Депутати облради звернулися до керівництва країни та внесли зміни до бюджету | Телеканал ІНТБ\nВи знаходитесь: Головна / Новини / Депутати облради звернулися до керівництва країни та внесли зміни до бюджету\nАвтор: Ірина Худобá-Луциків Опубліковано: 04.11.2016 o 19:10 категорія: Новини, суспільство Прокоментуй!\nПісля того, як сесійну залу покинули працівники Яблунівського санаторію, депутатське засідання продовжилося. Серед іншого, обранці дали слово охочим виступити представникам громади. Зокрема, на сесію прийшли учасники АТО з проханням, яке стосувалося ще одного, наразі недіючого, санаторію – гусятинського «Збруча».\nАЛЛА БОРИСЕНКО, волонтер:\n«Він знаходиться на державному балансі, але просили б вас проголосувати про те, щоб його передати на обласний баланс».\nНа його базі в майбутньому активісти бачать санаторій, де лікуватимуться та проходитимуть реабілітацію учасники АТО з усієї країни.\n«Колектив частково є збережений, і вони готові зараз приступити до роботи. Є в нас лікарі, так само, ті ж самі волонтери, які, розуміючи, що зараз трохи важка ситуація, але готові теж підключитися на допомогу на лікування і реабілітацію цих хлопців. Є місцева громада, яка іде на допомогу. Є наші місцеві підприємці, які готові матеріалами допомогти поновити каналізацію, поновити воду, поновити опалення».\n«Взяти собі на баланс з боргами в 5 мільйонів гривень – то треба розуміти, хто їх буде гасити. Якщо обласна рада візьме на себе ще зобов’язання погасити цю заборгованість – нема питань, жодних проблем. Адміністрація Президента неодноразово сама ініціювала питання можливості передачі нам у власність безпосередньо санаторію «Збруч». Моя ж позиція – що вони, якщо навіть передають, – після того, як анулюють заборгованість по заробітній платі».\nРазом з тим, зі слів Степана Барни, аби санаторій в подальшому зміг функціонувати, потрібні також і інвестиції.\n«Гусятинська міська рада, і попередній голова міської ради Гусятинської, і Густинська районна адміністрація на форумах презентували інвестиційний проект по розвитку санаторію «Збруч». Якщо ви нам в цьому поможете, або спільно разом залучимо ресурси, які дадуть можливість функціонувати цьому підприємству – ми тільки «за». Ми також, спільно з головою обласної ради, виробили позицію, підготували проект звернення по тому, щоб передати нам це підприємство. Але з окресленими умовами».\n«Інвестор дійсно є. Він приїжджав декілька разів. Цей раз він знову був на зустрічі. Але він приїжджає, він каже: хлопці-дівчата, все добре, все чудово, я готовий вам допомогти, але я приїжджаю кожного разу, і в вас заросле все, в вас нічого не вичищено, в вас нічого не зроблено. Є вже дещо там і розбите. Для того, в нас уже документи є, ліцензія охоронна – в вівторок вона в нас на руках. Якщо ви сьогодні підтримаєте таке рішення, громада вже питала, коли готова толока, щоб ми почали хоча б щось робити».\nДо слова, відповідне питання – про звернення до Кабміну щодо передачі майнового комплексу санаторію з державної власності у власність області було включене в порядок денний.\n«В вівторок у нас була президія. Були керівники всіх фракцій, і всі одноголосно підтримали, і сьогодні проголосуємо за це звернення, щоби передати у власність Тернопільської обласної ради. Доповнимо, щоб анулювати заборгованість. Але повірте, що всі керівники фракцій одноголосно підтримують».\nЗвернення, як прогнозував голова облради, депутати підтримали. Звернулися обранці до керівництва країни і щодо невідкладних заходів зі стабілізації соціально-економічної ситуації та неприпустимості прийняття змін до Бюджетного кодексу України в частині передачі з Державного бюджету на місцеві повноважень щодо утримання приміщень загальноосвітніх навчальних закладів та їх технічного персоналу, оплати комунальних послуг та енергоносіїв закладів охорони здоров’я.\nПідтримали, серед іншого, депутати і зміни до головного фінансового документа області. Кошти спрямували, зокрема, на проведення виборів в об’єднаних територіальних громадах, профтехосвіту, заробітну плату та енергоносії бюджетним установам.\nдепутати обласна рада санаторій сесія учасники АТО\nтеги: депутати обласна рада санаторій сесія учасники АТО\nПопередня: Соцпрацівників Тернополя привітали із професійним святом\nНаступна: У Тернополі показали «Гніздо горлиці»


Розпускати парламент доведеться доти, доки не буде закону про опозицію. Сергій Удовік\nУ той же час придушення опозиції заганяло її всередину країни, й забезпечення загального «одобрямса» хоча й створювало лакований зовнішній вигляд, але в кінцевому результаті призвело до розвалу такої могутньої країни, як СРСР.\nТому не дивно, що через відсутність історичних традицій так важко дається нашій країні створення інституту легальної опозиції й легального опозиційного лідерства — невід'ємної риси демократичних політичних систем. Відсутність такого інституту за бажання розвиватися демократичним шляхом призводить до того, що чинник опозиційності починає пробиватися в найнесподіванішому місці: то через посаду прем'єр-міністра, як у випадку з Лазаренком, то через посаду голови Верховної Ради. І як його не заганяй углиб політичної системи, він все одно проявляється «несподівано».\nНайбільшою ілюзією є те, що багато в чому штучно створена парламентська більшість (при умові позбавлення опозиції всіх прав) призведе до конструктивного розвитку країни. Більшість навіть за наявності 240-250 голосів і внутрішніх протиріч не зможе без підтримки меншості забезпечити роботу в комітетах і прийняття законів, оскільки для цього потрібна постійна присутність практично всіх депутатів більшості. Що досить малоймовірно, й не тільки через хвороби й відрядження, але, передусім, через те, що більшість сформовано переважно з керівників найбільших підприємств і організацій України. Це вимагає їхньої постійної присутності в сфері бізнесу, та й умови роботи в Верховній Раді, коли в одній кімнаті сидять по два депутати, є непорівнянними з умовами роботи керівників середньої ланки в організаціях, очолюваних цими депутатами. Таким чином, для успішної роботи більшості, котра відокремилася від лівої опозиції, потрібно створювати або кур'єрську пошту, коли кур'єр роз'їжджатиме по Україні й збиратиме підписи, або створювати інтернетівську Верховну Раду, що буде проривом у світовій законотворчій практиці. Оскільки це малоймовірно, то єдиний вихід — це сідати за стіл переговорів з меншістю й у першочерговому порядку розробити й ухвалити закон про більшість і опозицію. В ньому потрібно розписати права, обов'язки й відповідальність більшості: які партійні структури несуть політичну відповідальність за економічне становище країни, а які покладуть на себе лавровий вінок у разі її успішного реформування. Крім того, там чітко мають бути розписаними права й умови формування опозиції (наприклад, не менше за 150 чоловік), права й обов'язки її лідера, процедура доступу її на телебачення, охорона лідера опозиції (що є в нас атрибутом легальності й значущості), а також ті умови, за яких опозиція може накладати на закони вето. Тут навіть не треба щось винаходити, оскільки в багатьох західних країнах існують подібні закони.\nМені вже доводилося писати в червні 1999 року про необхідність розробки закону про опозицію в статті «Чи потрібна Україні опозиція» («День», №108). І поточні події показали, що якби він був своєчасно розроблений, то парламентської кризи просто не було б. Зараз віце-спікер В.Медведчук готує до обговорення в парламенті закон про опозицію. Хотілося б, щоб депутати поставилися до цього закону надзвичайно серйозно й відповідально, оскільки він є не тільки основоположним для демократичного суспільства, але й сприятиме динамічному розвитку країни.\nЦі пропозиції можуть здаватися революційними, бо ту опозицію, яка тебе критикує й звинувачує в усіх смертних гріхах, необхідно ще й захищати, й охороняти, любити й пестити. Але ці поняття є революційними для наших історичних традицій і нашого менталітету, а для країн західної демократії захист опозиції є справою самою по собі зрозумілою. Наявність легальної опозиції — базова причина їхнього благополуччя, а причина нашої убогості — напівлегальна або нелегальна (дисидентська) опозиція. Наявність лівої опозиції бажано сприймати як існуючий факт, і єдиний шлях боротьби з нею — це прискорене реформування країни.\nФормування більшості в парламенті порушило, як уже вказувалося, проблему присутності в залі засідання. Якщо на Заході бізнес-структури проводять свої інтереси в законодавчому органі через професійних політиків, які входять до відповідних партій, то в нас лідери бізнесу самі пішли в депутати й опинилися в патовій ситуації: або бізнес розвалиться, поки вони особисто займатимуться законотворчістю в комітетах і залі засідань, або більшість розвалиться, коли вони займатимуться бізнесом. Це буде хорошим стимулом для прискореного формування впливових партійних структур у центрі, на правому фланзі й проведення виборів за партійним принципом. Партії на Заході є саме тими структурами, які розділяють бізнес і владу. Бізнес підживлює партії, партії впливають на владу й захищають бізнес від влади.\nОстанні події призвели ще до одного цікавого явища. Успішне стимулювання процесу структурування Верховної Ради під загрозою референдуму має й зворотний бік. Апеляція до Конституції й ухвалення рішень без попереднього обговорення фахівцями різних гілок влади шляхом референдумів з подальшим закріпленням їх у Конституції за волею народу може призвести до найнесподіваніших наслідків. Наприклад, референдум на тему: «Чи вважаєте ви, що олігархів треба саджати у в'язницю, а їхнє майно націоналізувати?» може спричинити справжній ентузіазм мас. Після чого досить буде тільки проводити голосування на Верховній Раді, вирішуючи, кого потрібно оголошувати олігархом. Хоча фахівцям відомо, що на Заході саме «олігархи» забезпечують входження своїх країн у світовий розподіл праці.\nМожна запропонувати й інше запитання: «Чи згодні ви, що Кабінет Міністрів треба формувати з відомих економістів і політиків зарубіжних країн?», який також «приречений» на успіх, тим більше, що в нашій історії вже є прецедент. Як говорить Літопис Руський щодо подій 862 року: «Вигнали (чудь, словени, кривичі й весь) варягів... і стали самі в себе правити. І не було в них правди, й став рід на рід, і були міжусобиці в них, і воювати вони між собою почали. І сказали вони: «Пошукаємо собі князя, який володів би нами й управляв за договором, по праву». Пішли вони за море до варягів до русі... й сказали русі чудь, словени, кривичі й весь: «Земля наша велика й щедра, а порядку в ній немає. Ідіть княжити й володіти нами». Як відомо, після цього Русь досягла розквіту.\nВоля народу — це дуже тонкий інструмент, особливо за умов маргіналізації й люмпенізації населення країни. Тому такі питання повинні обговорюватися у Верховній Раді й лише потім закріплятися референдумом у разі спірних і доленосних для країни дилем.\nВинесення ж такого питання, як формування двопалатного парламенту, без обговорення достоїнств і недоліків як одного, так і іншого типу парламентаризму може призвести тільки до того, що через півроку роботи двопалатного парламенту можна буде виносити на референдум питання про створення однопалатного парламенту. Я сам є прихильником двопалатного парламенту, але для його запровадження потрібно напрацювати законодавче поле, передбачити розмежування повноважень, забезпечити виборність губернаторів тощо, щоб уникнути розколу країни. Що знову ж таки може зробити тільки цей парламент, де працюють як депутати- мажоритарщики, так і депутати, які пройшли за партійними списками. У той час, коли не до кінця опрацьовано питання розподілу повноважень між Президентом, Верховною Радою і Кабінетом Міністрів, запровадження ще одного державного органу остаточно заплутає все законодавство й утопить країну в дріб'язкових і не потрібних з'ясуваннях відносин. А економічні закони просто нікому буде приймати.\nОднак навряд чи можна погодитися і з думкою, що Президент, стимулюючи референдум, зацікавлений у розширенні своїх повноважень і забезпеченні собі можливості довічного правління. Варто звернути увагу на наступний факт, який чомусь не враховується політиками: перебування на чолі владної вертикалі проблемної країни, такої як Україна, — це зовсім не те саме, що керувати благополучною країною, що динамічно розвивається. Це просто зношує людський організм. І 10 років на чолі країни, котру роздирають протиріччя, — це величезний термін, здатний підірвати найміцніше здоров'я. Адже крім внутрішніх проблем постійно виникають і зовнішні — то з Росією, то з МВФ, то з Радою Європи, то з кредиторами.\nА скасування Верховної Ради може призвести тільки до одного — все невдоволення існуючим становищем населення перенесе на Президента. Адже чим більшою є влада, тим більшою — відповідальність. Про результати величезних повноважень у президента й наявності двопалатного парламенту ми можемо судити на прикладі Росії. Навряд чи їх можна назвати позитивними. Це при тому, що Росія — федеративна республіка. Як тільки знайшлася перспективна кандидатура на посаду президента, Єльцин із задоволенням достроково пішов з посади президента, що було несподіваним з точки зору історії Росії.\nУ нас також є приклад з новітньої історії — Л. Кравчук, який виглядає зараз набагато життєрадіснішим, залишаючись впливовим політиком, ніж тоді, коли він був президентом України.\nДинамічність світу в XXI столітті неможливо порівнювати з першою половиною століття ХХ, а результати авторитарного правління за сучасних умов у країнах третього світу є добре відомими, досить пригадати приклад Індонезії. Тільки бажання домогтися позитивних результатів може підтримувати високу працездатність на посаді президента.\nНа думку автора, абсолютно правильно робить Президент, учиняючи тиск на парламент. Оскільки без цивілізованої більшості й опозиції той залишатиметься аморфним утворенням без індивідуальної й партійної відповідальності за рішення, що приймаються. Тому його потрібно розпускати доти, доки новообраний склад не розробить закон про опозицію та більшість... Взагалі, дивна здатність нашої країни знаходити проблеми там, де їх немає, й не вирішувати ті, які на виду.\nГазета «День», №17, середа, 2 лютого 2000


