Поняття і зміст права власності на природні ресурси - Сторінка 8\nЗагальні вимоги щодо цільового призначення та цільового ви¬користання і охорони кожної категорії земель проявляються в їх назвах. Однак характер використання земельних ділянок, що нале¬жать навіть до однієї категорії, може істотно різнитися. Тому зе¬мельним законодавством встановлені вимоги цільового використан¬ня земель, дотримання яких є важливим засобом забезпечення ре-алізації завдань раціонального використання та охорони земельного фонду як у цілому, так і окремих категорій земель зокрема.\nЦільове призначення земель означає, що надана громадянинові чи юридичній особі земельна ділянка у власність чи користування, в тому числі в оренду, має використовуватись відповідно до цільо¬вого призначення цієї ділянки. Наприклад, земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби. Якщо ділянка призначена для садівництва, то громадянин не може використовувати її для ведення фермерсько¬го господарства і навпаки. Тим паче, громадянин не може викори¬стовувати таку земельну ділянку для несільськогосподарських цілей, наприклад, для будівництва магазину, майстерні тощо.\nЦільове призначення земельних ділянок встановлюється упов¬новаженими державою органами і не може змінюватися власника¬ми землі та землекористувачами самостійно. Згідно зі ст. 20 ЗК Ук¬раїни віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої провадиться органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у ко¬ристування, а в інших випадках — органами, які затверджують проекти землеустрою і приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення.\nТаким чином, цільове призначення земель є ефективним засо-бом впливу держави на використання та охорону земель. З допо¬могою нього держава регулює процес розподілу земель країни на категорії та відповідно характер використання земельного фонду країни для задоволення різних суспільних потреб.\nТак, згідно зі ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення є землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфрас¬труктури або призначені для цих цілей. До таких земель належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші за¬хисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісового фон¬ду, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасо¬вої консервації тощо).\nЗК України забезпечує охорону та раціональне використання земель сільськогосподарського призначення насамперед шляхом встановлення переліку осіб, які можуть їх використовувати. Зокре¬ма, зазначені землі можуть передаватися у власність та надаватися в користування: а) громадянам — для ведення особистого селянсь¬кого господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського вироб¬ництва; б) сільськогосподарським підприємствам — для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогоспо¬дарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам — для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передо¬вого досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогоспо-дарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян — для ведення підсобного сільського господарства. Водночас землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним грома¬дянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.\nСлід зазначити, що одним із основних завдань правової охоро¬ни земель України є збереження сільськогосподарського земельного фонду. Тому ст. 23 ЗК України передбачено, що землі, придатні відповідно до даних державного земельного кадастру для потреб сільського господарства, повинні надаватися насамперед для сільськогосподарського використання. А для будівництва промис¬лових підприємств, об'єктів житлово-комунального господарства, залізниць і автомобільних шляхів, ліній електропередачі та зв'язку, магістральних трубопроводів, а також для інших потреб, не пов'язаних із веденням сільськогосподарського виробництва, ма¬ють надаватися переважно несільськогосподарські угіддя або сільськогосподарські угіддя гіршої якості. Аналогічне положення міститься і в ст. 36 Закону України «Про охорону земель», в якій зазначено, що у разі вилучення (викупу) земель сільськогоспо¬дарського призначення для несільськогосподарських потреб забез¬печується пріоритет максимального збереження продуктивних зе¬мель.\nКрім збереження площ земель сільськогосподарського призна¬чення, завданням правової охорони земель є також збереження та підвищення виробничих та екологічних властивостей даної кате¬горії земель. Так, згідно зі ст. 26 Закону України «Про охорону зе¬мель» на землях сільськогосподарського призначення має прово¬дитися природно-сільськогосподарське, еколого-економічне, про-тиерозійне та інші види районування (зонування) земель, які пе-редбачають: а) поділ земель за цільовим призначенням з урахуван¬ням природних умов, агробіологічних вимог сільськогосподарських культур, розвитку господарської діяльності та пріоритету вимог екологічної безпеки; б) установлення вимог щодо раціонального використання земель відповідно до району (зони); в) визначення територій, що потребують особливого захисту від антропогенного впливу; г) установлення в межах окремих зон необхідних видів екологічних обмежень у використанні земель або грунтів з ураху¬ванням їх геоморфологічних, природно-кліматичних, ґрунтових, протиерозійних та інших особливостей відповідно до екологічного району (зони). З проведенням природно-сільськогосподарського, еколого-економічного, протиерозійного та інших видів районуван¬ня (зонування) земель конкретизуються і обов'язки їх власників та користувачів щодо раціонального використання та охорони земель.\nВажливим напрямом правової охорони та використання земель сільськогосподарського призначення є. закріплення в законодавстві вимог щодо охорони Грунтів таких земель. Так, згідно зі ст. 37 зако¬ну власники та користувачі земельних ділянок, в тому числі орен¬дарі, зобов'язані здійснювати заходи щодо охорони родючості Грунтів, передбачені нормативно-правовими актами України. При цьому стаття містить пряму заборону на таке використання зазна¬чених земель, яке призводить до погіршення їх якості. А в ст. 47 закону міститься заборона щодо розорювання схилів крутизною понад 7 градусів (крім ділянок для залуження, заліснення та здійснення ґрунтозахисних заходів). На схилах крутизною від 3 до 7 градусів обмежується розміщення просапних культур, чорного пару тощо.\nКрім того, ст. 37 закону передбачено, що на землях сільського¬сподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: а) вирощування певних сільськогосподарських культур, застосу¬вання окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; б) розорювання сіножатей, пасовищ; в) використання деградованих, малопродуктивних, а також техно¬генно забруднених земельних ділянок; г) необгрунтовано інтенсив¬ного використання земель. Власники та користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення зобов'язані дотриму¬ватися зазначених заборон та обмежень.\nДо земель житлової та громадської забудови ЗК України (ст. 38) відносить земельні ділянки в межах населених пунктів, які викори¬стовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання та охорона таких земель здійснюється відповідно до ге¬нерального плану населеного пункту, іншої містобудівної докумен¬тації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням дер¬жавних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудо¬ви. Правовою базою здійснення заходів щодо охорони та викори¬стання земель житлової та громадської забудови є закони України «Про основи містобудування» та «Про планування і забудову тери¬торій»; Типові регіональні правила забудови, затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політи¬ки України від 10 грудня 2001 р., Державні санітарні правила пла¬нування та забудови населених пунктів, затверджені наказом МОЗ України від 19 червня 1996 р. та деякі інші правові акти.\nОсобливій правовій охороні підлягають землі природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення. Землями природ-но-заповідного фонду є ділянки суші і водного простору з природ¬ними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохо¬ронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду. Згідно зі ст. 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні те¬риторії та об'єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, за¬казники, пам'ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об'єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки — пам'ятки садово-паркового мистецтва). Землі при¬родно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, кому¬нальній або приватній власності. Однак їх використання та охоро¬на мають здійснюватись у повній відповідності з чинним законо¬давством, зокрема законами України «Про охорону навколишньо¬го природного середовища», «Про природно-заповідний фонд Ук-раїни», «Про Загальнодержавну програму формування національ¬ної екологічної мережі України на 2000—2015 роки» (2000 р.), «Про екологічну мережу» тощо.\nОсобливість правової охорони земель природно-заповідного фонду полягає у їх власнісному статусі. Так, згідно зі ст. 4 Закону України «Про природно-заповідний фонд» території природних заповід¬ників, заповідні зони біосферних заповідників, землі та інші при-Родні ресурси, надані національним природним паркам, є власні¬стю українського народу. Регіональні ландшафтні парки, зони —буферна, антропогенних ландшафтів, регульованого заповідного режиму біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, включені до складу, але не надані національним природним пар¬кам, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки — пам'ятки садово-паркового мистецтва можуть перебувати як у власності ук¬раїнського народу, так і в інших формах власності, передбачених законодавством України. Що стосується ботанічних садів, дендро¬логічних парків та зоологічних парків, створених до прийняття цього закону, то вони також не підлягають приватизації. Водночас у разі зміни форми власності на землю (приватизації землі), на якій знаходяться заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища, парки — пам'ятки садово-паркового мистецтва, землевласники зобов'язані забезпечувати режим їх охорони і збереження з відпо¬відною перереєстрацією охоронного зобов'язання.\nПринциповим положенням законодавства про землі природно-заповідного фонду є те, що на таких землях забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об'єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Землі тери¬торій та об'єктів природно-заповідного фонду можуть використо¬вуватися лише у природоохоронних, науково-дослідних, оздоров¬чих та інших рекреаційних цілях, в освітньо-виховних цілях та для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. За¬значені основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання ху-доби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об'єктів природно-заповідно¬го фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об'єктів (ст. 9\_ Закону України «Про природно-заповідний фонд»).\nПравовий режим охорони та використання земель природно-за¬повідного фонду не є однорідним навіть у межах територій об'єктів природно-заповідного фонду одного й того ж виду. Наприклад, згідно зі ст. 18 Закону України «Про природно-заповідний фонд» для біосферних заповідників установлюється диференційований режим охорони, відтворення та використання природних ком¬плексів згідно з функціональним зонуванням. Зокрема, в межах біосферного заповідника виділяються заповідна і біосферна зони та зона антропогенних ландшафтів. Заповідна зона включає ту ча¬стину території біосферного заповідника, яка призначена для збе¬реження і відновлення найбільш цінних природних та мінімально порушених антропогенними факторами природних комплексів, ге¬нофонду рослинного і тваринного світу; її режим визначається відповідно до вимог, встановлених для природних заповідників. Буферна зона охоплює території заповідника, виділені з метою за¬побігання негативному впливу на заповідну зону господарської діяльності на прилеглих територіях; її режим визначається відповідно до вимог, встановлених для охоронних зон природних заповідників. Нарешті, зона антропогенних ландшафтів біосферно¬го заповідника включає території традиційного землекористуван¬ня, лісокористування, водокористування, місць поселення, рекре¬ації та інших видів господарської діяльності. Крім того, в межах те¬риторії біосферних заповідників можуть виділятися зони регульо¬ваного заповідного режиму, до складу яких включаються регіональні ландшафтні парки, заказники, заповідні урочища з до-держанням вимог законодавства щодо їх охорони.