічного діалогу, і просто улюбленим місцем спілкування в Гуляйполі. Гуляйполе це Україна, Gulaypole in UA! теги: гуляйполе, гуляйполе портал, гуляйполе місто, гуляйпільський портал, новини гуляйполя, статті про гуляйполе


Суддю Льон, яка засудила Максима Гуцалюка на 15 діб за гратами, не звільнятимуть\n28.01.2016 | 15:04\nСьогодні відбулось засідання дисциплінарної секції Вищої ради юстиції.\nЧлени комісії розглянули висновок Тимчасової слідчої комісії із перевірки суддів. Слідча комісія рекомендувала звільнити суддю Ленінського районного суду Кіровограда Світлану Льон за порушення суддівської присяги у період Євромайдану.\nПід час сьогоднішнього засідання було заслухано Світлану Льон. Вона повідомила, що рішення ухвалила на основі протоколів міліціонерів, у яких йшлося про те, що Гуцалюк, перебуваючи у центральній частині Кіровограда, нецензурно висловлювався на адресу перехожих. Також у протоколах ішлося, що Гуцалюк відмовився пройти до відділку міліції, і вчинив спротив правоохоронцям.\nКрім того, у ході розгляду справи було повідомлено, що Гуцалюк, даючи покази у Вищій раді юстиції зазначив, що не має претензій до судді і себе постраждалим не вважає.\nЧленів комісії також цікавило, чи не врахувала суддя той момент, що між часом вчинення правопорушення і початком судового розгляду минуло лише близько 20 хвилин. На що Льон відповіла, що це звичайна практика. На питання чому суддя винесла вирок саме про затримання на 15 діб, а не, наприклад, штраф, представниця Феміди зазначила, що вважає таке рішення обгрунтованим. Щодо зауваження членів дисциплінарної секції, що покази у протоколах міліціонерів різняться, адже в одному протоколі сказано, що Гуцалюк штовхав і хапав за одяг міліціонерів, а в іншому протоколі - не вчиняв спротиву, суддя зазначила, що вважала протоколи взаємодоповнюючими. На питання чи розглядала суддя у період Євромайдану будь-яку іншу справу за статтею про хуліганство чи позбавлення водійських прав, Світлана Льон відповіла, що це був єдиний випадок.\nУ результаті шляхом таємного голосування було вирішено не рекомендувати Верховній Раді України звільняти суддю Льон. "За" звільнення проголосувало 4 членів дисциплінарної секції, проти - 9.\nУ коментарі "РК" Максим Гуцалюк зазначив, що претензій до судді не має і потерпілим себе не вважає. Також він додав, що у той день не перебував на мітингу за Євромайдан, і був затриманий поза межами площі, де проходило зібрання.


Надія РУДЕНКО: «Михайликове сердечко довелося фактично повністю реконструювати» - Урядовий Кур’єр - газета центральних органів влади України онлайн\nНаталія ДОЛИНА 19 квiтня 2012\nНадія РУДЕНКО: «Михайликове сердечко довелося фактично повністю реконструювати»\n22 квітня 1992 року в Інституті серцево-судинної хірургії АМН України столичні кардіохірурги вперше в Україні зробили новонародженій дитині операцію, на яку зважувалися лише в найкращих закордонних дитячих кардіоцентрах. І хоч офіційно відділення кардіохірургії та реанімації новонароджених в інституті було відкрито у вересні, кардіохірург Ілля Ємець та його колеги по праву ведуть свою хронологію від того дня, коли вдалося врятувати Мишка Кікотя. Сьогодні хлопець разом з лікарями святкує 20-річний ювілей. Про те, чого досягла вітчизняна кардіохірургія за цей термін, ми дізнавалися в заступника директора Науково-практичного медичного центру дитячої кардіології та кардіохірургії МОЗ України, доктора медичних наук Надії Руденко.\n— Надіє Миколаївно, вітаємо всіх працівників центру із цим знаменним днем.Розкажіть, будь ласка, з чого все починалося.\n— Як відомо, перші операції на серці були зроблені в 50-х роках минулого століття в клініці Інституту серцево-судинної хірургії (нині він носить ім’я Миколи Амосова). Тоді там існувало 2 відділення — для дітей раннього і старшого віку. Але новонароджених не оперували. Лише з 1992 року в Україні почала розвиватися кардіохірургія вроджених вад серця в новонароджених. У 90-х роках минулого століття це був надзвичайно складний шлях, адже бракувало всього — фінансування, обладнання. Але завдяки підтримці директора Інституту серцево-судинної хірургії Геннадія Книшова та ентузіазму українських лікарів, в першу чергу Іллі Ємця, ми змогли розпочати цю роботу.\n— Першим вагомим успіхом стала операція Мишка Кікотя, якому на той час виповнився місяць від народження?\n— Так, і це справді була знаменна подія. 