Втрачена мрія - Брама Європи. Історія України від скіфських воєн до незалежності\nУ середу, 22 січня 1919 року, у Києві був чудовий зимовий день — з легким морозом, але без снігу. Нам відомо про це, бо того дня в місті була знімальна група, яка робила одну з перших зйомок масового заходу в столиці. Минув рік із того часу, як Центральна Рада проголосила незалежність України у своєму Четвертому універсалі. Повернувшись тепер до влади, деякі з її колишніх лідерів скористалися цією нагодою для іншої важливої декларації — проголошення об’єднання в одній державі колишніх австрійської та російської частин країни. Вони побудували тріумфальну арку від Володимирської вулиці до Софійського собору, обравши собор часів Київської Русі історичним фоном для проведення масового мітингу, церковної служби та військового параду — детально розроблених церемоній для відзначення того, що ще кілька місяців тому здавалося не більше ніж мрією маленького кола українських інтелектуалів по обидва боки російсько-австрійського кордону.\nКоли опівдні дзвони Святої Софії почали свій передзвін, камера вихопила зображення щасливих облич, жінок із квітами, юрби чоловіків у військовій формі. У центрі уваги були члени Директорії, нового революційного уряду, очолювані високим чоловіком із борідкою, вдягненим у темний шкіряний плащ і вовняний капелюх з широкими крисами. Це був голова Директорії та колишній прем’єр-міністр уряду Центральної Ради Володимир Винниченко. Праворуч від нього йшли представники Західної України, уповноважені народними зборами українських земель колишньої імперії Габсбургів укласти акт про об’єднання двох українських держав. Але найбільшу увагу оператора привернули не Винниченко і не Лев Бачинський, голова делегації від парламенту ЗУНР. Найбільше «ефірного часу» дісталося чоловікові середнього віку й середньої статури в смушковій шапці — такій самій, як і в офіцерів, що його оточували. В одному кадрі він стоїть поруч із Винниченком, палячи цигарку, а потім поправляючи свій ремінь та одяг. Це був Симон Петлюра, головний отаман, або командувач військ Директорії.\nНа момент зйомки фільму Петлюрі, який народився 1879 року в Полтаві, було 38. Як і Йосип Сталін, який був на півроку старший за нього, Петлюра почав свою революційну діяльність, будучи студентом духовної семінарії. Незабаром він став одним із лідерів Української соціал-демократичної робітничої партії (УСДРП). Після поразки революції 1905 року він редагував низку українських журналів та газет, спочатку в Києві, потім у Санкт-Петербурзі, а з 1912 року — у Москві. 1917 року, як голова Українського генерального військового комітету, а потім як генеральний секретар з військових справ Центральної Ради, він керував формуванням українських підрозділів у лавах російської армії. Імперські урядовці доручать командувати одним із таких підрозділів майбутньому гетьманові Павлу Скоропадському.\nНа стрічці, знятій 22 січня 1919 року в Києві, Петлюра стоїть поруч із Володимиром Винниченком, але не розмовляє з ним. Між двома політиками не було приязні. Їхнє суперництво тривало ще з довоєнних часів, коли обидва були лідерами УСДРП. У часи Центральної Ради Винниченко, який мав сильні пробільшовицькі симпатії, звинуватив Петлюру в тому, що той спровокував більшовицьке вторгнення. У грудні 1917 року, напередодні цього вторгнення, Петлюра змушений був піти у відставку. Хоча Петлюра й Винниченко об’єдналися, щоб підняти повстання проти гетьмана, їхнє суперництво продовжилося і в Директорії, але швидко було розв’язане. До березня 1919 року Вин-ниченко, чиї настрої так і залишилися прорадянськими та пробільшовицькими, уже буде і поза Україною, і значною мірою поза політикою. На початку травня 1919 року Петлюру оберуть головою Директорії з диктаторськими повноваженнями.\nІснували важливі політичні та військові чинники, що сприяли зростанню впливу Петлюри в той час, коли в еміграції опинилися не лише Винниченко, а й Михайло Грушевський, інша важлива постать 1917 року. Петлюра здобув популярність, оскільки його посада секретаря військових справ, а потім головнокомандувача стала критично важливою у той період, коли Українська революція перейшла з парламентської до військової стадії. На початок 1919 року, коли Україна знову опинилася під нападом більшовиків, Петлюра став ключовим міністром в уряді. Другого лютого 1919 року, менш ніж за два тижні після святкування Акту злуки, Директорію витіснили з Києва. Вона переїхала спочатку до Вінниці, а потім створила свою штаб-квартиру в Кам’янці-Подільському, ще ближче до колишнього російсько-австрійського кордону, на той час — кордону з ЗУНР.\nАльтернативи відступу не було, бо в українській армії знову був безлад. Селянські загони, які Петлюра повів наприкінці 1918 року проти гетьмана Скоропадського, майже повністю зникли: зі 100 тисяч вояків-селян лише чверть лишилася з Петлюрою, решта повернулися до сіл, вважаючи, що вже виконали свою місію, а решту хай робить уряд, якому вони допомогли здобути владу. Більшість із тих, хто залишився, очолювали отамани — цим словом козацької доби тепер називали тих, кого за сто років будуть називати польовими командирами. Титул головного отамана, який мав Петлюра, відображав сумну реальність: він командував групою недисциплінованих польових командирів, а не дисциплінованою армією. Петлюрі та його офіцерам так і не вдалося здійснити перехід від повстанських загонів до регулярної армії. Будучи успішними бунтівниками, українські політики виявилися аматорами в справі державного будівництва та організації збройних сил.\nЄдиними надійними підрозділами на службі УНР були ті, що складалися з галицьких вояків — українців австрійської армії, які були захоплені росіянами під час Першої світової війни. Колишні галицькі полонені приєдналися до сил республіки після Лютневої революції 1917 року Вони виявилися найбільш дисциплінованими з’єднаннями кількох українських урядів. У липні 1919 року Петлюра отримав нове підкріплення з Галичини. П’ятдесятитисячна Українська Галицька армія (УГА) перетнула річку Збруч, що раніше розділяла імперії Габсбургів та Романових, і приєдналася до військ Петлюри на Поділлі. Здавалося, що об’єднання Східної та Західної України, проголошене півроку тому в Києві, почало давати свої перші плоди. Та обставини, у яких відбулося це об’єднання, насправді були жахливими — і армія Петлюри, і УГА були на межі поразки, причому останню витіснив із Галичини наступ польської армії.\nЯк і чому це сталося? Незважаючи на захоплення Львова поляками в листопаді 1918 року, західноукраїнському уряду вдалося встановити досить ефективний контроль над більшою частиною Східної Галичини, населеної українцями. Він створив адміністративну систему, яка реально працювала, запропонував низку реформ, у тому числі перерозподіл землі, що був вигідним для селянства, і згуртував українське населення навколо ідеї незалежності від Польщі. Поворотним моментом у польсько-українській війні став прихід до Галичини у квітні 1919 року 60-тисячної армії під командуванням генерала Юзефа Галлера фон Галленбурга. Вона була сформована у Франції з польських військовополонених (які спочатку воювали на боці австрійців) і озброєна Антантою. Частина офіцерів, які командували армійськими корпусами, була французами. Армію було відправлено на Східний фронт для боротьби з більшовиками, але Галлер розгорнув її проти українських військ у Галичині. Французи протестували, надсилаючи телеграми, але поляки витісняли погано озброєну українську армію на схід і запевняли французів, що всі українці є більшовиками. Улітку 1919 року УГА відступила до Збруча й перетнула його, щоб об’єднатися з силами Петлюри на Поділлі.\nНалічуючи близько 50 тисяч вояків УГА, 35 тисяч солдатів, вірних Петлюрі, та близько 15 тисяч повстанців під командуванням союзних отаманів, українські війська становили серйозну бойову силу. Прихід галичан дав Петлюрі шанс відбити захоплені більшовиками території Центральної та Східної України. Але єдність двох Україн виявилася менш міцною, ніж здавалося. Консервативному в політичному відношенні керівництву ЗУНР було важко робити спільну справу з лівими членами уряду Директорії, галицькі командири не могли зрозуміти слабкої дисципліни колишніх повстанців, і обидві групи почали поглядати в різні напрямки, шукаючи можливих союзників.\nБільшовицькому перевороту, що стався у жовтні 1917 року в Петрограді, чинив опір не лише український уряд у Києві. Проти більшовиків виступили національні уряди в інших частинах імперії, особливо в Балтії та на Північному Кавказі. У південній Росії колишні імперські офіцери й донські козаки об’єднали сили та створили Білу армію, яка боролася за відновлення добільшовицького політичного та соціального ладу. Західні держави, у тому числі Британія та Франція, надали підтримку цій армії під командуванням Антона Денікіна, коли влітку 1919 року вона почала наступ на більшовиків на території України. Поява Денікіна в Південній Україні та його просування на північ поставило нове питання перед українським урядом та його збройними силами. Чи слід їм укладати союз із Денікіним чи остерігатися його, оскільки він прагне не лише знищити соціальну революцію, яку відстоювали ліві українські лідери, а й відновити єдину та неподільну Російську державу?\nГалицькі та наддніпрянські українці по-різному відповіли на це питання. Західняки не бачили жодної проблеми в союзі з антибільшовицькою та антипольською Білою армією. Східняки, зі свого боку, розглядали поляків, яких зневажали галичани, як потенційних союзників у боротьбі з більшовиками та білими, у той час як деякі напівсамостійні у своїх діях отамани були не проти приєднатися до Червоної армії. Об’єднані ідеологією та обставинами, дві сторони й досі вели кожна свою війну. У серпні, коли білогвардійські та галицькі підрозділи одночасно увійшли до Києва, галичани люб’язно відступили, залишивши місто білим, що спричинило серйозний конфлікт між Петлюрою та галицькими командирами. Повний розрив відбувся в листопаді 1919 року, коли велика епідемія тифу ледь не знищила обидві армії, змусивши вцілілих галичан приєднатися до білих, а Петлюру — укласти угоду з поляками.\n1919 рік, який почався на високій ноті та з великими надіями для обох українських держав, завершився катастрофою. На кінець року українських збройних сил більше не існувало, а з ними не стало й державності. Східні українці зазнали поразки через те, що були політично розділені й погано організовані, тоді як галичани програли через те, що, маючи недостатню чисельність та вогневу потужність, не отримали ніякої допомоги від східних братів. Об’єднання двох держав та армій призвело радше до військового союзу, ніж до створення єдиної держави чи збройних сил. Тривалий період існування в окремих імперіях з різними політичними та соціальними порядками дуже вплинув на політичну та військову культуру двох українських еліт та їхніх послідовників, які вважали, що належать до однієї нації. Та, незважаючи на лиха 1919 року, вони не були готові відмовитися від цієї ідеї.\nЩойно українські війська покинули головне поле бою й ідея української незалежності, здавалося, зійшла нанівець, три основні сили зіткнулися в боротьбі за контроль над Україною. Польські війська, ведені баченням відновлення польської держави в кордонах, близьких до тих, що існували до поділів Речі Посполитої, володарювали в Галичині й рухалися на Поділля й Волинь. Білі армії, підтримані Антантою, просувалися від південної України на північ, у напрямку Росії, з метою відновлення єдиної та неподільної Російської держави царських часів. Крім того, були ще й більшовики, довгостроковою метою яких була світова революція, а нагальною необхідністю — військове виживання. Ні того, ні іншого, як відверто визнавав Володимир Ленін, неможливо було досягнути без українського вугілля та хліба.\nЗ усіх режимів і армій, які воювали в Україні 1919 року, більшовики мали найбільши впливи і найдовше тримали Київ у своїх руках: з лютого до серпня, а потім знову в грудні. Але контроль над великими промисловими містами українського степу не означав контролю над усією Україною. Село повставало проти нових більшовицьких господарів. За час свого правління вони налаштували проти себе українських лібералів та соціалістів, багато з яких вітали радянську владу, але не за рахунок своєї програми державного будівництва. Те саме стосувалося й селян, які підтримали більшовицькі обіцянки дати їм землю за номінальною вартістю, але потім були змушені віддати свій врожай під дулом пістолета. Сільські повстання зіграли у втраті більшовиками України 1919 року не меншу роль, ніж біла армія Денікіна й Галицька та східна Українська армія Петлюри. Після розгрому Денікіна й нового захоплення Києва в грудні 1919 року більшовики вирішили проаналізувати свої минулі помилки.\nПершим зробив висновки Володимир Ленін. На його думку, більшовики зіткнулися з проблемами в Україні, бо знехтували національним питанням. Невипадково наприкінці 1919 — на початку 1920 року більшовицьке військо повернулося до України під прапором формально незалежної Української Радянської Соціалістичної Республіки та спробувало заговорити до українців їхньою рідною мовою. З відвертою русифікацією було покінчено — розпочалася культурна адаптація більшовицького режиму до вимог національної революції. У рамках нової політики, що нагадувала імперську кооптацію місцевих еліт, більшовики відкрили двері своєї партії для українських лівих — колишніх есерів, які прийняли ідею радянської організації майбутньої Української держави й увійшли в історію як «боротьбисти» (за назвою їхнього друкованого органу — газети «Боротьба»). Прийняті до партії в індивідуальному порядку, вони забезпечили більшовиків вкрай необхідними для них україномовними кадрами та культурною елітою. Настало примирення і з селянами, які отримали землю, яку їм так довго обіцяли: навесні 1920 року більшовики відклали свої плани щодо створення великих колективних господарств на землях, конфіскованих у дворянства, і дозволили селянам розділити землю їхніх колишніх господарів.\nНова стратегія працювала. 1920 року більшовики змогли встановити контроль над Центральною і Східною Україною та усунути останню реальну загрозу в регіоні. Наприкінці квітня 1920 року польські війська Юзефа Пілсудського, підтримувані залишками армії Петлюри, розгорнули наступ на Київ з боку Волині та Поділля. Метою Пілсудського було створення буферної Української держави між Польщею та Радянською Росією. Спочатку наступ був успішним. Сьомого травня Петлюра знову увійшов до Києва як голова українського уряду, але цього разу на його боці не було Галицької армії. Ціна, яку йому довелося заплатити за підтримку Польщі, навряд чи була великою в практичному плані, але мала величезне символічне значення. Головний отаман погодився визнати польський контроль над Галичиною, завдавши останнього удару по непростих відносинах між двома українськими державами.\nУспіх Петлюри був недовгим. Більшовики перейшли в контрнаступ, витіснивши польсько-українську армію з Києва 13 червня. Перша кінна армія на чолі з Семеном Будьонним прорвала оборону, перекривши супротивникові шлях до відступу та завдавши спустошливого удару ззаду по польських та українських позиціях. Червона армія наступала по всьому фронту не тільки в Україні, а й у Білорусі, долаючи до 32 на день. Незабаром вона досягла Львова, який Йосип Сталін, тоді комісар одного з червоноар-мійських фронтів, вирішив взяти штурмом, аби здобути лаври великого полководця. За іронією долі, місто було врятовано від більшовицької навали польськими та українськими військами, причому останні, вояки Петлюри, були родом зі Східної України. Успішний захист Львова став важливим чинником, що призвів у підсумку до поразки Радянської Росії у війні з Польщею.\nВійськова фортуна знову змінилася в серпні 1920 року. За допомогою зброї, отриманої від Антанти, та завдяки порадам британських і французьких офіцерів (серед останніх був майбутній президент Франції Шарль де Голль) польські підрозділи зупинили радянський наступ на околиці Варшави, перемігши ворога в битві, відомій як «диво на Віслі». Одним із тих, хто забезпечив це «диво» з радянського боку, був Сталін. Це він закликав Будьонного не послухатися наказу своїх командирів і спробувати взяти Львів замість рухатися в напрямку Варшави. Тепер Червона армія хаотично відступала. До жовтня, коли сторонами було підписано перемир’я, радянсько-польський кордон перемістився в глиб Білорусі на півночі та України на півдні. В Україні під контролем поляків знову опинилися Волинь та частина Поділля. Незважаючи на цей успіх, польські спроби створити буферну Українську державу зі столицею в Києві зазнали краху, так само як і надії українців на відродження незалежної державності. «Диво на Віслі» також поклало кінець радянським планам перенести революцію до центру Європи.\nОдним із найвідоміших «літописців» польсько-радянської війни був одесит Ісаак Бабель. Він воював у лавах Першої кінної армії Будьонного й вів щоденник, пізніше використаний ним під час написання збірки оповідань під назвою «Конармія». Ця книжка, розкритикована Будьонним за спотворення героїчного образу солдатів, описує жорстокість воєнного часу, насильства червоних кавалеристів і трагічне становище єврейського населення України в умовах постійної війни. Через численні армії, що билися одна з одною протягом майже трьох років, постійно змінюючи лінії фронту, цивільне населення України зазнало нового насильства й руйнувань, не встигнувши отямитися від спустошень світової війни. Жодній групі не прийшлося гірше, ніж євреям, які зазнавали нападів з усіх боків — від червоних, білих, українських армій та повстанських ватажків.\nПогроми важко було назвати новим явищем для України та смуги осілості в цілому, але цього разу вони здійснювалися озброєними нападниками. Кількість їхніх жертв зростала в геометричній прогресії, подолавши позначку 30 тисяч в одній лише Україні. До звичайних причин погромів: бажання грабувати, християнський антиіудаїзм та сучасний антисемітизм — додалися політика й ідеологія революційної доби. З одного боку, у євреях вбачали капіталістів-експлуататорів, яких ненавиділи комуністичні та соціалістичні пропагандисти, а з іншого — затятих прихильників більшовизму.\nОсновні погроми почалися навесні 1918 року з просуванням німецьких і австро-угорських військ в Україну. Першими зловмисниками, однак, були не німці чи війська Центральної Ради, а більшовики, які відступали. Вони замінили християнське завзяття на комуністичну доброчесність і виправдовували свій напад на євреїв Новгород-Сіверська та Глухова (колишньої гетьманської столиці) як напад на буржуазію. Навесні 1919 року, коли армія Петлюри відступала на захід під ударами більшовиків, тепер уже українські підрозділи влаштували серію погромів, найбільший з яких — у Проскурові (нині Хмельницький) — забрав приблизно 1700 життів. Пізніше того ж року єврейські поселення були розграбовані повстанськими отаманами та їхніми свавільними підрозділами, які не турбувалися про політичні гасла й були зацікавлені лише в поживі. Восени прийшли денікінці, які влаштували власні погроми під традиційним антисемітським гаслом «Бий жидів, рятуй Росію!». Найбільший із них відбувся в місті Фастів на південь від Києва, забравши близько тисячі безневинних жертв. За даними дослідників, на рахунку білих було до 20% погромів, червоних — до 10%, повстанських отаманів — до 25% і військ Петлюри — до 40% — найбільше за роки війни. Біла армія була єдиною організованою збройною силою, де солдати проводили погроми за згоди командирів. Напевне, єдині вояки, які утрималися від погромів, — це галицькі українці.\nЄвреї українських містечок організовували загони самооборони, що були ефективними в боротьбі з повстанськими отаманами, але не могли протистояти великим арміям. Єврейська молодь також масово вступала до лав Червоної армії, політичний керівник якої, Лев Троцький, був родом з України й часто розглядався як символ єврейського більшовизму. Але причина популярності Червоної армії серед євреїв виходила далеко за межі особи Троцького. Єврейські революціонери завжди брали активну участь у соціал-демократичних рухах — чи то більшовицьких, чи меншовицьких. Крім того, молоді євреї приєднувалися до армії, яка, якщо судити з кількості погромів, здавалося, доброзичливіше ставилася до них. З цієї точки зору історія Ісаака Бабеля, який після короткого перебування в ЧК (ленінській таємній поліції) приєднався до Кінної армії Будьонного як політичний комісар і журналіст, навряд чи була нетиповою для єврейської молоді з Одеси.\nПогроми 1919 року поклали край українсько-єврейському альянсу перших місяців революції. Вони ж перетворили Симона Петлюру на жахливий символ українського антисемітизму. Його ототожнення з антисемітизмом ще більше посилилося, коли 1926 року, живучи в еміграції в Парижі, він був застрелений колишнім солдатом Червоної армії Шоломом Шварцбардом. Багато хто вважав, що Шварцбард ліквідував лідера української політичної еміграції за дорученням таємної поліції Йосипа Сталіна. Але той стверджував, що діяв сам і вбив Петлюру, аби помститися за єврейських родичів, які загинули під час українських погромів. Одне не суперечило іншому. Паризький суд залишив винного на волі.\nЧи дійсно Петлюра був відповідальний за погроми? Симон Петлюра, соціал-демократ у дореволюційні роки й голова лівої Директорії, за своїми політичними переконаннями був інтернаціоналістом, як і його політичне середовище. Він поділяв думку Михайла Грушевського та інших членів Центральної Ради про те, що євреї є природними союзниками українців у боротьбі проти національного та соціального гніту Ця думка є лейтмотивом наказів, що їх він віддавав військам. «Час зрозуміти, що все єврейське населення — їхні жінки, їхні діти — було поневолене й позбавлене національної свободи, так само як і ми», — писав він у своєму наказі в серпні 1919 року. «Вони не повинні нікуди від нас іти; вони живуть із нами з давніх часів, розділяючи з нами наші біди й нещастя. Я рішуче наказую, що ті, хто підбурює вас здійснювати погроми, будуть вигнані з нашого війська й засуджені як зрадники Вітчизни».\nУ розумінні Петлюри напади на євреїв дорівнювали зраді України. Проблема полягала в тому, що, видаючи накази, він зрідка або із запізненням карав винних. Отаман Іван Семесенко, чий загін влаштував у лютому 1919 року погром у Проскурові, був засуджений і розстріляний за наказом Петлюри лише в березні 1920 року — занадто пізно, щоб це мало вплив на армію у розпал погромів. Петлюра неохоче впроваджував у життя свої накази, оскільки мав обмежений вплив на свою армію. Причини, з яких армія брала участь у погромах, були ті самі, що й причини програшу в боротьбі за незалежність: її підрозділи були часто некеровані й дезорганізовані. Такі соціалістичні українські лідери, як Петлюра, опинилися на гребені хвилі селянської революції, яка прийшла надто рано з точки зору українського національного руху. До того, як їхня країна запалала у вогні революції, іноземної інтервенції та громадянської війни, в українських діячів ніколи не було можливостей працювати з селянськими масами й виховувати їх в основах нової соціалістичної та інтернаціоналістичної віри. Напередодні Першої світової війни в Україні вільно вели пропаганду тільки прихильники малоросійської ідеї та активісти російських націоналістичних організацій, для яких антисемітизм був ключовим ідеологічним чинником. Правобережна Україна, що перед війною була бастіоном «Союзу російського народу», стала й місцем найжахливіших погромів 1919 року.\nЄдиним отаманом, який намагався, хоч і з перемінним успіхом, стримувати свої війська від влаштування погромів та боровся з антисемітизмом у лавах своєї селянської армії, був Нестор Махно. Низенький худорлявий чоловік з вусами та довгим волоссям, він був харизматичним командиром найбільшої селянської армії у колишній Російській імперії, яка в найкращі часи налічувала 40 тисяч вояків. Селянин за походженням і анархіст за своїми політичними поглядами, Махно був найбільш ідейним серед повстанських отаманів. Його базою і місцем дій було містечко Гуляйполе на півдні України — селянська глибинка, розташована між вугільними шахтами Донбасу та залізорудними промислами Криворіжжя. На початку XX століття нова залізниця, що проходила через місто Олександрівськ (нині Запоріжжя), недалеко від батьківщини Махна, перетнула лінію Москва-Севастополь і з’єднала два індустріальні регіони України. Розташування залізниць поставило Махна та його військо в центр боротьби за контроль українського півдня.\nСелянські вояки Махна мало поділяли його анархічні принципи та мрії і з презирством ставилися до ідеологічно мотивованих анархістів навколо їхнього «батька», як вони його називали за традицією селянського патерналізму. Селяни ненавиділи державний контроль будь-якого роду — ця позиція імпонувала анархістським ідеологам Махна — і прагнули експропріації та перерозподілу землі. Як і запорозькі козаки XVII століття, махновська армія, яка діяла в колишньому козацько-татарському прикордонні, дистанціювалася від українських урядів на півночі й часто воювала з ними. Хоча абсолютна більшість вояків Махна були етнічними українцями, а українська національна ідея не була для нього чужою (його дружина-вчителька активно пропагувала її), погляди вождя анархістської революції були в основному інтернаціоналістськими.\nСеред усіх сил, що боролися за Україну, Махно вважав потенційними союзниками лише більшовиків, але вони повернули зброю проти нього, щойно він допоміг їм розгромити їхнього головного ворога — Білу армію під командуванням генерала Петра Врангеля, рештки якої перетворили Крим на останній бастіон передреволюційної Росії. Уряд Врангеля був восьмим кримським урядом менш ніж за три роки. Перший заснували кримські татари, які 25 грудня 1917 року проголосили Кримську Народну Республіку. Після двох великих хвиль еміграції до Османської імперії кримські татари становили близько 30% населення півострова (решту становили росіяни, українці, греки, болгари, євреї та представники інших національностей). Їхня республіка являла собою одну з перших спроб будь-якої мусульманської групи створити світську державу, що було наслідком культурної та освітньої діяльності попереднього покоління кримськотатарських діячів на чолі з Ісмаїлом Гаспринським, батьком новітньої кримськотатарської нації. Але Кримська Народна Республіка проіснувала недовго. У січні 1918 року влада на півострові перейшла до більшовиків, які оголосили незалежну Республіку Таврида (Крим), незабаром захоплену українськими та німецькими військами.\nПід німецьким правлінням Крим залишався незалежним від України, але у вересні 1918 року гетьман Скоропадський оголосив економічну блокаду півострова і змусив кримський уряд приєднатися до Української держави на правах автономного регіону. Ця домовленість тривала недовго, оскільки після відступу німців до влади прийшов новий уряд на чолі з ліберальним політиком караїмського походження Соломоном Кримом. Його міністром юстиції був Володимир Набоков, батько відомого письменника. Але більшовики вже були на марші. Вони стратили імператора Миколу II з родиною на Уралі в липні 1918 року. Сьомого квітня 1919 року ті члени дому Романових, які ще лишилися живими, залишили свої маєтки в Ялті й були доставлені на безпечний Захід британським дредноутом «Мальборо». З червня 1919 року Крим був під контролем білогвардійців, спочатку під керівництвом генерала Денікіна, а потім, після його відставки у квітні 1920 року, під командуванням генерала Врангеля.\nВрангель оголосив себе головою уряду півдня Росії, але насправді він контролював лише Кримський півострів та смужку землі на північ від нього. Він та його міністри хотіли відновити всю Російську імперію, що було легше сказати, ніж зробити. Незважаючи на підтримку Антанти, Врангель програв війну з більшовиками. Восьмого листопада 1920 року Червона армія і союзницькі загони Махна почали наступ на Крим з материка, рушивши в холодну осінню погоду через мілководдя Сиваської затоки та взявши штурмом укріплення білих на Перекопському перешийку — смузі завширшки 7 км, що з’єднував півострів з материком. Сімнадцятого листопада вони увійшли до Ялти. Генерал Врангель евакуював залишки своєї армії до Стамбула. Ті, хто залишився — близько 50 тисяч солдатів та офіцерів, — загинули під час наймасовішої різанини цієї війни. Це було не лише останнє масове вбивство кривавої революційної війни, а й прелюдія до не менш кривавого панування більшовиків над величезною країною, до складу якої силоміць включили більшість території України.\nУ березні 1921 року представники Російської Федерації, Радянської України та Польщі підписали мирний договір у Ризі, за яким встановлювався новий польсько-радянський кордон. Відповідно до умов договору, Польща не лише зберігала за собою Галичину, а й отримувала Волинь, що до того належала Росії. Україна виявилася поділеною не між двома державами, як напередодні Першої світової війни, а між чотирма. Буковина, захоплена Румунією 1918 року, залишилася під контролем Бухареста, у той час як Закарпаття було відібрано в ослабленої поразкою Угорщини й передано новоствореній Чехословацькій державі. Чехи та словаки, поляки та литовці — усі здобули власні незалежні держави, у той час як українці, незважаючи на неодноразові зусилля зі здобуття незалежності, отримали лише автономію в складі контрольованої росіянами радянської держави.\nЯк можна пояснити такий результат? Причин багато. Одна з них — це присутність більш могутніх та агресивних сусідів, які претендували на українські території. Але ключовим чинником була незрілість українського національного руху й пізнє сприйняття ідеї державності та незалежності і в австрійській, і в російській частинах України. Якщо в австрійській Галичині поділ на прихильників української та загальноросійської ідентичності був подоланий до 1918 року, то в Наддніпрянській Україні він тривав і під час війни та революції. Регіоналізм, що виник внаслідок різних історичних траєкторій окремих частин України, був серйозною перешкодою як в австрійській Україні, де динаміка національного будівництва значно відрізнялася в Галичині, Буковині та Закарпатті, так і в Наддніпрянській Україні, де ідея української державності мала набагато більшу підтримку в колишній Гетьманщині та колишньому польському Правобережжі, ніж у степових регіонах на сході та півдні. Міста, особливо великі, населені неукраїнцями, залишилися за межами українського руху за незалежність, який ґрунтувався майже виключно на підтримці селянських мас.\nЗ урахуванням цих обмежень, що зв’язували український національний проект, виникає ще одне важливе питання. Як міг новонароджений національний рух, що вперше сформулював політичну мету незалежності тільки наприкінці XIX — на початку XX століття й не сприймав її як практичну мету аж до початку 1918 року, зміг досягти значних успіхів на політичній сцені, де домінували колишні імперські сили та значно більше розвинені національні рухи? Революційний вплив Першої світової війни та крах імперій створили несподівані можливості для українського руху в 1917–1918 роках, і він сповна скористався ними. Український національний проект вийшов із кривавого безладу Першої світової війни набагато зрілішим, ніж раніше. Незважаючи на невдалу спробу створити єдину державу з габсбурзької та Наддніпрянської України, ідеал єдиної та незалежної державності став головним елементом у новому українському символі віри.