\nОдним із основних напрямів посилення правової охорони зе¬мель природно-заповідного фонду на сучасному етапі розвитку країни є прийняття законодавства про національну екологічну мере¬жу. Згідно зі ст. З Закону України «Про екологічну мережу» вона являє собою єдину територіальну систему, яка утворюється з ме¬тою поліпшення умов для формування та відновлення довкілля, підвищення природно-ресурсного потенціалу території України, збереження ландшафтного та біорізноманіття, місць оселення та зростання цінних видів тваринного і рослинного світу, генетично¬го фонду, шляхів міграції тварин через поєднання територій та об'єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, які мають особливу цінність для охорони навколишнього природ¬ного середовища і відповідно до законів та міжнародних зо¬бов'язань України підлягають особливій охороні.\nСлід зазначити, що до складу екологічної мережі належать не тільки землі природно-заповідного фонду. Як передбачено ст. 5 за¬кону, до складових структурних елементів екомережі включають: а) території та об'єкти природно-заповідного фонду; б) землі вод¬ного фонду, водно-болотні угіддя, водоохоронні зони; в) землі лісо¬вого фонду; г) полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, які не віднесені до земель лісового фонду; ґ) землі оздоровчого призначення з їх природними ресурсами; д) землі рекреаційного призначення, які використовуються для організації масового відпо¬чинку населення і туризму та проведення спортивних заходів; є) інші природні території та об'єкти (ділянки степової рослинно¬сті, пасовища, сіножаті, кам'яні розсипи, піски, солончаки, земель¬ні ділянки, в межах яких є природні об'єкти, що мають особливу природну цінність); є) земельні ділянки, на яких зростають при¬родні рослинні угруповання, занесені до Зеленої книги України;\nж) території, які є місцями перебування чи зростання видів тварин¬\nного і рослинного світу, занесених до Червоної книги України;\nз) частково землі сільськогосподарського призначення екстенсив¬\nного використання — пасовища, луки, сіножаті тощо; и) радіоак¬\nтивно забруднені землі, що не використовуються та підлягають\nокремій охороні як природні регіони з окремим статусом.\nВодночас формування екомережі підпорядковане саме розв'язанню проблеми збільшення частки заповідної території у складі земель України та підвищення рівня її захищеності від ант¬ропогенних впливів. У зв'язку з цим у складі екомережі виділяють ключові території, буферні зони, сполучні території та відновлю--вальні території екомережі (ст. 16 Закону України «Про екологічну мережу»). До ключових територій екомережі належать території та об'єкти природно-заповідного фонду, водно-болотні угіддя міжна¬родного значення, інші території, в межах яких збереглися найбільш цінні природні комплекси. Буферні зони екомережі охоплюють території навколо ключових територій екомережі, які запобігають негативному впливу господарської діяльності на суміжних територіях. Сполучні території екомережі — це території, що забезпечують зв'язки між ключовими територіями та цілісність екомережі. Нарешті, відновлювані території екомережі складають порушені землі, деградовані й малопродуктивні землі та землі, що зазнали впливу негативних процесів та стихійних явищ, а також інші території, важливі з погляду формування просторової цілісності екомережі.\nВідповідно до ст. 17 Закону України «Про екологічну мережу» включення територій та об'єктів екомережі до відповідних пе¬реліків здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень у по¬рядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. І хоча включення територій та об'єктів до переліків територій та об'єктів екомережі не завдає шкоди правам тих, на чиїй території вони роз¬ташовані, власники і користувачі територій та об'єктів, включених до переліків територій та об'єктів екомережі, зобов'язані виконува¬ти заходи щодо збереження природних ресурсів, їх екологічно зба¬лансованого та раціонального використання.\nПравова охорона земель оздоровчого призначення поширюється на землі, що мають природні лікувальні властивості, які викорис¬товуються або можуть використовуватися для профілактики захво¬рювань і лікування людей (ст. 47 ЗК України). Важливі положен¬ня правової охорони земель оздоровчого призначення викладені в Законі України «Про курорти» (2000 р.). Згідно з законом землі оз-доровчого призначення поділяються на курорти та лікувально-оздо¬ровчі місцевості. Курорт являє собою освоєну природну територію на землях оздоровчого призначення, що має природні лікувальні ресурси, необхідні для їх експлуатації будівлі та споруди з об'єкта¬ми інфраструктури, використовується з метою лікування, медичної реабілітації, профілактики захворювань та для рекреації і підлягає особливій охороні.\nВідповідно до ст. 4 закону за характером природних лікувальних ресурсів курорти України поділяють на курорти державного та місцевого значення. До курортів державного значення належать природні території, що мають особливо цінні та унікальні природні лікувальні ресурси і використовуються з метою лікування, медич¬ної реабілітації та профілактики захворювань. До курортів місцево-го значення належать природні території, що мають загальнопоши-рені природні лікувальні ресурси і використовуються з метою ліку¬вання, медичної реабілітації та профілактики захворювань. А ліку¬вально-оздоровча місцевість — це природна територія, що має мінеральні та термальні води, лікувальні грязі, озокерит, ропу ли-манів та озер, кліматичні та інші природні умови, сприятливі для лікування, медичної реабілітації та профілактики захворювань.\nНа землях оздоровчого призначення забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню або може негативно вплинути на природні лікувальні властивості цих земель. Тому згідно зі ст. 12 зазначеного закону забудова курортів має здійсню¬ватися відповідно до затверджених у встановленому законодавст¬вом порядку генеральних планів курортів, іншої містобудівної до¬кументації. При цьому закон забороняє будівництво на курортах нових і розширення діючих промислових підприємств та інших об'єктів, не пов'язаних безпосередньо із задоволенням потреб відпочиваючих і місцевого населення, потреб курортного та жит¬лового будівництва, або таких, що можуть негативно впливати на природні лікувальні фактори.\nВажливою особливістю правової охорони земель оздоровчого при¬значення є те, що на територіях лікувально-.оздоровчих місцевостей і курортів встановлюються округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони. Метою санітарної охорони курортів є збере¬ження природних властивостей наявних лікувальних ресурсів, за¬побігання забрудненню, пошкодженню та передчасному висна¬женню цих ресурсів. З цією метою в межах курорту встановлюється округ санітарної (гірничо-санітарної) охорони.\nОкруг санітарної охорони являє собою територію земної по-верхні, зовнішній контур якої збігається з межею курорту (ст. 28 закону). В межах цієї території забороняються будь-які роботи, що призводять до забруднення грунту, повітря, води, завдають шкоди лісу, іншим зеленим насадженням, сприяють розвитку ерозійних процесів і негативно впливають на природні лікувальні ресурси, санітарний та екологічний стан природних територій курортів. Для курортів, які використовують родовища корисних копалин, що на¬лежать до природних лікувальних ресурсів (підземні мінеральні во¬ди, лікувальні грязі тощо), встановлюються округи гірничо-санітарної охорони. У разі використання пов'язаних між собою ро¬довищ мінеральних вод, суміжних пляжів та інших природних лікувальних ресурсів декількома курортами для них може встанов¬люватись єдиний округ санітарної охорони.\nВстановлення меж округів і зон санітарної (гірничо-санітарної) охорони курортів не передбачає вилучення (викупу) відповідних земельних ділянок у їх користувачів чи власників. Компетенція ор¬ганів, які встановлюють зазначені межі, залежить від статусу ку¬рорту. Так, згідно зі ст. 29 закону межі округів і зон санітарної (гірничо-санітарної) охорони курортів державного значення за¬тверджуються Верховною Радою України одночасно з прийняттям рішення про оголошення природних територій курортними тери¬торіями державного значення. А межі округів і зон санітарної (гірничо-санітарної) охорони курортів місцевого значення затверд¬жуються відповідно Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами одночасно з прийняттям рішення про оголошення природних територій курортними територіями місцевого значення.\nПравовий режим округу санітарної охорони курорту не є одна¬ковим для всіх його частин. Так, згідно зі ст. ЗО закону за ступе¬нем охоронного режиму округ санітарної охорони поділяється на три зони: першу (зона суворого режиму), другу (зона обмежень) та тре¬тю (зона спостережень).\nПерша зона — суворого режиму охоплює місця виходу на поверх¬ню мінеральних вод, території, на яких розташовані родовища лікувальних грязей, мінеральні озера, лимани, вода яких викорис¬товується для лікування, пляжі, а також прибережну смугу моря і прилеглу до пляжів територію шириною не менш як 100 метрів. На території зони суворого режиму забороняється: а) користування надрами, не пов'язане з використанням природних лікувальних ре¬сурсів, розорювання земель, провадження будь-якої господарської діяльності, а також інші дії, що впливають або можуть вплинути на розвиток небезпечних геологічних процесів, на природні ліку¬вальні фактори курорту та його екологічний баланс; б) прокладен¬ня кабелів, у тому числі підземних кабелів високої напруги, трубо-проводів, інших комунікацій; в) спорудження будь-яких будівель та інших об'єктів, не пов'язаних з експлуатаційним режимом та охороною природних і лікувальних факторів курорту; г) скидання дренажно-скидних та стічних вод; ґ) влаштування стоянок авто¬мобілів, пунктів їх обслуговування (ремонт, миття тощо); д) влаш¬тування вигребів (накопичувачів) стічних вод, полігонів рідких і твердих відходів, полів фільтрації та інших споруд для приймання та знешкодження стічних вод і рідких відходів, а також кладовищ і скотомогильників; є) проїзд автотранспорту, не пов'язаний з об-слуговуванням цієї території, використанням родовищ лікувальних ресурсів або природоохоронною діяльністю; є) постійне і тимчасо¬ве проживання громадян (крім осіб, які безпосередньо забезпечу¬ють використання лікувальних факторів). Водночас на території першої зони округу санітарної охорони курорту дозволяється про¬вадити діяльність, пов'язану з використанням природних лікуваль¬них факторів, на підставі науково обгрунтованих висновків і ре¬зультатів державної санітарно-гігієнічної та екологічної експертиз виконувати берегоукріплювальні, протизсувні, протиобвальні, про-тикарстові та протиерозійні роботи, будувати хвилерізи, буни та інші гідротехнічні споруди, а також влаштовувати причали (ст. 31).\nДруга зона округу санітарної охорони курорту — зона обмежень — охоплює територію, з якої відбувається стік поверхневих і ґрунто¬вих вод до місця виходу на поверхню мінеральних вод або до ро¬довища лікувальних грязей, до мінеральних озер та лиманів, місць неглибокої циркуляції мінеральних та прісних вод, які формують мінеральні джерела; природні та штучні сховища мінеральних вод і лікувальних грязей; територію, на якій знаходяться санаторно-ку¬рортні заклади та заклади відпочинку і яка призначена для будівництва таких закладів; парки, ліси та інші зелені насадження, використання яких без дотримання вимог природоохоронного за¬конодавства та правил, передбачених для округу санітарної охоро¬ни курорту, може призвести до погіршення природних і лікуваль¬них факторів курорту.\nНа території другої зони забороняється: а) будівництво об'єктів і споруд, не пов'язаних з безпосереднім задоволенням потреб місцевого населення та громадян, які прибувають на курорт; б) проведення гірничих та інших видів робіт, не пов'язаних з без¬посереднім упорядкуванням території; в) спорудження поглинаю¬чих колодязів, створення полів підземної фільтрації; г) забруднен¬ня поверхневих водойм під час здійснення будь-яких видів робіт; г) влаштування звалищ, гноєсховищ, кладовищ, скотомогильників, а також накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, інших відходів, що призводять до забруднення водойм, грунту, ґрунтових вод, повітря; д) розміщення складів пестицидів і міне-ральних добрив; є) здійснення промислової вирубки зелених наса¬джень, а також будь-яке інше використання земельних ділянок і водойм, що може призвести до погіршення їх природних і ліку¬вальних факторів; є) скидання у водні об'єкти сміття, стічних, підсланевих і баластних вод, витікання таких вод та інших речовин з транспортних (плавучих) засобів і трубопроводів.\nСлід зазначити, що згідно зі ст. 32 закону усі багатоквартирні будинки в межах другої зони повинні мати водопровід та ка-налізацію. Туалети у приватних будинках в обов'язковому порядку мають бути обладнані водонепроникними вигребами. Території тваринницьких ферм асфальтуються і по периметру огороджують¬ся та обладнуються водовідвідними канавами з водонепроникними відстійниками для поверхневих вод. При в'їзді на територію ферм споруджуються капітальні санпропускники з дезінфекційними бар'єрами.