До умовного друкарського аркуша — Студопедія\nКоефіцієнти приведення друкарських аркушів форматів\nФормат папер. аркуша, см2 Площа папер. аркуша, см2 Кпр\nОтже, якщо в останньому випадку обсяг видання дорівнює 20 фізичним друкарським аркушам, то умовних друкарських аркушів у виданні буде 33,6.\nОб’єм видання в друкарських аркушах (фізичних) визначається діленням числа сторінок видання Св на формат видання, виражений в долях паперового аруша\nVд.а. = Св/d,\nде Св – число сторінок видання\nd – доля паперового аркуша\nОб’єм видання в умовних друкарських аркушах визначається добутком об’єму видання, вираженого в друкарських аркушах на коефіцієнт приведення друкарських аркушів в умовні\nVум.а. = Vд.а. Кпр,\nКпр = АхВ/5400\nТобто відношенню площі стандартного формату (АхВ) до площі аркуша формату 60х90 см.\nДрукарський аркуш-відбиток - відбиток, надрукований з однієї сторони паперового аркуша. Обсяг видання в друкарських аркушах одного екземпляра V, помножений на тираж видання в екземплярах Т, дає загальну кількість друкарських аркушів-відбитків видання:\nn = V x T\nФарбо-відбиток — відбиток, отриманий після контакту аркуша папера з однією друкарською формою. Якщо при проходженні друкарської машини паперовий аркуш стикається з двома (трьома і т.д.) друкарськими формами, то число фарбовідбитків буде два (три і т.д.) за один прогін аркуша через машину.\nФарбо-форма — друкарська форма, призначена для друкування однією фарбою. Наприклад, при двофарбовій продукції використовується дві фарбоформи і т.д.\nЛистопрогін — кожен прогін паперового листа через машину, незалежно від числа друкарських секцій (друкарських форм) у машині.\nДля обліку кількості друкованої продукції в аркушевому друці використовують поняття метричної стопи. Метрична стопа — стопа, що складається з 1000 паперових аркушів стандартного розміру.\nІнші одиниці виміру поліграфічної продукції:\nВидання — являє собою поліграфічну продукцію визначеного виду (книга, журнал, газета і т.п.), що випускається в заданій кількості (заданим тиражем).\nТираж (наклад) — загальна кількість всіх екземплярів видання однієї назви. Якщо тираж випускається частинами, то окрема його частина називається заводом. Завод може друкуватися в одній друкарні в міру потреби чи (при недхватці потужностей) у різних друкарнях.\nПаперовий аркуш— одиниця розрахунку кількості папера, необхідного для друкування видання.\nФормат паперового аркуша — розмір паперового аркуша (його величина), що виражається розміром його двох суміжних сторін у см. Наприклад, 60х90,84х100 і т.д., де перша цифра — ширина, а друга — висота паперового аркуша.\nОперації із книгами й аркушами\nПриклад формування умовного позначення тензодатчика\nПроектна пропозиція складається українською та англійською мовами, не менш ніж на 2 аркушах(шрифт Times New Roman, розмір 14).\nРеєстрація умовного рефлексу.\nГазетні нормативи форматів | Комп’ютеризовані видавничі системи


Багато німців хочуть, щоб війська Путіна відступили з Донбасу, – німецький політик у Львові - ZAXID.NET\nБагато німців хочуть, щоб війська Путіна відступили з Донбасу, – німецький політик у Львові\nСуспільство — Володимир Рихліцький, 14:42, 18 жовтня 2014 0 0\nАктивісти створили у Львові організацію «Європейська галицька асамблея» ZAXID.NET\nУ Німеччині є чимало людей, які вболівають за Україну і хочуть, аби війська Путіна відступили, а Україна могла успішно розвиватись. Про це у суботу, 18 жовтня у Львові на міжнародній конференції, організованій ГО «Європейська галицька асамблея», заявив німецький публіцист та політик Вольфганг Темплін, повідомила прес-служба організації.\n«Є частина людей, які цікавляться Україною, беруть участь в дискусії, якою буде Україна, які вболівають за те, щоби відійшли війська Путіна і Україна могла далі розвиватися», – наголосив він.\nВодночас Темплін зауважив, що на його думку, таких людей у Німеччині все ще замало.\nТакож він висловив думку, що з Галичини можна вибудувати стратегію розвитку України.\n«Позаду залишились місяці, які були вирішальними для розвитку України, і, думаю, саме з Галичини можна почати вибудовувати стратегію розвитку країни», – зазначив Темплін.\nСьогодні у Львові відбулася міжнародна конференція «Галицькі стратегії», учасники якої обговорюють проблеми євроінтеграції України і, зокрема, питання, чи може Галичина стати локомотивом для євроінтеграції всієї України.