Подарунок братові на 23 лютого: недорогі і оригінальні ідеї | Мода\nПодарунок братові на 23 лютого: недорогі і оригінальні ідеї\nГоловна › Мода › Подарунок братові на 23 лютого: недорогі і оригінальні ідеї\nЩо подарувати братові на 23 Лютого недорого\nДень захисника Вітчизни – свято, в який прийнято вшановувати чоловіків, незалежно від їхнього віку та відношення до служби в армії. В урочисту дату жінки надають чоловікам, батькам, синам знаки уваги у формі теплих слів і презентів. Як вибрати подарунок братові на 23 Лютого, ідеї оригінальних дрібничок і практичних речей, інструкції створення сувенірів своїми руками – у статті нижче.\nБрат – один з найрідніших людей для жінки, а саме близьким людям іноді так складно підібрати що-небудь. Хочеться, щоб річ об’єднала в собі оригінальність, практичність, стала несподіваним і приємним сюрпризом.\nВибираючи подарунок на 23 Лютого братові, необхідно враховувати:\nзахоплення та інтереси брата;\nрід професійної діяльності чоловіки;\nйого власні побажання.\nРада! Щоб приготувати хороший подарунок до 23 Лютого братові, потрібно навчитися слухати і чути. При бажанні зробити сюрприз можна питати про бажаному напряму: переваги людини можна визначити, задаючи обтічні питання.\nПсихологи стверджують, що подарунок може багато чого розповісти про те, хто його подає. Бажаючи зробити приємне близькій людині, не варто скупитися на час, витрачений на його вибір, придбання, і на суму (в рамках власного бюджету, зрозуміло).\nВедучи бесіди з братом напередодні свята 23 Лютого, варто звертати увагу на деталі. Таким чином, можна самостійно прийти до цікавої ідеї, яка дозволить презентувати не обов’язково дорогу, але необхідну річ.\nРада! У випадку з подарунком чоловікові, краще віддавати перевагу практичному подарунку. Тематичний сувенір, оригінальний, але не прикладного характеру презент, купують у випадку обмеженого бюджету.\nВибираючи подарунок братові на День захисника Вітчизни, в першу чергу варто подумати про практичні подарунки. Ідеї таких, якщо мова йде про дорослому чоловікові:\nорганайзер для документів – шкіряна папка з кількома зручними відділеннями всередині. Знадобиться в поїздці або в разі, коли з собою потрібно взяти багато паперів і документів;\nаксесуари: шкіряна папка, сумка, кейс, гаманець, ремінь, запонки, годинник. Такі речі періодично зношуються, з часом виходять з моди, а значить, стануть хорошими подарунками на 23 Лютого.\nодяг: сорочка, футболка, штани, шапка, рукавички, шарф;\nпосуд: тематична чашка з фотодруком, іменний бокали для віскі, термокружка;\nгаджети: фітнес-браслет, електронна книга, відеокамеру, портативний акумулятор (пауэрбанк), GPS-навігатор, тримач для пристроїв в машину;\nнабір для догляду за бородою та вусами, якщо чоловік відрощує рослинність на обличчі. Бритвений набір стане альтернативою такому подарунку, якщо брат збриває щетину;\nпарфюмерія, засоби по догляду за собою в наборах: гель для душу, шампунь, мило, скраб;\nхороший алкоголь в наборі або так званий чоловічий букет. Такі композиції виконуються з високоякісних ковбасних виробів, гострого перцю, горішків, доповнюються алкогольними напоями. Крім букетів, декоратори формують бокси з таким вмістом;\nсертифікат фітнес-центр, масажний салон, барбер-шоп, музей чи просто який-небудь магазин, в залежності від захоплень брата;\nнабір для догляду за одягом і взуттям. Такий практичний подарунок точно знадобиться братові, адже чоловікам часом так складно зібратися з думками і самостійно привести в порядок пальто або черевики. В комплекти входять щітки, липкі валики, засоби для чищення взуття та по догляду за нею.\nВибір конкретного подарунка з вищеописаних залежить від стилю життя чоловіка, його роду діяльності та інтересів.\nМолодшому братові шкільного чи дошкільного віку на 23 Лютого презент може бути таким:\nіграшка: радіокерована, трансформер, конструктор, пазли;\nнастільна гра: уно, монополія, настільний хокей/футбол/морський бій, ерудит, «хто я» і безліч інших;\nодяг (але навряд чи це втішить дитини);\nДо оригінальних подарунків з нагоди 23 Лютого вдаються у двох випадках. Перший – недостатня кількість коштів, що не дозволяє придбати бажану практичну річ. Другий – коли у людини є все, що йому потрібно і догодити предметом прикладного застосування важко. Ідеї оригінальних презентів братові:\nнастільні ігри. Дорослі, як і діти, люблять провести час за цікавою розвагою. Братові можна презентувати гру «Персони», під час якої необхідно відгадати, хто ти; «Монополію» – економічну стратегію, або навіть кумедний «Твістер». Самі собі люди рідко купують такі речі, а ось отримати гру в якості подарунка на 23 Лютого братові буде приємно;\nпредмети для колекції. Якщо брат займається колекціонуванням монет, марок, солдатиків, ножів, 23 Лютого йому можна піднести елемент зборів. Крім деталей колекції, можна в якості подарунка вибрати альбом для монет або марок, чохли або підставки для ножів і так далі;Рада! Даруючи елемент колекції, необхідно попередньо проконсультуватися з братом на предмет того, чого саме у нього ще немає.\nподарунок з магазину приколів. Якщо брат володіє хорошим почуттям гумору, йому можна презентувати одну з кумедних речей, що продаються в спеціалізованих магазинах;\nіменний подарунок. В якості такого презенту можна замовити чохол на телефон, халат, банний рушник, футболку, кухоль. Послуги з нанесення зображення на предмети (фотодрук, вишивка) надають сьогодні багато інтернет-магазини і навіть невеликі друкарні;\nквиток в театр на прем’єру, в кіно, на концерт улюбленого виконавця.\nВ день 23 Лютого дарують предмети, так чи інакше, пов’язані з захистом Вітчизни:\nлистівка своїми руками. Банальний, але приємний подарунок братові. У листівці можуть фігурувати спільні фото з братом, або його фотографії зі служби (якщо служив);\nкамуфляжний комплект одягу. Стане в нагоді на полюванні, риболовлі або просто на відпочинку;\nбінокль, ліхтарик актуальні в якості подарунка на 23 Лютого, якщо брат захоплюється полюванням, риболовлею, орієнтуванням на місцевості, туризмом. У комплект можна додати компас, багатофункціональний ніж, спальний мішок;\nфлешка у вигляді патрона. Універсальний подарунок: чим би не займався брат, носій інформації завжди актуальний і потрібен кожному. Символічне оформлення в тематику 23 Лютого припаде до смаку будь-якому чоловіку;\nфляга у камуфляжі. Стане в нагоді братові не тільки в день 23 Лютого, але і в поході, на дачі, риболовлі чи полюванні.\nБувають ситуації, коли напередодні 23 Лютого недостатньо коштів, особливо якщо необхідно підібрати багато подарунків. У такому разі братові можна піднести:\nнабір гігієнічної косметики. Недорогий і потрібний подарунок. Можна купити вже сформований комплект або скласти його самостійно;\nбрелок. Якщо мова йде про дорогу прикрасу на в’язку ключів, то вартість його все одно невисока в порівнянні з ціною на інші подарунки. Можна придбати іменний брелок;\nчарки або чашки. Невеликий сервіз завжди стане в нагоді, оскільки посуд має властивість битися і морально застарівати;\nвино, коньяк або віскі. Пляшка непоганого алкогольного напою може стати гарним подарунком братові;\nнабір ручок. Канцелярське приладдя, що продаються в футлярах, також стануть непоганим практичним подарунком, чим би брат займався за родом професійної діяльності, і особливо актуально, якщо він працює з паперами;\nлистівка ручної роботи. Коштує дорожче, ніж примірник масового виробництва, але тішить око більше. При бажанні до 23 Лютого можна зробити листівку братові самостійно.\nЯкщо часу до 23 Лютого ще досить, можна встигнути приготувати символічний подарунок братові своїми руками. В якості презенту в такому випадку виступає:\nлистівка. Простий, не вимагає багато часу і видатних художніх здібностей сувенір. Зробити братові такий подарунок на 23 Лютого можна без особливої праці;\nчашка з ліпленням з полімерної глини. Полімерна глина – широко поширений сьогодні матеріал для творчості, в Мережі є велика кількість відео майстер-класів з декору цим складом;\nодин із символів 23 Лютого – танк. Бронемашину можна виконати з картону або іншого підручного матеріалу. Особливо до душі такий подарунок припаде молодшому братові шкільного віку;\nкоробка з цукерками і алкоголем, прикрашена тематично. Вище мова йшла про подарункових наборах і букетах, які виготовляють під замовлення рукодільниці. Коробку з будь-яким бажаним вмістом без праці можна оформити самостійно;\nторт. Подарунковий пиріг можна спекти по улюбленому перевіреного рецепту, прикрасивши за тематикою свята.\nПідібрати подарунок братові на 23 Лютого буває непросто. Необхідно враховувати вік, соціальний статус, рід професійної діяльності та захоплення. Найкращим подарунком для чоловіка стане практична річ, але, якщо придбати її немає можливості, можна зупинитися на тематичному або оригінальному подарунку.