\nДо третьої зони округу санітарної охорони курорту — зони спо-стережень — включається територія, яка охоплює всю сферу фор-мування і споживання гідромінеральних ресурсів, лісові насаджен¬ня навколо курорту, а також території, господарське використання яких без дотримання встановлених для округу санітарної охорони курорту правил може несприятливо впливати на гідрогеологічний режим родовищ мінеральних вод і лікувальних грязей, ландшафт¬но-кліматичні умови курорту, на його природні та лікувальні фак-тори. На території третьої зони забороняються: будівництво під-приємств, установ і організацій, діяльність яких може негативно впливати на ландшафтно-кліматичні умови, стан повітря, Грунту та вод курорту; спуск на рельєф неочищених промислових та побуто-вих стічних вод, проведення вирубок зелених насаджень (крім санітарних рубок). Третя зона є водночас межею округу санітарної охорони курорту і на її території дозволяється проведення видів робіт, які негативно не впливатимуть на лікувальні та природні фактори курорту, не погіршуватимуть його ландшафтно-кліматич¬них, екологічних і санітарно-гігієнічних умов (ст. 33 закону).\nЗемлі оздоровчого призначення, а також землі округів санітар-ної охорони курортів можуть перебувати у державній, комунальній чи приватній власності. Водночас у межах округу санітарної (гірничо-санітарної) охорони забороняються передача земельних ділянок у власність і надання в користування підприємствам, уста-новам, організаціям і громадянам для діяльності, несумісної з охо-роною природних лікувальних властивостей і відпочинком насе-лення (ст. 48 ЗК України).\nПравовий режим земель рекреаційного призначення поширюється на землі, які використовуються для організації відпочинку насе-лення, туризму та проведення спортивних заходів. Згідно зі ст. 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать зе¬мельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших на-селених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, тури-стичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових тури-стично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших ана-логічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації.\nНа землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за при¬значенням, а також негативно впливає або може вплинути на при¬родний стан цих земель.\nЗемлі рекреаційного призначення можуть перебувати у дер-жавній, комунальній та приватній власності. Власники та користу¬вачі земельних ділянок, віднесених до земель рекреаційного при¬значення, зобов'язані використовувати їх виключно за цільовим призначенням.\nОсобливостями правової охорони відзначаються і землі історико-культурного призначення, до яких належать землі, на яких розташо¬вані: а) історико-культурні заповідники, музеї-заповідники, ме¬моріальні парки, меморіальні (цивільні та військові) кладовища, могили, історичні або меморіальні садиби, будинки, споруди і пам'ятні місця, пов'язані з історичними подіями; б) городища, кургани, давні поховання, пам'ятні скульптури та мегаліти, на-скельні зображення, поля давніх битв, залишки фортець, військо¬вих таборів, поселень і стоянок, ділянки історичного культурного шару укріплень, виробництв, каналів, шляхів; в) архітектурні ан¬самблі і комплекси, історичні центри, квартали, площі, залишки стародавнього планування і забудови міст та інших населених пунктів, споруди цивільної, промислової, військової, культової архітектури, народного зодчества, садово-паркові комплекси, фо¬нова забудова (ст. 53 ЗК України).\nЗемлі історико-культурного призначення можуть перебувати в державній, комунальній чи приватній власності. Власники об'єктів, розташованих на землях історико-культурного призна¬чення, мають право використовувати земельні ділянки відповідно до споживчого чи побутового призначення таких об'єктів. Водно¬час Закон України «Про охорону культурної спадщини» (2000 р.) передбачає можливість встановлення обмежень щодо використан¬ня земельних ділянок, на яких розташовані певні об'єкти істори¬ко-культурного призначення. Так, згідно зі ст. 30 закону органи охорони культурної спадщини зобов'язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам'ятці або порушує законодавство, державні стандарти, норми і правила у сфері охорони культурної спадщини. Приписи органів охорони культурної спадщини є обов'язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами. Крім того, органи\nмісцевого самоврядування, на території яких не створено органів охорони культурної спадщини, зобов'язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам'ятці, негайно повідомивши про це відповідний орган охорони культурної спадщини місцевого органу виконавчої влади.\nВажливим напрямом правової охорони земель історико-куль-турного призначення є встановлення навколо частини таких зе-мель, а саме навколо історико-культурних заповідників, ме-моріальних парків, давніх поховань, архітектурних ансамблів і ком¬плексів охоронної зони з забороною діяльності, яка шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання цих земель (ст. 54 ЗК України). Підстави та порядок встановлення зазначених зон визначені Законом «Про охорону культурної спад¬щини». Так, згідно зі ст. 31 закону топографічно визначені тери¬торії чи водні об'єкти, в яких містяться об'єкти культурної спад¬щини або можлива їхня наявність, можуть оголошуватися рішен¬ням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони куль¬турної спадщини охоронюваними археологічними територіями на обмежений або необмежений строк за поданням відповідного ор¬гану охорони культурної спадщини. В такому випадку цей орган визначає і правовий режим охоронюваної археологічної території.\nПосиленій правовій охороні підлягають і середовища населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України. На охоронюва-них археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток, істо¬ричних ареалів населених місць, занесених до Списку, забороня¬ються містобудівні, архітектурні та ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини і без погоджен¬ня з Інститутом археології Національної академії наук України. Межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історич¬них ареалів населених місць визначаються у порядку, встановлено¬му Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконав¬чої влади у сфері охорони культурної спадщини або уповноваже¬ними ним органами охорони культурної спадщини.\nКрім того, з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам'яток та комплексів (ансамблів) навколо них повинні встановлюватися зони охорони пам'яток: охоронні зони, зони ре¬гулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охоро¬ни археологічного культурного шару. Межі та режими використан¬ня зон охорони пам'яток визначаються відповідною науково-про¬ектною документацією та затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини або упов¬новаженими ним органами охорони культурної спадщини (ст. 32 Закону «Про охорону культурної спадщини»).\nНа землях, на яких розташовані деякі об'єкти культурної спад¬щини, та встановлених навколо них зонах охорони обмежуються певні види використання земельних ділянок. Так, згідно зі ст. 35 закону проведення археологічних розвідок, розкопок, інших зем¬ляних робіт на території пам'ятки, охоронюваній археологічній те¬риторії, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць, а також дослідження решток життєдіяльності людини, що містяться під земною поверхнею, під водою, може здійснюватися лише після отримання дозволу центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини. А дозволи на проведення архео¬логічних розвідок, розкопок можуть надаватися за умови дотри¬мання виконавцем робіт вимог охорони культурної спадщини та наявності у нього необхідного кваліфікаційного документа (відкри¬того листа), виданого Інститутом археології НАН України.\nВодночас встановлення зон охорони пам'яток та затвердження меж історичних ареалів населених місць не може бути підставою для примусового вилучення з володіння (користування) земельних ділянок у юридичних та фізичних осіб за умов дотримання земле¬власниками та землекористувачами правил використання земель історико-культурного призначення (ст. 34 закону). Проте власник або користувач земельної ділянки (у тому числі орендар) у межах території пам'ятки, охоронюваної археологічної території, в зонах охорони, в історичних ареалах населених місць згідно з розпоряд¬женням органу охорони культурної спадщини зобов'язаний не пе-решкоджати виконавцеві робіт, який має дозвіл на проведення ар¬хеологічних розвідок, розкопок на цій ділянці (ст. 35 закону).\nДо земель лісового фонду як об'єкта правової охорони належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рос¬линністю, нелісові землі, які надані та використовуються для по¬треб лісового господарства. До земель лісового фонду не включа¬ються землі, зайняті: а) зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; б) полезахисними лісо¬вими смугами, захисними насадженнями на смугах відводу заліз¬ниць, захисними насадженнями на смугах відводу автомобільних доріг, захисними насадженнями на смугах відводу каналів, гідро¬технічних споруд та водних об'єктів; в) окремими деревами і група¬ми дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадиб¬них, дачних і садових ділянках (ст. 55 ЗК України).\nЗгідно зі ст. 6 Лісового кодексу України всі ліси в Україні є власністю держави. Це означає, що і землі лісового фонду перебу¬вають у виключній власності держави. Однак ЗК України по-іншо¬му визначає власнісний статус цієї категорії земель. Згідно зі ст. 56 ЗК України землі лісового фонду можуть перебувати в державній, комунальній чи приватній власності. Проте це не означає, що всі земельні ділянки лісового призначення можуть бути приватизо¬вані, тобто передані у власність громадян чи юридичних осіб. За рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади у приватну власність громадян та юридичних осіб можуть бе-зоплатно або за плату бути передані лише замкнені земельні ділян¬ки лісового фонду загальною площею до 5 гектарів, які знаходять¬ся у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Водночас ЗК України дозволяє набуття громадянами і юридични¬ми особами у власність для заліснення земельних ділянок деградо-ваних і малопродуктивних угідь без обмеження їх розміру. У тако¬му разі придбаним зазначеними особами земельним ділянкам на¬дається за рішенням відповідних органів влади цільове призначен¬ня земель лісового фонду, що вводить їх у сферу дії норм про пра¬вову охорону земель даної категорії.\nЗгідно зі ст. 57 ЗК України земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди — іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науко¬во-дослідних робіт тощо.\nСлід зауважити, що основним завданням правової охорони земель лісового фонду є забезпечення охорони та використання лісових ресурсів країни. Тому значною мірою правова охорона цієї категорії земель забезпечується нормами Лісового кодексу України. Зокре¬ма, останнім встановлені обов'язки лісокористувачів щодо раціонального використання та охорони лісів. Так, згідно зі ст. 18 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані: а) забезпечувати відтворення, охорону, захист і підвищення про¬дуктивності лісових насаджень і посилення їх корисних властиво¬стей, підвищення родючості грунтів, виконувати інші вимоги зако¬нодавства щодо ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів; б) дотримуватися науково обґрунтованих норм і порядку спеціального використання деревних та інших ресурсів лісу та користування земельними ділянками лісового фонду; в) ве¬сти лісове господарство, здійснювати спеціальне використання лісових ресурсів та користуватися земельними ділянками лісового фонду способами, які забезпечували б збереження оздоровчих і за¬хисних властивостей лісів, а також створювали сприятливі умови для їх охорони, захисту, використання та відтворення; г) викону¬вати роботи, пов'язані з відведенням у натурі земельних ділянок лісового фонду для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, спор¬тивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт; ґ) вести первинний облік лісів; д) забезпечувати охорону рідкісних видів рослин і тварин, рослинних угруповань відповідно до природоохоронного законодавства; є) своєчасно вносити плату за використання лісових ресурсів; є) не порушувати законні права тимчасових лісокористувачів. А особи, які використовують лісові ресурси тимчасово на засадах договору оренди, зобов'язані: а) за¬безпечувати користування земельними ділянками лісового фонду відповідно до умов їх надання; б) вести роботи способами, які за¬безпечували б збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створювали сприятливі умови для відновлення наса¬джень, охорони, захисту, використання та відтворення лісів, охо¬рони рідкісних видів флори і фауни; в) своєчасно вносити плату за спеціальне використання лісових ресурсів; г) не порушувати права інших лісокористувачів тощо (ст. 19 Лісового кодексу України).\nДо земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами; б) прибережними захисними смуга¬ми вздовж морів, річок та навколо водойм; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смуга¬ми водних шляхів (ст. 58 ЗК України). Правовий режим земель водного фонду підпорядкований правовому режиму водних об'єктів, розташованих на таких землях. Тому зміст правової охо¬рони земель водного фонду визначається нормами як земельного, так і водного законодавства.