22 квітня 1992 вперше не лише в Україні, а й на теренах СНД у відділенні кардіохірургії та реанімації новонароджених на базі ІССХ Іллею Ємцем була виконана радикальна анатомічна корекція транспозиції магістральних судин. Це дуже складна вада. Аорта, легенева артерія та інші судини серця немовляти так були розміщені, наче природа в якийсь момент творення, випадково задрімавши, все переплутала. Тому організмом дитини циркулювала лише синя, венозна кров, позбавлена кисню. За такої патології життя в маленькому тільці певний час підтримується лише завдяки невеличкому отвору в передсердній перегородці та баталовій протоці, яка є в усіх новонароджених. Щойно ця протока закривається (це відбувається в перші дні або тижні після народження), летальний кінець неминучий. Єдиний порятунок для місячного малюка — надзвичайно складна операція артеріального переключення (радикальна корекція транспозиції магістральних судин). У перекладі з медичного лексикону це означає, що Михайликове сердечко довелося фактично повністю реконструювати, пересадити великі артерії, вінцеві судини, щоб відновити нормальний кровообіг. Операція пройшла успішно.\nІлля Ємець і Надія Руденко задоволені: серце десятирічного Михайлика Кікотя б'ється в правельному ритмі. Нині йому 20 років і його життя повноцінне!. Фото з сайту static.zn.ua\n— Як часто зустрічаються такі вади в новонароджених?\n— У структурі всіх уроджених вад серця транспозиція магістральних судин становить від 4,5 до 7%. В Україні щорічно народжується майже 200-250 таких дітей. Без хірургічного лікування 90% з них помирає до року. А якщо зробити операцію — 98% таких дітей виживає.\n— Тож можна сказати, що ця операція ознаменувала принципово новий етап розвитку вітчизняної кардіохірургії?\n— Це був лише початок. Так, в ті часи ми навчилися оперувати складні вроджені вади серця. Але виникла інша проблема — кого оперувати? Адже для успішного результату дуже важливо прооперувати дитину з транспозицією до 22-го дня життя. Але діагноз транспозиції магістральних судин на той час було встановити вкрай складно. Неонатолог і педіатр повинні були за простими клінічними проявами запідозрити складну ваду серця і направити дитину на консультацію до кардіолога. Але лікарі знали симптоми досить простих вад серця, про складні не знав майже ніхто. Тож через недосконалість діагностики протягом десяти років після першої транспозиції ми виконували не більше 18 подібних операцій на рік. Щоб виправити ситуацію, фахівцями відділення кардіохірургії та реанімації новонароджених була проведена величезна робота не тільки з надання допомоги дітям з вродженими вадами серця, а й щодо підготовки спеціалістів з діагностики. Ми проводили науково-практичні конференції, їздили по обласних центрах, збирали неонатологів, педіатрів, медсестер, читали їм лекції з ранньої діагностики вроджених вад серця. Результатами цієї роботи ми були задоволені. Нам вдалося розв’язати проблеми ранньої діагностики, транспортування, післяопераційної реабілітації тощо.\n— Чи були проблеми зі спеціальним обладнанням?\n— Спочатку працювали з тим, що було. Багато допомагали спонсори, українська діаспора створила Австралійсько-український медичний комітет, який збирав кошти, допомагав купувати сучасне обладнання для операцій. Обладнання експертного класу за бюджетні кошти закупили після впровадження Державної програми «Попередження і лікування серцево-судинних і мозкових захворювань», яка закінчилася в 2010 році. Для більшості обласних центрів були закуплені ультразвукові апарати для своєчасної діагностики вад серця.\n— Як відомо, нині відділення кардіохірургії та реанімації новонароджених Інституту серцево-судинної хірургії перетворилося на окремий Центр. Як довго вам довелося цього чекати?\n— Понад десять років. У 2003 році на базі відділення кардіохірургії та реанімації новонароджених Інституту серцево-судинної хірургії ім. М.Амосова постановою Кабінету Міністрів був відкритий Науково-практичний медичний центр дитячої кардіології та кардіохірургії. Ще 3 роки ми працювали на орендованих площах інституту, а 18 листопада 2006-го перейшли в реставровану будівлю на вул. Чорновола. Новий Центр був обладнаний сучасною апаратурою для діагностики та лікування пацієнтів. У грудні 2010 р. за участю Президента України Віктора Федоровича Януковича відкрився ще один корпус на вул. Мельникова. Торік була створена кафедра дитячої кардіології і кардіохірургії в Національній медичній академії післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика.\n— Двадцять років — досить серйозний термін для того, щоб можна було підбити підсумки...\n— Так, за цей час було зроблено дуже багато. Всі складні вроджені вади серця, які існують, успішно оперуються в Україні. Загальна статистика розповсюдженості вад серця становить від 3 до 20 на 1000 народжених живими, в середньому в рік народжується 3500-4000 тис. дітей із серйозними вадами серця. З них — 30—40% з критичними вадами, тобто це діти, які не можуть жити без операції. В 1986 році ми провели дослідження, яке показало, що природна летальність (без хірургічної корекції) при вроджених вадах серця становить 42%. 42 дитини на кожну сотню! 36 з них помирало до року. А діти, які помирають до року, суттєво впливають на показник малюкової смертності, який є показником розвитку будь-якої держави. Рятуючи новонароджених і дітей першого року життя, ми виконуємо не лише медичне, а й велике соціальне завдання. У 2011 році в Центрі було прооперовано хірургічним чи ендоваскулярним методом 2145 дітей. Летальність становила 0,9%. Нині, коли помирає дитина з недіагностованою вадою серця, — це більше, ніж ЧП!\n— Як вам вдалося розв’язати проблему транспортування?\n— Дітей, які потребують операції, доставляють у Київ реанімобілями, а інколи й літаками. Сьогодні у нас перебуває троє діток, одному з яких 6 днів від народження. Їх привезли з Криму літаком. Крім того, в нас розроблена унікальна програма хірургії перших годин життя. Наприкінці 90-х років минулого століття ми розпочали програму пренатальної діагностики вроджених вад серця. Завдяки цій програмі вагітні, в яких запідозрили вроджені вади серця у плода, направляються в наш Центр на обстеження. Якщо підтверджується діагноз, на 36-му тижні вагітності жінку направляють в 5-й пологовий будинок Києва. Тобто дитина, якій призначена операція, транспортується ще в утробі матері. Після пологів збирається пуповинна кров для штучного кровообігу, дитина транспортується в наш Центр і в перші 3-5 годин проводиться корекція вади серця. Раніше пуповинна кров ніколи не використовувалася для штучного кровообігу, це винахід українських лікарів і вчених. Нині це визнано на міжнародному рівні. Наші доповіді були представлені на Європейському конгресі кардіоторакальних хірургів і в США на конгресі кардіохірургів. Наш винахід світового рівня визнали, відзначили позитивні його сторони. Це те, чим може пишатися не лише Центр дитячої кардіології та кардіохірургії, а й без перебільшення — вся Україна. Сьогодні в світі вважається: кардіохірургія високого рівня — галузь медицини, яка може бути лише в розвинутих країнах. Тому наші результати справді є величезним успіхом вітчизняної науки і практики.\n— А скільки коштує операція?\n— Попри те, що це дуже дороговартісне лікування (вартість операції становить від 40 до 90 тисяч гривень), для батьків воно безкоштовне! Частина сплачується з держбюджету, частина за рахунок спонсорських коштів. У нас існує також міжнародна програма, яка теж надає кошти. Торік ми прооперували 40 маленьких пацієнтів з Молдови. За свою роботу отримали подяку президента Молдови.\n— Надіє Миколаївно, ви пам’ятаєте всіх своїх пацієнтів?\n— Першу сотню — всіх. Кожну дитину, кожну маму. З Мишком Кікотем ми підтримуємо тісні стосунки. Дівчинка, яку оперували одразу після нього, вже вийшла заміж, народила дитину. Запрошувала нас з Іллею Миколайовичем на весілля. Ще одна дівчинка після такої складної операції в 3 роки брала участь в телевізійних передачах, читала вірші, танцювала. Наші пацієнти живуть повноцінним життям. Водночас ми не зупиняємося на досягнутому. Повиростали наші пацієнти — виникають проблеми нагляду, медикаментозної підтримки. Тож треба навчати дорослих кардіологів, щоб вони знали, як вести пацієнтів, які були прооперовані в дитинстві з приводу складних вроджених вад серця. Ми вивчаємо ці проблеми, розробляємо медичний супровід пацієнтів.\nНадія РУДЕНКО. Народилася у с. Краснопілля Сумської області. Закінчила з відзнакою педіатричний факультет Киїівського медичного інституту ім. О.О. Богомольця. Заступник директора з наукової роботи центру дитячої кардіології та кардіохірургії. Завідувач кафедри дитячої кардіології та кардіохірургії НМАПО ім. П.Л. Шупика. Заслужений діяч науки і техніки з 2010 р. Доктор медичних наук.