18 Травня 2020 року - 15:06\nПро «незалежність Зеленського» від Коломойського\nЯкби Зеленський був незалежний від олігарха, антиколомойський закон було б прийнято ще минулої осені, і Україна вже мала б підтримку МВФ ще до початку пандемії. Втім, варто нагадати, що у Зеленського вперше очікували кредиту МВФ в кінці літа 2019 року.\nЄдиною причиною затримки співпраці з МВФ стала залежність нового президента від Коломойського, який має непомірні апетити в економіці України. За рік президентства Зеленського його наближений олігарх отримав багато мільярдів гривень вигоди від лоббістських рішень.\n- Спеціальною поправкою до закону восени компаніям Коломойського дозволили імпорт електроенергії з Росії, що призвело до збитків української енергосистеми.\nЗа мировою угодою "Нафтогаз" виплатить "Укрнафті" 15 мільярдів гривень за "спірний" газ, а також передплатить наперед за послуги "Укрнафти" до 14,6 мільярдів гривень — цими коштами (29,6 млрд грн) "Укрнафта" розрахується за податковий борг.\nСуд постановив повернути братам Суркісам, які є пов’язаними з Коломойським, понад 29 млрд грн з державного Приватбанку. Справа перебуває на розгляді вже Верховного суду.\n13 Травня 2020 року - 21:31\n#Коломойський #ПриватБанк #Тимошенко\nЩодо прийняття «антиколомойського» закону\nЦей закон був прийняти сьогодні тільки завдяки тиску ЄС. Інакше б його перенесли на осінь. Опозиція загнала владу у безвихідь, і СН через силу, але проголосувала за його прийняття.\nЗ 248 депутатів від СН лише 200 проголосували за антиколомойський закон. Це означає що СН ніяка не монобільшість, а коаліція ЗЕ та Коломойського, причому люди ІВК зайшли у фракцію за підтримки Зеленського.\nСьогоднішнє голосування не означає розриву між ними. Треба пильнувати: Коломойський все одно здере гроші з держави в інший спосіб під прикриттям своєї влади. Інакше для чого він Зе просував в президенти?\nТимошенко зарекомендувала себе як надійний союзник Коломойського і, схоже, компенсацію за репресії отримала не лише в Америці.\nПеремога опозиції – прийняття банківського антиколомойського закону – не лише врятує державу від сплати десятків мільярдів гривень Коломойському та пов’язаним з ним особам, але й відкриє фінансування МВФ.\nКритики антиколомойського закону істерять, що нібито він порушує Конституцію тим, що, мовляв, ним порушуються права власників банків. Однак вся логіка банківського нагляду у всьому цивілізованому світі базується, у першу чергу, на пріоритетному захисті прав вкладників, а не власників банків.\nСаме тому головний банк (у нас НБУ) повинен мати, і в більшості країн світу має, беззаперечне право на відкликання банківської ліцензії комерційних банків.\nДотепер в Україні всі роки незалежності існувала система, яка за допомогою корумпованих судів захищала права не вкладників, а власників банків, що розкрадали вклади та позбавляли вкладників коштів.\nВизначення розміру збитків власників банків має визначатися лише на підставі висновку аудиту. Враховуючи імовірність корумпованості наших аудиторів, безперечно, доцільніше, щоби це робили провідні міжнародні аудиторські компанії.\nА от Коломойський хотів би, щоби визначення збитків банків здійснювалось нашими “професійними” суддями. Бажано, мабуть, «непідкупного» Печерського або Баришевського суду.\nОскаржуючи закон у КС, Тимошенко буде діяти цілковито в інтересах Коломойського та інших власників банків.\n28 Квітня 2020 року - 21:53\n#Зеленський #Саакашвілі #Коломойський\nЩодо брехливості поведінки Саакашвілі\nСтавлення до Коломойського у Саакашвілі залежить від його позиції. Вся принципові заклики боротися з Коломойським кудись поділися, як тільки Саакашвілі вирішив долучитись до команди Зеленського.\n11 листопада 2016 року презентуючи проект своєї партії, Саакашвілі заявив, що не пустить бізнес до Верховної Ради, що епоха бариг закінчилися і що Коломойський буде сидіти.\nЧерез рік 3 листопада 2017 року Ілля Кива заявив, що Коломойський передав Саакашвілі 2 мільйони доларів на проведення протестів у Києві. Саакашвілі це гнівно заперечував.\nІ ось тепер, коли Саакашвілі претендує на місце в уряді за президента Зеленського, вибори якого фінансував Коломойський, екс-президент Грузії геть розгубив свій запал і демонстративно не помічає впливів олігарха на сучасну систему владу.\nПолітичне лицемірство є характерним для Саакашвілі, який не гребує нічим для досягнення цілей. Варто нагадати про гроші, які він точно взяв у Курченка, де посередника затримали на гарячому і він зізнався, що гроші оточення Януковича призначалися до Саакашвілі.\n28 Квітня 2020 року - 21:51\n#Коломойський #ПриватБанк #Зеленський\nЩодо справ Суркісів і тиску на Верховний суд\nВерховний суд відклав розгляд справи Суркісів через тиск на суддів. Верховний суд заявить в прокуратуру і Вищу раду правосуддя через тиск на суддів.\nПід час націоналізації НБУ Суркісів було визнано «пов’язаними з банком особами». Тому їхні рахунки на у відділенні Приватбанку на Кіпрі були примусово конвертовані і Суркіси замість грошей отримали акції Приватбанку. Це зупинило вимивання коштів з банку перед процедурою націоналізації.\nВ українських судах Суркіси намагають оскаржити це рішення, вимагаючи повернути їм гроші. Водночас суть поняття «пов’язані особи» означає, що вони були прямо причетні до виводу коштів з банку, що поставило Приватбанк на межу банкрутства і стало причиною націоналізації.\nСуркіси вже виграли суд 1-ої інстанції та апеляційний суд. Якщо Верховний суд залишить вирок без змін, виникне можливість оскаржувати й інші дії НБУ, а саме націоналізацію Приватбанку. Адже якщо рішення проти Суркісів буде визнаним помилковим, а значить Коломойський і Боголюбов заявлять про помилковість націоналізації взагалі.\nІншим наслідком стане можливість для інших пов’язаних осіб (через яких свого часу вимивалися кошти) оскаржити примусову конвертацію їхніх рахунків в акції. Йдеться про 29,4 млрд грн.\nВизначення осіб пов’язаними з банком – право і повноваження НБУ\nІ.Суркіс є спільно з І.Коломойським співвласником телеканалу «ТЕТ». Офіційна довідка є на сайті телеканалу.\nСудовий процес має розглядатись у суді господарської юрисдикції, а не адміністративної. Адже позов стосується дії тимчасового адміністратора ФГВФО, який здійснював процедуру конвертації рахунків на акції - bail-in. А після виведення банку з ринку, всі вимоги до нього адресуються ПриватБанку.\nПриватБанк не оскаржив упродовж 15 днів пов’язаність родини Суркісів.\nПро наслідки рішення ВС:\nМожливе стягнення коштів з ПриватБанку на користь інших пов’язаних осіб, які потрапили під bail-in. Загалом bail-in було проведено на 29,4 млрд грн.\nВідновлення процесу по націоналізації ПриватБанку. Сьогодні судові процеси призупинені до розгляду справи Суркісів.\nПро можливе стягнення з Привату 7 млрд грн на користь офшорів Суркісів\n15 квітня Київський апеляційний суд підтвердив законність ухвали Печерського райсуду від 9 лютого 2017 року, якою зобов’язав ПриватБанк виконати умови депозитних договорів, укладених з компаніями Camerin Investments, Sunnex Investments, Tamplemon Investments, Berlini Commercial, Lumil Investments, Sofinam Investments (всі - Великобританія).\nФактично, суд зобов’язав ПриватБанк виплатити кошти вказаним компаніям, незважаючи на відсутність зобов’язань та рішення по суті спору більше 200 млн доларів або 7 млрд грн.\nРішення апеляційного суду створює ризики для втрати державним ПриватБанком, а значить і кожним українцем коштів на загальну суму більше 200 млн доларів США.\nКоломойський та Боголюбов отримують час для ймовірного визнання судом незаконності всієї націоналізації Приватбанку. Якщо це станеться, Україна втратить не 29,6 млрд грн (виплати пов’язаним особам), а всі 155 млрд грн, які були інвестовані в Приватбанк після його націоналізації.\nЗеленський залишається маріонеткою Коломойського і в принциповому питанні в дилемі між інтересами України та інтересами олігарха підтримує олігарха. Інакше б закон був прийнятий в другому читанні і вцілому одразу ж.\n24 Квітня 2020 року - 22:26\n#Коломойський #ПриватБанк #Дефолт\nЧому Баканов блокує ключову експертизу у справі Приватбанку\nР.Рябошапка: «Вже декілька місяців заблокована керівництвом СБУ експертиза рятує організаторів мільярдної схеми від повідомлення про підозру. Нагадаю, що згідно із законом повідомити про підозру без встановлення експертизою збитків НАБУ/САП не мають права.»\nЗеленський навмисно затягує антиколомойський закон, даючи час партнерові-олігарху добитися виграшів у суді, адже тоді навіть прийнятий закон вже не матиме зворотної сили.\nВчора комітет ВР, який розглядає 16,5 тисяч поправок, пройшовши майже всі з них, навмисно припинив роботу, щоб закон не був готовий до позачергового засідання сьогодні.\nПартнери Коломойського брати Суркіси вже досягли повернення з Приватбанку 7,5 млрд грн.\nКомпанія «Арлан» Коломойського відсудила у Приватбанку 17 млрд грн сьогодні.\nВідмова Баканова проводити ключову експертизу не дозволяє оголосити підозру Коломойському, якого надійно прикривають друзі президента.\nЯкщо Коломойському вдасться виграти справи в суді і отримати компенсацію, або повернути банк – Україна постане перед реальною загрозою дефолту, що призведе до значного збідніння громадян.