\nНа жаль, між нормами зазначених галузей права мають місце певні розбіжності. Так, згідно зі ст. 6 Водного кодексу України во¬ди (водні об'єкти) є виключно власністю українського народу і на¬даються тільки в користування. Оскільки до водних об'єктів нале¬жать природні або створені штучно елементи довкілля, в яких зо¬середжуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, ка¬нал, водоносний горизонт), то цим поняттям охоплюються зе¬мельні ділянки, в яких зосереджені води. Отже, з Водного кодексу України випливає, що землі водного фонду також належать одно¬му власнику — українському народу (державі).\nОднак ст. 59 ЗК України встановлено, що землі водного фонду можуть перебувати не тільки в державній, а й у комунальній або приватній власності. Зокрема, громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самовряду¬вання можуть безоплатно передаватись у власність замкнені при¬родні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Крім того, влас¬ники на своїх земельних ділянках мають право в установленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми, площа яких може перевищувати 3 гектари.\nЗемлі водного фонду, які перебувають у державній власності, за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самовря¬дування надаються державним водогосподарським організаціям у постійне користування для догляду за водними об'єктами, прибе¬режними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами тощо. Зе¬мельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і бе¬регових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші во-Дойми, болота та острови також можуть передаватися за рішенням Цих органів влади громадянам та юридичним особам в оренду для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, Рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науко¬во-дослідних робіт тощо.\nЩо стосується тієї частини земель водного фонду, які вкриті водою, то їх використання також регламентується законом. Згідно зі ст. 86 Водного кодексу України на земельних ділянках дна річок, озер, водосховищ, морів та інших водних об'єктів можуть прово¬дитися лише роботи, пов'язані з будівництвом гідротехнічних спо¬руд, поглибленням дна для судноплавства, видобуванням корисних копалин (крім піску, гальки і гравію в руслах малих та гірських річок), прокладанням кабелів, трубопроводів, інших комунікацій, а також бурові та геологорозвідувальні роботи. Місця і порядок про¬ведення зазначених робіт визначаються відповідно до проектів, що погоджуються з державними органами охорони навколишнього природного середовища, водного господарства та геології.\nЗ метою забезпечення охорони та раціонального використання водних об'єктів уздовж водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою (ст. 58 ЗК України). Правовий режим таких зон залежить від типу водойми, уздовж якої вони встановлені, та охоронної спрямованості зони. Так, уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших во¬дойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднен¬ня і засмічення та збереження їх водності виділяють земельні ділянки під прибережні захисні смуги шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як З гек¬тари — 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, во¬дойм, а також ставків площею понад 3 гектари — 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер — 100 метрів. А якщо крутизна схилів уздовж водойми перевищує 3 градуси, то мінімаль¬на ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Що сто¬сується прибережних захисних смуг уздовж таких водойм, як моря, морські затоки та лимани, то їх розмір та межі встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів — ще й з ура¬хуванням містобудівної документації (ст. 60 ЗК України).\nОсновним завданням встановлення прибережних захисних смуг навколо водойм є обмеження на землях таких смуг тих видів діяль¬ності, які можуть завдати шкоди водним об'єктам. У прибережних захисних смугах, встановлених уздовж річок, навколо водойм та на островах, забороняються такі види господарської діяльності, як: а) розорювання земель (крім підготовки грунту для залуження і заліснення), а також садівництво та городництво; б) зберігання та застосування пестицидів і добрив; в) влаштування літніх таборів для худоби; г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, га¬ражів та стоянок автомобілів; г) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; д) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.\nОб'єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися, якщо при цьому не порушується її режим. Проте непридатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповіда¬ють встановленим режимам господарювання, підлягають винесен-ню з прибережних захисних смуг (ст. 61 ЗК України).\nАналогічні обмеження господарської діяльності передбачені за-коном і на прибережних захисних смугах, встановлених вздовж морів, морських заток і лиманів та на островах у внутрішніх морсь-ких водах. Так, у межах таких смуг забороняється: а) влаштування полігонів побутових та промислових відходів і накопичувачів стічних вод; б) влаштування вигребів для накопичення господарсь¬ко-побутових стічних вод об'ємом понад 1 кубічний метр на добу; в) влаштування полів фільтрації та створення інших споруд для приймання і знезаражування рідких відходів; г) застосування силь-нодіючих пестицидів (ст.62 ЗК України).\nУздовж штучно створених водних об'єктів (каналів зрошуваль¬них і осушувальних систем, гідротехнічних та гідрометричних спо¬руд, водойм і гребель) встановлюється інший вид водоохоронних зон — смуги відведення. Основним завданням встановлення смуг відведення є забезпечення експлуатації та захисту від забруднення, пошкодження і руйнування штучно створених водних об'єктів. То¬му земельні ділянки в межах смуг відведення, як правило, нада-ються для створення водоохоронних насаджень, берегоукріплю-вальних та протиерозійних гідротехнічних споруд, будівництва пе-реправ тощо. Розміри та режим використання земельних ділянок смуг відведення визначаються за проектами землеустрою для кож¬ного водного об'єкта (ст. 63 ЗК України).\nНарешті, вздовж водних об'єктів, які використовуються як водні шляхи сполучення, встановлюються такі водоохоронні зони, як берегові смуги водних шляхів. Такі смуги встановлюються за ме-жами населених пунктів і використовуються для проведення робіт, пов'язаних зі створенням умов для безпечного судноплавства. Розміри берегових смуг водних шляхів визначаються за проектами землеустрою для кожного водного об'єкта, який використовується як водний шлях (ст. 64 ЗК України).\nЗемлями промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в уста¬новленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення виробничої та іншої антропогенної діяльності, яка не¬гативно впливає на стан довкілля. Тому правова охорона таких зе¬мель здійснюється як складова комплексу правових заходів, спря¬мованих на мінімізацію негативного впливу розташованих на зазначених землях промислових та інших об'єктів на навколишнє природне середовище та людину.\nВодночас чинне земельне законодавство містить і норми, спря¬мовані на захист земель промисловості, транспорту, зв'язку, енер¬гетики, оборони та іншого призначення. Такий захист спрямова¬ний на забезпечення сприятливих умов для здійснення господарсь¬кої та іншої діяльності власниками та користувачами зазначених земель. З цією метою законодавством передбачено встановлення уздовж ліній зв'язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об'єктів охоронних зон для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також зменшен¬ня їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об'єкти. Так, згідно зі ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» (1996 р.) для забезпечення в межах смуги відведення нормальної експлуатації залізничних колій, ліній елек¬тропостачання та зв'язку, інших пристроїв та об'єктів залізнично¬го транспорту загального користування, а також у місцях, де є не¬безпека зсувів, обвалів, розмивів, селей, снігозанесень та інших не¬безпечних впливів, встановлюються охоронні зони. Вони являють собою ділянки землі, прилеглі до земель залізничного транспорту загального користування і необхідні для забезпечення збереження, міцності та стійкості споруд, пристроїв та інших об'єктів залізнич¬ного транспорту. На землях охоронних зон залізничного транспор¬ту забороняється діяльність, яка може спричинити перешкоди для нормального та безпечного використання цього виду транспорту.\nПодібні охоронні зони створюються і навколо об'єктів інших видів транспорту. Наприклад, згідно зі ст. 41 Повітряного кодексу України (1993 р.) навколо аеродромів створюються приаеродромні території, які являють собою розташовані навколо аеродромів (ае¬ропортів) земельні ділянки, над якими здійснюється маневрування повітряних суден. Особливістю правового режиму приаеродромних територій є те, що на них запроваджується особливий режим одер¬жання дозволу на будівництво (реконструкцію) та іншу діяль¬ність — тільки за узгодженням з органом державного регулювання діяльності авіації та відповідним органом місцевого самоврядуван¬ня. Так, підприємства, установи і організації, а також громадяни, які допустили порушення правил будівництва та інші дії на при-аеродромній території, зобов'язані на вимогу власника аеродрому (аеропорту) чи уповноваженої ним особи припинити будівництво або іншу діяльність на приаеродромній території та провести у встановлений термін за свої кошти і своїми силами усунення допу¬щених порушень.\nНавколо військових об'єктів Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства Ук¬раїни, створюються зони особливого режиму використання земель, завданням яких є забезпечення функціонування цих об'єктів, збе¬реження озброєння, військової техніки та іншого військового май¬на, охорони державного кордону України, а також захисту насе¬лення, господарських об'єктів і довкілля від впливу аварійних си¬туацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об'єктах. А уздовж державного кордону України встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим викорис¬тання земель (ст. 115 ЗК України). Правовий режим зони особли¬вого режиму та прикордонної смуги визначений законами України «Про Статут гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України» (1999 р.), «Про державний кордон України» (1991 р.), «Про вико¬ристання земель оборони» (2003 р.) та іншими


Папа Іван Павло ІІ про святого Володимира Великого та Хрищення Руси-України — Християнський портал КІРІОС\nОпубліковано: Четвер, 28 липня 2011, 16:03 | Перегляди: 1749\nЗ Хрищенням, яке відбулось тут, у Києві, почалась 1000-літня історія християнства на територіях нинішньої України і цілого регіону. Сьогодні, маючи оту благодать зупинитись на цьому історичному місці, мій погляд витає над більше ніж десятьма століттями, впродовж яких ласка першого Хрещення продовжувала переливатися на наступні покоління синів і дочок цього Народу. О, який розквіт духовного, літургійного та церковного життя розпочався від зустрічі відмінних культур і релігійних традицій! Ця чудова спадщина тепер довірена вам, дорогі брати й сестри. У ці дні, коли я, як прочанин, відвідую вашу Землю, молю Бога разом із вами, щоб це ваше покоління на початку нового тисячоліття було на висоті славних традицій минулого. (…) Якщо сьогодні відправляємо Євхаристію згідно з римською традицією, то цим пригадуємо той момент, який так глибоко пов’язаний з візантійською традицією, - а з ним є спогад про єдину купіль Хрищення. Ми робимо це з вдячністю, а також з бажанням, щоб пам’ять про неї допомогла віднайти ту обставину сопричастя, в якій різниця традицій не перешкоджала єдності у вірі та у церковному житті.\nСвятий Володимир і мешканці Русі отримали Хрищення від місіонерів, які прийшли з Константинополя, найбільшого центру християнства на Сході, і таким чином молода Церква увійшла у сферу багатої спадщини віри і культури візантійської Церкви. Це було наприкінці першого тисячоліття. Хоч Константинопольська і Римська Церкви тоді жили за двома окремими традиціями, однак вони ще перебували у повній єдності. В Апостольському Листі Euntes in mundum – Ідіть у світ я написав таке: “Ми повинні спільно дякувати Господеві за ту подію, яка сьогодні є побажанням і надією. Бог хотів, щоб Мати Церква, видимо з’єднана, прийняла у своє лоно, вже тоді багате націями та народами, і то у часи місіонерської експансії як на Заході, так і на Сході, цю свою нову дочку на берегах Дніпра” (ч.4).\n(Тут, на цьому місці, відбулося хрищення Русі. З Києва почало розквітати те християнське життя, що його виростило Євангеліє спершу на землях древньої Русі, відтак на територіях Східної Європи, а згодом, за Уралом, на просторах Азії. Отже, також і Київ, у певному значенні, відіграв роль “Господнього предтечі” між численними народами, до яких, виходячи звідси, пізніше дійшла благовість спасіння.