Як формувати огірок? Формування огірків в теплиці – Рослини Онлайн\nВсі культури мають потребу в спеціальному уваги і догляду. Щоб отримати урожай, дачник-городник повинен враховувати багато факторів: обробку грунту, полив рослини, захист від шкідників і бур’янів, створення правильного температурного режиму та необхідної вологості. Також потрібно правильно використовувати ґрунт, світло, добрива і підгодівлі, терміни висадки, посадки і збору літнього врожаю.\nПри дотриманні всіх викладених факторів та сприятливих погодних умовах урожай в результаті витрачених праць буде гідний. Розглянемо детальніше один з етапів вирощування огірків, а саме формування огірків в теплиці, так як цей етап найбільш важливий під час вирощування культури.\nЩо таке формування, і як воно відбувається?\nФормування — це надання рослині правильного напряму зростання, передбачає обрізання і підв’язку. Необхідно вміти відщипнути рослини так, щоб воно зростало в потрібному напрямку і пустило нові зав’язі і пагони.\nДля збільшення врожайності на молодих огіркових пагонах проводять процес прищипування. Так як на огірках бічні паростки бувають і жіночі і чоловічі, то їх прищипують, щоб були нові, молоді зав’язі. Якщо цю процедуру не виробляти, то огірок не буде плодити. Якщо огірок у теплиці сформовано правильно, то щедрішим буде урожай.\nНеобхідно спостерігати за ростом огірка. Як тільки він зросте на шість аркушів, йому необхідно відщипнути верхню частину. Якщо уважно не стежити за зростанням огірка, то ви можете втратити більшу частину врожаю, так як при зростанні куща на 20 сантиметрів, він перестане зав’язувати нові паростки і в ширину плодоносити вже не буде.\nЧерез три-чотири дні після того, як висадили розсаду огірка в теплицю, необхідно підв’язати паростки до попередньо натягнутого дроту.\nЯк тільки стебло огірка дотягнеться до дроту, на ньому залишають від 3 до 4 листочків і прищипують. Листочки треба обмотати навколо опори або дроту, а стебло огірка підв’язати у двох місцях до опори. Як тільки з’являться на кущику бічні пагони, їх необхідно прищипувати і витягати на півтора метра над землею. Якщо все зробити правильно, то кущ огірка буде довго і щедро плодоносити.\nКорисні поради під час формування огірків\nПроцес формування огірка-куща не так вже і простий. Людині, яка жодного разу не применявшему подібну операцію, не володіє певними навичками і знаннями, не впоратися. Щоб не втратити особистий час і, звичайно, урожай перший раз постарайтеся порадитися з огородником-професіоналом.\nПід час підв’язування куща огірки в теплиці, необхідно стежити, щоб коріння рослини не вирвалися з землі, і рослина не повисло на дроті. Так як розсада ще не вкоренилася в землі її дбайливо необхідно підв’язувати.\nПід час формування рослини огірка необхідно слідувати методичності. Один раз протягом тижня стебло обертають навколо шпагату за годинниковою стрілкою, при цьому верхівку необхідно залишити не пошкоджене.\nНа кущі огірка необхідно постійно видаляти пошкоджені вусики і огірочки, а також чоловічі квітки. Вусики забирають у рослини корисні поживні речовини і енергію при цьому не дають рослині розвиватися.\nСтебло огірка дуже тонкий і крихкий, необхідно слідкувати за її цілісністю.\nПід час вегетації сухі і пожовкле листя, а також паростки з ушкодженнями, необхідно акуратно обрізати.\nЩоб рослина не пошкодити і не порвати, застосовуйте тільки загострені ножиці або секатор.\nПри утворенні великої кількості пустоцветов, не потрібно їх обривати. Необхідно підсушити грунт, при цьому всі корисні речовини для рослини перейдуть в плоди огірків.\nТак як на верхівці огірка вибагливі гілки, не можна міняти їх розташування під час збору врожаю. Це призведе до жовтизни верхівці рослини або його загибелі. Також не можна залишати в нижній частині рослини жовті листя. Необхідно проводити видалення жовтих листя щотижня.\nНе залишайте пеньочки на стеблі в процесі зрізання листя. Вони можуть бути причиною утворення борошнистої роси, яка шкідлива для розвитку огірка.\nЗ допомогою процесу прищипування отримують нові поліпшені сорти огірка, а також інших видів рослин. З розвитком науки на стеблі огірка переважають в основному жіночі квітки, а чоловічі з’являться після того, як росток зросте вище дроту.\nРозподіл рівнів за схемою\nУ процесі формування куща огірка для легкості прищипування стебло поділяється на рівні. Коли стебло доросте до рівня дроту, обмотують, залишаючи при цьому від 1 до 2 огірків і від 3 до 4 листочків, і прищипують. Так, формують кущ рослини.\nПерша зона — нижню частину стебла необхідно обірвати від паростків (висота приблизно 20 сантиметрів), так рослина спрямує всі сили на зростання саме вгору. Таким чином, нижня частина рослини захищена від хвороби прикореневої гнилі.\nУ другій зоні приблизно на висоті від 80 до 90 сантиметрів над землею, роблять прищипування, при цьому 2 втечі залишають з одним огірочком і двома листочками.\nУ третій зоні приблизно на висоті одного метра і 30 сантиметрів, залишають по 2 листочка і 2 огірочка.\nУ самій верхній – четвертій зоні, залишають три листочка і три огірочка.\nЗ’явився з пазухи листа, втеча видаляється, а наступні виросли два направляють у різні боки: один праворуч, другий ліворуч. Так, рослина буде правильно розподілено по ширині.\nОтже, схема рівнів — це основа формування огірків, але для кожної рослини існує маса інших особливостей процесу формування. Тому необхідно уважно читати інструкцію по процесу формування куща огірка перед тим, як розсаджувати його в теплиці. Якщо пренебрежете ознайомленням зі схемою вирощування, можна в майбутньому втратити врожай. Сама схема формування огірків нескладна, якщо захочете в ній розібратися. Але будьте уважні при покупці насіння огірка, так як є сорти, яким не потрібні схеми формування і їх також не прищипують.\nТепер ми знаємо, як формувати огірки. Формувати при цьому огірки можна у відкритому грунті, а можна в теплиці, головне, що всі сили будуть направлені на хороший урожай, а не на порожні стебла або зростання листя.\nНазад Предыдущая запись: Як правильно садити огірки і доглядати за ними\nДалее Следующая запись: Який самий урожайний сорт огірків, на думку дачників?