Христос із безодні — Вікіпедія\nХристос із безодні\nСтатуя, Бухта Сан-Фрутозо\n«Христос з Безодні» (італ. Il Cristo degli Abissi) — назва статуї Ісуса Христа, що знаходиться на дні моря, в бухті Сан-Фруттуозо (італ. Сан-Fruttuoso, неподалік від Генуї, історична область Лігурія.) У водах Італійської Рів'єри. Статуя заввишки близько 2,5 метрів була встановлена 22 серпня 1954 на 17-метровій глибині. Крім того, в різних частинах світу знаходиться кілька аналогічних статуй (як копій первісної, так і варіацій на її тему), також носять ім'я «Христос з Безодні».\n1 Оригінальна скульптура\n2 Копії та варіації\nІдея створення підводного скульптури Спасителя вперше прийшла в голову італійському дайверу Дуілію Маркант (італ. Duilio Marcante) під час підводної медитації. Крім чисто релігійних аспектів, Меркант також хотів таким чином увічнити пам'ять іншого дайвера, Dario Gonzatti (фр. Dario Gonzatti), першого італійця-аквалангіста, який загинув на цьому місці в 1947 році.\nБронзова статуя Христа була виконана скульптором Guido Galletti (фр. Guido Galletti). Висота її становить близько 2,5 метрів. Особа Спасителя звернено вгору, до поверхні моря і неба над ним; до поверхні спрямовані і підняті руки.\nСтатуя є досить популярним об'єктом серед дайверів. Цьому сприяє також виняткова прозорість води в бухті Сан-Фруттуозо. У 2003 році статуя, за 50 років під водою заросла водоростями і лишилася частини руки від невдало кинутого якоря, була витягнута з води, очищена і відреставрована, а на дні був споруджений новий постамент. 17 липня 2004 статуя була встановлена на колишньому місці.\nКопії та варіаціїРедагувати\nКопія статуї (Кі-Ларго, штат Флорида)\nІснує дві копії оригінальної скульптури «Христос з Безодні», вилиті в тій же формі. Перша знаходиться на узбережжі міста Сент-Джорджес, столиці Гренади, острівної держави на південному сході Карибського моря. Статуя була принесена місту в дар Генуезькою морехідної компанією Costa Line за допомогу, надану жителями Гренади в справі порятунку пасажирів і екіпажу італійського судна «Бьянка C», що згорів в порту Сент-Джорджес 24 жовтня 1961. Спочатку скульптура була поміщена під воду, проте згодом витягнута на поверхню і встановлена на міській набережній.\nДругу копію «Христа з Безодні» італійські дайвери в 1962 році піднесли в дар Американському підводному суспільству. 25 серпня 1965 скульптура була встановлена на глибині близько 8 метрів у водах місцевості Кі-Ларго, штат Флорида, в районі підводного коралового рифу Dry Rocks.\nУ 1993 році в ливарному цеху, де колись виготовлялися статуї, була виявлена вихідна глиняна статуя, щоправда, без рук. Нині ця статуя, з відреставрованими руками, експонується в Національному музеї підводного плавання в Равенні, Італія.\nСхожа по загальній ідеї і зовнішньому вигляду підводний 13-тонна бетонна скульптура Христа (мальт. Kristu L-Bahhar) знаходиться на дні моря неподалік від островів Святого Павла Мальтійського архіпелагу. Статуя була встановлена в 1990 році на честь відвідин островів Папою Римським Іоаном Павлом II. Спочатку статуя перебувала на глибині близько 38 метрів, але в 2000 році була переміщена на нове, значно більш мілке — близько 10 метрів — місце. Пов'язано це було з погіршенням якості води, що зробило освітленість на 38-метровій глибині занадто низькою і не дозволяло аквалангістам відвідувати статую.\n↑ "Christ of the Deep"\n↑ National Museum of Underwater Activities, Ravenna. Архів оригіналу за 7 лютий 2016. Процитовано 14 грудень 2014.\n↑ Underwater statue of Christ moved to new site out at sea\nІсторія зведення статуї(англ.)\n[www.anitalyattraction.com/italy-attractions-qt/national-museum-of-underwater-activities.html|«National Museum of Underwater Activities, Ravenna»](англ.) The official website of the museum\nThe official website(англ.)\n«Подводная статуя «Христос из Бездны» в Италии"(рос.)\nChrist of the Abyss Christ of the Deep underwater statue\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Христос_із_безодні&oldid=25817890\nОстаннє редагування: 31 липня 2019, 07:57


