Діамантовий перстень-4 | Дівчата райської яблуні ~ Dziewczęta rajskiej jabłoni ~ Girls of the Apple Tree of Paradise\nГоловна » Л.М.Старицька-Черняхівська. Діамантовий перстень » Діамантовий перстень-4 » Діамантовий перстень-4\nПрийшов я додому мокрий, заболочений. Гончаренко чекав на мене. В коминку вже потріскували дрова, стіл було наготовлено до обіду. Ледве встиг я переодягнутись і обсушитись, як в двері постукав Франц і увійшов до кімнати з срібною тацею в руках. Я сів до столу. Коли обід було скінчено і Франц забирав посуд, я звернувся до нього з запитанням:\n— А багато дичини в лісі, що йде за парком?\nМоє запитання якось схвилювало старого своєю несподіваністю.\n— В лісі? — перепитав він.— Ні, проше пана, в тому лісі, що йде за парком, дичини немає. Де їй там втриматися? Розполохали селяни. Багато куріп’яток та дрохв на полі, знов дупелів саме переліт, і бекаси, і качки на чорному болоті, за селом. А звіра багато в Шпайовому лісі, туди панство завжди їздило на полювання. Якщо пан ротмістр бажають, Карл-воротар може провести пана ротмістра, він був ззамолоду мисливцем при графськім дворі.\n— Спасибі, — подякував я, — то згодом, завтра я піду на куріп’яток. Я так і думав, що в цю пору їх повинно було бути багато в цій місцевості.\nФранц уклонився знову, запитав, чи не буде якого розказу на завтра, і, коли я сказав йому, що жодного розказу не буде, — вийшов. Двері причинилися. Я пересів до коминка. Так було гарно простягнути ноги до вогню і поринути в солодку млість. Гончаренко був тут.\n— Ну, що, Гончаренко, — запитав я його, — познайомивсь з ким? Розпитався, дізнався?\n— Так що нічого й не розпитався, ваше високоблагородіє, бо це не дворище, а суща могила. Слуги — самі старці, ти до них, як до добрих, а вони все «не вєм», «не вєм». Ну, що вже баба, та ще стара баба! Як води в рот, прокляті, понабирали. Коли б хоч молодші, може б, діло вийшло, а з цих. Тьху! Сама порохня сиплеться. Нащот харчів, корму коням — все, що кажи, — дають, а нащот розговору, — просто аж сумно! Ходиш, мов дурний!\nГончаренко ще довго розкладав свої жалі, аж прийшов вахмістр з рапортом і перебив йому мову.\nВахмістр одрапортував, що патрулі повернулися з об’їздів і не знайшли нікого підозрілого у всій околиці. Я загадав вислати і на завтра скрізь патрулі і мати їм пильне око за корчмами і за всяким переїзжим людом. Корчми на Поділлі й на Волині були завжди притулком непевних і «збродних» елементів, а тепер, коли розбиті повстанці тікали через кордон до Австрії, в кожному селянинові можна було запідозрити когось з відповідальних осіб.\nПішов і вахмістр; я залишився сам. Жар ще дотлівав в коминку, легке ласкаве тепло розпливалось від нього по хаті. В вікна легенько стукав дрібний дощ; це був мелодійний звук, він навівав мрії.\nЯ співав гарно, голос у мене був добрий, як то казали, баритональний; рушничка і гітара завжди їздили зі мною. Де вже було не збереться компанія — Лисенко, співай!\n— Гончаренко, — гукнув я, — дай-но гітару!\n— Слухаю, — одказав з другої кімнати Гончаренко, увійшов і поклав її біля мене.\nТихесенько задзвеніли струни, я перебирав їх майже машинально. З голови не йшла пісня дівоча, що я почув був сьогодні в лісі. Наші полтавські я знав трохи не всі, це була зовсім нова; вона мені сподобалась і своїм голосом, і словами. «Ой, дівчина по гриби ходила, в зеленому гаї заблудила». Слова я запам’ятав добре, а голос такий оригінальний і якийсь молодий, широкий. Він звучав в мене в голові, але я ще не міг його виспівати… Це мене дратувало. Я одіклав набік гітару. «А! — майнула в голові думка, — запитаю Тасю, вона ж напевно знає всіх пісень». Я підвівся зачинити віконниці. На вікні щось лежало, це була книжка, мабуть, хтось з попередніх мешканців забув її. Дивно було, що ми з Гончаренком не знайшли її вчора. Та я не спинявся над цією думкою: книжка у поході — це такий дар долі, що годі й думати про те. Звідкіля вона взялась, давай лишень сюди!\n— Гончаренко, — гукнув я, — на ранок почисть рушницю, наготуй все, підемо з Трезором на полювання.\n— А тепер іди спати!\nДо цього Гончаренка не треба було двічі припрошувати. Він вийшов, я залишився сам. Я взяв книжку і підійшов з нею до каміна. Тиша огорнула мене.\nВ моїй руці був невеличкий томик в гарних обкладинках. Я перегорнув сторінку — і з книжки повіяло ніжним духом засушеної троянди. Це був «Конрад Валенрод» Міцкевича та революційні пісні Гошинського і переклади патріотичних пісень Томаса Мора до ірландців, Байрона до греків і других. Я вмів читати по-польськи, розгорнув книжку і поринув в неї. Час зник для мене. Одну за одною гортав я сторінки, історія Конрада Валенрода захоплювала мене. З кожної сторінки цієї книжки, з віршів Гощинського, з прекрасних пісень Томаса Мора, що волав до помсти за покривджені нації, з натхненних гімнів Байрона пашіло вогнем патріотизму, героїзму, могутньою душею, що не підлягає законам і рамцям держави… Мабуть, вже було пізно, коли я, схвильований, розпалений вогнем цієї поезії, погасив свічки і поклався спати.\nПрокинувсь я пізніше, як завжди, схопивсь і одчинив вікно. Дощу вже не було, але небо вкривали тоненькі, мов павутиння, хмарки. Теплий сіренький день — найулюбленіша година мисливців. За півгодини скінчив я свій туалет, випив каву і взявся за рушницю. Трезор стежив за мною своїми розумними темними очима. Коли він побачив, що я причепив патронташа і взяв рушницю, пес, мов скажений, кинувся гавкати й стрибати. Я ледве заспокоїв його; ми вийшли у двір.\nПершим моїм рухом було глянути на палац. Але ж, як і завжди, найменшої ознаки життя! Вікна зачинені, за темним склом не видно нічого. Невже ж ця молода дівчина так-таки навіки поховала себе в тому палаці? Тим часом воно було так.\nЗ досадою повернувся я, пішов тополиною алеєю до в’їзної брами і вийшов в поле.\nПолювання моє було щасливе; ми натрапили незабаром на цілий виводок куріп’яток, і мені поталанило убити трьох.\nЯ вкинув їх до свого ягдташа. Вертатись додому було ще рано, я згадав вчорашню пісню і мій намір спитати Тасю, чи не знає вона її часом. «от і гаразд, — подумав я, — а цих куріп’яточок занесу стареньким на гостинця».\nНа обрії було видно палац, садок, парк, за ним синів ліс. Чим давати круга і йти шляхом до села, я повернув навпростець до лісу. Трезор, радісний, жвавий, біг попереду, незабаром ми увійшли в ліс, натрапили одразу на якусь стежку і пішли в напрямці, протилежному палацу. Трезор кидався з одного боку на другий, він чув звірячий слід. ось в кінці стежки мелькнув перед нами білий заячий задок, Трезор порвався за зайцем, я припав до рушниці, але в ту ж мить опустив її… Здалеку почулася пісня… так, так, та сама пісня, той самий голос. Пісня наближалася.\n— Трезор! Назад! — гукнув я.\nПес підбіг до мене і здивовано глянув мені в очі.\n— Тихо! — скомандував я.\nРозумний пес сів біля моїх ніг, підняв вуха і завмер. Я притуливсь до дерева. Пісня наближалася. ось я розібрав вже другого куплета: «Приблудила к зеленому дубу, ой, тут вже я ночувати буду…» Дівчина йшла на мене, зараз я побачу її… Якась незрозуміла гарячковість охопила мене… ось і третій куплет, але дівчини не видно. Де ж вона йде? Невже зникне знову, як вчора? А воно так і сталось: пісня почала затихати і знову пірнула, потонула в лісовій пущі.\nЯ вийняв годинника, було три години, той саме час, що і вчора. Випадок чи… Пісня змовкла в лісі, але вона дзвеніла в моїх вухах. Випадок чи… Спливала уперта думка…\nВраз одпала охота іти на село, та було вже й пізно. Але вертатись парком чомусь я не схотів, повернув назад і незабаром вийшов на берег лісу. На самому березі стояв високий дуб, розчахнутий блискавкою, одна половина ще зеленіла, друга, спалена, чорніла і мов випинала свої велетенські покалічені пальці.\nЯ перейшов полем на шлях і через годину був вже дома. Настирлива, невідклична думка цвяхом крутилася в мозкові: яка це дівчина… Чому співає ту саму пісню, в той само час, якими невідомими стежками ходить в лісі? Звідки йде, де зникає?\n«Просто дівчина вертається з роботи», — пояснював я собі, а розпалена різними романтичними оповіданнями уява точила своє.\nКоли Франц приніс мені обід, я загадав Гончаренкові віддати йому куріп’яток.\n— Передай, вац пане, кухареві, — сказав я.\nСтарий чомусь зрадів. Прибираючи все з столу, він звернувсь до мене поштиво:\n— Прошу пана ротмістра, графиня Броніслава переказує панові ротмістру, що коли пана ротмістра цікавить бібліотека Ружмайловського палацу, — графиня пропонують пану ротмістрові користуватися бібліотекою завжди. Коли пан ротмістр скажуть провести пана до бібліотеки?\n— Ага! — йокнуло в мене щось всередині, нарешті завісу мовчання буде порушено! Мене припускають до «святая святих»?\nЯ глянув на годинника, було чотири години.\n— Передай, вац пане, мою щирішу подяку графині і приходь до мене о шостій годині.\nФранц низько вклонився і вийшов з кімнати.\nЯ встав і кинувсь на ліжко. Трохи втомлений, хтів я спочити, а головне — розібратись в своїх думках. Невідома дівчина і запросини до бібліотеки. Ці два факти займали тепер мою увагу.\nГончаренко виріс переді мною.\n— Чи є тут серед челяді яка молода дівчина?\n— Нікак нєт, ваше високоблагородіє, окромя старих баб, ні одной з женського пола і днем з вогнем не зіскати.\nЦі слова у веселого Гончаренка вирвались з таким щирим жалем і його рум’яна, чорновуса козацька фізіономія одбила таке розчарування, що я мимоволі всміхнувся.\n— Ну, а може, приходить на роботу у садок чи на город?\n— І на роботу ні одна не приходить. На дворищі — могила!\n— Ну іди, та коли б я заснув, — о пів на шосту збудиш мене.\nГончаренко пішов, але я не заснув, візита до палацу дивно хвилювала мене. Побачу графиню… Про що заведемо розмову? Запрошує до бібліотеки… себто… Звичайна ввічливість… До кого? До «москаля», репрезентанта ненависного війська московського… Ні… Але…\nПротилежні думки збивалися в голові і геть заступили згадку про невідому дівчину… про її чудовий спів… Я ж її і не бачив, може, то була не дівчина, а молодиця чи парубок, але чомусь я вирішив, що то мала бути дівчина.\nО пів на шосту Гончаренко підійшов до мене, я схопивсь і зайнявся своїм туалетом. Кірасир з мене був неабиякий!\nФранц, вірний, мов годинник, рівно о шостій годині постукав у двері. Ми вийшли і увійшли в знайомий вже мені вестибюль палацу. Франц повернув праворуч, ми перейшли дві-три кімнати, Франц одчинив треті двері — і ми ввійшли в величезну кімнату.\n— Бібліотека графства Ружмайлів, — виголосив Франц, вийшов і залишив за собою двері.\nЯ озирнувся: бібліотека була імпозантна. Це була величезна кімната; в стіні її були вроблені геть навколо шафи темного моченого дуба. Дорога горорізьба прикрашала їх, і кожна шафа закінчувалася вгорі вже відомим мені гербом, дверці однієї шафи були напіввідчинені, і я побачив книжки в чудових сап’янових обкладинках. Посередині кімнати стояв довгий стіл, теж темного дуба, теж прикрашений чудовою горорізьбою. На столі стояв великий глобус, лежали мапи і розчинена книга. В високих шандалах горіли воскові свічки. Круг столу і під стінами стояли кріселка з високими спинками, оббиті темно-зеленим сап’яном з вибитими золотом візерунками і м’якими подушками. Високі вікна і двоє дверей, що вели до кімнат, були мов вставлені в різьблені рами з темного дуба і ніжного ясеня. Довгі довільні запони важкого темно-зеленого єдвабу, гаптовані при кінцях золотом, зашморгували вікна і двері. Стеля бібліотеки була чудо мистецтва: вся дерев’яна, вона була поділена на глибокі чотирикутники, кожний чотирикутник мав плафон з ясеня і оточений був глибокою рамою з темного дуба, оздобленого горорізьбою надзвичайної краси. Над тими дверима, що ми увійшли, прибитий був традиційний кажан. Високий і широкий камін виступав наперед, круг нього стояли кріселка, в каміні палали дрова. Ця тиша, ці запнуті вікна і двері, тепло каміна надавали розкішній кімнаті велику привітність і нахиляли до читання, до розумової праці, до зосередження своєї уваги над здобутками людського розуму. На каміні теж горіли свічки, стояв великий бронзовий годинник під склом і тихо цокав, міряючи срібним дзвоном золоту тишу. Повітря було тепле і ароматне, чувся ніжний дух зів’ялої троянди. Почувалась присутність жінки, але кімната була порожня. Я сів до столу і присунув до себе розгорнену книжку, мені цікаво було подивитись, що читала тут допіру графиня молода, бо стара, я був певний того, до бібліотеки, мабуть, не ходила. Я глянув на титульний аркуш, це були Вольтерові твори — історія Карла XII. Розгорнено книжку було саме на описові Полтавської баталії! А! Так, молода графиня цікавиться історією України або історією героя-завзятця, що програв баталію і не втратив і крихти мужності й віри. Цього твору Вольтерового я не читав ніколи і з цікавістю розгорнув книжку. Зашелестіли аркуші. Прекрасний стіл, легкість оповідання, героїчні постаті Карла, Мазепи, трагічна доля гетьмана — все це, мов паводдю, пойняло мене… В вухах задзвеніло, застукало серце. Я забув про час…\nКоли це, перегортаючи сторінку, я побачив здивовано закладений в книжку тоненький зшиток, списаний од руки. Я глянув — це було руське письмо. Боже мій! Що це? Тут, російський рукопис? Я розгорнув зшиток і здивувався ще більше: це були відомі заборонені вірші Раєвського, Рилєєва, Пушкіна. Їх списувала молодь по провінції, не було в нас жодної добре вихованої панночки, яка б не знала їх, не було жодного освіченого офіцера, щоб не носив їх з собою в похідному ранці.