Чищення доріжок льодоколами та лопатами! — КП по УЗН Днепровского района\nЧищення доріжок льодоколами та лопатами!\nПрацівники КП УЗН Дніпровського району докладають максимум зусиль щоб створити комфортні умови для пересування киян та гостей міста. Щоденно проводиться огляд балансових територій на предмет заледенілих доріжок та швидка їх ліквідація шляхом розбивання льодорубами та лопатами. Зокрема на фото показано виконання даних робіт у Гідропарку, парку Попудренка, бульварі Миколайчука, та по дільниці №8.\n«Боротьба» з ожеледицею


У Львові двоє хлопців та дівчат посеред вулиці побили й пограбували чоловіка (ФОТО) - Новини Львова та України| VARTA1\nУ Львові двоє хлопців та дівчат посеред вулиці побили й пограбували чоловіка (ФОТО)\n25 Листопада 2021 о 18:33\nУ Львові патрульні поліцейські затримали чотирьох ймовірних грабіжників, які підозрюються у побитті і викраденні речей людини. Про це “Варта1” повідомили у пресслужбі патрульної поліції Львівської області.\nВчора вночі, з одного із супермаркетів на вулиці Шпитальній зателефонували на лінію “102” працівники і повідомили про пограбованого чоловіка, який звернувся до них за допомогою.\nЗі слів потерпілого, невідомі особи вирвали у нього наплічник з особистими речами і побили його. Він надав поліцейським описи нападників.\n“На Площі Святого Теодора поліцейські побачили чотирьох осіб схожих за описами.\nНими виявилися: 37-річний мешканець Львівщини, який саме тримав наплічник потерпілого у руках, 26-річний львів’янин, та 20 і 27-річні львів’янки. На місце події викликали слідчо-оперативну групу, яка вилучила наплічник та речові докази розкидані неподалік. Молодший чоловік під час поверхневої перевірки, сховав ймовірно годинник потерпілого під капот службового автомобіля”, — йдеться у повідомленні.\nРозбив татове авто: під Києвом 16-річний хлопець вчинив ДТП (ФОТО)


Відмінність транссудат від ексудату Likar24.ru\n» Захворювання нирок » Відмінність транссудат від ексудату\nВідмінність транссудат від ексудату\nРізниця між ексудатом і транссудатом\nЩо відбуваються в організмі патологічні процеси можуть приводити до скупчення рідини. Її паркан і дослідження мають велике значення на етапі діагностики. Метою тут стає з’ясування того, що являє собою видобутий матеріал – ексудат або транссудат. Результати такого аналізу дозволяють виявити характер захворювання і вибрати вірну тактику лікування.\nЕксудат – рідина, походження якої пов’язано з протікають запальними процесами.\nТранссудат – випіт, що утворюється з причин, які не мають відношення до запалення.\nТаким чином, визначивши тип рідини, можна зробити важливі висновки. Адже якщо пунктат (витягнутий з організму матеріал) є ексудатом, то має місце запалення. Цим процесом супроводжується, наприклад, ревматизм або туберкульоз. Транссудат ж свідчить про порушення кровообігу, проблеми з обміном речовин і інших відхиленнях. Запалення тут виключається. Ця рідина збирається в порожнинах і тканинах, скажімо, при серцевій недостатності і деяких захворюваннях печінки.\nТреба сказати, відміну ексудату від транссудату на вигляд не завжди присутня. І той і інший може бути прозорим і мати жовтуватим відтінком. Однак ексудат нерідко має і інше забарвлення, а також є каламутним. Варіацій названої рідини досить багато. Особливо наближена за своїми характеристиками до транссудату серозна різновид. Інші зразки більш специфічні. Наприклад, гнійнийексудат в’язкий і зеленуватий, геморагічний – з червоним відтінком через великої кількості еритроцитів, хілезний – містить жир і при візуальній оцінці нагадує молоко.\nПри порівнянні щільності ексудату і транссудату відзначаються більш низькі її параметри у пунктата другого типу. Головним же розпізнавальних критерієм визнається зміст в рідинах білка. Як правило, ексудат їм вельми насичений, а в транссудате кількість цієї речовини невелика. Отримати інформацію щодо білкового компонента допомагає проба Рівальта. У ємність з оцтовим складом додають краплі досліджуваного матеріалу. Якщо, падаючи, вони перетворюються в каламутне хмарка, то справа є з ексудатом. Біологічна рідина другого виду не дає такої реакції.\nСудове значення трупних змін\nДля того щоб визначити час, який пройшов з моменту загибелі тварини до розтину, користуються посмертними змінами з врахуванням дії на труп навколишнього середовища, виду та вгодованості тварини, а також характер захворювання.\nВлітку, крім того, можна визначити час загибелі по стадіям розвитку мух. Якщо в наявних порожнинах трупа (ротова порожнина, ніс, вуха, анус, піхва, препуцій) є тільки яйця мух, то з моменту загибелі пройшло не більше однієї доби. Дрібні личинки з’являються через 1-2 доби, великі через 2-5 доби, лялечки через 6-7 діб. Повний розвиток мух при температурі 20-22 0 С відбувається за 22 доби. Відомо, якщо зібрати лялечки, які знайшли біля загиблої тварини і спостерігати за їх перетворення у статевозрілу комаху (імаго), то віднімаючи з 22 днів, які минули з моменту збору лялечок, до перетворення їх в імаго, можна визначити, скільки днів пройшло з часу загибелі тварини.\nОхолодження трупу відбувається внаслідок припинення обміну речовин і вироблення теплової енергії до температури навколишнього середовища, а при високій швидкості руху повітря його температура може знижуватися на 2-3 0 С нижче температури навколишнього середовища. Повне охолодження трупу коня настає через 63 години, середніх собак через – 46 годин, дрібних тварин – через 24-36 годин.\nОхолодження залежить також від різниці температур трупа зразу після загибелі та навколишнього середовища; чим вона є більшою, тим швидше охолоджується труп. У великих та добре вгодованих тварин охолодження відбувається повільніше, ніж у дрібних та виснажених. Заважає швидкому охолодженню і густий волосяний покрив. У тварин, отруєних миш’яком, стрихніном, синильною кислотою, охолодження буде відбуватися повільніше, ніж у загиблих від інших причин.\nВнаслідок великої кількості факторів, впливаючих на швидкість охолодження, про час загибелі тварини за цією ознакою можна казати тільки в перші 2 доби, і лише дуже приблизно.\nТрупне заклякання, задубіння (rigor mortis)\nЧас початку заклякання коливається від 0,5 до 6 годин, в більшості випадків воно через 15-20 годин буває виражене у всіх м’язах трупа, а найбільшої інтенсивності воно досягає через 24 години, а потім м’язи стають більш м’якими внаслідок розпаду молочної кислоти.\nПри високій температурі заклякання трупа настає раніше, але швидко минає, а при низькій – навпаки. Сухість повітря прискорює утворення заклякання, вологість – затримує його. Трупне задубіння дуже добре виражено та довго триває у великих тварин з добре розвиненою м’язовою системою, при швидко перебігаючому захворюванні, при загибелі тварини під час напруженої роботи. У виснажених тварин задубіння настає швидше, але і швидше минає і менш інтенсивно виражене. Є така закономірність, що чим пізніше настає задубіння, тим воно довше триває і навпаки.\nМ’язи, які знаходились в стані дистрофії не підлягають закляканню. Після захворювання і отруєння, котрі супроводжуються судомами (ботулізм, отруєння стрихніном ), трупне заклякання настає дуже швидко, яскраво виражено і довго зберігається. Задубіння також настає дуже швидко при смерті від дії електричного струму, травми головного мозку, а також від кровотечі. При септичних захворюваннях (сибірка та інші) заклякання виявляється слабкіше або може бути зовсім відсутнім. Заклякання серцевого м’яза настає через 12 годин і триває біля 2 діб. Внаслідок заклякання та пов’язаного з ним скорочення серцевого м’яза кров з порожнин серця, особливо з лівого шлуночка, видаляється, а серце стає щільним і скороченим. Серцевий м’яз в стані дистрофії та запалення не підлягає задубінню чи воно слабше виявляється. Такий серцевий м’яз в’ялий, порожнини розширені та переповнені кров’ю.\nЗняте застосуванням фізичної сили трупне задубіння знову не розвивається.\nЗсідання крові ( cruor mortis)\nПосмертне зсідання крові не завжди однаково виражене, воно залежить від вмісту в ній вуглекислоти. При загибелі тварин від асфіксії, септичних захворювань кров зсідається слабкіше або зовсім не зсідається. Посмертні згустки темно-червоного кольору, мають рихлу консистенцію, а при вилученні з порожнин серця або просвіту судин мають вид зліпків, які повторюють форму цих структур. Іноді зустрічаються еластичні двокольорові або так звані білі згустки. При швидкій смерті утворюється мало згустків крові, вони темно-червоні, а при повільній смерті – жовто-червоного або сіро-жовтого кольору і в великій кількості. При загибелі в стані асфіксії кров не звертається, а з часом настає трупний гемоліз еритроцитів.\nТрупні плями (livoris mortis)\nСудове значення трупних плям складається в тому, що по ним можна сказати, на якому боці лежала тварина в агональному стані і після смерті. Вони з’являються через 1,5 - 3 години після загибелі і бувають в двох стадіях: гіпостазів та імбібіції.\nВ стадії гіпостазів кров знаходиться в судинах тієї сторони трупа, на якій він лежить. При цьому плями темно-червоного кольору із синюватим відтінком, не чітко відмежовані від навколишніх тканин, при надавлюванні бліднішають, при перевертанні трупа ці плями переміщуються в нижче лежачі частини. Іноді по кольору плям можна говорити про причини смерті. Так при отруєнні СО2 трупні плями яскраво-червоного кольору, сірководнем - майже чорні.\nСтадія імбібіції починається через 8-18 годин після смерті або дещо пізніше і характеризується посмертним гемолізом еритроцитів в місцях гіпостазів, виходом гемолізованої крові за межі судин і просочуванням нею навколишніх тканин. Плями в цій стадії рожево-червоного кольору, також не мають чітких меж, при надавлюванні не змінюються, при зміні положення трупа не переміщуються.\nПо мірі лежання трупа в його порожнинах накопичується трупний транссудат спочатку блідо-рожевого, потім червоного і в кінці темно-червоного кольору. Якщо труп пролежав довгий час – скопичується 1-2 літра транссудату. За кількістю та кольором транссудату в якійсь мірі можна говорити про час настання смерті.\nЧасто виникає необхідність диференціювати трупні плями від деяких прижиттєвих процесів, наприклад від крововиливів. Так при крововиливах відмічають припухлість тканин, порушення цілісності судинної стінки та тканин, при розрізі знаходять згустки крові, крововиливи не пов’язані з положенням трупа.\nВідмінність посмертного транссудату від геморагічного ексудату полягає в тому, що геморагічний ексудат мутний, непрозорий, серозна оболонка в області запалення шероховата, судини сильно ін’єковані, з крововиливами.\nТрупне розкладання настає внаслідок аутолізу та гниття. Цей процес залежить від вгодованості тварин, кількості протеолітичних ферментів в органах, причин загибелі, тривалості агонального періоду, умов навколишнього середовища.