Поповнювати рахунок треба через 30 днів | Новини на Gazeta.ua\nПоповнювати рахунок треба через 30 днів\n15-річна киянка Олександра Куліш підключилася на "Вільний life:)". Тепер спілкується з друзями безкоштовно.\n— Я не перша в нашому класі купила цей пакет, — розповідає Олександра. — Однокласниці вже кілька днів без кінця теревенять по мобільних. У тарифі немає плати за з"єднання.\nУ продажу — два стартові пакети "Вільний life:)". Один коштує 10 грн, із них п"ять опиняється на рахунку. Другий пакет обійдеться у 25 грн. Вони ж залишаться на рахунку. Протягом місяця оператор не бере плати за з"єднання. Але за 30 днів треба знову внести суму від 25 грн. Інакше з"єднання коштуватиме 25 коп. Кожне поповнення рахунку дозволяє відправляти 50 безкоштовних СМС на будь-якого українського оператора. 10 хвилин з номерами life:) можна говорити безкоштовно. Потім зв"язок переривається. Дзвінки на стаціонарні телефони й номери інших операторів обійдуться в одну гривню.\nАбоненти life:) можуть перейти на пакет "Вільний life:)", набравши *141# та натиснувши кнопку виклику. Заміна тарифного плану коштує 10 грн.\nЗараз ви читаєте новину «Поповнювати рахунок треба через 30 днів». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua


АРХІТЕКТУРА БЕЗ ПАФОСУ\nБільшість людей вважають, що вони розуміються на політиці, медицині, вихованні дітей. Не помилимось, якщо додамо до цього переліку ще й архітектуру. Сьогоднішній Кам’янець - жертва такої ж самовпевненості. За самовільними добудовами-прибудовами, що наче пухлини розростаються на будинках центральних вулиць міста, за строкатими фасадами «вирви око», за «курниками» і «шпаківнями», гордо виліпленими на приватних подвір’ях, поволі зникає історичне унікальне місто. Місто, яке все ще претендує на статус столиці Поділля (бодай духовної), а виглядає при цьому, як філія проскурівського базару.\nНапередодні професійного свята архітекторів ми дозволили собі порозмовляти про архітектуру нашого улюбленого міста без зайвого пафосу. Ми навіть жодного разу не вживемо словосполучення «квітка на камені» та оминемо увагою всі архітектурні пам’ятки. Ну, майже. Ми зустрілися з головою міського осередку Національної спілки архітекторів України Віктором РУДЮКОМ за чашкою чаю, щоб поговорити про сучасне обличчя нашого міста, не копаючи занадто глибоко. Тема лежить на поверхні - достатньо вийти на вулицю чи просто визирнути у вікно.\n- Вікторе Володимировичу, почнемо із сучасного Кам’янця, який, мабуть, розчаровує туристів, та й кам’янчан не радує: навколо різнокаліберні добудови, прибудови всіх кольорів веселки - парад несмаку. Складається враження, що архітектори в місті зникли, як динозаври...\n- Насправді це не так, архітектори є, і вони працюють. Однак те, що ми сьогодні спостерігаємо, є наслідком відсутності в місті Генерального плану - документа, який би чітко визначав, де і що можна чи не можна будувати. Щоразу, як змінюється міська влада - змінюється головний архітектор, а разом із ними - підходи до будівництва. Ми з колегами неодноразово обговорювали недолугі об’єкти на містобудівній раді, й навіть були випадки, коли несанкціоновані прибудови розбиралися. Після таких прецедентів інвестори, принаймні, почали звертатися по виготовлення проектної документації.\nЩе одним чинником є ставлення самих інвесторів. Узагалі, архітектору із приватним інвестором працювати непросто, оскільки менталітет диктує правило: «Мої гроші - я сам буду вирішувати». З окремими власниками дуже складно створювати великі проекти. От, скажімо, пішла тенденція викупу квартир на перших поверхах і створення там різних закладів. При цьому проводиться реконструкція, добудовується вхідна група. Архітектори розробляють концепції реконструкції таких будинків як єдиний проект. Вдало його було реалізовано на вулиці Гагаріна, біля «Фуршету», коли всі власники\nоб’єдналися і разом провели реконструкцію. А от на вулиці Соборній перші декілька добудов було зроблено згідно із загальним проектом, а далі - «хто - в ліс, хто - по дрова». У результаті ми, як завжди, отримали «шанхай» на головній вулиці міста.\nІ такі приклади - на кожному кроці. На жаль, немає жорсткого контролю з боку міської влади.\n- А чи борються архітектори з такою дрібницею в зовнішньому вигляді міста, як кондиціонери, які не просто псують вигляд будинків, а відверто дратують погляд?\n- Особисто мене не так кондиціонери, як рекламні щити часом виводять із себе: різні розміри і форми, кожен ліпить на фасад що завгодно на власний розсуд і гаманець, - це перетворює місто на великий смітник. І ніхто не згадує, якою була концепція.