\nЯ знав їх, але почав читати знову, не міг відірватись від чудових рядків Рилєєва «В темниці». Казали, що він написав це сам і штучним засобом передав їх з в’язниці. Вже аж геть потім стало відомо, що то була підробка, але тоді ми вірили всі, що це власні слова замордованого, і кожен з сльозами на очах переписував ці святі слова.\nЯ почав знову читати їх.\n«Летел душею к пользе сограждан, пламенел воображением избавить отечество от своенравий самовластия, но родина не обретет уже сынов свободных духом и разумом, пылающих принести в дар и деяния и жизнь для искупления её свободы.» Все це були знайомі вже слова, але вони знову схвилювали мене. «Всегда и повсюду, — закінчувалася відозва, — славна кончина за народ!» Далі йшли відомі вірші Раєвського:\nИз мрака век полночной славы:\nЦаря — народа дух и нравы\nИ те златые времена,\nКогда кипело наше вече\nСпешите, — кінчався вірш, — там вокальный звон\nИ пробудил народный сон,\nЯ перегортав сторінки, це все були відомі заборонені вірші. Палали слова Пушкіна: «Самовластительный злодей, тебя, твой трон я ненавижу, твою погибель, смерть детей с свирепой яростью я вижу» та інші.\nЗшиток закінчувався словами якогось невідомого письменника, зверненими до тіні Рилєєва: «Нет, ты не один! Есть граждане, которые восчувствовали высокую красоту твоих намерений и в сердце которых отдался тот же сладкий глас, который и тебя вызвал на страшное и гибельное поприще для ратованья за права человека.»\nЯ згорнув зшиток. обличчя мені пашіло і кров стукала в скроні. Так… тут, в цій країні, прокинулась «гидра дремлющей свободы», тут люди взялися за шаблі, щоб вирвати з рук деспота й тирана свою отчизну, а я, а ми…\nЗа що ми б’ємося?\n«Знайте, что Бог предназначил нас для водворения порядка сред всех народов, — згадались мені тупі й загонисті слова Миколаєвого маніфесту, — мы приказали нашим верным солдатам идти против бунтовщиков и истребить их. Верные русские! Цель, предлагаемая мною здесь, достойна ваших трудов и усилий!»\nОсь мета «достойна» нас, нас, що в душі носили жадання волі. Мені згадувались наші бої з інсургентами — і я почервонів. Тихий дзвін вернув мене до дійсності. Годинник вибив десяту годину. Я схаменувся, встав, зачинив книжку і вийшов з кімнати. В сусідньому покої куняв на стільці Франц, він одразу схопивсь, взяв в руки канделябра і провів мене аж до вихідних дверей.\nЯ увійшов до себе, Гончаренко спав, не став будити його, хутко роздягнувся, зачинив віконниці, загасив свічки і впав на ліжко. Я заснув хутко, але сон мій був неспокійний: снилися бої. Снився бій під Володимиром-Волинським і графиня Стецька з ножем у руці, і Шлітер з його прилизаним рудуватим волоссям і холодними сірими очима.\nКоли я прокинувсь вранці, я не міг розібратись в своїх почуттях і думках: щось було, щось сталось, щось дратувало. Нарешті з цього хаосу випливли дві думки, — графська бібліотека, в якій я не зустрів нікого, і невідома дівчина в лісі.\nЯ хутко схопився з ліжка. Я мушу дізнатись, хто вона, чи це простий випадок, чи…\nФранц увійшов з сніданком.\n— Гончаренко, — гукнув я, — наготуй все, підемо з Трезором знову на куріп’яток.\nНе знаю сам нащо, але я сказав це навмисно голосно, щоб почув і Франц. Через годину я дійсно з рушницею через плече виходив з офіцин. Не міг не глянуть на мертвий палац. «Ага, ви гордуєте мною, вважаєте мене за слугу царського, що з наказу деспота іде давити волю, хай так, — виправдовуватись не буду!»\nМи подались з Трезором у поле, але сьогодні куріп’ятки не були мені в голові. Якісь несвідомі міркування, якийсь інстинкт керував моїми вчинками. Нащо подався я в поле, коли хтів іти в ліс? Але я йшов далі і далі в степ. Коли я одійшов так далеко, що палац вже зник з ока, я повернув і подавсь навпростець до лісу, він синів широкою смугою на крайнебі.\nЗа півгодини я був вже біля лісу, пройшов попід берегом, дійшов до розчахнутого блискавкою дуба і увійшов у ліс. Та сама стежечка. Я глянув на годинника, за чверть години було три. Та сама година. Але в лісі було тихо і якось ласкаво-тужливо. Жовтий лист злітав з гілки, тихо кружляв в повітрі і покірно падав до купи товаришів, що чекати спільної смерті…\nЯкесь тупе, незрозуміле незадоволення піднялося з глибини серця і розпливлось в душі. Простий випадок і більш нічого… Випадок… Я пройшов далі… Чудова осіння тиша стояла в лісі. Минуло з півгодини, треба було вертатись додому, я спинився, щоб оглянутись і вибрати вірний напрямок, і враз прикипів до землі… Здалеку чулась… пісня, та сама пісня, той самий голос…\n«Ой, дівчина по гриби ходила!»\n«Ага! То це не випадок!!!» — мов вогняна блискавка пройняла мене, тепер я вже знав, що робити. Хутко притулив до дерева рушницю, загадав Трезорові заклякнути і поліз на дерево. Звідти мені видно було весь ліс. Просто переді мною, недалеко від того місця, де ми з Трезором спинилися, ліс починав спускатися, далі видно було глибоку яругу, порослу лісом і чагарником, там далі ліс піднімався знову темною зеленою стіною, позначеною вже золотом і пурпуром, і далі, скільки ока, котилися зелені хвилі лісу, глибокі, таємні, непроглядні…\nПісня наближалася, а співачки не було видно. Куди ж вона йде? Ось уже й третій куплет, та де ж вона? Мене починала брати досада. Я напружував погляд, вдивляючись у гущавину, — не було! І саме в ту хвилину, коли я збирався вже злізти з дерева, я побачив високу постать, загорнену в чорний плащ, вона тримала щось під плащем, мовби кошика. Вона йшла хутко і так легко, що, здавалося, зовсім не торкалася землі. ось вона повернула зі стежки просто в той бік, що спускався в яр, і зникла в гущавині. Через кілька хвилин пісня змовкла, я почув зовсім ясно три удари. Я заклякнув на дереві і наважився чекати. Минула добра година, коли я знов побачив цю темну постать, вона вийшла з гущавини, пішла стежкою і швидко зникла в гущавині лісовій. Я зліз з дерева, пождав ще хвилин двадцять, тоді свиснув Трезорові і пішов навпростець до яру. Пробиратись було нелегко, але незабаром я вибрався на стежку. По той бік стежки починався яр.\n— Трезор, cherche! — тихо сказав я розумному псові.\nСобака закрутився, кинувсь сюди, туди і швидко спинився мов вкопаний. Я підійшов до нього, тут була вузенька, ледве примітна стежка, вона збігала в яр.\nЯ полапав пістоля, оглянув рушницю і ввійшов в гущавину; Трезор біг переді мною. Стежка була крута, ледве примітна, яр був глибокий. Я зійшов в самий низ і глянув вгору: з усіх боків підіймалися круті й високі, порослі лісом береги. Здавалось, що я стою на дні якогось велетенського кратера. Просто переді мною дзюрчало маленьке чисте джерельце, через нього перекинено було кладочку. Трезор перескочив, я пішов за ним по кладочці. Ледве помітна стежечка підіймалася за кладкою знову вгору. Я пішов нею і піднявся вже вище, як до половини гори, коли це побачив перед собою здоровезну липу. Вона була надзвичайно широка, мабуть, в чотири обхвати, колись вона, знати, панувала своїм шатром над усією округою, але тепер дерево вже всихало, знизу воно ще зеленіло, а горішні гілки, чорні й покарлючені, знялися до неба, немов з якимсь благанням. Але дерево міцно вчепилося велетенським корінням в землю, це коріння, мов страшні покручені гади, розповзлося далеко круг нього.\nТрезор заметушився: раз, два оббіг він круг липи, винюшив все, спинився, глянув на мене і знов почав кружляти біля одного місця. Я обійшов липу, стежки далі не було, місце, біля якого кружляв Трезор, нічим не було примітне, але, коли я пильно оглянув його, побачив прим’яту траву. Ага! Тут сиділи, і сиділо двоє… Щось чорненьке побачив я під кущем, кинувсь туди і витягнув пляшку, вона була порожня. Я глянув на неї — французька марка. Ага! У вас тут відбувається пікнік! Гаразд, завтра і я візьму участь! Але ж хто стукав, чим стукав… Я чув виразно три удари. Міркувати далі було небезпечно. Я дав знака Трезорові і почав знову [… ] яр. Вже і сутеніло в лісі, треба було хапатись. Ми перейшли джерельце і почали підніматися угору, пильнуючи, щоб жодна гілка не тріснула під ногою, вибралися на гору. Трезор нахилив голову і випростав струною хвоста, він біг попереду, біг впевнено. Нахиляючись, розсовуючи кущі, я ішов за ним, коли щось довге, звисле з куща, впало мені в око, воно було темне і скручувалося, мов живе. «Гадюка!» — подумав я. Ні, занадто велике. Я простягнув руку і вхопив його.\nЦе був пояс, звичайний зелений пояс, яким підперізуються селянські парубки. Я зняв пояса. Було вже темнувато, але я добре роздививсь його. Нічого в ньому не було цікавого — звичайний зелений пояс. Ще й не зовсім новий.\nТак це була не дівчина, це був хлопець! Він, нахиляючись, пролазив під кущами, пояс розв’язавсь, зачепивсь за кущ. Якесь розчарування охопило мене… Стало нудно, сумно.\nТа кого ж трактував він тим дорогим французьким вином? Де взяв він його?\nНічого, завтра довідаємося про все!\nЗдалеку я почув радісне Трезорове гавкання, пішов на нього, розсунув кущі і вийшов на широку стежку, гілля за мною збіглося, і ніхто не пізнав би тепер, що там, в тій гущавині, була бічна стежка, якою можна було зійти в яр.\nЯ спинився, треба було позначити місце. Прямо над тим місцем, де я вийшов на широку стежку, ріс дуб, він був примітний: здорова гілка простяглася од нього, понад стежкою аж по той бік. Цього було мало; треба було ще зломити гіллячку. Я підійшов до дуба і побачив, що дві гілки на ньому були вже зламані і, знати, зламані були нещодавно.\nАга! То вже тут і без мене пороблено зарубки! Гаразд, будемо пам’ятати.\nЯ добре оглянув місцевість і подавсь за Трезором вперед. Тепер я пізнав і стежку; вона йшла через ліс від парку до села. Я наддав кроку і незабаром побачив рів і хвірточку. Хвірточку було зачинено, я одімкнув і подавсь до господи. Ішов хутко. Вже вечоріло, здалеку поблискували дахи палацу. Раптом тихі звуки долинули до мене десь згори, вони мов ридали, зітхали і переливалися плачем. Сонце сідало… вона грала на арфі.\nЯ зупинивсь на хвилинку… тужливі згуки пливли наді мною до рожевих хмарин, що гасли вгорі. Це була туга самотньої душі. Так, це вона сиділа там біля вікна і перебирала легкими руками срібні струни арфи… горда, стримана, самотня, з серцем, покраяним глибоким жалем.\nПідійти і стати на дверях, сказати слово ласкаве… Але ні! Мене не бажають. Я ворог, «москаль». Я повернувсь і пішов хутким кроком до палацу. Звуки ще пливли за мною, тихше, тихше і розпливлися в повітрі…\nЯ увійшов до своєї кімнати, Гончаренко вже чекав на мене.\n— Так што, ваше високоблагородіє, — зустрів він мене, — старий вже двічі приходив, питав, коли нести обід, я зараз побіжу скажу йому.\nЗгадка про обід вернула мене до буденного життя, і, коли Франц приніс його, я віддав йому належну пошану. Наливаючи вина в чарку, я уважно подивився на пляшку: марка була та ж сама — старе французьке вино. Отож там та ж пляшка була з тутешніх льохів!\n— Дозволю собі запитати, — озвавсь Франц, збираючи посуд.— Пан ротмістр завітають сьогодні до бібліотеки?\n— Так, о сьомій годині.\n— Я чекатиму на пана.\nПрийшов вахмістр. Все було спокійно, патрулі й роз’їзди не натрапили нічого непевного. Я оддав наказа розіслати роз’їзди на завтра і відпустив його. Треба було трохи спочити, утома почувалася у всім тілі.\nСів біля каміна, не було сну! Думка, мов кріт, рилася в голові. Хлопець приносив вино з замкових льохів. Він крав його чи його йому давали? І кого частував він, і звідки приходив тамтой, коли стежка кінчалася біля липи?\nВідповіді не було, і це ще більше дратувало мене. Читання сьогодні не надило мене, та, щоб загаяти час, я підвівся о сьомій годині і пішов до бібліотеки.\nВ бібліотеці все було, як і вчора: горіли свічки в шандалах, дотлівав жар в коминку, тільки творів Вольтера не було на столі. Одна з шаф була відчинена, я підійшов роздивитись книжки — Вольтер, Руссо, Дідро, д’Аламбер, Монтеск’є — і раптом серед них я побачив знайому книжку: «Історія русовь» Кониського.\nЯ взяв книжку і пішов з нею до каміна. Знайомі оповідання, знайомі сторінки… козацькі січі, боротьба, втрачена воля, Дорошенко, Мазепа… все кров… — прочитав я, гортаючи сторінку. Коли це тихий звук одірвав мене від книжки — невеличкі двері праворуч, зовсім замасковані, тихо розчинилися, і до хати увійшла молода графиня. Та ж чорна сукня жалоби…\nЯ так хутко зірвався з місця, що книжка впала мені з колін. Броніслава вклонилась мені надзвичайно елегантно, щось легке невиразно принадне було в кожному її русі, це були рухи молодої королеви. Я дзенькнув острогами і запитав по-французьки, спираючись рукою на спинку кріселка, — чи я не заважаю своєю присутністю?\n— О, ні, — відповіла вона ласкаво своїм мелодійним голосом, — прошу пана ротмістра бути як вдома. Сподіваюсь, що Ружмайловська бібліотека задовольнить пана. Тут є багато й белетристичних творів в цій шафі.\nВона одчинила одну з шаф, поставила в неї маленький томик, вийняла другий, знову вклонилась мені ласкаво і вийшла з кімнати. Двері за нею тихо зачинилися, і тільки дух зів’ялої троянди залишився в повітрі.\nЗ хвилину я стояв в тій самій позі. Оце й всієї розмови?! І більше нічого? Але ні! Прийшла ти сюди в цю пору, щоб побачити мене! Так, так! Ти мала цілий день на те, щоб поставити свою книжку, але ти прийшла саме тоді, коли я був тут? Гаразд, гаразд!..\nА тепер побачимо, які книжки читає графиня. Я підійшов до розчиненої шафи і одразу побачив той невеличкий томик, що поставила вона. Це була «Орлеанська діва» Шіллера. Так, це була література для неї.\nГодинник віддзвонив десять.\n Cherche! — Команда собаці: шукай! (фр.).\n [...] — тут і далі пропуск в автографі.\n‹ Діамантовий перстень-3 вгору Діамантовий перстень-5 ›