\nАутоліз (саморозкладання) відбувається під дією протеолітичних ферментів самого організму. Цей процес сильніше всього виражений в органах, які містять в собі велику кількість ферментів. Слизова оболонка передшлунків та шлунка в разі аутолізу відшаровується пластами і зостається на кормових залишках. В шлунку спостерігають посмертні ерозії, перфорацію його стінки. Від прижиттєвих некрозів аутоліз відрізняється відсутністю реактивного запалення. В серці, печінці, нирках аутолітичні процеси супроводжуються змінами, подібними до зернистої дистрофії (злиття структури, в’ялість тканини, сірий колір, який нагадує м’ясо, окроплене варом), але відрізняється від неї відсутністю збільшення органів та клітин.\nПроцеси гниття розвиваються до кінця першої доби після загибелі (при температурі 20 0 С) і зумовлені дією ферментів гнилісних мікроорганізмів. Ознаки гнилісного розкладання - утворення трупної зелені, зловонних газів (гнилісний запах і здуття трупа).\nПосмертне вздуття слід відрізняти від прижиттєвих змін (тимпанія, метеоризм шлунку та кишок), котрі супроводжуються перерозподіленням крові в органах. При цьому печінка анемічна,легені гіперемійовані, права половина серця переповнена кров’ю.\nКлініко-лабораторна задача № 3\nУ хворого, який страждає понад 15 років хронічним бронхітом, отримане харкотиння в кількості 50 мл. сіро-зеленуватого кольору, в'язке з неприємним запахом. При мікроскопії знайдені лейкоцити до пів поля зору, еритроцити 6-8 в полі зору, клітини циліндрового епітелію у великій кількості, кристали холестерину і пробки Дитріха.\n1. Про яке захворювання у хворого можна думати?\n2. Які патологічні включення в харкотинні свідчать про це?\nКлініко-лабораторна задача № 4\nХворий виділяє в'язке харкотиння іржавого кольору в невеликій кількості. без запаху. Мікроскопічно: лейкоцити 20-25 в полі зору, еритроцити до 1/4 в полі зору, альвеолярні макрофаги 10-15 в полі зору. Бактеріологічно знайдені диплобацили Фрідлендера.\n1.Який характер представленого харкотиння, механізм його утворення?\n2.Для якого захворювання властиве таке харкотиння?\nТема: Дослідження плевральної рідини.\nВипітну рідину – транссудат або ексудат – здобувають для дослідження за допомогою пункції плевральної порожнини.\nЗагальноклінічне дослідження плевральної рідини включає: визначення фізичних і хімічних властивостей; мікроскопічне і бактеріоскопічне дослідження.\nОб'їм і послідовність дослідження\n1. Пункція плевральної рідини.\n2. Визначення фізичних властивостей\n(характер, кольор, прозорість, густина).\n3. Визначення хімічних властивостей\n(визначення білка, відмінність ексудату від транссудату – проба Рівальта).


21-04-2020 18:21 | Психологія\nВсе залежить від вашої впевненості та позитиву. Інколи щира усмішка здатна розтопити серце навіть незнайомцю, інформує Ukr.Media.\nОсь дев'ять простих звичок, які зроблять вас більш привабливими, але вони не мають нічого спільного із зовнішністю.\nЛегко лягати спати пізно і нехтувати своїм сном, особливо коли ви молоді. Але сон важливий для вашого здоров'я і прямо впливає на зовнішній вигляд.\nЇжа живить і визначає здоров'я нашого організму. Якщо ми будемо правильно харчуватись, то це відіб'ється на нашому тілі. Чиста шкіра, сильні м'язи, блискуче волосся і багато енергії — все це краса та здоров'я.\nЯкщо ви працюєте без перерв та вихідних, ваше здоров'я сильно страждає. Ви втратите наснагу швидше, ніж думаєте. Замість того, щоб бути дратівливими та запальними, знайдіть час, щоб відпочити та відновити сили.\nЖиття Корисні поради Корисні звички\nЯк стати успішним: звички щасливих людей\nМоже здатися, що секрет таких людей простий – їм з народження усміхається удача. Однак це зовсім не так.\n22 Листопада 2018 03:02


25 вересня до ДСНС надійшла інформація, що поблизу міста Чугуїв на відстані близько 2 км до військового аеропорту сталося падіння літака АН-26 ЗС України, з подальшим загоранням. О 21:53 пожежу літака ліквідували.\n«Станом на 12:15 (26 вересня – ред.) на місці авіакатастрофи знайшли тіла 25 загиблих осіб. Одна особа померла у лікарні та одна особа травмована (перебуває у лікарні). Від ДСНС залучили 62 рятувальники та 10 одиниць техніки», – ідеться в повідомленні.\nНагадаємо, тривали пошуки двох людей з літака, який розбився на Харківщині. В авіатрощі на Харківщині загинув військовий луцької бригади.


Від Валенсії до Меджуґор’я: шлях, який було варто пройти » Офіційний інформаційний центр Меджугор'я в Україні\nМеджугор'є - місце молитви, миру » Свідчення » Свідчення » Від Валенсії до Меджуґор’я: шлях, який було варто пройти\nУсе розпочалося дуже просто. Я здобувала ступінь магістра біоетики в місті Валенсії, що знаходиться в Іспанії, коли раптом на початку грудня 2013 року на екранах кінотеатрів з’явилася стрічка Хуана Мануеля Котело «Земля Марії». Оскільки Хуан Мануель родом із Валенсії, то, звичайно, всі мешканці цього міста говорили про цей фільм, а точніше про те, чи він вийде хорошим, чи ні. Я надзвичайно втомилась за цілий тиждень і хотіла десь трохи розвіятись… Тож пішла на перегляд цієї стрічки, зовсім не здогадуючись, що може трапитися пізніше.\nФільм був надзвичайно цікавим і зворушливим, та відгукнувся в мені ехом. Будучи комунікабельною та молодою дівчиною, яка чітко розділяла періоди свого життя «до пізнання Христа» та «після пізнання Христа», я вкотре усвідомила наскільки добрим та милосердним є Той, Хто дав мені життя та шанс бути Його дочкою. Я пам’ятаю, коли йшла додому по закінченні фільму та плакала від радості, в мою голову прийшла несмілива думка: «Цей фільм міг би зробити багато добра в моїй країні, коли я повернусь». Але я усвідомлювала, що занадто неосвічена в цьому плані, занадто слабка і знаходжусь занадто далеко від Литви. Тож я зберігала цю ідею в своєму серці, допоки рік по тому випадково мене познайомили з одним італійським хлопцем, який займався розповсюдженням та популяризацією цього фільму в Італії, і я розповіла йому про свою ідею. Тоді він заохотив мене зв’язатися з командою Котело, саме тоді все це і розпочалося.\nЗараз, коли я озираюсь назад і замислююсь над проробленою важкою роботою, над тими безсонними ночами, стресовими моментами, труднощами та невдачами, які траплялись на нашому шляху, то бачу більше ніж просто важкий шлях . Я бачу Христа, Який несе мене через пустелю, і посміхаюсь, тому що завдяки цій мандрівці я засвоїла так багато уроків від свого Господа.\nЯ повинна сказати, що коли працювала над перекладом фільму та думала про те, як буду його розповсюджувати в Литві, то не мала жодної конкретної ідеї, як це робити. Я просто йшла, крок за кроком, поруч із Богом. Звичайно, були моменти, коли я відчувала надзвичайно велику тривогу, не могла повірити, що займаюся таким божевіллям. І якщо чесно, це справді було божевілля! Для того, щоб займатись популяризацією та поширенням фільму, ти повинен вкласти в це гроші, повинен знати принаймні елементарні правила, щоб цей задум увінчався успіхом, тобі потрібен час, зрештою, тобі потрібна хоча б мінімальна допомога професіонала, який працює в цій сфері. У мене не було жодного з перерахованих мною вище пунктів, але я відчувала заклик Бога «йди по воді». Все, що у мене було на той час, це молитва та душевний мир. Решта потрібних речей та засобів приходили тоді, коли вони були необхідними. Зараз, коли я озираюсь назад і замислююсь над проробленою важкою роботою, над тими безсонними ночами, стресовими моментами, труднощами та невдачами, які траплялись на нашому шляху, то бачу більше ніж просто важкий шлях . Я бачу Христа, Який несе мене через пустелю, і посміхаюсь, тому що завдяки цій мандрівці я засвоїла так багато уроків від свого Господа. Також я бачу велику кількість людей, які стали щасливішими після перегляду цієї стрічки.\nЯк дивно це не звучало б, та до завершення роботи над цим фільмом я жодного разу не була в Меджуґор’ї. Насправді для мене цей фільм був - і досі є - фільмом про Пресвяту Діву Марію, в якому, звичайно, розкривається також і багато інших тем, включаючи й об’явлення в Меджуґор’ї. І я таки відвідала Меджуґор’є невдовзі після презентації фільму в Литві. Я усвідомила: Хтось хотів, щоб я поїхала туди для того, щоб мати власний досвід та пережиття Меджуґор’я, а не лише чужі розповіді тих, хто там уже побував, чи тих, хто ще не був. І я поїхала…\nПригадую собі це сонячне блакитне небо та свої слова, які я промовила тоді до Марії: «Що ж, виглядає так, що Ти дійсно обрала це місце…» І тоді, несподівано для себе, я отримала відповідь: «Те, що Я справді шукаю тут, це людські серця. І твоє також».\nЯ вирішила добиратись туди автобусом, щоб відчути себе справжнім подорожуючим, щоб пережити всі ті незручності та відчуття цієї неймовірної «снаги», коли ти дістаєшся до пункту призначення. Після двох ночей, проведених в автобусі, та однієї ночі в Дюсельдорфі я нарешті прибула до Боснії та Герцеговини. Пригадую собі це сонячне блакитне небо та свої слова, які я промовила тоді до Марії: «Що ж, виглядає так, що Ти дійсно обрала це місце…» І тоді, несподівано для себе, я отримала відповідь: «Те, що Я справді шукаю тут, це людські серця. І твоє також». Я довго роздумувала, якою ж є моя мета поїздки в Меджуґор’є. Я не була важко хворою, у мене не було надзвичайних проблем, на той період я вже знайшла своє місце в Церкві. Я була щасливою дівчиною. Тому я сприймала цю подорож як частину свого шляху, як ще одну можливість зрости у вірі, помолитись за інших та за себе, а також подякувати Богу та Пресвятій Діві Марії за всі ті дари, які вже встигла отримати від Них.\nПеребуваючи в Меджуґор’ї я познайомилася з Філкою, місцевим перекладачем та гідом, яка брала участь у зйомках цієї стрічки. Вона своєю чергою познайомила мене зі спільнотою «Світло Марії». Я можу направду сказати, що вони дійсно є Маріїним світлом, і я надзвичайно вдячна Богородиці, що зустріла їх. А також я була неймовірно вражена тією роботою, якою тут займаються францисканці. Що ж стосується мене особисто, то найбільшим зворушенням для мене став момент проходження Хресної дороги на горі Крижевац. У цій дорозі я побачила весь свій життєвий шлях. Бог відкрив мені одну з головних змін, які Він хотів би бачити в мені, заради мого власного щастя.\nЗрештою, я можу сказати, що додому я повернулася багатшою та з отриманими відповідями на запитання, важливості яких я сама до кінця не усвідомлювала, але які були надзвичайно потрібними мені. І Бог знав це. Та найголовнішим відкриттям, яке я зробила для себе, було те, що незалежно від офіційного статусу Меджуґор’я, вже зараз це місце дало надзвичайно багато плодів, позитивні наслідки яких спостерігатимемо вічно. І все, що ми справді можемо робити, так це дякувати Богу за це своїми словами та своєю працею.