\n- У дореволюційному Кам’янці міська влада досить жорстко прописувала стандарти кольорів, у які можна фарбувати стіни будинків, рами вікон і навіть прилавки у крамницях. На сьогодні у європейських містах мешканця міста можуть оштрафувати навіть за немиті вікна, які виходять на вулицю. Муніципальні закони прописують, чи можна будувати паркани довкола приватних будинків, садити плодові дерева тощо. Європейці насправді дбають про зовнішній вигляд своїх міст!\n- У Європі й справді контролюється будівництво і благоустрій міст. Україна також уже зробила перший крок - змінила закон про архітектуру і містобудування. Згідно з ним, відповідальність за будівництво тепер лягає на проектантів, забудовників і будівельників. От у Німеччині, якщо за проектом передбачено жовтий будинок, а ти пофарбував його у помаранчевий чи інший, то тебе оштрафують і примусять перефарбувати згідно з проектом. У нас же, якщо проектант почне наполягати на повному втіленні проекту, ризикує залишитися без роботи, оскільки матеріально залежить від забудовника.\nОднак у місті вже були прецеденти, коли примушували переробляти фасади. Тут головне - принципова позиція влади. Сьогодні у мене дуже позитивне враження від першого заступника міського голови Григорія ГОРШУНОВА, який курирує питання містобудування.\nВідповідальність архітектора дуже велика, оскільки невдалу книгу ти можеш не читати, невдалу музику - не слухати. Але невдало спроектований будинок тисячі людей щодня, хочеш ти того чи ні, будуть бачити, жити у ньому, і він псуватиме враження про місто.\nУ моїй практиці був випадок на Польських фільварках, коли наша фірма просто відмовилася від об’єкта через те, що забудовник почав під час будівництва самовільно змінювати проект. У такому випадку архітектор не може гарантувати, що дім не розвалиться.\n- Місто ось-ось отримає довгоочікуваний Генплан. Хто його розробляв і що він дасть?\n- Нині Генплан проходить процедуру затвердження. Розробляв його спеціалізований заклад - ДП «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування» (м.Київ). Замовлення на виготовлення нового Генерального плану Кам’янця-Подільського ця установа отримала від міської влади ще 2005 року. Зроблено велику роботу, проводилися громадські слухання, в яких брали участь і члени Спілки архітекторів, котрі вносили свої пропозиції.\nГенплан не дає відповіді на запитання, яким конкретно буде наше місто. Це лише канва, перспектива розвитку: де має відбуватися реконструкція, де - забудова нових територій тощо. Далі повинна проводитися деталізація конкретних зон - певних будинків чи кварталів. Цим уже займатимуться проектні організації.\nГенплан, наприклад, визначає зонування висотності забудови навколо Старого міста, адже це впливає на сприйняття ландшафту. Будинки тут не можуть перевищувати трьох поверхів. Стоячи на Новопланівському мості, ми можемо бачити, як грамотно вписана у ландшафт 5-поверхівка (Пушкінський узвіз, 6). А от новий будинок на вулиці Пушкінській, хоч і красивий, все ж таки, завеликий і візуально домінує. Перед ним почали будувати ще одну багатоповерхівку, але це остаточно зруйнує сприйняття цієї частини каньйону. Генплан чітко регламентує такі речі, його неможливо змінити, лише один раз на 5 років у нього можна вносити певні поправки чи доповнення.\n- Вікторе Володимировичу, як давно існує Спілка архітекторів?\n- Ще із часів Радянського Союзу. Це професійне об’єднання, схоже на Спілки письменників чи журналістів. Потрапити туди було дуже престижно, оскільки це давало статус і привілеї: додаткова площа до квартири, путівки у здравниці та курорти тощо.\nПісля розпаду Союзу республіканська спілка стала Українською спілкою архітекторів. Сьогодні це громадська організація, яка налічує тисячі архітекторів і має у своїй структурі обласні спілки, а ті, у свою чергу, - осередки у містах і районах. Обласна спілка (голова Сергій КОЗАК) налічує близько 40 архітекторів, міський осередок - 16. Серед них такі відомі в місті архітектори, як Віктор ЯВОРСЬКИЙ, котрий довгий час очолював міську спілку, заслужений архітектор Молдови Іван ЗАГОРЕЦЬКИЙ, директор НІАЗу Василь ФЕНЦУР, попередній головний архітектор міста Анатолій ТКАЧУК і теперішній - Ігор ПИРІЖОК, найстарший наш колега Микола КАЛИНЮК, котрому вже вісімдесят, але він іще - дай Боже кожному. І багато інших.\n- Чим займається Спілка архітекторів?