Лазер в стоматології | Студiя 32\nПро нас » Лазер в стоматології\nЛазерна стоматологія відкрила нові можливості лікування і профілактики карієсу, чутливості зубів, відбілювання, хірургічних операцій на твердих і м’яких тканинах. Цей метод широко застосовується для імплантації та протезування зубів, а також у фізіотерапевтичних цілях.\nЛікування лазером в стоматології є комфортним для пацієнта, мінімізує втрати крові, сприяє прискоренню процесу загоєння незалежно від складності лікування зубів.\nТипи лазера в стоматології\nВплив випромінювання на біологічні структури безпосередньо залежить від довжини хвилі, тому для медичного застосування підбираються відповідні типи лазерів.\nдовжина хвилі 488 нм і 514 нм,\nзастосовується для полімеризації матеріалів пломбування,\nзупиняє капілярні кровотечі.\nГелій-неоновий лазер (He-Ne)\nдовжина хвилі 610-630 нм,\nхарактеризується прискореним проникненням в кісткові тканини,\nзастосовується для ефекту фотостимулювання,\nнезамінний в фізіотерапії.\nдовжина хвилі 1060 нм,\nхарактеризується безпечним впливом на тверді тканини,\nне перегріває емаль.\nдовжина хвилі 2940 й 2780 нм,\nзастосовується для роботи з м’якими тканинами,\nвідмінно працює в препаруванні зубів і кісткових тканин.\nдовжина хвилі 1064 нм,\nзастосовується для роботи з м’якими тканинами.\nдовжина хвилі 792-1030 нм,\nвідноситься до напівпровідникових, характеризується високою точністю в хірургічних операціях,\nмає лікувальну дію в профілактичних заходах.\nМожливість широкого спектру налаштувань дозволяє змінювати характер впливу в залежності від запланованого ефекту.\nМає протизапальний, антибактеріальний ефект,\nпокращує мікроциркуляцію крові, стимулює регенерацію тканин і запобігає появі келоїдних рубців після оперативного втручання.\nПри застосуванні діодного лазера операції пацієнт не відчуває болю, операція проходить безкровно, відпадає необхідність накладення швів.\nДаний вид лазера в стоматології допомагає терапевтам, ортопедам і хірургам.