Відпочили й зголодніли за баскетболом! Мавпи готові до першого матчу у 2020-му році - Лента новостей Черкасс\n"Черкаські Мавпи" 12 січня зіграють перший матч у Новому році. Вже цієї неділі о 14:00 команда зустрінеться із МБК "Миколаїв". Напередодні матчу ми завітали на одне з тренувань гравців, котрим вже не терпиться вийти на паркет. Усміхені обличчя, гарний настрій, а разом з тим рішуче налаштування. "Черкаські Мавпи" проводять заключні тренування перед першою грою у 2020-му році. До матчу з "Миколаєвом" у 2020-му році "Черкаські Мавпи" підходять у максимально бойовому складі. Навіть більше. До Черкас із-за океану повернувся Дмитро Скапінцев. Вихованець клубу вже працює з командою і може з'явитися на паркеті вже в найближчих матчах.\nВсі інші баскетболісти також в строю. Чи не вперше за останні місяці у команді ніхто не травмований. Останню гру "Мавпи" провели три тижні тому - 22-го грудня. А в Черкасах команда грала взагалі більше місяця тому. Баскетболісти як слід відпочили під час новорічних свят, втім за цей час встигли неабияк скучити за грою.\n"Вітаю всіх із Новим роком та Різдвом! Бажаю людям отримувати задоволення від усіх справ, які ви робите і не забувайте підтримувати нас. Перший матч у 2020-му році буде домашнім. Це для нас подвійна мотивація. Дуже скучили за грою, за емоціями, за атмосферою, яка панує у нашій залі. Хочу всіх запросити прийти на баскетбол. Дуже потрібна підтримка, а зі свого боку обіцяємо потішити усіх яскравими емоціями".


Оржицький селищний голова Олена Сидоренко виступила на Форумі місцевого самоврядування в Одесі: про виклики перед громадами | Оржицька селищна рада -\nОржицький селищний голова Олена Сидоренко виступила на Форумі місцевого самоврядування в Одесі: про виклики перед громадами\n29 Липня, 2021 о 16:05\nВ Одесі триває XVІ Український муніципальний форум, який продовжує багаторічну традицію Асоціації міст України збирати прихильників муніципального руху для обговорення нагальних питань місцевого самоврядування.\nСьогодні День діалогу: сталий місцевий соціально-економічний розвиток, в рамках якого виступив голова Верховної Ради України Дмитро Разумков, заступник Міністра розвитку громад та територій України В’ячеслав Негода, а також представники громад. Від великої полтавської делегації сьогодні виступила голова Оржицької селищної громади Олена Сидоренко.\nПані Олена детальніше зупинилася на болючих проблемах та викликах, які зараз стоять перед місцевим самоврядуванням. Її виступ підтримували схвальними оплесками представники органів місцевого самоврядування.\nПерш за все, вона подякувала Асоціації міст України за організований захід та підтримку представників ОМС.\n– Я би хотіла сказати про виклики децентралізації, з якими стикаємося ми – громади. Коли в 2015 році я очолила громаду малого райцентру, почала придивлятися, як працюють мої колеги, які пішли шляхом децентралізації. Разом з регіональним відділенням відвідали об’єднані громади Полтавщини, Сумщини, Черкащини. Я ставила собі питання: чи потрібно нам іти шляхом децентралізації прямо зараз? На жаль, тоді депутати мене не підтримали, а, можливо, і на щастя, бо коли в 2020 році нас, як то кажуть, одружили і не з вигоди, і не з любові, а з примусу, коли до маленького райцентру приєднали 15 рад – ми побачили скільки викликів стоїть в частині децентралізації перед кожним із нас, – наголосила Олена Сидоренко.\nУ результаті реформи місцевого самоврядування громадам передали повноваження, ресурс та відповідальність.\n– Півроку життя в об’єднаній громаді показало, що відповідальності стає все більше, а фінансів – менше. Зміни до законодавства відбуваються фрагментарно, не системно, інколи не корелюються із секторальними реформами. Давайте пригадаємо щорічний квест: буде чи не буде акциз у наших громадах. До цього забігу долучаються громади, Асоціація міст, депутати всіх рівнів, Міністерство фінансів. Урешті-решт ми видихаємо, бо, начебто, маємо ще на один рік стабільний ресурс. Але чи стабільний? 4 мільярди надходжень до наших бюджетів на сьогодні діляться навпіл, наприклад, забирають кошти на фінансування доріг між нашими населеними пунктами, – додала пані Олена.\nВона також зупинилася на виборчій системі, зокрема наголосила про виклики, які несе партизація місцевих рад. Адже місцеві ради повинні працювати на громади і вирішувати їхні проблеми, а не з’ясовувати стосунки між партіями.\n– Голови стають заручниками партійних депутатів, які не звертають увагу ні на заслуги, ні на залучені додаткові ресурси, ні на розвиток громади, а хочуть показати голові «його місце». І голосують, або ні за преміювання, голосують чи не голосують за надбавку. Вибачте, але мені здається, що це дискримінація за професійним статусом. Хочеться запитати в депутатів: ви хочете «поставити голову на місце»? Станьте на його місце і спробуйте знайти порозуміння між місцевими фермерами, між державною владою, між депутатами і відповідати за все. Бо, коли тарифи підвищили, сміття не вивезли, перекрили воду, немає соціальних виплат – винен голова! Підтримайте голову і голова підтримає вас, – переконана Олена Сидоренко.\nУ своєму виступі вона наголосила, що зараз надзвичайно цінно проводити підготовку кадрів до органів місцевого самоврядування, зупинилася на доцільності існування районних рад, дублюванню повноважень органів ОМС та органів виконавчої влади тощо.\nПідбиваючи підсумки, голова Оржицької громади висловила сподівання на взаєморозуміння і співпрацю з органами виконавчої влади на рівні регіону та держави.


На узбережжі Чорного моря в Одеській області знайшли мертвих дельфі... - InternetUA\n14:44 , 24 июня 2022\nНа узбережжі Чорного моря в Одеській області знайшли мертвих дельфінів — еколог.\nНа берег Національного парку Одещини "Тузлівські лимани" вдруге викинуло загиблих дельфінів. Про це повідомив еколог та керівник науково-дослідного відділу парку Іван Русєв.\nЗа його словами, дельфінів виявили під час обстеження частини території нацпарку.\n"Слід зазначити, що великі простори пересипу лишились поза нашими очима, та через військові заборони, немає можливості обстежити ще великі території, де теж, ймовірно, є загиблі дельфіни", — повідомив Іван Русєв.\nЕколог каже, що дельфіни гинуть через те, що вибухи руйнують їхню навігаційну систему і вони не можуть знайти собі їжу. Також через це підхоплюють інфекційні хвороби.\n"Дельфіни на відміну від минулих років, зараз гинуть з причини військових дій у Чорному морі, з причини безглуздої та варварської війни росіян. І на даний час по нашим оцінкам загинуло не менш як 3 тисячі особин", — каже еколог.