Рабінович: Поки провладні корупціонери грабують країну, прості українці півжиття збирають на житло | Новини Івано-Франківщини - Панорама\nНа думку нардепа, “влада не зацікавлена в тому, щоб українці жили краще”.\nПро це заявив народний депутат і лідер «Опозиційної платформи – За життя» Вадим Рабінович на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook.\n«Пересічному українцю потрібно витратити добру половину життя, щоб придбати якусь занепалу однокімнатну квартиру! Такі висновки можна зробити, якщо порівняти вартість квадратних метрів і середню зарплату», – зазначив парламентарій.\nЗа його словами, Держстат України наводить такі цифри: середній дохід однієї міської сім’ї з двох чоловік в першому півріччі 2018 року – 9541 грн.\n«Дві основні статті витрат в сімейному бюджеті – комуналка і харчування. Сумарно на них йде понад 75% бюджету. Виходить, що з 9,5 тисячі обов’язкові щомісячні витрати однієї сім’ї в середньому становлять 5100 грн. Залишається близько 4,4 тисячі гривень, які теоретично можна відкласти на покупку житла.\nНу звичайно за умови, що всі ці роки люди не будуть купувати одяг, їздити у відпустку, а економити будуть навіть на громадському транспорті. Що вже нереально! Але навіть в таких фантастичних умовах виходить, що середньостатистична сім’я зможе придбати квартиру, скажімо, в Києві, за … 18,8 року », – підкреслив народний депутат.\n«Ось і виходить, що уряд постійно бреше про успіхи в економіці, але, по факту, саме він її знищив і привів Україну до того, що громадяни країни не можуть дозволити собі власне житло! Ви питаєте, чому молодь виїжджає з країни?\nТа тому, що в Україні у них немає можливості забезпечити себе і сім’ю базовими речами: їжею, одягом, житлом! Водночас, працюючи в країнах Європи, вони зможуть купити собі квартиру набагато швидше», – зазначає Вадим Рабінович.\n«Поки одні у нас живуть в багатоповерхових палацах з полями для гольфу, інші – півжиття збирають на однушку. Поки провладні корупціонери грабують цю країну, прості українці – не зводять кінці з кінцями! Цій страхітливій нерівності необхідно якомога швидше покласти край!\nМи в «Опозиційній платформі – За життя» знаємо, як це зробити: потрібно покінчити з корупцією, повернути в держвласність стратегічні підприємства і почати їх відродження. А головне – якомога швидше припинити війну, яка знекровила нашу країну і позбавила мільйони наших співвітчизників житла. Про них має подбати сильна держава, яку ми обов’язково побудуємо!»- резюмував Вадим Рабінович.\nжитло За життя Рабінович 2019-01-23


Реферат: Плутон 2 - BestReferat.ru\nРеферат: Плутон 2\nНазвание: Плутон 2\nТип: реферат Добавлен 10:31:14 03 февраля 2011 Похожие работы\nПЛУТОН, дев'ята від Сонця велика планета Сонячної системи.\nПлутон рухається навколо Сонця по еліптичній орбіті зі значним ексцентриситетом, рівним 0,25, що перевершує навіть ексцентриситет орбіти Меркурія (0,206). Велика піввісь орбіти Плутона (середня відстань від Сонця) складає 39,439 а.j. або приблизно 5,8 млрд. км. Площина орбіти нахилена до екліптики під кутом 17,2 . Одне обертання Плутона навколо Сонця триває 247,7 земнb[ років.\nЕкваторіальний радіус Плутона (1500 км) приблизно вчетверо, а його маса (ок. 1,79• 1022 кг) у декілька сотень разом менше, ніж у Землі. Для густини утворюються розрахункові значення порядку 0,17 г/см3. Існує гіпотеза, що Плутон, подібно ряду супутників планет-гігантів, складається переважно з замерзлих летучих речовин. Висловлювалися також припущення, засновані на даних спектрального аналізу, що поверхня Плутона утворена прошарком метанового льоду.\nУ 1978 з'явилося сенсаційне повідомлення: на фотографії, отриманої Д. Крісті за допомогою 155-сантиметрового телескопа, зображення Плутона виглядало подовженим, тобто мало невеличкий виступ. Це дало підставу підтверджувати, що в Плутона є досить близько розташований від нього супутник. Цей висновок пізніше одержав підтвердження на знімках із космічних апаратів. Супутник, названий Хароном (відповідно до грецької міфології, таким було ім'я перевізника душ у царство Плутона Аїд через ріку Стикс), має значну масу (ок. 1/30 маси планети), знаходиться на відстані усього біля 20 000 км від центру Плутона й обертається навколо нього з періодом 6,4 земної доби, рівним періоду обертання самі планети. Таким чином, Плутон і Харон обертаються як ціле, і тому вони часто розглядаються як єдина подвійна система, що дозволяє уточнити значення мас і густин.\nПлутон знаходиться приблизно в 40 разів далі від Сонця, чим Земля, тому, природно, потік сонячної променистої енергії на цій планеті більш ніж у півтори тисячі разом слабше, чим на Землі. Проте це не виходить, що Плутон обкутаний вічною імлою: Сонце на його небокраї виглядає більш яскравим, ніж Місяць для мешканців Землі. Але, звичайно, температура на планеті, до якої світло від Сонця йде більш п'ятьох часів, низка - її середнє значення порядку 43 С, так що в атмосфері Плутона, не зазнаючи скраплення, може залишатися тільки неон (більш легкі гази через малу силу тяжіння з атмосфери улетучиваються). Діоксид вуглецю, метан і аміак затвердевають навіть при максимальної для цієї планети температурі. У атмосфері Плутона можуть бути і незначні домішки аргону, і ще в більш малих кількостях азоту. Тиск у поверхні Плутона по наявних теоретичних оцінках складає менше 0,1 атмосфери.\nВідкриття планети Нептун і уточнення параметрів її орбіти дозволило в десятки разів зменшити розбіжності між розрахунковими значеннями і результатами спостережень (так звані нев’язки) у прямуванні Урану. Проте цілком усунути, точніше, зводити ці нев’язки до рівня, який би визначався тільки обмеженою точністю елементів орбіти і помилками спостережень, усе ще не вдавалося.\nПершим звернув на це увагу в 1848 американський астроном Б. Пірс, а в 1874 інший астроном, С. Ньюком, приступив до побудови нової теорії прямування Урану, що враховувала б впливи на цю планету з боку Юпітера, Сатурна і Нептуна. Обговорювалося і питання про можливий вплив транснептунової планети.\nДо цього ж питання звернувся в 1879 у книзі «Популярна астрономія» і французький астроном К. Фламаріон, що спирався на аналіз прямування трьох комет. Він пророкував існування великої планети, що рухається по орбіті в 43 разу більшого радіуса, чим у Землі, і здійнюючий повний оборот навколо Сонця за 330 років.\nПроте в більшому ступені, ніж цим дослідженням, відкриття дев'ятої планети зобов'язане П. Ловелу. У 1915 він опублікував «Трактат про транснептунову планету», у якому відбиті (майже без нагадування про авторство) результати величезної проробленої їм роботи. Проведені Ловелом задовго до 1915 обчислення послужили спонукальною причиною початих ще в 1905 пошуків «планети Х», як він її називав. Після того, як у 1916 Ловела не стало, робота була продовжена. Ретельне опрацювання фотографічних платівок із зображенням тих ділянок зоряного неба, де передбачалося знайти нову планету, проте, успіху тоді не принесла. (Згодом, коли Плутон уже був відкритий, платівки 1919 повторно були оброблені, і на них таки виявилися чотири дуже слабких і тому не замічених раніше зображення цієї планети).\nНа початку 1929 у Ловеловську обсерваторію надійшов 32,5-сантиметровий об'єктив із фокусною відстанню 169 см, що значно поліпшило можливості виявлення шуканого об'єкта. Спостереження почалися 1 квітня, а перші дослідження платівок - у вересні 1929. Зйомка області Водолія продовжувалася місяць за місяцем з просуванням у східному напрямку через сузір'я Риб, Овна і Тільця. Звичайно інтервал між зйомками рівнявся двом добі, проте між першим знімком округи  Близнюків (21 січня 1930) і наступним пройшло на чотирьох дня більше. Коли знімки були оброблені, 18 лютого 1930 астроном-аматор, що проводив їхнє дослідження, К. Тібо зміг переконатися, що відкрита нова планета. По її переміщенню протягом чотирьох днів було встановлено, що об'єкт розташований за орбітою Нептуна. Побоювання, що об'єкт швидко переміститься, тобто є якимось незвичним астероїдом або кометою, розсіялися, коли підтвердилося, що він незмінно виявляється на перевирахованому місці.\n12 березня 1930 директором Ловеловської обсерваторії В. М. Слайфером була послана телеграма: «Систематичні багаторічні пошуки, що доповнюють дослідження Ловела по транснептунової планеті, призвели до виявлення об'єкта, що протягом семи тижнів мав швидкість рухуі траєкторію, що узгодяться з даними транснептунового тіла на продиктованій йому відстані. П'ятнадцятий розмір. Положення 12 березня о 3 годині Грінвичського середнього часу було сім секунд на захід від  Близнюків у згоді з довготою, перевирахованой Ловелом».\nВідкриття Плутона було зустрінуто з ентузіазмом астрономами, хоча з'явилися і скептичні висловлення. На думку ряду дослідників відкриття Плутона явилося навіть деякою мірою випадковим, тому що його маса недостатня, щоб зробити помітний вплив на руху Урану.\nБагато проблем, що стосуються Плутона, одержали дозвіл тільки на якісно новому етапі досліджень, пов'язаному з появою космічних апаратів.\nDuke Nukem 09:29:41 22 октября 2017\nЛопух 19:14:33 07 июля 2017\nРаботы, похожие на Реферат: Плутон 2


Як приготувати пончики з корицею\nПончики – смачна і швидка випічка, приготування якої не займе довгого часу навіть у молодої господині. З корицею пончики або, як їх називали в давнину, пампушки, виходять пряними і дуже ароматними.\nДля того щоб приготувати пончики з корицею, вам знадобиться:\n? Ч. л. мускатного горіха;\nГотуємо пампушки з корицею\nУ мисці середнього розміру збийте яйце з коричневим цукром за допомогою ручного віночка. Продовжуючи збивати, додайте до суміші необхідну кількість кефіру кімнатної температури. Далі додайте вершкове масло, розтоплене на водяній бані або повільному вогні. Добре перемішайте всі інгредієнти.\nВ окремій ємності об’єднайте борошно, розпушувач тіста, мелену корицю, мускатний горіх і сіль. Розмішайте сухі інгредієнти і введіть в суміш яйця, масла і кефіру. Вимісіть тісто і розкачайте його в пласт завтовшки 0,5 сантиметра.\nВиріжте з тіста кола, в середині зробіть невеликі виїмки. У каструлі розігрійте масло і обсмажте в ньому пончики з обох сторін. Пончики з корицею викладіть на паперовий рушник для того, щоб прибрати надлишки масла. Перед подачею ви можете посипати випічку цукровою пудрою.\nПончики з корицею готові!