Mike Fire-Wind: Професійний ідіот.. | site.ua\n9 жовтня 2021 17:55\nА шо – логічно. Починайте їм вже пам'ятники потрохи ставити. А паралельно зарплату й пенсію переводьте прямо в офшор. Якщо вже боротися – то кардинально – нє?)))\nПам'ятаєш я рік назад писав, як влада торгує паспортами? Видно «бізнес» йде непогано – нє?)))))\nА пам'ятники то прикольно. І тим, що возять, і тим, через кого возять. Тобто – одним і тим самим. Уяви тільки – їдеш, а навколо пам'ятники… і ні разу не лєніну…))\nНе зайшла ідея з пам'ятниками? А чо – гарно було б. Пам'ятники, до речі, різні бувають… Деякі взагалі нічо такі…)) майже La"підарні…


Книжковий Арсенал-2021: спекотні дні, дитячі видавці і бестселери Книжковий Арсенал-2021: спекотні дні, дитячі видавці і бестселери\nРепортаж бестселери книжковий арсенал-2021 продажі ярмарок\nТричі перенесений, фестиваль Книжковий Арсенал нарешті відбувся, видавці й письменники книжки купували один в одного, регулярні читачі не поверталися без повних пакунків, але за продажами виставка очікувано не перевершила 2019-рік. Чи не найбільш гарячими дискусії були стосовно Дитячої зони, яку організатори цього року винесли на подвір’я, і така новація збіглася з рекордною спекою в Києві й навіть пиловою бурею. На щастя, гроза із градом оминула літературно-мистецьке дійство, щоправда, перекочувавши у соцмережі дитячих видавництв, які не були в захопленні від нового зонування.\nМісія — вижити й #ДочекатисяКнижкового\nСеред тенденцій ринку — зменшення накладів. За різними оцінками, зараз середній наклад впав до 500 примірників. І видавці, уникаючи ризиків, все частіше додруковують наклад, якщо бачать у цьому комерційний успіх.\n«Був період, коли ми зменшували наклади й друкували тільки пріоритетні видання. Намагаємося дуже обережно визначатися з першим накладом — краще менше, але частіше, щоб мінімізувати ризики», — розповідає Анастасія Нікітіна, виконавча директорка видавництва «Наш Формат».\nВидавництво «Видавництво» від закриття врятувала лояльність читачів і поява маленьких, але дуже наполегливих інвесторів. А видавництва «Ранок» і «ArtBooks» подужали пандемійні випробування завдяки співпраці із закордонними партнерами й підсиленню своїх лінійок нонфікшн та ігровими книжками. Окрім того, видавництва впевнено розширюють свій асортимент: «Ранок» — young adult’ом і книжками для батьків; «ArtBooks» — дорослим нонфікшном і художкою; «Discursus» — дитячими виданнями. Це не лише освоєння нових напрямків, а й спосіб видавництв дібрати ті кошти, які не добирають в інших нішах.\nНизка видавництв пережила минулий рік більш-менш нормально, з мінімально відчутними втратами.\n«На диво, 2020 рік у нас був майже на 30% кращий, ніж 2019-й, і нам загалом вдавалося підготувати і видати низку якісних книжок», — відверто зізнається директор видавництва «А-БА-БА-ГА-ЛА-МА-ГА» Іван Малкович.\nРадіє й директорка видавництва «Yakaboo Publishing» Наталія Демерс, яке за минулий рік видало 38 новинок, що на 95% відобразило задумане.\nЯк зазначив засновник і генеральний директор видавництва «MAL’OPUS» Дмитро Данилюк, із правами на хіти також були певні затримки: «Якщо партнер невеличкий, то він робить знижку, аби ми тільки купували його ліцензію. А гігант ніколи не дасть знижки на хіти, бо має корпоративні стандарти, бо знає, що якщо не ти, то хтось інший точно її купить».\nЄ й інші виклики — вберегти напрацювання. Засновник видавництва «UA Comix» Богдан Кордоба розповідає про ухвалення вольового фінансового рішення іти в мінуси, але залишати комікс-крамничку.\nДиректорка видавництва «Жорж» Ната Протас вважає, що найбільшою проблемою в країні є не карантин, а кількість тих, хто читає, тому що ця проблема не виникла під час карантину і після нього сама не зникне. Тож усі зусилля видавців спрямовані на популяризацію читання.\nМаркетологиня видавництва «Навчальна книга — Богдан» Діана Семак розповідає, що оскільки вони видають навчальну, художню і дитячу літературу, від локдауів постраждало все: «Нам трохи допоміг грант від держави наприкінці року, завдяки якому ми видали 30% того, що планували».\nСхожі висновки зробили й інші видавництва, які отримали гранти від держави.\nПерший десятий фестиваль\nЧерез пандемію ринок втратив деяких гравців, як-от видавництво «Фонтан казок», яке закрилося на невизначений термін. Однак завдяки видавництву «Наш Формат», яке ризикнуло під час пандемії відкрити дитячу редакцію на чолі з Іваном Андрусяком, літературний конкурс для українських дитячих письменників та ілюстраторів продовжив своє існування.\n«Лабораторія», «Віхола», «Creative Women Publishing», «Bookraine Publishing», «Боривітер», «Парасоля», видавничо-освітній проєкт «Портал» — для низки молодих видавництв Х Книжковий Арсенал був першим фестивалем, де вони могли представити себе та свої видання для широкої громадськості.\nКоманда Creative Woman Publishing розповідає, що вони довго чекали на слушний момент, але запустилися якраз перед самим початком першого загальнонаціонального локдауну. Ставку робили на сильний і згуртований остаточний склад команди та й саме позиціювання як першого українського жіночого видавництва.\nМарина Дубина, головна редакторка видавництва «Боривітер» розповідає, що протягом двох років команда обирала перший комікс, домовлялася про права: «А в січні 2021-го, коли ми більш-менш адаптувалися до пандемічної реальності й відчули в собі відвагу не сховатися, а таки вийти на публіку, нам дуже допомогла «Третя паралель» — українське медіа про комікси. На стрімі їхнього YouTube-каналу ми й розповіли про свою першу ліцензію».\n«Ми йшли в той сегмент, який всі вважали безперспективним. Бо український нонфікшн хоч і трохи видавали, та це не було систематично. Ми пішли в науково-популярну царину, тому що ці автори мають свої аудиторії, а це означає, що людям цікаво те, що вони пишуть. Однак важко спрогнозувати, наскільки люди будуть хотіти читати книжки на цю тематику, а не просто блог», — зізнається співзасновниця видавництва «Віхола» Ілона Замоцна.\nА от амбітному видавництву «Парасоля» немає року. «Ідею видавництва придумала письменниця Таїсія Наконечна, та й згуртувала довкола себе дівочу пластунську тусівку. Наш головний меседж — дружнє до авторів видавництво, бо на українському книжковому ринку з цим є проблеми», — розповідає PR/SMM менеджерка видавництва «Парасоля» Діна Мацькова. На Книжковому Арсеналі видавництво презентувало свою першу книжку — поетичну збірку Ірини Вікирчак «Альгометрія» та ще й із перформативними читаннями.\nЧерез певні довколапандемійні причини деякі видавництва, як-от «Основи», «КСД», «Урбіно», «Art Nation Publishing» узагалі не брали участі в фестивалі.\n«Пандемія вплинула не лише на продажі, а й на видавничі плани. Цьогоріч нам, як і багатьом видавцям, не вдалось випустити ряд книжок, які хотілося б презентувати під час Книжкового Арсеналу, тому ми відмовилися від участі у фестивалі. Водночас ми в захваті від панелі професійних програм, особливо від «Літератури на експорт», адже це шанс для багатьох видавництв отримати нові партнерства і стати видимими за кордоном. Сподіваємось наступного року таких шансів тільки побільшає», — зазначає виконавчий продюсер видавництва «Art Nation Publishing» Євген Татарінов.\nЧитайте також: Яку українську прозу шукали на Арсеналі 2021: нові книжки від Вольвача, Сняданко і Чапая\nРекордна спека, пилова буря та інші недитячі сюрпризи\nНамагаючись пристосуватися до незвичайної ситуації та уможливити дотримання всіх карантинних норм, організатори Книжкового Арсеналу вкотре зробили нове зонування (орієнтуючись на жовту й помаранчеву зони, але вже за 5 днів до фестивалю влада дала «зелене світло» на скасування обмежень).\nЯкщо у 2019-му практично всі примирилися із введеним зонуванням ліворуч — «дорослим», праворуч — «дітям», то цьогоріч усі дитячі видавництва, а також Дитяча сцена, опинилися на вулиці. І це було чи не найбільшою проблемою цього Книжкового Арсеналу, оскільки спека та невідповідність простору потребам як видавців, так і відвідувачів, спричинила низькі продажі, а також украй некомфортні умови роботи.\n«Може видатись, що ми найбільш незадоволені цьогорічною організацією ярмарку. Але нам реально дісталося. Ми знали, що дитяча секція буде на вулиці, проте сподівалися, що це буде місце біля фонтану, а не в полі. Крім того, наш стенд поставили у найдальшому кутку, і до нас фактично не доходили люди. Ми не раз чули коментарі на кшталт «знайшли вас випадково, думали, тут фудкорт». Додайте до цієї картини спеку понад 35+ під «весільними наметами» і пил, який псував книжки, здоров’я, взуття та настрій», — розповідає головна редакторка видавництва «ArtBooks» Марія Курочкіна.\nДо слова, вартість стенду була однаковою в учасників у приміщенні та на вулиці. Багато видавців, зокрема «Рідна мова», «Школа» скаржилися на те, що сильно зайшли в мінуси, оскільки інвестували в унікальну архітектуру стенду саме під виставку.\nПлюс у дитячих видавців до вартості стенду та монтажу додалися витрати на вентилятори та кулери, які дозволили уникнути теплових ударів. Щоправда, організатори на третій день завбачливо постачали працівників стенду водою.\n«Перед тим, як відкривати подачу заявок, організатори проводили дві онлайн-зустрічі з видавцями. Ми спілкувалися, ставили питання онлайн. Сподіваюся, що після фестивалю організатори також із нами поспілкуються, це було би правильно. І наступного року преференції мають бути для дитячих видавництв. Бо це ж не ярмарок на площі. Рівень наших витрат на стенд був величезним», — зазначає керівниця відділу маркетингу видавництва «Ранок» Олена Носоненко.\nПередбачити погоду неможливо, проте учасники вважають, що організаторам варто було зробити нормальне покриття у цій зоні. Хтозна, що було б, якби зірвався справжній буревій чи гроза. Також варто було продумати доступ до води в дитячій зоні, хоча б для того, щоб умитися / умити дитину — це також і профілактика теплових ударів.\nУ різних групах у фейсбуці люди писали, що були на Книжковому Арсеналі, та не бачили дитячих видавництв. Роздрукована схема й великий банер у дворі не для всіх були дороговказами. Вже на другий день видавці знімали відео, або ж робили гайди, як їх знайти, але перших відвідувачів вони все ж втратили.\nНатомість у «дорослих» видавців претензій щодо розміщення їхніх стендів практично не було. Навпаки, зонування всередині простору нагадало перші фестивалі, коли учасників було небагато, відвідувачі могли спокійно підійти до стенда й розглянути асортимент, поговорити з видавцями, а тоді неспішно розглянути виставку.\n«Я завжди кажу, що видавці на книжкових фестивалях не мають орієнтуватися суто на продажі, бо тут йдеться про самопрезентацію і про читача, який приходить за живим спілкуванням. І карантин показав, що живе спілкування дуже важливе. Однак цьогорічний Книжковий Арсенал був дуже оптимістичний. Для нас він на рівні з найкращими арсеналами й форумами докарантинної доби», — зізнається директор «Видавництва Жупанського» Олексій Жупанський.\nПереважно задоволеними лишилися й малі видавництва — фірмова секція Книжкового Арсеналу, що з року в рік поповнюється новими учасниками й поставляє свіжу кров на книжковий ринок.\n«Зміни, які сталися, показують, що Книжковий Арсенал нарешті взяв однозначний курс на підтримку того, хто її потребує, і на стримання того, що випливає саме. Взяти хоча б акцент на секції коміксів», — щиро тішився засновник видавництва «Видавництво» Ілля Стронґовський.\nТа деяким малим видавництвам забракло місця на невеликих стендах, оскільки їхній асортимент значно зріс.\nЗакономірно, що не всі учасники через відбір змогли потрапити на виставку. Так 6 новинок «Bookraine Publishing» були виставлені на стенді видавництва «Vivat».\n«Ми не розуміли, якщо нас прихистили, то кому дадуть перепустки, хто підписує договори, на кого виставляють рахунки… Ми не мали можливості написати назву видавництва на стенді, тож і посол Австралії в Україні, й інші відвідувачі не могли нас знайти», — зазначає команда «Bookraine Publishing».\nУтім, в умовах участі є чіткий припис про співекспонента і процедура його реєстрації, як і принципи відбору оргкомітету. Зрозуміло, що зі збільшенням кількості учасників організатори змушені частіше йти на реформи в зонуванні. Адже простір має бути комфортним насамперед відвідувачам і гостям, для яких розмір окремого стенду чи столу не має значення.\nІнший варіант — жорсткіший відбір учасників і розвиток саме фестивалю, а не ярмарку, і поява у Києві інших великих ярмарків із можливістю представити більше видавців.\nТермінали, автограф-сесії, звук\nНавіть з абсолютно необхідною сьогодні річчю — терміналами — у видавців виникало чимало проблем. За спостереженнями випускової редакторки видавництва «Комора» Алли Костовської, чи не 75% платежів на їхньому стенді цьогоріч здійснювались безготівково, тоді як у 2019 році в такий спосіб проходило 50% платежів.\nЗ одного боку, за словами головної редакторки видавництва «Боривітер» Марини Дубини, у перший день фестивалю серед завезених терміналів Ощадбанку їхнього не виявилося, тому впродовж дня, намагаючись зв’язатися з представниками банку, «Боривітер» продавав свій комікс за QR-кодом. З іншого боку, відсутність нормального доступу до Wi-Fi також зменшила кількість продажів на стендах.\nПро побажання більшого доступу до Wi-Fi говорила більшість видавців, адже в Мистецькому арсеналі з цим завжди були проблеми. «У час пік наші термінали просто вимикалися. Ми і Приватбанку дзвонили, й обслуговуванню терміналу, але безрезультатно. Люди не могли розрахуватися і ми втрачали гроші. Пропонували сканувати QR-код і перерахувати гроші на картку, — але й тут не склалося. У людей теж не тягнуло з телефона, тож вони писали собі номер картки на візитівці, йшли на вулицю, перераховували кошти і поверталися забрати книжку», — розповідає маркетологиня видавництва «Навчальна книга — Богдан» Діана Семак.\nЖалілися видавці й на малу кількість бейджів для працівників на стендах, адже їм часто потрібно було щось доносити, виходити за територію, банально відходити перепочити й поїсти. Виникали проблеми й з відсутністю паркування, яка цьогоріч стала Дитячою зоною.\nІ хоч цього року додалися автограф-сесії, і аж три зони для них, не всі видавці й читачі орієнтувалися по схемах, і не всім таланило знайти письменника, що саме в ці пів години підписував книжки. «Зона презентації в одному місці, а автограф-сесії в іншому, незручно переміщатися! Якщо ви берете гроші за локації автограф-сесій окремо, то навіщо всі ці ускладнення? Я волію, щоб ми одне одному робили свято, уникали дурних заборон і феєрверкували творчими ідеями на благо української книжки, — запевняє директор видавництва «А-БА-БА-ГА-ЛА-МА-ГА» Іван Малкович. — Але, попри всі нарікання, все урівноважують читачі — вони завжди надихають і окрилюють».\nУтім, деяким видавництвам вдалося організовувати черги й сповістити про автограф-сесії свою аудиторію, яка без проблем знаходила потрібні локації.\nБагато видавців відзначали хорошу навігацію, прекрасну роботу звуковиків і волонтерів на сценах.\n«Нам сподобалось, що попри всі можливі та неможливі причини, організатори ризикнули й все-таки провели фестиваль. Звісно, у такій стресовій і нестабільній атмосфері планувати та провести захід такого рівня — ризик, який пов’язаний з низкою наслідків. Зрозуміло, що в організаторів у пріоритеті буде турбота про здоров’я читачів і відвідувачів, а не інші організаційні моменти. Ми прийняли це, ризикнули і заявились на фестиваль, тому й мали можливість нарешті розвіртуалізуватись і пообійматися з нашими читачами, колегами та журналістами. Це дуже цінно для нас», — тішиться генеральна директорка видавництва «Vivat» Юлія Орлова.\nШалені знижки та демпінгування книжкового ринку\nУвесь карантинний рік книгарні й книжкові мережі робили шалені знижкопади, особливо «Yakaboo» та «Книгарня Є», навіть у період проведення Книжкового Арсеналу. За словами учасників, назва однієї з розсилок «Книги майже задарма» від «Книгарні Є» показує знецінення керівництвом книгарні роботи всіх українських видавців. А онлайнова фішка «Yakaboo» — надсилати на вашу електронну скриньку листи на кшталт «Ви на мене дивились» або ж «Пам’ятаєте книжку-забувашку? Вона досі чекає…» веде до невтомного набридання клієнтів.\n«Один раз ми змушені були зробити знижку і це означає, що це рятівне коло для нас уже використане і більше ми не зможемо ним скористатися, — бідкається засновник видавництва «Видавництво» Ілля Стронґовський. Він вважає, що продажі онлайн у принципі повністю вбиті знижками й треба бути дуже лояльним клієнтом, щоб не піти до «Книгарні Є», а купити напряму у видавництва і переплатити. Про це говорять й інші видавці — відсоток передзамовлень невисокий саме через те, що люди чекають знижок в онлайн-магазинах і купують там.\nНевипадково, що серед багатьох проблем, які обговорювали видавці під час Професійної програми, була й проблема цінових воєн між книгарнями, яку видавці обговорили на внутрішній нараді. До обговорення були запрошені всі книжкові крамниці, щоправда, представники «Книгарні Є» вирішили не брати у ній участь.\n«Оскільки наші книжки мають, сказати б, доволі високий коефіцієнт корисної дії, добробут «Книгарні Є» теж трохи залежить і від них. Попри те, що в нас були суворі домовленості, книгарня іноді їх порушувала, та коли ми вчасно виявляли ці «книжкові пожежі», вона їх «гасила», — зазначає директор видавництво «А-БА-БА-ГА-ЛА-МА-ГА» Іван Малкович.\nЗагалом видавці зазначають, що в них є домовленості з «Книгарнею Є», але багато хто ловив книгарню на недобросовісному зниженню цін.\nГоловна редакторка видавництва «ArtBooks» Марія Курочкіна зазначає, що знижки є умовою співпраці «Книгарні Є»: «Якщо не буде знижок на весь асортимент, ми не будемо представлені в усій мережі. Але знижки не можуть бути постійними й нескінченними — це просто вбиває бізнес. Було б чудово врегулювати це питання по ринку загалом».\n«Книгарня Є» грає абсолютно поза правилами. Так робити не можна, це руйнує ринок. Вона привчає читача до того, що якщо знижки немає, то він і не купить. І це безглузда річ. Такою стратегією вони намагаються знищити книговидавничий ринок України», — вважає головний редактор видавництва «Вавилонська Бібліотека» Роман Малиновський.\n«У нас є домовленості з «Книгарнею Є» і з тими, хто нас продає і з ким ми співпрацюємо — на інших умовах ми не домовляємося. Зараз, коли ми вже розрослися до середнього за українськими мірками видавництва, ми, в принципі, вже будуємо інституційного гравця, тому нам потрібно запроваджувати на ринку певні стандарти. Також ми запроваджуємо на ринок cover price — коли книжка після дати виходу перші 12 місяців продається виключно за ціною на обкладинці. Це дозволяє не вбивати екосистему книгарень. Бо саме в дрібних книгарнях і вирує життя, саме вони важливі елементи в цій екосистемі. Ми за конкуренцію сервісом, а не ціною», — наголошує засновник видавництва «Лабораторія» Антон Мартинов.\n«Ми розповсюджуємо наші комікси через власний сайт, через Rozetka, «Книгарню Є» і Yakaboo. Але з Yakaboo, мабуть, будемо припиняти співпрацю, тому що вони не зацікавлені в коміксах українських авторів, як і «Книгарня Є». Переваги наших колег у тому, що вони видають ліцензії, за якими є величезний бекграунд, а ми все робимо з нуля, й інколи це працює, а інколи ні. А роздрібні мережі й книгарні не докладають зусиль, щоб допомогти тобі розкрутити українські тайтли, — розповідає засновник видавництва «UA Comix» Богдан Кордоба. — У «Книгарні Є» була пропозиція, щоб ми надсилали їм комікс за тиждень до виходу, а лише тоді мали продавати його в себе. Гаразд, але що ми тоді отримаємо з цього, якщо вони віддаватимуть кошти в порядку виплати?». Найкращі продажі все одно в комікс-крамниць, зазначає видавець, тому коли ми матимемо хоча б 100 таких крамничок від різних власників, то 300 коміксів можна віддавати тільки туди. Бо комікс-крамниці платять вчасно.\n«Якщо ми говоримо про партнерську співпрацю, то я би не хотіла концентруватися на знижках, як на найважливішому аспекті взаємодії. Я би хотіла розглядати роботу в глобальнішому контексті, а саме — умов співпраці партнерів у роботі. Це передбачає і знижки, і відтермінування платежу, і розмір цього відтермінування, і можливість повернення товару тощо. Про це є сенс дискутувати», — впевнена генеральна директорка видавництва «Vivat» Юлія Орлова.\nГравці ринку добре розуміють, що книгарні після стількох локдаунів не мають зайвих коштів (за минулий рік закрилося 48 книжкових магазинів в Україні), і вони, на відміну від видавців, державної підтримки не отримали, і всі знижкопади не від красивого життя. Щоправда, зміна ситуації не можлива без партнерства, дискусій і конкретних домовленостей сторін. А до цього під час обговорення не дійшло.\nБестселери й топи Книжкового Арсеналу-2021\nCreative Woman publishing\nТопи «Видавництва Старого Лева»: для дорослих — «Спитайте Мієчку» Євгенії Кузнєцової, «Смерть лева Сесіла мала сенс» Олени Стяжкіної, «Таємниця старого Лами» Доржа Бату; для дітей — «36 і 6 котів-рятувальників» Галини Вдовиченко, «Куди і звідки» творчої майстерні «Аґрафка» — переможець конкурсу «Найкращий книжковий дизайн–2021», і «Склади своїх» динозаврів Федеріки Маґрін.\nГітами продажів на стенді сходознавчого видавництва «Сафран» були новинки «Жіночий емірат»?» Наталії Малиновської, мистецьке видання «88 орнаментів кімоно», пересипане поезіями Кобаяші Ісси, «Хроніки поцуплених роверів» Ву Мін’ї, «Історії Сахари» Саньмао, і оригінальні «Мандрівки Гімалаями».\nБеззаперечним лідером продажів у видавництва «Віхола» є книжка «Медицина доказова і не дуже» лікаря та автора блогу MED GOblin Андрія Сем’янківа, — на Книжковий Арсенал приїхав уже другий тираж, а перший продали за два тижні. Також у топі — «Пташина історія» Наталії Атамась, «Чути українською» Ольги Дубчак, «Вино без правил» Анни Євгенії Янченко та «Стіни в моїй голові» Володимира Станчишина.\nВидавництво «ArtBooks» підготувало 15 новинок, із них три — для дорослих. Гітами їхніх продажів стали: новинка з серії про будівництво «Мала Мак-Маня приймає вітання», книжки Памели Бутчарт «У мою вчительку вселився прибулець» і «Обід для шпигуна», «Довідник архітектора Minecraft» і «Minecraft. Острів», серія про Шустя і Шунюі.\n«Можна було передбачити, що ілюстрований Гобіт буде популярний на Книжковому Арсеналі. «Зоря морів» Джозефа О’Коннора в перекладі Ярослави Стріхи також, хоча це ще не знаний нас письменник. Очевидно, справила враження онлайн-подія в бібліотеці КПІ, адже на зв’язок вийшов сам автор», — розповідає перекладачка видавництва «Астролябія» Олена Олір. Серед топів також «Мемуари» Карла Ґустава Маннергейма, «Кролик Петрик та інші історії: Повне зібрання казок» Беатрікс Поттер, роман «Піклування про душу» Томаса Мура, який написав про те, що не потрібно боятися навіть темних проявів своєї душі, а варто використовувати періоди депресії й застою для розвитку своїх творчих здібностей.\n«Минулого року в нас вийшло тільки три книжки, а цього вже три й в планах є ще. Новинки завжди йдуть найкраще — «Глибокий сон» Реймонда Чендлера, «Вайнсбурґ, Огайо» Шервуда Андерсона та «Пристарсть» Джанет Вінтерсон, яка отримала відзнаку «Найкращий книжковий дизайн 2021», — безмежно радіє головний редактор видавництва «Вавилонська Бібліотека» Роман Малиновський. — А коли роман «І ми знищимо всіх потворних» Бориса Віана отримав премію імені Сковороди за найкращий переклад із французької Дарії Бібікової та винятковий візуальний супровід — книжка просто розліталась».\nПроведення фестивалю, виставки традиційно стає інформаційним приводом для промоції книжок, видавництв, письменників на місяці вперед. Тож не виключено, що наклади будуть додруковуватись, а список бестсерелів зміниться.\nПопри спекотні дні і дискусії у соцмережах, фестиваль таки відбувся. Це перший післяпандеміний Книжковий Арсенал, який ще й проходив у новому для команди організаторів та учасників форматі. Ненайсприятливіші пандимійні умови також внесли свої корективи. Але його повернення на карту культурних подій Києва й України, здається, стало першим суттєвим кроком у бік «нормального життя» – такого, яке ми мали до локдауну, з живими зустрічами, комунікацією, новими враженнями й великою кількістю красивих паперових книжок. І хочеться вірити, що це лише початок.\nЧитайте також: Книжковий Арсенал-2021: можливість бути знову разом, можливість концентрації\nФото: repor.to на замовлення Книжкового Арсеналу