Летить демон – Михайло Врубель\nHome ⇒ 💗Врубель Михайло ⇒ Летить демон – Михайло Врубель\nЯк і багато роботи майстра, картина залишилася незавершеною. Майстер добре пропрацював фон, який представляє собою типовий кавказький пейзаж. Що стосується самої фігури демона, то вона настільки схематично промальована, що авторську ідею, мабуть, можна тільки вгадати.\nРобота витримана в суворому колориті коричневих і сірки тонів. Атмосфера тривоги і близької трагедії створена автором. Демон немов просувається по вузькому просторі між небом і землею. Він вже обмежений в пересуванні, а попереду його чекає повна поразка. Чудово передана фактура складок одяг героя, а ось контури тіла лише намічені схематично.\nМайстер намагався досягти гармонії між фігурою демона і навколишнім пейзажем. Для художника демон – символ протистояння всьому, непокірності і відважної захисту своїх переконань, всупереч усім авторитетам. Свобода – головне для майстра в його героя. Коричневі тони – відсилання до оперенню орла.\nПричини по яким автор залишив роботу незакінченою, залишилися невідомими. Можливо, майстер не знайшов достатньо глибокої ідеї для полотна, або порахував сам сюжет досить спрощеним. Відомо, що через рік художник повернеться до образу занепалого ангела.\nЛетить демон – Михайло Врубель.\nPrevious Купання Сусанни (Сусанна і старці) – Якопо Тінторетто\nNext Вчений у кабінеті (Рабин) – Рембрандт Харменс Ван Рейн


Музика здолає все! | Alexander Gonobolin\nРезультати IV Всеукраїнського конкурсу юних скрипалів «Натхнення» »\n« Три сонатинКи\nМузика здолає все!\nКоронавірус – не перешкода справжній музиці! Четвертий конкурс юних скрипалів «Натхнення» (авторський проект Народного артиста України, композитора, диригента, скрипаля Олександра Гоноболіна) відбудеться! Переможемо страшну хворобу силою мистецтва, гармонії, доброти!\nУмови конкурсу залишаються незмінними: відео виступів конкурсантів надсилати на електронну пошту композитора (адреса зазначена в Положенні) до 20 липня. Кращі виконавці отримають запрошення на участь у ІІ турі конкурсу, який відбудеться онлайн з 25 по 10 серпня. А далі невеличка родзинка: оцінювати виступи виконавців зможе не тільки авторитетне журі, але і всі бажаючі! Адже лайки і вподобання ще ніхто не відміняв! Тож, шанувальники скрипкової музики! Наш з вами час для вподобань – з 10 серпня!\nТретій тур конкурсу – переможці все ж гратимуть з камерним оркестром! Ні, ні, не онлайн – на справжній сцені в місті Скадовську – дитячому курорті на березі Чорного моря. Сподіваємося, що таке справжнє свято музики відбудеться вже у вересні – під час оксамитового сезону, бо разом з музикою Олександра Гоноболіна ми здолаємо всі перешкоди і будемо здорові!\nПовторюємо програму конкурсу та надсилаємо відео на електронну адресу композитора.\nПісля отримання запрошення (а воно обов’язково буде, бо дітлахи весь рік готувалися наполегливо і серйозно) робимо проплату на зазначені реквізити конкурсу. Відео виступів будуть опубліковані на сторінках інтернет-мережі та доступні для уподобань з 12 до 17 липня (не шкодуємо лайків, позитиву та підтримки)!\nНайкращі конкурсанти за оцінками журі та глядачів будуть допущені до заключного туру – гра з оркестром! А ще всі конкурсанти та їх викладачі отримають дипломи та відзнаки!\nШановні учні та викладачі! Давайте разом доведемо, що музика здолає все!\nСКАЧАТИ Положення Конкурсу “Натхнення-2020”\nPosted in 2020, News | Tagged конкурс


Домашнє лікування гаймориту\nНа сьогоднішній день така хвороба, як гайморит, трапляється у багатьох. Ніхто не застрахований від цього неприємного захворювання, яке може з`явитися внаслідок захворювання зубів, інфекційного захворювання, переохолодження або з причини хронічного нежитю. Алергія, що викликає набряк слизової оболонки носових ходів, також викликає Дане захворювання.\nПричина виникнення гаймориту - інфекція, яка проникає з носового ходу або через кров в гайморову пазуху. Якщо всі симптоми характерно вказують на початок даного захворювання, необхідно терміново відвідати лікаря, який з`ясує причини виникнення і призначить правильне і ефективне лікування гаймориту. Повну статтю про захворювання і лікування, читайте успадковує ресурсі: домашнє лікування гаймориту.\nЯкщо у вас гайморит, симптоми цього захворювання можуть виражатися в:\nПідвищенні температури тіла аж до 38 градусів, у разі, якщо гайморит протікає в гострій формі;\nЗакладеності носа, в результаті якого голос стає ніби гугнявим;\nНеприємних відчуттях в носі;\nСильного головного болю, часто, односторонньої;\nЗагальний стан нездужання, слабкістю і відсутністю апетиту.\nВигляді слизових виділень;\nНа сьогоднішній день люди намагаються не доводити гайморит до такої міри, щоб звертатися за допомогою до хірургів. Традиційна медицина пропонує арсенал засобів: судинозвужувальні краплі, спреї, інгалятори, антигістамінні препарати, антисептичні розчини для промивання носа. У народній медицині теж є унікальні рецепти, які допомогли уже величезній кількості людей. Деякі заварюють лавровий лист і потім відвар прикладають до зовнішньої поверхні носа. А деякі роблять мазі і регулярно натирають внутрішню частину свого носа. Існують народні засоби, які пропонують зробити спеціальні краплі.\nГайморит лікують під контролем отоларинголога, проте досвід народної медицини доводить, що травами можна не тільки підкріплювати лікарський вплив-вони можуть іноді стати заміною лікарським антибіотиків, які при довгостроковому застосуванні можуть дати небажані наслідки.\nЗаказуємо зал на весілля\nУ цій статті я не буду розповідати про стилі інтер`єру банкетного залу або про особливості кухні - це якраз молодята можуть вибрати на свій смак. Я не стану детально зупинятися на фінансових питаннях - тут кожен буде вибирати весільний зал у Львові…\nПосле зимы детский организм ослаблен, а вирусы и бактерии только и ждут, чтобы начать «атаку». Один из их «происков» – это гайморит. Чем же опасно заболевание, и как проходит лечение гайморита у детей?Гайморит имеет…\nЯк вибирати дитячі санки\nВидео: Shopping in kid’s toy store. Getting sleds, NERF guns and test driving big tractorЗгадайте, з яким нетерпінням ми чекаємо цю прекрасну зимову пору, коли на вулицях багато снігу і чарівництва, багато солодощів і мандарин, багато свят,…\nВидео: Де гуляти з собакою і що треба брати?:)Не слід випускати собаку на прогулянку одну, так вона, як і людина, може потрапити в «погану компанію» та результати Ваших тренувань у цьому випадку кануть в Лету. Проводити дресирування…\nСтудентські дисконтні картки в україні\nВидео: Валюта дорожчає, а в Україні стало більше роботи для студентівУкраїнська студентська картка в наш час дуже поширена серед європейського студентства. А ось серед української молоді вони досі лишаються рідкіснім явищем, і не мають такої значної…\nВидео: Мебельні жалюзі з бамбукових шпалерОблаштування житла – це справжнє мистецтво. Воно потребує неабияких зусиль, ретельної підготовки і творчого підходу. У процесі житлового ремонту, необхідно враховувати цілий ряд різноманітних факторів, які…\nВидео: Розкладний обідній стіл ЛІКІЦАРИКупити розкладний стіл в Києві - значить забезпечити себе універсальним обіднім місцем. Адже в будь-яку хвилину Ви можете з легкістю збільшити кількість посадкових місць і з легкістю вмістити за ним велику…\nЧесний домашній заробіток\nДуже довго шукати вигідні пропозиції про високий і непоганому домашньому заробіток в мережі не буде потрібно. Насправді на кожному бізнес-проекті в інтернеті знаходиться інформація з повідомленням отримати великі гроші. Найрозумніші вже намагалися…\nwellruzhena.ru » Здоровье » Наше здоровье » Домашнє лікування гаймориту\nНевозможное возможно: коррекция носа без операции


ФГ ПРИХОДЬКО ОІ — Код ЄДРПОУ 39105982\nФГ ПРИХОДЬКО ОІ\nФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО ПРИХОДЬКО ОІ\nАдреса: 55274, Миколаївська обл., Первомайський район, село Степківка, ВУЛИЦЯ ШКУРКА, будинок 27А\nУчасники та бенефіціари 39105982\nЗАСНОВНИК, ГОЛОВА ГОСПОДАРСТВА\nАдреса засновника: 55274, Миколаївська обл., Первомайський район, село Степківка, ВУЛИЦЯ ШКУРКА, будинок 11U\nІндивідуальний податковий номер: 391059814277\nНомер взяття на облік: 142714021583\nНомер взяття на облік: 10000000140216\n18.02.2014 Змінилася адреса 55274, МИКОЛАЇВСЬКА ОБЛ., ПЕРВОМАЙСЬКИЙ РАЙОН, СЕЛО СТЕПКІВКА, ВУЛИЦЯ ШКУРКА, БУДИНОК 27А\n19.02.2014 Змінилось найменування юридичної особи ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО "ПРИХОДЬКО ОІ"\n21.02.2014 Змінилася адреса 55274, МИКОЛАЇВСЬКА ОБЛ., ПЕРВОМАЙСЬКИЙ РАЙОН, СЕЛО СТЕПКІВКА, ВУЛИЦЯ ШКУРКА, БУДИНОК 27А\nМиколаївська обл., Первомайський р-н, М.Степківка, вул. Шкурка, буд.27а\nІнформація про компанію "ПРИХОДЬКО ОІ"\nОтримайте юридичну інформацію про фірму "ПРИХОДЬКО ОІ". Ключова інформація про фірму допоможе начальнику відділу в виборі, співпрацювати з бізнес-партнером або краще не зв'язуватися. Ці факти доступні у відкритому реєстрі. Такий набiр даних отримують завдяки ІПН підприємства 39105982.\nДані про компанію "ПРИХОДЬКО ОІ"\nЗа кодом підприємства, що називається номер запису в ЄДР, можна дізнатися, в якому місці знаходиться ця компанія - для "ПРИХОДЬКО ОІ" це , в нашому довіднику на літеру П. Юридична адреса підприємства 55274, Миколаївська обл., Первомайський район, село Степківка, ВУЛИЦЯ ШКУРКА, будинок 27А, а також більш докладні дані можна прочитати в повній версії нашої системи. За номером EГР на сайті містяться дані про фаундерів і тих, хто має право підпису, прізвища, імена та по батькові цих осіб. Ключові особи цієї компанії - керівник Приходько Олександр Іванович, а також засновники Приходько Олександр Іванович. У повній версії сайту знаходяться судові рішення по цій компанії, дані з податкового реєстру і розмір статутного капіталу компанії. Форма власності компанії – ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО Дивіться інші компанії в або в каталозі на букву П


Онук перерізав горло рідній бабусі. «Надзвичайні новини»\nICTV / Надзвичайні новини / Онук перерізав горло рідній бабусі. «Надзвичайні новини» / 19.03.2015 12:19\nНа Тернопільщині парубок вбив власну бабусю — онук полоснув жінку по горлу. Після страшного злочину, хотів накласти на себе руки, але це йому не вдалося.\nЖінка, якій було 73 роки, самостійно виховувала двох онуків, мати яких померла, а батько жив окремо. Старший з хлопців, 26-річний парубок і вбив стареньку. Правоохоронці припускають, що причиною сварки та вбивства міг стати алкоголь: неодружений і безробітний онук увесь вільний час присвячував пиятикам. Бабуся була проти і не хотіла давати онуку грошей на це.\nДивіться по темі: Банди сиріт хотіла вбити і спалити сторожа\nПісля скоєння страшного злочину, парубок хотів накласти на себе руки, проте його планам завадила міліція, яка прибула на виклик.\nПодробиці моторошного вбивства дивіться в сюжеті:\nДивіться «Надзвичайні новини» з понеділка по суботу о 19:16 на каналі ICTV.


Який пружинний матрац вибрати? - Склад Матрасов: ортопедические матрасы и кровати с доставкой по Виннице и Украине\nЯкий пружинний матрац вибрати?\nЛюди вже настільки звикли до комфортабельному місця для сну в вигляді м'якого ліжка або дивану, що вже й думати не хочуть про відпочинок на популярних в радянські часи ліжка з панцирної сіткою. Не секрет, що хороший сон і відпочинок може забезпечити не саме ліжко, хоча і воно є важливим, а й правильно підібраний матрац.\nВибір матраца - справа дуже копітка, і до неї потрібно підходити відповідально, і щоб забезпечити собі максимально комфортне спальне місце, важливо знати з чого і як виготовляються матраци. Як відомо, існує безліч пружинних блоків, а також інноваційних технологій для виробництва безпружинних матраців. У цій статті ми розповімо про те, які існують пружинні блоки, а також в чому полягають їх відмінності і переваги...\nВикористовувані типи пружинних блоків в матрацах\n1. Bonnel (залежний блок пружин)\nНайвідоміший і поширений блок пружин, який ще називають класичним. У ньому пружини з'єднані між собою за нижню і верхню основу. Кожна пружина трохи звужується до центру і розходиться до країв, нагадуючи собою пісочний годинник. Подібні блоки ще називають залежними, і у них є свої переваги: розподіл навантаження рівномірно на кожну пружину та відносно невисока вартість. Але суттєвим недоліком є те, що хребет людини на такому матраці не буде знаходитись у правильному (природньому) положенні під час сну, тому рекомендуємо зосередитись на наступних пружинних блоках.\n2. Pocket Spring (незалежний блок пружин)\nПружинний блок нового покоління, в якому пружини можуть стояти як в шаховому порядку, так і щільними рядами, утворюючи своєрідні стільники. Пружини виконані у формі діжок, і кожна «одягнена» в спеціальний чохол. Своєрідні мішечки з'єднуються спеціальним клеєм між собою. Такі матраци здатні повторити контури тіла і забезпечити потрібну підтримку.\n3. SmartSpring Multizone\nЗавдяки збільшенню щільності розташування пружин даний блок забезпечує більшу жорсткість, ніж у блоку PocketSpring, але, в той же час, має всі властивості, як і розглянутий вище тип. Слід сказати, що в блоках пружин типу Multizoneв районі стегон жорсткість пружин буде найбільшою, і найменшою в районі шиї і кінцівок. Ці властивості забезпечать максимальне розслаблення для Вашого тіла.\nДо переваг пружинних блоків незалежного типу можна віднести:\n· Підвищені ортопедичні властивості. Відсутність «ефекту хвилі». Стискатися будуть лише ті пружини, на які припадатиме навантаження, що забезпечить її точковий розподіл.\n· Відсутня тертя пружин, а, отже, Ви не почуєте неприємного слуху скрипу.\nПружинні блоки є основою практично будь-якого матраца і використовуються спільно з різними наповнювачами: пінополіуританом, кокосової койрой, латексом, повітряної піною, термоволокно. Всі вищевказані матеріали є гіпоалергенними і відповідають найвищим вимогам за якістю.\nСподіваємося, що викладений матеріал стане в нагоді Вам при виборі матраца. Кожен пружинний блок має свої переваги, а тому вибір завжди залишиться за Вами. Ви можете підібрати матрац з будь-яким пружинним блоком, необхідним ступенем жорсткості і наповненням за допомогою наших консультантів в магазині або за телефоном гарячої лінії.