Поліція затримала чоловіка, причетного до розстрілу авто та подвійного вбивства в Нікополі\nПравоохоронці підозрюють, що причиною вбивства став перерозподіл влади у сфері обігу наркотиків.\nСпівробітники карного розшуку встановили та затримали одного з чоловіків, який розстріляв автомобіль та вбив його пасажира і водія 10 лютого у Нікополі на Дніпропетровщині. Про це повідомила прес-служба Нацполіції.\n«10 лютого 2016 року у м. Нікополі зловмисники на двох автомобілях «Хонда» та «ВАЗ» заблокували автомобіль «Джилі», в салоні якого знаходилися двоє місцевих жителів – 25 та 30 років. Нападники з автомату Калашникова здійснили чергу пострілів по водію та пасажиру автівки. В результаті чоловіки померли на місці, а зловмисники втекли з місця злочину», – нагадали в поліції.\nПравоохоронці затримали 39-річного місцевого жителя, раніше судимого за злочини в сфері обігу наркотиків. У нього вилучили знаряддя злочину – автомат Калашникова. Зловмиснику вручили письмове повідомлення про підозру у вчиненні даного злочину та обрали запобіжний захід у виді тримання під вартою.\nвбивство стрілянина Нікополь обіг наркотиків наркотики


Засіб Антигусень, 4мл + Самшит, 3мл купити по ціні 7.69 грн. - ОптоМанія\nПочаток Захист від шкідників Інсектициди від попелиці, листовійки, гусениць та ін. шкідників Засіб Антигусень, 4мл + Самшит, 3мл\nРоздріб: 11.88 грн.\nАнтигусень (Антигусинь) + Самшит препарати для захисту культурних рослин від шкідників і хвороб.\nАнтигусень інсектицид контактно-кишкової дії. Активна речовина — лямбда-цігалотрін. Ефективно знищує шкідників на основних стадіях їх розвитку. Інсектицид швидко проникає в рослину і рівномірно розподіляється в його тканинах. При контакті з препаратом або при поїданні будь-яких частин рослини, у комах настає параліч, що незабаром призводить до його загибелі. Антигусень не викликає резистентності, а також сприяє росту рослин і покращує якість плодів. Екологічно безпечний.\nНорми витрати препарату Антигусень (Антигусинь) для:\nкапусти — 4 мл препарату розвести в 3-5 л води. Витрата на одну сотку.\nкартоплі, томатів і баклажанів — 2 мл/3-5 л води на 1 сотку.\nцибулі і зернових — 2-3 мл/3-5 л води на сотку.\nгороху і сої — 1,5 мл/3-5 л води на сотку.\nбуряків і огірків — 1,5-2 мл/3-5 л води на сотку.\nплодових дерев — 4 мл/5-8 л води. Витрата на молоді дерева — 2-3 л/дерево, на плодоносні — 5 л/дерево.\nОбприскувати препаратом Антигусень слід в безвітряну погоду, у ранкові або вечірні години (після заходу сонця), при температурі повітря до 25 градусів. Приготовлений розчин використати той же день! Можна двічі за сезон проводити обробку рослин — при появі нової популяції шкідників.\nСамшит системний фунгіцид з широким спектром дії проти різних захворювань, в тому числі і грибкових. Призначений для захисту від хвороб: персиків, яблунь, виноградників, картоплі і томатів. Активна речовина — крезоксим-метил + діфеноконазол. Стійкий до змивання дощем. Значно збільшує кількість і покращує якість плодів.\nЕфективно застосування препарату Самшит при багатьох захворюваннях.\nНорма витрати препарату Самшит:\nДля яблунь, персиків, винограду — 3 мл препарату розвести в 5 л води і обприскати дерева в період вегетації. Витрата — 2-3 л розчину на молоде дерево, на плодоносну — 5 л/дерево. Для обробки винограду — 3-5 літрів розчину на кущ.\nДля томатів і картоплі — 3-6 мл/5 л води на сотку.\nОбробка персика —1 разів, яблунь і винограду — 2 рази за сезон, з інтервалом від 7 до 14 днів.\nДругий раз обприскувати рослини можна не менш, ніж за 30 днів до збору врожаю.


Як визначити хвороби за вподобаннями у їжі? | За живе!\nЯк визначити хвороби за вподобаннями у їжі?\nВиявляється, деякі продукти можуть стати заміною ліків, якщо навчитися правильно розпізнавати сигнали організму. Детальніше про це розповіла терапевт Олена Єгорова.\n«Нестримне бажання людини з’їсти щось, чого раніше їй не хотілося – це сигнал від вашого внутрішнього комп’ютеру про дефіцити чогось вкрай важливого. І що пора приймати заходи. Наприклад, жінка сидить на дієті і всіляко обмежує себе у хлібі. Організм посилає їй сигнали – «хочу»! Вона їх ігнорує і в результаті це може привести до втрати краси. Адже вітаміни групи В, яким багатий хліб відповідають за багато процесів, в тому числі, і за стан волосся, нігтів і нервової системи», – зазначила терапевт.\n«Якщо ви ніколи не любили солодке, а тут раптово потягнуло на шоколад – можливий дефіцит магнію. Те ж саме відбувається, якщо захотілося чогось кисленького. Тягне до чогось жирнішого – погано з кальцієм. Взагалі, прислухатися до організму потрібно, але не виконувати щохвилини всі його забаганки», – пояснила фахівець.\nАле потурати у всьому організму не варто.\n«Якщо бажання не типове для вас, якщо воно стає нав’язливим – це привід задуматися – чи всього вистачає організму? Але це не привід бігти у фаст-фуд і купувати там шкідливі продукти, тому що так душа забажає. Не варто і крейду гризти, як часто хочеться вагітним жінкам. Я говорю про нормальні продукти харчування: овочі, фрукти, хліб, м’ясо…», – додала Олена Єгорова.\nЧитайте також: Чи можливий в Україні кесарів розтин без показань?\n«Якщо людину нестримно потягнуло на кисломолочні продукти, які вона завжди ненавиділа, це може означати, що у неї депресія… А якщо вона спить і бачить цибулю або болгарський перець – велика ймовірність, що у неї намічаються проблеми з печінкою. Так само підвищений інтерес до волоських горіхів може означати, що організм дбає про ваші нирки, в яких цілком можливо намічаються ті чи інші проблеми».\nVideo: Як визначити хвороби за вподобаннями у їжі?


Світ природи прекрасний, природний, свіжий. Найбільші художники надихнулись нею - Клод Моне, Вінсент Ван Гог, Огюст Ренуар. Не дивно, що сучасні дизайнери все ще черпають жмені зі світу природи і із задоволенням запрошують його у житлові приміщення. Чарівність і живописність природи чудово видно на сучасних фотошпалерах, особливо на інтер’єрах ванних кімнат. Ось 5 фантастичних моделей, натхненних природою.\nКрок від природи\nОгорожа, вкрита зеленню, зарості прямо з тропічних джунглів, а може, сучасний вертикальний сад? Ви можете інтерпретувати те, що показують фотошпалери, заклеєні безпосередньо над ванною, як завгодно! Дизайнери ретельно подбали про те, щоб і кольори, і якість малюнка були реалістичними. Тонке, матове покриття фотошпалер робить графіку виглядає дуже природно.\nЗамість бурхливого гірського потоку чи кам’янистого пляжу, ми маємо прекрасний крупний план деталі - чарівної гальки. Завдяки тому, що фотошпалери не проводять контрабанду зображення безпосередньо, це стимулює уяву і дозволяє будь-яку інтерпретацію. Всього за кілька хвилин ви опинитесь десь у дикій природі, на польських горах Бещади або в мальовничому хорватському Дубровнику.\nМоре трохи інше ...\nВиди на узбережжі - одна з улюблених тем ванної кімнати. Однак це далеко не кліше! Фреска показує пляж з точки зору дюн, вкритих травою - і вони тут відіграють головну роль. Хвилясте море - другий, хоча і не менш мальовничий, план. Ось пропозиція для романтичних, меланхолічних душ, які люблять гуляти узбережжям поза літнього сезону.\nВанна кімната з видом на зиму\nЦе справжнє задоволення для любителів зимових пейзажів. Бо хто сказав, що інтер’єри ванних кімнат завжди повинні вражати екзотичними пейзажами? Фреска із зображенням соснового лісу, що тоне в снігу, ідеально вписується в біло-сірий антураж, привносячи приємне освіження в інтер’єр. Вся справа в стильному балансі між скандинавським напрямком та впливом шале.\nМи повертаємось до тропічного клімату з великим імпульсом! Чудова варіація бамбука на одній зі стін ідеально вписується в японську або екологічну конвенцію. Завдяки пишній зелені інтер’єр ванної кімнати став надзвичайно енергійним і отримав дозу приємної свіжості. Варто зазначити, що якби не підбадьорливий дизайн фотошпалер, загальне розташування могло б бути цілком звичним.\nФреска - це справжній фокусник! Це може кардинально змінити інтер’єр ванної кімнати і додати до нього вушні прокладки за кілька хвилин. Він ідеально підходить, особливо в нейтральних просторах, де немає крапки над "i". І все це без тривалих ремонтів та напруженого бюджету.