Агрус Грушенька, Ribes uva-crispa Grushenka купити, ціна, купити Київ, догляд, посадка, опис, фото.\nКаталог » Плодові кущі » Агрус Грушенька\nПоходження / історія: вважається, що вперше аґрус з'явився в Північній Європі. Ягоди широко використовувалися у виноробстві, тому рослину ще називають «північним виноградом». Завдяки багатому складу вітамінів і великим плодам, аґрус став дуже популярною рослиною серед українських садівників-любителів. Свою назву сорт Грушенька отримав завдяки тому, що його плоди мають округло-грушоподібну форму. Батьківські рослини: Північний капітан х Московський червоний х ГФ 595-33.\nОпис сорту: середньорослий, сильно залистяний плодовий кущ висотою до 1 м. В плодоношення вступає на 2-3 рік після посадки. Суцвіття розташовані по всій довжині минулорічного приросту і дворічних гілок, що забезпечує високі показники врожаю. Ягоди темно-фіолетові, грушоподібної форми, солодкі з легкою кислинкою, ароматні. Сорт аґрусу Грушенька не страждає від весняних заморозків.\nФорма: середньорослий, слаборозлогий кущ компактної форми.\nРозмір: висота рослини досягає 1 м.\nПагони: прямостоячі, міцні, безколючкові, сильно розгалужені, з невеликою відстанню між міжвузлями.\nЛистя: п'ятилопатеве, яскраво-зелене, середнього розміру, гладке, блискуче.\nКвітки: дво- і триколірні суцвіття, які розміщені по всій довжині пагонів.\nПлоди: в основному середні (вага 4-6 грам), витягнутої грушоподібної форми. Світло-червоний колір в період повного дозрівання змінюється на темно-фіолетовий, сливовий (див. фото). Шкірочка товста, щільна і гладка, з густим восковим нальотом. М'якоть солодка з легкою кислинкою, ніжна і ароматна. Ягоди міцно тримаються на гілках, не обсипаються, транспортабельні. Час дозрівання - кінець липня-початок серпня.\nПереваги: сорт не вибагливий у догляді, має високі показники морозостійкості, витримує посуху, має імунітет до багатьох хвороб. Плоди характеризуються прекрасними смаковими якостями і гарною транспортабельністю.\nЗастосування: ягоди аґрусу вживають у свіжому вигляді, консервують, заморожують, використовують в приготуванні різних десертів.\nКупити Аґрус Грушенька в Києві за низькими цінами можна в розсаднику рослин PROXIMA.\nПосадка: щоб Аґрус Грушенька добре ріс і щедро плодоносив, місце для посадки повинно бути сонячним і захищеним від вітру. Саджанець з відкритою кореневою системою висаджуємо в ґрунт або навесні до розпускання бруньок, або восени до настання заморозків. Посадка контейнерних рослин можлива з березня до грудня. Земельну ділянку очищаємо від бур'янів, особливо багаторічних. Викопуємо яму глибиною не менше 30 см і діаметром близько 60 см. Розмір лунки залежить від розміру саджанця. Потім обережно виймаємо рослину з контейнера так, щоб зберегти цілісність земляного кому. Якщо ж саджанець з голим коренем, тоді на дні посадкової ями насипаємо невеликий земляний горбок, встановлюємо на нього рослину і добре розправляємо зволожене коріння. Засипаємо ямку родючою землею, злегка притоптуємо. Важливо, щоб коренева шийка перебувала на 5-8 см нижче рівня землі. Для поліпшення збору дощової води за допомогою земляного валу формуємо пристовбурне коло. Рясно поливаємо (3-5 відер води під кожен кущ), щоб земля достатньо просочилася вологою. Через 5-7 днів полив слід повторити. Таким чином земляний ком зберігає вологу і з'єднується з рештою ґрунту.\nВид землі / ґрунту: ґрунт для аґрусу Grushenka може бути піщаним, супіщаним, суглинним і навіть глинистим, нейтральної або слабокислої реакції. При підвищеній кислотності потрібно завчасно провапнувати ділянку. Кущ потребує періодичних підкормок за допомогою органічних і мінеральних добрив. Рекомендуємо використовувати старий органічний перегній з компостованого гною, або компост з кухонних та садових відходів. Особливо це необхідно робити на бідних піщаних ґрунтах (Полісся, велика частина Київської області). Органіка явно покращує якісні характеристики "легких" ґрунтів. Вже давно пора відмовитися від згубних радянських уявлень про руйнування природи на користь людства, і розділяти відходи, як роблять це в Європі, тим самим виявляючи турботу про своє майбутнє.