Герою з Чернівців вручили медаль «За воїнську доблесть» - 0372.ua\nГерою з Чернівців вручили медаль «За воїнську доблесть»\n15:31, 6 серпня 2014 р.\nЖитель Чернівців Юрій Шипітко нещодавно отримав медаль "За воїнську доблесть", від міністра оборони України Валерія Гелетея.\nВідомо, що Юрій один із чоловіків, який отримав повістку в зону АТО\n15 липня, чоловік потрапив під обстріл "Градами" під Амвросіївкою.\nНині, герой перебуває у Київському центрально госпіталі, попереду ще одна операція, адже шматки міни потріпили Юрію в спину, голову та руку.\nВідтак, юнак не втрачає віри, і вірить, що до Дня міста Чернівці потрапить додому, адже тут його чекають рідні та друзі.\nТим часом, вихованці Чернівецького дитсадку №21 готують для Юрія малюнки із гаслами: "Повертайся додому!"\nЮрій Шипітко нагороди поранення


«Коли поліцейський побачив мене побиту, перестав сміятися». На Донбасі через війну погіршилося домашнє насильство — і ось чому - Заборона\n«Коли поліцейський побачив мене побиту, перестав сміятися». На Донбасі через війну погіршилося домашнє насильство — і ось чому\nНа Донбасі почастішали випадки домашнього насильства через бойові дій. Про це заявила правозахисна організація Amnesty International. Правозахисниці кажуть, що є дві основні проблеми — насильство в сім’ї і насильство військових щодо жінок, які живуть в зоні конфлікту. Заступниця головної редакторки Заборони Юліана Скібіцька вивчила звіт організації, поговорила з однією з постраждалих від насильства та з дослідницею й розповідає, чому проблема не вирішується.\nОксана Мамченко вийшла заміж в 19 років і майже стільки ж прожила зі своїм чоловіком в шлюбі. Вона народила від нього 12 дітей. Каже, чоловік завжди хотів велике потомство, але не виключає, що таким чином він намагався прив’язати Оксану до себе.\n18 років шлюбу не були безхмарними. Майже одразу після весілля, згадує Оксана, чоловік почав піднімати на неї руку. Вона довго не могла піти — адже й діти, й з чоловіком в церкві познайомилася, шлюб здавався чимось священним. А ще Оксана не розуміла, що щось не так, були думки: напевно, усі так живуть?\nСитуація ускладнилася, коли почалася війна. У Краматорську, де живе Оксана, навесні і влітку 2014 року було неспокійно — спочатку місто контролювали проросійські сепаратисти з так званої «Донецької народної республіки», влітку того ж року українська армія у важких боях повернула собі контроль над містом. Чоловік Оксани серйозно запив.\n«Він пив і раніше, ще з 2007 року, — каже вона. — Але після початку війни стало зовсім погано. У нього було багато знайомих, що з того, що з цього боку. Напевно, це якось впливало. Хоча він не воював — боявся, прикривався маленькими дітьми. Бувало таке, що садив їх у машину і катався по місту [в комендантську годину], а коли його зупиняли мужики з автоматами, у них очі на лоба вилізли — діти ж в машині».\nЧоловік захопився громадською роботою, приносив додому книги. Оксана згадує, що прочитала текст української Конституції і «Довгий шлях до свободи» Нельсона Мандели і зрозуміла, що далі так жити не можна. У 2015 році вона вирішила розлучитися, звернулася до психолога. Але піти, говорить Оксана, було нікуди: спільний дім оформлений на чоловіка, на руках 12 дітей, немає ні рідних, ні знайомих — чоловік з усіма забороняв спілкуватися. Він ставав все більш агресивним і бив вже не тільки Оксану, а й дітей.