Струмові реле і обмежувачі потужності купити - Спецавтоматика Україна\nПопулярні запити: 2трм1 овен, гидростатические уровнемеры\n>Пристрої захисту і контролю електричних мереж>Струмові реле і обмежувачі потужності\nПристрій контролю електричних параметрів мережі. Призначений для контролю напруги, активної / реактивної / повної потужності, струму споживаного навантаженням і подальшою передачею інформації по протоколу Modbus RTU.\nОднофазні ИЗМЕРИТЕЛЬ - Обмежувачі потужності ОМ-121\nПристрій контролю електричних параметрів однофазної мережі. Призначений для контролю напруги, активної / реактивної / повної потужності, струму споживаного навантаженням і подальшою передачею інформації по протоколу Modbus RTU. Підключення навантаження на клеми приладу для вимірювання до 63 А. настроюються функції приладу:\nОбмежувач споживаної потужності\nРеле 5А для сигналізації аварій або управління навантаженням через пускач.\nВимірювання потужності: до 14 кВт\nЧисло і вид контактів реле (контакт на замикання) - 1 (5А)\nПротокол обміну даними ModBus RTU / ASCII\nГабаритні розміри, мм 52 х 90 х 64\nОМ-163 призначений для обмеження споживаної потужності, а так само для (відключення) підключеного до нього обладнання у випадках: - перевищення значення порога контрольованого параметра; - відхилення напруги мережі від встановлених значень; - перевищення температури контактної групи (85 ° С).\nОМ-163 може використовуватися як:\n- реле обмеження споживаної потужності; - реле напруги; - цифровий мультиметр (індикація повної, активної, реактивної потужності, споживаного струму і напруги мережі). Харчування ОМ-163 здійснюється від ланцюга, яка живить навантаження. ОМ-163 може відключати навантаження при перевищенні значення одного із заданих параметрів, таких як: - повна потужність; - активна потужність; - реактивна потужність; - діючий струм; - максимальне і мінімальне напруження. Так само існує можливість встановити час відключення навантаження, при перевищенні встановленого порога відслідковується параметра, і час автоматичного повторного включення (АПВ). На корпусі ОМ-163 розташований семісегментний трьохрозрядний дисплей, який відображає діюче значення параметрів, для зміни типу відображуваних параметрів необхідно скористатися клавішами навігації по меню, при цьому буде загорятися світлодіод відповідає обраному типу параметра (повна, активна, реактивна потужність, струм, напруга). Для захисту від змін у налаштуваннях на корпусі розташований гвинтовий механізм блокування, а для захисту від зміни параметрів, що настроюються прилад захищений паролем. Завдяки своїй багатофункціональності ОМ-163 отримав широке застосування, як в побуті, так і на виробництві.\nМаксимальний струм комутації - 63 А\nМаксимальна потужність: 14 кВт\nГабаритні розміри, НхВхL, мм 93х52х64,5\nРеле обмеження потужності з вбудованим реле напруги ОМ-110-01 призначений для постійного контролю активної або повної потужності однофазного навантаження.\nВимірюваний діапазон потужності від 0 до 20кВт або від 0 до 20кВА. ОМ-110-01 виконує відключення навантаження в разі перевищення заданого користувачем рівня максимально допустимої потужності споживання навантаження (до заданого часу відключення) і подальшим автоматичним включенням (до заданого часу затримки включення або з блокуванням повторного включення).\nповного відключення навантаження при перевищенні споживаної потужністю основного порога на заданий користувачем час;\nчасткового відключення навантаження при перевищенні споживаної потужністю додаткового порога на заданий користувачем час;\nвимірювання і індикації параметрів трифазної електричної мережі (діючих значень фазних і лінійних напруг; напруг прямої, зворотної та нульової послідовностей; діючих значень фазних струмів; споживаної навантаженням активної, реактивної і повної потужності, косинуса фі);\nЦей пристрій підтримує роздільну роботу з навантаженням потужністю від 2,5 кВт до 30 кВт при використанні вбудованих струмових трансформаторів і до 450 кВт при використанні зовнішніх струмових трансформаторів, в тому числі і в мережах з ізольованою нейтраллю.\nпри неякісному мережевій напрузі (неприпустимі скачки напруги, обрив фаз, порушення чергування і злипання фаз, перекіс фазних / лінійних напруг);\nпо струмів витоку на «землю».\nПо кожному типу захисту можливо заборона і дозвіл автоматичного повторного включення навантаження. Захист електрообладнання забезпечується шляхом управління котушкою магнітного пускача (контактора).\nРеле максимального струму РМТ-101 призначений для відключення агрузкі при збільшенні струму вище встановленого значення в межах від 0 до 100 ампер.\nПристрій може бути використано як:\nреле вибору пріоритетної навантаження.\nстан навантаження (включена / відключена);\nперевищення порога максимально допустимого значення струму навантаження.\nТрьохрозрядний семисегментний індикатор в залежності від режиму роботи відображає:\nпоточне значення струму в навантаженні;\nмаксимальне значення струму з моменту останнього скидання параметра;\nзначення встановлюваного параметра;\nчас автоматичного повторного включення (АПВ);\nнаявність блокування повторного включення.\nРегулювальні потенціометри дозволяють користувачеві встановити:\nпоріг максимально допустимого значення струму навантаження;\nчас спрацьовування відключення навантаження при перевищенні порога максимально допустимого струму навантаження;\nзатримку часу включення навантаження після зниження струму до рівня допустимого.\nТип: Обмежувач струму\nІндикація струму: Так\nВимірювання струму: до 100А\nГабаритні розміри H * B * L, мм 90 * 52,6 * 69,1\nМаса, не більше, кг 0,200\nРеле максимального струму РМТ-104 призначений для постійного контролю діючого значення струму однофазного навантаження від 1 до 400 А і її відключення в разі перевищення заданого користувачем максимально допустимого струму навантаження (МТЗ з незалежної витримкою часу) до заданого часу відключення і подальшим автоматичним включенням до заданого часу включення або з блокуванням повторного включення. Струмові уставки і час автоматичного повторного включення (АПВ) встановлює користувач за допомогою потенціометрів, винесених на лицьову панель приладу.\nВимірювання струму: до 400 А\nГабаритні розміри 75х116х53\nЦифрові індикатори напруги і струму МТ22


Мешканець Львівщини отримав перший паспорт у 34 роки - Львів Vgorode.ua\nРаніше не потребував: на Львівщині чоловік отримав перший паспорт у 34 роки\nМешканець Львівщини отримав перший паспорт у 34 роки\n06 серпня 2019 10:19\nМешканець Львівщини отримав перший паспорт у 34 роки. Про це VG Львів повідомили у Головному управлінні ДМС у Львівській області.\nЯк повідомила Galnet перша заступниця начальника головного управління ДМС Львівщини Іванна Іваночко, чоловік не отримав паспорта у 16 років, бо потрапив до колонії. Пізніше йому його не дали, бо відбував покарання у в'язниці за повторне скоєння крадіжок.\n"Паспорт цьому чоловікові мали зробити працівники колонії, в якій той відбував покарання. Через те, що вони не потурбувались про це, людина вийшла на волю без необхідного документа", – зазначила Іванна Іваночко.\nУ 2011 році чоловік вийшов з Дрогобицької виправної колонії №40, а у 2016 знову скоїв крадіжку і знову був засуджений. Досі він послуговувався документами, які йому видали у виправному закладі.\nНагадаємо, у Львові 40-річний чоловік випадково з’ясував, що вже 20 років одружений із незнайомкою. Більше того, львів'ян виявив, що він ще й двоєженець! Тобто має двох офіційно зареєстрованих дружин. Одну – з 1999 року, другу – з 2004 року.


Огляд квесту Шпигунські ігри порталу QuestRoom.\nОгляд квесту Шпигунські ігри\nОгляд квесту «Шпигунські ігри» від компанії IQuest Харків.\nНа момент нашого проходження квест «Шпигунські ігри» знаходився в Харкові але за іншою адресою (вже не згадати) ніж зараз. В даний момент він переїхав і розташований в квест локації на вулиці Громадянська, 17. В даній локації організатор розмістив понад 10 квестів! прямо цілий квест будинок, і як запевнили нас представники компанії квест залишився без змін.\nВ «Шпигунські Ігри» нам довелося грати командою з 2 чоловік, і нам було цікаво сходити в квест про секретних агентів і розгадати якісь шпигунські штучки. Це був наш квест з 8-го десятка і порівняти вже було з чим.\nКвест виконаний в антуражі епохи ссср кімнати проектувальників-інженерів, і цілком вписується в історію і суть того, що відбувається. Вам належить зануритися в атмосферу Холодної війни, яка була а далекому 1953 році. За історії ви працюєте на англійську розвідку і вам якимось чином вдалося проникнути в секретне конструкторське бюро з розробки літаків.\nМожливо, ми виявилися дуже досвідченими шпигунами, або квест спочатку дуже легкий і націлений на першопрохідців і новачків, але всі завдання ми прощелкала і вирішили менш ніж за 30 хвилин.\nУ квесті кілька кімнат, які не перенасичений загадками не найбільш складного виконання. Все виконано досить просто і лаконічно.\nЗа моїми відчуттями команда досвідчених квестерів цілком може пройти даний квест за 15-20 хвилин.\nДля тих хто грає перший раз або тільки думає спробувати свої сили у квесті, кімната «Шпигунські ігри» може бути цілком відповідним стартом.\nВи можете подивитися повну інформацію та забронювати квест Шпигунські ігри


Навчання вокалу для дітей, з чого почати? | Школа вокала Муза\nНавчання вокалу для дітей, з чого почати?\nУ ранньому віці у дітей активується багато талантів і можливостей. У цей період дуже важливо спрямувати енергію в потрібне русло. Спів для дітей – це один із способів звернути на себе увагу.\nЯкщо ваша дитина часто співає, повторює пісеньки з мультиків, любить виступати, влаштовує концерти, варто зробити акцент на розвиток вокальних здібностей і записати її до школи вокалу.\nЗ чого ж почати навчання дітей співу?\nНа початку потрібно визначити рівень вокальних даних. Для цього зробіть невелику перевірку на координацію слуху і голосу. Зіграйте мелодію або дайте дитині послухати уривок пісні і попросіть повторити. Якщо вона повторює точно по нотах, значить починати потрібно з постановки дихання. Якщо з інтонуванням є проблеми, паралельно потрібно робити спеціальні вправи на розвиток слуху. Коли ви знаєте можливості своєї дитини, важливо визначитися, куди ж віддати її на навчання співу. Якщо самотужки з цим завданням ви не справляєтесь, вам допоможе професійний викладач з вокалу – саме він з легкістю визначить рівень музичного розвитку дитини.\nПочинати уроки вокалу слід з індивідуальних занять. Так, як спів в хорі не розкриває всі можливості голосу. А неправильний спів інших дітей може погіршити спів вашої дитини. Тихий спів на малому діапазоні загальмує розвиток голосових даних дитини.\nЗ якого віку можна почати навчання дітей співу?\nРозпочати навчання вокалу можна в будь-якому віці. Але, чим раніше дитина освоїть базові навички співу, тим краще будуть її результати. При цьому потрібно враховувати, що після мутації голосу його властивості і звучання змінюються.\nЗаняття вокалом підходять усім діткам, в незалежності від характеру, темпераменту і фізичних даних. Адже для того, щоб співати, не потрібно мати довгі пальці або тонку талію, не потрібно бути сильним або гнучким, навіть вміти потрапляти в ноти не обов’язково. Тому кожна дитина може знайти і проявити себе через спів. А школа вокалу та професійний педагога стануть найкращим провідником до світу музики.