Символічний образ поїзда (за романом І. Багряного “Тигролови”) (2 варіант) | Твори з української літератури\nСимволічний образ поїзда (за романом І. Багряного “Тигролови”) (2 варіант)\n“… Вирячивши вогненні очі, дихаючи полум’ям і димом, потрясаючи ревом пустелі і нетрі, і вогненним хвостом замітаючи слід, летів дракон”, – таким казковим зачином розпочинається роман Івана Багряного “Тигролови”. Із страшним драконом порівнює автор не менш страшний ешелон смерті, поїзд, що везе своїх жертв-в’язнів на каторгу, з якої немає повернення…\nЗачин роману несе в собі своєрідно запрограмовану ідею всього твору. Мчить колією поїзд-дракон, який має черево, “натоптане вщерть” тисячними жертвами. Що це за\nпоїзд і хто ці жертви? Той поїзд – таємнича і страшна “легенда про зникнення душ”. Його веде паровоз-голова “Йосиф Сталін” і підпихає демон “Фелікс Дзержинський”. Це етапний ешелон ОГПУ – НКВД, який летить у чорну темряву, у прірву, в небуття.\nАвтор порівнює вагони цього страшного поїзда-дракона із суглобами з шістдесятьма рудими домовинами, бо вони заживо ховають у собі тисячі людей. Мчить дракон, несе в собі тисячі “приречених, безнадійних, змордованих – хоче замчати їх у безвість, щоб не знав ніхто, де і куди”. А “крізь загратовані діри” цього ешелону смерті тоскно дивляться\n“грона мерехтливих очей” людей, одірваних від рідного краю, від домівок і родин, замучених і зневажених. Людей, які не грабували і не вбивали, які не скоїли жодного злочину, які винуваті лише в тому, що народилися чесними, що бачать недоліки і говорять про них, що люблять свій народ і Батьківщину, що не відцуралися віри своїх пращурів. Це чесні трударі – полтавські, катеринославські й херсонські “куркулі”, “державні злодії”, суджені “за колоски”, та й інші “вороги народу” – вчені, вчителі, селяни, робітники, ворожість яких проти народу в тому, що надто його люблять і бажають бачити його вільним і щасливим.\nЦей поїзд – уособлення зла і смерті, він символізує загрозу знищення українського народу, а також представників інших націй великої радянської імперії, що були цвітом своїх націй, – творча та наукова інтелігенція, військові кадри тощо.\nТа ось зринає над обставленими багнетами й оповитими жахливою державною таємницею вагонами українська розлога пісня. Вона “здіймається на крила”, “шугає і б’є крильми над стіною дракона”, “мелодія дедалі стає потужнішою, кипить, вирує”, і оскаженілі вартові безсилі спинити її. Бо то – голос невпокореної волі, свідчення нездоланності українського духу.\nВи зараз читаєте: Символічний образ поїзда (за романом І. Багряного “Тигролови”) (2 варіант)\n« Леонід Кисельов – Не дайте, щоб заснула край коня\nЕлліністична література »


Храм Вознесіння Господнього с. Буковець » Коломийська єпархія\nХрам Вознесіння Господнього с. Буковець\n11 листопада 1990 року громада села Буковець прийняла рішення про створення церковної громади та будівництво церкви, оскільки найближчий Храм знаходився на відстані 8-ми кілометрів в селі Криворівня.\nГоловою церковної ради було обрано Зеленчука Василя Дмитровича, який працює на даній посаді і по сьогоднішній день; його заступником – Боцвінка Михайла Васильовича та касиром – Шкрібляк Калину Іванівну.\nГоловою ревізійної комісії обрали Кіщука Василя Васильовича, заступником – Тинкалюка Івана Миколайовича.\n4 січня 1991року – освячено землю і закладено перший камінь під будівництво нового Храму. Поки тривало будівництво богослужіння звершувалися у каплиці.\n13 серпня 1992 року – розпочато будівництво Святині, над яким працювали майстри: Михайлюк Іван Олексійович, Тинкалюк Іван Миколайович, Михайлюк Василь Іванович а також багато вірян села.\n9 червня 1994 року – з благословення Високреосвященного Митрополита Андрія (Абрамчука), освячення новозбудованого Храму звершив секретар Івано-Франківської Єпархії митр. прот Роман Олексюк.\nПротягом 1996-1999 років, під керівництвом настоятеля отця Миколи Мазурака, Храм розписано майстрами з міста Коломиї.\nПротягом 1997 - 1998 років – силами громади побудовано будинок для священика.\n13 червня 1998 року – Святійший Патріарх Київський і всієї Руси-України Філарет у супроводі митрополитів, єпископів та духовенства відвідав Храм та звершив Молебень.\n1999 року – на церовному подвір’ї побудовано дзвінницю.\nВ 2000-2001 роках – встановлено металічну огорожу довкола церковного подвір’я та цвинтаря.\n10 червня 2001 року – із Архіпастирським візитом Храм відвідав Єпископ Коломийський і Косівський Іоан (Бойчук) та звершив Архієрейську Божественну Літургію.\nВ 2011 році, за настоятельства священика Петра Соколовського, Храм та дзвіницю обшито дерев’яним фальш-брусом та встановлено кам’яну огорожу церковного подвір’я.\nПротягом 2015-2016 рр. – реставровано іконостас XVIII cт., який передала Храму релігійна громада Храму села Верхній Ясенів.\nУ 2017 році – церковне подвір’я облаштоване бруківкою.\nВ даний час в церкві проводиться реконструкція іконостасу.\nХрам, який збудований у гуцульському стилі, приваблює чимало туристів. Щороку до Святині приїжджають багато людей, зокрема з української діаспори: Канади, Аргентини, США, Польщі.\nЗ доброю традицією, на Свято Різдва Христового парафіяни Храму приймають активну участь у залученні молодих юнаків до колядницьких партій села.\nНа даний час діють три колядницькі партії під керівництвом: Плитки Івана Івановича, Маляра Петра Івановича та Мойсюка Івана Васильовича.\nСвященники, які служили в Храмі:\nо. Роман Олексюк – (24 січня 1991- 27 липня 1992 рр.)\nо. Антон Кузів – (7 серпня 1992 -7 серпня 1995 рр.)\nо. Микола Мазурак – (12 серпня 1995-17 квітня 2011 рр.)\nПротоієрей Петро Соколовський народився 4 жовтня 1978 року в селі Криворівня, Верховинського району.\nЗ 1985 – 1993 рр. – начався в Буковецькій ЗОШ І-ІІ ступенів.\nЗ 1993 – 1996 рр. – навчався у фізико-математичному ліцеї при Яворівській ЗОШ І-ІІІ ступенів.\nПротягом 1996 – 2001 рр. – навчався у Київській духовній семінарії.\n4 жовтня 2003 року – одружився з Михайлюк Галиною Іванівною.\n20 листопада 2003 року – у Храмі Різдва Пресвятої Богородиці села Криворівня, Преосвященним Єпископом Коломийським і Косівським Іоаном (Бойчуком) рукоположений в сан Диякона, а 4 грудня цього року, у Храмі Введення в храм Пресвятої Богородиці селища Отинія – в сан Священика.\nЗ 1 квітня 2006 року – призначений настоятелем Храму Святителя Миколая села Барвінкове, Верховинського благочиння.\nЗ 31 травня 2011 року – призначений настоятелем Храму Вознесіння Господнього села Буковець, Верховинського благочиння.


Правда.if.ua — На Івано-Франківщині до місцевих бюджетів надійшло майже два мільярди гривень податкових платежів\nОсновним джерелом наповнення місцевих бюджетів залишається податок на доходи фізичних осіб, його питома вага в загальних надходженнях становить 60 відсотків. З початку року цього податку до місцевого бюджету надійшло 1189,4 млн грн, що більше на 435,7 млн грн, ніж за аналогічний період 2016 року.\nНаступними за рівнем сплати стали: земельний податок – 231,1 млн грн, єдиний податок – 223,8 млн грн. Надходження екологічного податку за січень-червень поточного року склали 143,2 млн грн, акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів – 87,8 млн грн.\n14 липня 2017, 17:25 Версія для друку Відправити другу До закладок Лист редактору\n, 14 липня 2017, 18:38\nА корупціонери все покрали


Черговий Hyundai застряг у засніженому полі по дорозі в Київ - dt.ua\nЧерговий Hyundai застряг у засніженому полі по дорозі в Київ\n17 березня 2013 в 16:42\nЛюдям довелося чекати півтори години, поки приїхав тепловоз, який дотягнув експрес до Коростеня, де пасажирів пересадили на інший потяг.\nПоїзд Hyundai сполученням Львів-Київ зламався в полі. Причина зупинки - відсутність напруги в контактній мережі.\nУ довідковій службі "Укрзалізниці" повідомили, що затримка поїзда складе не більше двох годин.\nЗ настанням холодів почастішали затримки поїздів Hyundai у зв'язку з технічними несправностями. За підрахунками ЗМІ, поїзди Hyundai за півроку ламалися 99 разів. У багатьох випадках пасажирів пересаджували на інші склади.\nКомпанія Hyundai вибачилися перед українцями за заподіяні незручності, пояснивши, що технічні ПП викликані поганими погодними умовами, і пообіцявши найближчим часом усунути всі неполадки. У Європейському банку реконструкції та розвитку (ЄБРР) запуск "Укрзалізницею" швидкісних поїздів Hyundai назвали інвестиційним провалом 2012 року. Читайте також:\nШвидкісний Hyundai через чергову поломку простояв три години, збивши графіки руху трьох поїздів\nЧи не час вже міністра залізничного транспорту відправити у відставку ? Чим він такий дорогий пасажирам ?


Дешеві авіаквитки Аеропорт Київ (Жуляни) – Андалусія - KAYAK\nЗнайдіть дешеві авіаквитки Київ – Андалусія\nIEV — Андалусія\nЯк KAYAK знаходить такі низькі ціни на авіаквитки за маршрутом Київ – Андалусія?\nKAYAK – це пошукова система для мандрівників. Ми збираємо дані в усьому інтернеті, щоб показувати користувачам найкращі ціни. Щороку KAYAK обробляє більше 2 мільярдів пошукових запитів. Якщо вас цікавлять авіаквитки за маршрутом Київ – Андалусія, наш пошук знайде безліч вигідних пропозицій і варіантів перельоту за лічені секунди.\nНавіщо потрібен "Прогноз цін" і як саме він допоможе мені знайти недорогі авіаквитки за маршрутом Київ – Андалусія на KAYAK?\n"Прогноз цін" аналізує дані пошуку на KAYAK за минулі місяці і розраховує ймовірність зростання або зниження цін на авіаквитки за маршрутом Київ — Андалусія протягом найближчих 7 днів. Він підкаже, варто купувати квиток прямо зараз або почекати, поки ціна знизиться.\nЩо таке KAYAK Mix у результатах пошуку авіаквитків за маршрутом Київ – Андалусія?\nKAYAK Mix дозволяє поєднувати окремі квитки на кожен сегмент перельоту за вашим маршрутом так, що вони в сумі коштують дешевше, ніж один квиток туди-назад. Тобто за напрямком Андалусія ви полетите рейсом однієї авіакомпанії, а повернетеся до м. Київ — рейсом іншої.\nНавіщо потрібна опція KAYAK "Гнучкі дати" і як саме вона допоможе мені знайти недорогі авіаквитки за маршрутом Київ – Андалусія?\nІнколи подорожі не прив'язані до конкретних дат. Якщо це саме ваш випадок, опція "Гнучкі дати" допоможе вибрати дні, коли можна максимально заощадити на перельоті. Вона порівняє ціни на авіаквитки за маршрутом Київ — Андалусія за період плюс-мінус три дні від зазначених дат. Вам залишиться лише вибрати найвигіднішу пропозицію.\nЗаходи безпеки авіакомпаній, які здійснюють рейси за маршрутом Київ – Андалусія\nАвіакомпанії, які здійснюють рейси за маршрутом Київ – Андалусія, вжили додаткових заходів безпеки й оновили свої правила перевезення, щоб краще задовольняти потреби мандрівників. Ці правила можуть бути різними залежно від авіакомпанії.\nЩоденне прибирання та встановлення HEPA-фільтрів у салоні літаків на рейсах за маршрутом Київ – Андалусія\nЗахисна маска на борту є обов'язковою. Маски на рейсах за маршрутом Київ – Андалусія надаються\nМісця по центру на рейсі за маршрутом Київ – Андалусія забронювати не можна\nТестування на антитіла та симптоми на рейсах за маршрутом Київ – Андалусія\nВідсутній збір за внесення змін. Шукати авіаквитки Київ – Андалусія з гнучкими умовами\nАвіаквитки Київ – Андалусія\nАндалусія - Київ\nKAYAK: пошук авіаквитків у напрямку Андалусія. Знайдіть дешеві авіаквитки на будь-які рейси у напрямку Андалусія з вильотом із м. Київ. KAYAK виконує пошук на сотнях сайтів одночасно, щоб допомогти вам вибрати найбюджетніший і зручніший варіант перельоту. На KAYAK можна порівняти ціни на найближчі рейси Київ – Андалусія.


Запит на підприємництво - Україна - Дослідження - Соціологічна група Рейтинг\nДата публікації: 20.06.2018 Роздрукувати Повна версія\nсуспільство економіка бізнес\n•\tЗгідно з результатами дослідження, проведеного Соціологічною групою «Рейтинг», в країні поступово зростає кількість тих, хто підтримує ринкові відносини на противагу плановій економіці. Найвища підтримка розвитку ринку спостерігається серед мешканців Заходу. При цьому на Сході, незважаючи на те, що майже кожен третій тут підтримує повернення до планової економіки, дві третини все ж таки за ринок. Підтримка повернення до планової економіки відносно вища серед старших респондентів, жінок, непрацюючих, осіб з меншими доходами та нижчим рівнем освіти.\n•\tЗа останні п’ять років більш ніж у півтора рази зріс запит на заняття підприємництвом. Сьогодні майже половина респондентів бажали б мати власну справу. Найбільше тих, хто хотів би стати підприємцем, серед молодих опитаних: майже три чверті виявляють готовність займатися власним бізнесом. Також більше прагнення до підприємництва проявляють чоловіки, працюючі, більш забезпечені та освічені респонденти. Цікаво, що серед тих, хто заявив, що має роботу, кожен десятий вже працює у власному бізнесі.\n•\tСеред тих, хто хотів би мати власну справу зросла оцінка перспектив на старт власного бізнесу у близькому майбутньому. Сьогодні 22% тих, хто бажав би займатися підприємництвом, заявили про значні шанси у відкритті бізнесу найближчим часом (у минулих опитуваннях таких респондентів було не більше 6%). Про незначні шанси у цьому напрямку заявили 41%, про їх відсутність – 31%. У регіональному розрізі відносно більше тих, хто говорить про реальні перспективи початку бізнесу у близькому майбутньому, на Півдні та Заході. Також подібних респондентів найбільше серед опитаних молодого та середнього віку, забезпечених (серед них таких, взагалі 41%), та осіб з вищою освітою. Найбідніші, непрацюючі та особи старшого віку частіше заявляють про відсутність шансів на початок власної справи.\nАудиторія: населення України від 18 років і старші. Вибірка репрезентативна за віком, статтю, регіонами і типом поселення. Вибіркова сукупність: 2000 респондентів. Особисте формалізоване інтерв’ю (face-to-face). Помилка репрезентативності дослідження: не більше 2,2%. Терміни проведення: 2-9 червня 2018 р.