\n- Члени спілки входять до різних структур при владі, таких як вчена рада при заповіднику, містобудівельна рада при управлінні архітектури, різні комісії. Ми виступаємо за привабливість міста, адже Кам’янець - це не лише Старе місто. Новий план також повинен мати привабливий вигляд.\nНаприклад, торік Спілка архітекторів згуртувалася зі Спілками скульпторів і художників, і ми разом виступили з ідеями щодо малих архітектурних форм у місті, представивши свої ескізи. Міська влада та депутати нас вислухали, гарно подякували, однак ці ідеї так і залишилися на папері - потрібні кошти, щоб їх реалізувати.\nЩороку до професійного свята ми влаштовуємо тематичні виставки, представляємо свої проекти, картини, фотографії. Сьогодні схожа виставка відкриється у Старій фортеці.\n- Вікторе Володимировичу, розкажіть, будь ласка, про Ваш особистий досвід в архітектурі.\n- Я родом із Рівненської області, 1992 року закінчив Львівський політехнічний інститут (факультет архітектури). Вже під час навчання почав працювати в Інституті «Укрзахідпроектреставрація», що займався реставрацією пам’яток у Західній Україні. На той час цей заклад мав потужну філію у Кам’янці, і я приїхав сюди працювати. Протягом десяти років разом із колегами займався дослідженням пам’яток і створенням проектів реставрації, був керівником групи.\nНайбільш серйозний об’єкт, над яким довелося працювати у Кам’янці як реставратору, - це вірменська катедра. Була проведена велика наукова робота, розроблено проект відбудови, але, на жаль, це був складний період, тому фінансування припинилося, документи потрапили «до шухляди». Вони зберігаються у НІАЗі, тож теоретично цей проект за наявності фінансування можна втілити в життя. Філія Інституту «Укрзахідпроектреставрація» також припинила своє існування. Сьогодні ж я працюю головним архітектором проектів у ПП «Проектбуд».\n- Вас залучають до відбудови історичної архітектури?\n- Звісно, тому що в місті залишилося небагато фахівців із реставрації. Щоправда, переважно доводиться мати справу із приватними інвесторами, держава фінансує лише реставрацію пам’яток архітектури. Останнім часом і тут проблеми.\n- «Проектбуд» щось проектував у Старому місті?\n- Наше підприємство має фахівців із реставрації та ліцензію на відбудову пам’яток місцевого значення. Як приклад вдалої реконструкції можу назвати готель «Гетьман» (автор проекту Олег СВІНЦІЦЬКИЙ), який навіть було висунуто на Державну премію України в галузі архітектури.\n- Реконструкція Старого міста - це біль архітектора чи його гордість?\n- Для мене - це біль, чесно кажучи. Дуже багато неграмотних рішень. Біда в тому, що сюди приходять чимало «варягів» - людей, котрі не є кам’янчанами і патріотами нашого міста. Вони не розуміють, що навіть найкращий архітектор, якщо він не фахівець у реставрації, не зможе грамотно спроектувати історичного будинку. Взяти до прикладу «Амадеус». Проект розробляв досить відомий архітектор, я особисто його знаю. Кажу йому: «Ти видатний архітектор, але намалював тут Швейцарію». До його честі, він таки декілька разів приїздив, консультувався із членами спілки, вносив поправки. Але змінилися забудовник і проектант, вони переробили проект по-своєму - і в результаті збудували нам шматочок Хрещатика, тому що власник так захотів. Приїхали з Івано-Франківська - збудували шматок цього міста. Той же готель «Клеопатра» чи магазин «Срібне міс-то», - ніби гарна архітектура, але ж вона руйнує самобутнє обличчя Кам’янця. Борешся, збираєш збори, пишеш листи - і нічого не можеш вдіяти. Інвестор «замовляє музику».\nУ центрі Старого міста маємо навіть такі об’єкти, де взагалі не працював архітектор, а забудовник сам що захотів, те і збудував. На деякі об’єкти вже готова проектна документація - тільки будуй, однак інвестори просто ігнорують її.\nТе ж саме стосується назв деяких закладів Старого міста - це ті дрібнички, які повинні були би відігравати важливу роль у створенні цілісного образу міста, якщо вже ми позиціонуємо його як туристичне. Але маємо «Нью-Йорк», «Амадеус-клаб», «Клеопатру»...\n- А хіба ж чинне законодавство не регламентує такого роду діяльність на території історико-архітектурного заповідника?\n- Закони існують, але ж їх дехто намагається обійти. Дотримання законодавства мала б контролювати міська влада. Відповідні функції є і в інспекції архітектурно-будівельного контролю. А НІАЗ, який є господарем цієї території, може лише консультувати, інформувати, але не має караючих функцій.\n- Але ж НІАЗ може подавати свої звернення про порушення?