"Стіни руйнувалися вже на етапі спорудження" - СБУ викрила розкрадання коштів з будівництва школи на Франківщині - Місто\n“Стіни руйнувалися вже на етапі спорудження” – СБУ викрила розкрадання коштів з будівництва школи на Франківщині\nАвтор: Оленюк Лілія 9 Серпня 2021 р., 09:46\nБудівельники, перемігши у тендері, зобов’язувалися виконати реконструкцію будівлі школи в одному з гірських районів області. Угода передбачала добудову навчального корпусу та спортивного залу. Загальна сума тендеру становила 24 млн. грн. Наразі з бюджету профінансовано робіти на 7,3 млн грн. Після того, як СБУ виявила зловживання під час освоєння коштів, замовник розірвав договір.\nЗа даними слідства, керівник будівельної компанії вносив недостовірні відомості в акти виконаних робіт, зазначаючи у них роботи, які не були виконані фактично. До того ж будівельники використали низькоякісну перепалену та крихку цеглу. Стіни новобудови почали руйнуватися вже на етапі спорудження.\nЕкспертиза показала, що збитки бюджету лише за невиконання частини з уже оплачених робіт перевищують пів мільйона гривень. Загальна сума фінансових збитків буде встановлена після завершення всіх експертиз. Директору будівельної компанії повідомлено про підозру за ст. 191 (заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм становищем, вчиненим у великих розмірах) та ст. 366 (службове підроблення) Кримінального кодексу України.\nВідповідальному за технічний нагляд працівнику Управління капітального будівництва в Івано-Франківській області оголошено підозру за ст. 367 (службова недбалість) Кримінального кодексу України. Наразі триває будівельно-технічна експертиза щодо невідповідності якості цегли ДСТУ.\nРозпорядник коштів для якісного виконання робіт оголосив новий тендер. Викриття протиправної діяльності проводилося спільно зі слідчим управлінням ГУ НП в області за процесуального керівництва Івано- Франківської обласної прокуратури.


"Таємну дружину" Олега Винника Таюне з новою зачіскою засипали компліментами: "Крутезно"\nВ мережі спливли дивовижні знімки\n18 червня, 03:50\nУ мережі з'явилися нові фото "таємної дружини" Олега Винника Таюне, фанати в захваті\nЯк повідомляє Politeka.net, відомий український артист-серцеїд Олег Винник ретельно приховує своє особисте життя від громадськості, в спробах уберегти близьких від зайвої уваги. Однак, фанати виконавця вже давно з'ясували, що "повелитель вовчиць" одружений, більш того, деякі впевнені, що у нього мають навіть діти. Сам Олег цього ніяк не коментує.\n"Таємною дружиною" Винника називають його бек-вокалістку Таїсію Сватко (Таюне). У красуні вже є свій фан-клуб, який стежить за її життям. Так, нещодавно в одному з фан-акаунтів, присвячених співаку, з'явилися її милі чорно-білі фото, на яких можна побачити, як змінилася її зачіска. Так, на одному зі знімків Таюне, яка завжди з'являється з пишними локонами, позує з прямими коротким волоссям. А ось на другому знімку артистка вже зі своєю звичною зачіскою.\nУ підписі до фотографій Таїсії написали: "Дівчинка війна". Користувачі тут же почали активно обговорювати милі знімки Таюне, засинаючи її компліментами в коментарях до публікації. "Наша улюблена красуня", "Як прекрасно", "Крутезно", "Як ніби сама ніжність. Принцеса, пташка, квіточка, янголятко. Наша богиня", "Супер красуня", "Класно!", "Красуня", "Дуже красива", "Обожнюю тебе", - пишуть в коментарях до фото.


ТОВ ПРОМТОРГТРАНС — Код ЄДРПОУ 37708521\nТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ ПРОМТОРГТРАНС\nДУБІНІН МАКСИМ БОРИСОВИЧ\nАдреса: 69050, Запорізька обл., місто Запоріжжя, Комунарський район, ВУЛИЦЯ КОСМІЧНА, будинок 132\nУчасники та бенефіціари 37708521\nАдреса засновника: 69068, Запорізька обл., місто Запоріжжя, Шевченківський район, ВУЛИЦЯ ГОСПОДАРЧА, будинок 12, квартира 1\nНомер взяття на облік: 08/27-3990\n25.11.2013 Постанова Адміністративне 35826822 808/8649/13-а\n11.11.2013 Ухвала суду Адміністративне 35154474 808/8649/13-а\n29.05.2011 Змінилася адреса 69050, ЗАПОРІЗЬКА ОБЛ., МІСТО ЗАПОРІЖЖЯ, КОМУНАРСЬКИЙ РАЙОН, ВУЛИЦЯ КОСМІЧНА, БУДИНОК 132\n30.05.2011 Змінилось найменування юридичної особи ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ПРОМТОРГТРАНС"\n31.05.2011 Змінився вид діяльності 51.53.2 - ОПТОВА ТОРГІВЛЯ БУДІВЕЛЬНИМИ МАТЕРІАЛАМИ\nІнформація про компанію "ПРОМТОРГТРАНС"\nОтримайте повноцінне досьє про бізнес "ПРОМТОРГТРАНС". Повноцінне досьє про бізнес допоможе директору в аналізі, співпрацювати з постачальником або краще не зв'язуватися. Ці дані доступні у відкритих реєстрах. Таку інформацію отримують завдяки ІПН контрагента 37708521.\nДані про компанію "ПРОМТОРГТРАНС"\nЗа кодом контрагента, що називається код ОКПО, можна дізнатися, в якому місці знаходиться ця фірма - для "ПРОМТОРГТРАНС" це Запоріжжя, в нашому довіднику на літеру Т. Юридична адреса контрагента 69050, Запорізька обл., місто Запоріжжя, Комунарський район, ВУЛИЦЯ КОСМІЧНА, будинок 132, а також більш докладне досьє можна знайти в повній версії нашої системи. За номером EГР в нашому каталозі містяться дані про власників і підписантів, прізвища, імена та по батькові цих суб’єктів правової діяльності. Ключові особи цієї компанії - керівник Дубінін Максим Борисович, підписант Дубінін Максим Борисович, а також засновники Дубінін Максим Борисович. У повній версії сервісу знаходяться судові рішення по цій компанії, дані з податкового реєстру і статутний капітал компанії. Форма власності компанії – ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ Дивіться інші компанії в Запоріжжя або в каталозі на букву Т\nГО ЗАПОРІЗЬКА ОБЛАСНА ОРГАНІЗАЦІЯ УКРАЇНСЬКОГО ТОВАРИСТВА ОХОРОНИ ПАМ'ЯТОК ІСТОРІЇ ТА КУЛЬТУРИ


Понеділок, 21 червня, 07:59:15\n04.12.2014 09:23 —\nДовідка про основні надзвичайні ситуації техногенного, природного та іншого характеру на території Чернігівської області з 08 години 03 грудня по 08 годину 04 грудня 2014 року\nПродовжується гасіння пожежі торфу між с. Горошківка та с. Стовпівка, Городнянського району. Робота організована в цілодобовому режимі, залучено 8 одиниць техніки та 34 чоловіки особового складу. З початку гасіння ліквідовано загорання торфу на площі 51 га. Загроза розповсюдження пожежі на населені пункти, лісові масиви та на опори ліній електропередач відсутня.\nПожежі: протягом доби зареєстровано 6 пожеж в житловому секторі. Загинула 1 людина.\n1. Пожежа в житловому секторі Коропський район, с. Мезин 03.12.2014 року о 06 год. 15 хв. сталася пожежа господарчої будівлі. Вогнем знищено покрівлю на площі 9 кв.м, пошкоджено стіни та майно. Причина - необережне поводження з вогнем невстановленої особи. Збиток - 2 000 грн. На гасіння пожежі підрозділи ДСНС не залучались.\n2. Пожежа в житловому секторі м. Ніжин, вул. 2-га Бабушкіна О 12 год. 08 хв. сталася пожежа житлового будинку. Вогнем пошкоджено покрівлю на площі 20 кв.м. Причина - порушення правил монтажу електроустановок та електромереж. Збиток - 20 000 грн. Врятовано матеріальних цінностей на суму 50 000 грн.\n3. Пожежа в житловому секторі Куликівський район, с. Орлівка О 16 год. 48 хв. сталася пожежа житлового будинку. Вогнем пошкоджено покрівлю на площі 4 кв.м. Причина - неправильне влаштування та несправність нагрівальних печей та димарів. Збиток - 2 000 грн. Врятовано матеріальних цінностей на суму 50 000 грн.\n4. Пожежа в житловому секторі м. Прилуки, пров. Східний О 17 год. 05 хв. сталася пожежа гаражу. Вогнем знищено покрівлю та перекриття, автомобіль "Фольксваген Т-3". Причина - порушення правил пожежної безпеки при експлуатації електропобутових приладів. Збиток - 100 000 грн. Врятовано матеріальних цінностей на суму 200 000 грн.\n5. Пожежа в житловому секторі м. Новгород-Сіверський О 18 год. 25 хв. сталася пожежа в 3-х квартирному житловому будинку. Вогнем пошкоджено перекриття на площі 4 кв.м та стіни на площі 2,5 кв.м Причина - порушення правил пожежної безпеки при влаштуванні та експлуатації печей. Збиток - 2 000 грн. Врятовано матеріальних цінностей на суму 100 000 грн.\n6. Пожежа в житловому секторі Сосницький район, с. Авдіївка О 01 год. 00 хв. сталася пожежа житлового будинку. Вогнем знищено покрівлю, перекриття та майно, пошкоджено стіни. Причина - неправильне влаштування та несправність нагрівальних печей та димарів. Збиток - 150 000 грн. Врятовано матеріальних цінностей на суму 200 000 грн. На місці пожежі виявлено тіло сина господарки 1959 р.н.