\n- Може, і робить це постійно, однак результат - самі бачите...\nСкажімо, у Львові вимоги до будівель в історичному центрі міста дуже жорсткі. Але там і гарні традиції містобудування, і серйозний інститут, який за цим пильнує, і влада контролює, і менталітет зовсім інший.\n- Обурення з боку кам’янчан викликає відбудова вулиці Довгої, адже деяких «відновлених» будинків на старих фотографіях чомусь не видно...\n- Сьогодні ми намагаємося створити історичне середовище в деяких місцях із нуля, оскільки значну частину забудови втрачено. На мою думку, не завжди доцільно відбудовувати все один в один, як було колись. До прикладу, на вулиці Довгій стояли по сусідству два потужні двоповерхові будинки з мансардами. Є всі матеріали, щоб їх відтворити. А між ними був сарай. Однак при відбудові сформувався цілісний образ вулиці, то який сенс споруджувати той сарай, тим паче, що на нього немає ніяких даних? У такому разі перед архітектором стоїть завдання створити проект будинку, який би відповідав загальній концепції забудови вулиці.\n- Металочерепиця у концепцію вулиці вписується?\n- Це одне зі спірних питань. У Європі все просто. Там у багатьох країнах традиційним покрівельним матеріалом є керамічна черепиця. В нас у певний період вона також була доволі популярною, але колись у Старому місті поширеним покриттям був гонт, на той час найбільш дешевий і доступний матеріал. Ним, відповідно, покривали бідніші будівлі. На сьогодні гонт є надзвичайно дорогим, а спеціалістів, які вміють його виготовляти, майже не залишилося.\nНаприкінці ХІХ століття найгоноровішим матеріалом для покрівлі була жерсть, і нею перекривали дахи всі, хто міг собі це дозволити. До мене були претензії, коли я один з об’єктів покрив фальцьованою бляхою, та ще й зеленою. Але у час забудови цього будинку це було найкраще покриття. Та міська влада хоче, щоб усі будинки були накриті черепицею, і в результа-ті - моє покриття змінили металочерепицею, яка взагалі нічого спільного з історичною архітектурою не має. Коли ми реставруємо будинок, то, все ж таки, маємо брати до уваги, як у цей період будували, які матеріали використовували, а не зачісувати все під один гребінець.\n- Розкажіть, будь ласка, про Ваші втілені проекти на Новому плані?\n- Один із перших - це стоматологічна клініка «Атланта» на вулиці Гагаріна. До речі, гарний приклад того, як може виглядати плідна співпраця інвестора з архітектором. У той час (2000-й рік) реалізувати цей проект було досить непросто, оскільки багато матеріалів були недоступними, їх доводилося шукати. Але інвестор довірився архітектору - і має гарний результат.\nНині ми працюємо на «Новій Будові», де створюється цілий житловий масив із продуманою інфраструктурою. Це ще один позитивний приклад того, як позиція забудовника впливає на якість проекту, коли не соромно зізнатися, що брав участь у ньому.\n- А для себе будинок уже спроектували?\n- На жаль, я як той чоботар без чобіт. Живу із сім’єю у квартирі, але там, звісно, вніс певні творчі ідеї, інакше - що б я був за архітектор?\n- А що Вам подобається із сучасної міської забудови?\n- Цікавий об’єкт «Ювелір-капітал» на розі проспекту Грушевського та вулиці Князів Коріатовичів. Цією будівлею інвестор показав, що можна будувати і по-іншому. Є цікаві житлові будинки, зокрема згаданий уже будинок на вулиці Пушкінській, якби він ще стояв в іншому місці або мав на два поверхи менше, то був би просто ідеальним.\n- Про який проект у місті Ви мрієте?\n- Насамперед, у мене є думка реалізувати бодай частинку того, що було напрацьовано за роки роботи в реставрації. Серце болить за казарми фортеці. Свого часу ми розробили три ескізні проекти щодо їх використання: під архів, готельний або спортивно-розважальний комплекси. Але об’єкт потребує величезних капіталовкладень. Найголовніша проблема - відсутність комунікацій, і це не лише вода, газ, каналізація, але й дорога. Я б не відмовився розробити повноцінний проект реконструкції казарм під готельно-спортивно-розважальний комплекс. Може, вони ще дочекаються свого часу, не розваляться...\nP.S. Стан міської архітектури наочно показує, як демократія перетворюється на анархію, коли свобода вибору не базується на внутрішній культурі та відповідальності. Сьогодні місто потребує не просто архітектора-чиновни-ка - йому потрібен справжній зодчий, щоб кожен новий будинок був гідний Кам’янця. І, мабуть, перед тим, як братися будувати місто, треба спершу збудувати себе...\nАвтор: Наталія ЯРОВА / Ольга МІРКОТАН