Коли хтось говорить "я хотіла б, але ...", то після "але" звичайно треба посилання на різні нездоланні перешкоди. І дійсно, ви тільки подумайте, скільки проблем у людини, яка намірився щось зробити. По-перше, гравітація. Вона заважає встати з дивана. По-друге, телевізор. Він буде гірше гравітації. По-третє, не вистачає сили волі. Вся вона йде на боротьбу з телевізором і гравітацією.\nУ тому, що хтось гладшає, винні кекси, в тому, що хтось курить, сигарети.\nХоча ні, головні відмовки - відсутність часу і сил (моральних чи фізичних). На перший погляд, цілком навіть переконливо. Але, на жаль, це псевдопричини.\nНе помічали ви за собою, що коли вам потрібно зробити щось неприємне, ви тут же намагаєтеся зайняти себе купою "термінових" дрібниць? А ваші сили ... Якщо згадати, скільки сил майже будь-яка жінка витрачає на різні не надто їй потрібні речі (ну, наприклад, скандали), то можна зрозуміти, що розпорядитися цими силами можна і по-іншому.\nНасправді ми завжди робимо те, що хочемо. Повніють не тому, що пиріжки смачні. Спізнюються не тому, що все занадто рано починається. Хлопця важко знайти не тому, що вони все козли. Ми, люди, вирішуємо всі, - крім того, що вирішує Бог. А Богу, думаю, до чиїхось фігур справи немає.\nЯкщо ви хочете щось змінити і не міняєте, це означає, що в підсвідомості у вас живе бажання залишити все як є, і воно перемагає. Поки перемагає.\nКоли жінка скаржиться, що хоче, але не може схуднути (поповніти, вийти заміж, стати кінозіркою), "знавці життя" можуть їй відповісти в такому дусі: "Значить, мало хочеш". І вони будуть абсолютно праві, але вимовлять це тоном звинувачення. Начебто можна ставити людині в провину, що він чогось не хоче. Начебто можна змусити себе щось захотіти.\nПроблема в тому, що якщо просто твердити собі: "Я хочу схуднути, я хочу схуднути, я хочу хотіти схуднути ..." толку буде мало. Насправді схуднути, погладшати, кинути палити і т.д. - Це не цілі, а кошти. Цілі лежать глибше, і в них слід добре розібратися. Можливо, ця сама мета вас і відштовхує. Наприклад, ви хочете завести собаку. Але ви не собаку завести хочете. Ви, припустимо, хочете, щоб вам було про кого піклуватися. З іншого боку, вас лякає така відповідальність. І сидите ви без собаки.\nВажливо відповісти на питання: ". До яких наслідків, на вашу думку, призведе результат справи.\nУявіть, що ви отримали, що хотіли (завели собаку, кинули бойфренда, здобули ідеальну фігуру і т.п.). Уявили? Уявіть собі тепер, що це подіяло, ви домоглися того, до чого прагнули таким чином (просто один з варіантів: вас чекає хтось удома, ви вільні вибрати наступного, у вас стало більше шанувальників). Представили, так? А тепер дайте відповідь на питання, чому ви цього не хочете.\nШвидше за все, це і є те, що заважає вам реалізувати задумане. Тому як лінь, слабка воля - це, звичайно, справа зрозуміла , але вони теж вибагливі. Глобально ледачих людей дуже мало. Щось люди все одно роблять.\nТе, як ми живемо, - результат взаємодії або, вірніше, протидії наших усвідомлюваних і неусвідомлюваних бажань. Прийняти це, може бути, складно, тому як в житті більшості жінок (чоловіків, втім, теж) є маса неприємних речей. І думати, що ми самі собі все це влаштували, начебто нонсенс. Але, найімовірніше, так воно і є. Зате такий підхід дає можливість змінити ситуацію.\nЗ іншого боку, ці самокопання виявляться зайвими, якщо ви хочете схуднути тільки тому, що всі з цим схудненням носяться і не хотіти схуднути якось навіть незручно.\nЯкщо вам просто необхідно щось змінити в житті, а реально робити цього не хочеться, то можна спробувати посилити мотивацію.\nВнутрішня - це те задоволення, яке ви відчуваєте від процесу та результату.\nЗовнішня - це те, що можуть запропонувати вам інші люди (гроші, похвала і т.д.). Вважається, що позитивна реакція оточуючих (похвала) збільшує внутрішню мотивацію у чоловіків і зменшує у жінок.\nНа жаль, люди не дуже довіряють собі, своїм прагненням і часто намагаються зробити своїм мотивом загальноприйняту мета, що для них особисто не працює. Наприклад, людина усвідомлює, що йому потрібно вивчити англійську (або будь-який інший) мова для того, щоб знайти хорошу роботу. Ось тільки правильне, розумне бажання знайти хорошу роботу (якщо тільки це не робота вашої мрії або вона не потрібна вам конче) не є достатньо потужним стимулом, щоб вивчити мову. Подумайте краще про людей, з якими вам хотілося б на цій мові поговорити; про книжки, які варто прочитати в оригіналі; про пісні, які хотілося б розуміти; про країни, в які можна було б поїхати і про те, на кого вам хотілося б справити враження своїм блискучим знанням цієї мови. Деяких людей це надихне більше, ніж роздуми про іспит, який, звичайно, необхідно здати, або про роботу, яку, звичайно, потрібно знайти. Словом, все індивідуально. Звичайно, слушний привід вам теж потрібен. Тому як якщо ви скажете знайомим, що вчіть англійську для того, щоб зіграти Джульєтту на Бродвеї, а французький - щоб підігрівати кавалерів пристрасним шепотінням якийсь нісенітниці, вас можуть не зрозуміти.\nНе буду тут викладати всі теоретичні положення, ви їх можете легко знайти і прочитати у більш авторитетних авторів, якщо вам цього дійсно захочеться. Назву лише деякі види мотивів, про які часто забувають і які можна спробувати використовувати. Вони дуже грізно називаються, але не лякайтеся, по суті своїй вони добрі і милі, вони - найкращі друзі наших бажань.\n1. Процесуально-змістовні мотиви.\nГрубо кажучи, це коли вам подобається те, що ви робите, сам процес. Загалом, що б ви не робили, намагайтеся принести собі цим задоволення. Вибирайте ті дієти, які складаються з улюблених вами продуктів. Ті вправи, які вам приємно робити. Вчіться так, щоб вас це розважало. Вирішити, як отримувати кайф від того, за що ви взялися, - це ваша головна творче завдання.\nНу а якщо вас від чогось нудить, так краще цього взагалі не робити. Ось так банально.\n2. Мотив саморозвитку.\nПо суті, це прагнення поліпшити себе. Усе наше життя ми створюємо те, що в кожний момент буття можна назвати нашою особистістю. Якщо ви думаєте, що всього досягли, то, швидше за все, помиляєтеся. Всередині у кожного ще багато нескорених вершин, яких вистачило б на мільйон життів. Чи не застигає. Не бійтеся рухатися вперед. Чи не потягнути за те, що вже є, не шкодуйте за втраченим. Якщо вам чогось не вистачає, значить, воно у вас ще попереду.\n3. Просоціальние мотиви.\nЯкщо ви людина відповідальна, обов'язково використовуйте ці мотиви. Пообіцяйте комусь схуднути, кинути курити, вивчити англійську. Якщо ви не дуже відповідальна людина, то це, звичайно, допоможе мало.\nПримусьте чоловіка купити прекрасне дороге плаття ... на пару розмірів менше. Мовляв, вам закортіло саме в ньому з'явитися на чиєсь весілля або просто вечірку через пару місяців. Тут ще підключається мотивація зі знаком "-" - усвідомлення того, що якщо ви не схуднете, чоловік вас вб'є.\nЯкщо у вас немає чоловіка, самі купите собі сукню. По суті, "жаба давить" - теж непоганий мотив.\nВізьміться кидати курити "разом" з кимось. І чим більше компанію зберете, тим краще. Якщо зірветеся - підведете всіх. Ай-ай-ай.\nВступите з кимось в суперництво. Тут головне не перестаратися. Не забути, що гонки - не самоціль.\n4. Мотив досягнення.\nДумаю, він у вас є. Просто частіше уявляйте, як прекрасна буде життя, коли ви зробите задумане. Малюйте в уяві свою точний фігурку. Свій плоский животик. Свій самовдоволений вигляд. Нехай вас це гріє.\nЧим більше мотивів задіяно, тим вище мотивація в цілому, тим приємніше буде процес і краще результат. Так що вам потрібна не одна причина, а хоча б кілька. І тоді ви, звичайно, впораєтеся. Якщо вирішите, що "воно" вам дійсно потрібно.


Львів'яни, скидайте светри: синоптики порадували прогнозом на 13 жовтня – Online.te.ua 100% Актуальної інформації\nЛьвів сьогодні, 13 жовтня, заллє сонцем. На містян чекає спекотний день, який нагадає львів’янам про літо.\nСьогодні, 13 жовтня, нічна температура складе 3 – 6 градусів вище нуля. Небо буде чистим та зоряним. Вранці сонце з’явиться над горизонтом та сміливо почне розігрівати атмосферу до 12 градусів Цельсія по області.\nВдень максимальна температура повітря сягне позначки у плюс 20 градусів Цельсія.\nПопулярні новини зараз Метеорологи бють на сполох: мільйони людей готуються до евакуації, такого не було десятки років У Раді анонсували новий вихідний: що планують слуги народу для українців Пальчевський після прес-марафону попередив Зеленського: Більше цього робити не потрібно, відео Українці в старості зможуть розгулятися на широку ногу: коли чекати на підвищення пенсій Показати ще\nНебо над львівщиною сьогодні буде чистим, тож жодна хмаринка не зіпсує львів’янам недільний настрій.\nВітер буде дути переважно південно-західний із силою подиху до 5 метрів за секунду.\nСьогодні церква шанує пам’ять Михайла та Григорія.\nЗа погодою сьогодняшнього дня віщували скоре наближення зими.\nЯкщо журавлі відлетіли буде рання і холодна зима.\nБілка чисто вилиняла до хорошої осені та зими.\nНагадаємо, що у неділю, 13 жовтня, в Україні очікується тепла і сонячна погода.\nТакож Знай.ua писав про те, що синоптики склали прогноз погоди


Виробник унікальних радарів продовжить забезпечувати ЗСУ своєю продукцією\n577 — 18.01\nЗаступник міністра оборони Ростислав Замлинський, представники ДК «Укроборонпром» та науково-виробничого комплексу «Іскра» обговорили плани співпраці у 2022 році, спрямовані на розвиток систем протиповітряної та протиракетної оборони України.\n«Зважаючи на пріоритетність завдання розвитку системи ППО та ПРО України, Міністерство оборони вживає заходів, щоб забезпечити стабільне фінансування відповідних замовлень у рамках річного та трирічного плану оборонних закупівель. Збройні сили зацікавлені в продукції НВК «Іскра», у бюджеті Міноборони на 2022 рік передбачено кошти на низку контрактів з підприємством. Наше спільне завдання - налагодити процес, щоб високотехнологічне обладнання надходило до військ вчасно, без затримок», - цитує пресслужба Замлинського.\nЯк зазначається, НВК «Іскра» виготовляє засоби радіоелектронної боротьби, радари кругового огляду, контрбатарейні та багатофункціональні радари і виконує низку контрактів в інтересах Збройних сил України. Продукція науково-виробничого комплексу експортується майже до 20 країн світу.\nЗа словами директора НВК «Іскра» Юрія Пащенка, минулий рік підприємство закінчило з позитивним результатом. Наразі підприємство визначило спільні кроки з Міноборони, спрямовані на те, щоб відновити ритмічну роботу підприємства та у 2022 році планово виконувати контракти для армії.\nЯк повідомляв Укрінформ, 12 січня Міноборони спростувало інформацію про відмову співпрацювати з НВК "Іскра".\nВикрадали людей і тримали волонтерів у підвалах: в Україні батюшки УПЦ МП прислуговували окупантам\nВ Україні масово розслідують злочини служителів Московського патріархату. Під час окупації населених пунктів вони не тільки допомагали ворогові, а й розповідали віруючим наративи російської пропаганди.\n20.05 — 481\nБіля Зміїного потонув катер росіян, вони намагаються його підняти, але їм не дозволяють – Арестович\nЗбройні Сили України біля острова Зміїний втопили російський катер. Наразі росіяни намагаються його евакуювати, але не можуть.\n19.05 — 763\nРосіяни в Чорному морі зібрали дві десантні групи. Але шторм знижує ймовірність висадки\nДесантування російських військ на півдні України фактично унеможливив шторм в акваторії Чорного моря.\n18.05 — 539\nНовий звіт Тома Купера: дуже тривожний. Але побачимо вчера, 19:38\nРаді пропонують позбавляти військовозобов'язаних громадянства за виїзд з України вчера, 11:28\nЗСУ знищили на сході склад з боєприпасами та близько 80 загарбників вчера, 09:36\nЗеленський присвоїв звання Героя України льотчику Пархоменку - посмертно вчера, 08:50\nВикрадали людей і тримали волонтерів у підвалах: в Україні батюшки УПЦ МП прислуговували окупантам 20.05\nПовісток не буде? Військовий експерт зробив важливу заяву про масштабну мобілізацію в Україні 20.05\nУкраїна з часом перейде у наступ - британський міністр 20.05\nКомандування полку «Азов» залишається на території «Азовсталі» – Паламар 20.05\nБіля Зміїного потонув катер росіян, вони намагаються його підняти, але їм не дозволяють – Арестович 19.05\nУ Міноборони прокоментували намір рф заборонити обмін бійців «Азова» 19.05


У Росії затримали підозрюваного у вбивстві Михайла Круга - ЗНАЙ ЮА\nЙмовірний убивця Михайла Круга знову опинився у його домі: поліція оточила район\nРодичка співака не знає, який саме експеримент проводився в будинку\n7 серпня 2019, 14:54\nЗ'явилася інформація, що в російській Твері у вівторок, 6 серпня, в будинок короля шансону Михайла Круга співробітники правоохоронних органів привезли головного підозрюваного у його вбивстві.\nПовідомляється, що співробітники СК Росії по Тверській області в присутності підозрюваного проводили слідчі заходи, також на місці були присутні поліцейські і бійці Росгвардии.\nСестра шансоньє Ольга Медведєва розповіла, що слідчі напередодні візиту попросили її прибрати у будинку, де був убитий Круг, всі гострі предмети. Потім в автозаку привезли закутого в наручники чоловіка, якого вона раніше не бачила. Родичка співака не знає, який саме експеримент проводився в будинку, вона весь час сиділа в іншій кімнаті.\nЯк відомо, Михайло Круг, автор і виконавець пісні "Владимирский централ", був застрелений в ніч на 1 липня 2002 року. Злочинці проникли в особняк, відкрили вогонь, поранили тещу виконавця, а коли на крики прибіг сам Михайло Круг, вистрілили і в нього.\nМузикант помер в лікарні від важких вогнепальних поранень. Виконавці та можливі замовники вбивства ще не названі до цього часу. Злочин досі не розкрито, розробка двох підозрюваних у вбивстві співака — члена банди "Тверські вовки" Олександра Агєєва та якогось чоловіка на прізвище Веселов — не принесла результатів.\nНагадаємо, масовий розстріл в США: убив найріднішу людину в світі й оком не моргнув.\nЯк повідомляв Знай.uа активісти вказали на перевертня в рядах Зеленського: "Він бреше заради свободи вбивці".\nЗнай.uа писав, масовий розстріл в США: копи назвали ім'я нелюда, "позбавив життя власну сестру".\nТеги: Михайло Круг замовне вбивство підозрюваний