\nЗа рішенням суду, чоловікові Оксани виписали припис, яке забороняє ґвалтівнику наближатися до постраждалої. У поліції, каже Оксана, на цей папір реагували дивно — розмахували руками і кричали: «Що ви мені показуєте, ми не знаємо, що це таке». Таких приписів з 2019 року був три. Зараз Оксана живе окремо — правозахисні організації допомогли їй зняти квартиру. У травні 2020 року суд засудив її чоловіка до року умовного терміну за те, що він не виконував розпорядження суду. За домашнє насильство ніякого покарання не було. Зараз йдуть нові суди — Оксана домагається, щоб колишнього чоловіка позбавили батьківських прав. Каже, що діти його бояться.\nВійна та насильство\nУ 2019 міністерство соціальної політики України визнало, що щороку в країні гине більше людей від домашнього насильства, ніж від військових дій на сході країни. Міжнародна організація ОБСЄ теж озвучує такі цифри. Проблема домашнього насильства, від якого страждають, переважно, жінки — давня для України, де сильні патріархальні стереотипи. Однак з початком бойових дій проблема ускладнилася.\nМіжнародна організація «Knowledge, evidence and learning for development» зазначає, що обидві сторони конфлікту не використовують систематично гендерне насильство як частину військових дій, однак права жінок в зоні конфлікту постійно порушуються. Проблема виходить далеко за рамки зони бойових дій. Якщо на Донбасі дослідники відзначали, що жінки стають жертвами зґвалтувань або були змушені вдаватися до секс-роботи, щоб вижити в нових умовах, то на території інших регіонів України жінки зіткнулися з домашнім насильством від своїх чоловіків, які повернулися з війни з посттравматичним синдромом.\n«Ми виявили, що після 2017 року настала якась тиша [в звітах міжнародних організацій] щодо гендерно обумовленого насильства [на Донбасі], як ніби воно перестало відбуватися або ситуація з жінками кардинально покращилася», — говорить дослідниця Amnesty International Надія Гусаковська. Це може бути пов’язано з тим, що інтенсивність бойових дій знизилася. Але і раніше, в більшості звітів йшлося про випадки насильства, що відбулися в 2014-2016 роках з акцентом на сексуальне насильство на пунктах пропуску і в місцях позбавлення волі або під вартою. Аналізувати ситуацію після 2017 року, говорить Гусаковська, особливо важливо, адже тоді вже почали працювати певні законодавчі механізми.\nДослідниця додає, що багато жінок розповідали їй, як погіршилася їхнє життя після початку конфлікту — через вільний доступ до зброї, участь їхніх чоловіків в бойових діях, присутність військових, економічну кризи й досвід переселення зі своїх будинків у безпечніші місця.\nОфіційна статистика говорить, що в 2018 році рівень домашнього насильства в Донецькій і Луганській областях зріс на 76% і 158% порівняно з довоєнним періодом. Хоча дослідники додають: ці цифри неповні, адже багато жінок не заявляють на насильника в поліцію. А ті, хто все ж звертаються до органів, часто стикаються з тим, що їхні заяви не реєструють. З 27 задокументованих Amnesty International випадків домашнього насильства, про які згадується в звіті, 10 жінок не зверталися в поліцію, бо не вірили, що на їх заяву відреагують.\n«Мій чоловік свого часу дільничного перетягнув на свою сторону. Він зробив йому безкоштовно воду, каналізацію, і дільничний просто його покривав, — розповідає про свій досвід Оксана Мамченко. — Усміхався, говорив: «Та йдіть, ви помиріться». Я кажу: «Ви що, не розумієте, він б’є дітей». А він мені — «Та він у вас нормальний, я з ним спілкуюся». Я йому диктофонні записи вмикала, я йому відео вмикала, він тільки посміхався, сміявся. Коли він мене побачив [побиту], так тільки тоді перестав сміятися».\nСекс-робота і домагання\n«6 лютого 2017 року, близько 13:30, солдат, що проходив повз продуктовий магазин у Новомихайлівці, побачив жінку, з якою вже був знайомий. Під час їхньої розмови солдат запропонував провести її додому, і вона погодилася. Коли вони приїхали, він попросив чашку кави, і його пустили в будинок. Він був п’яний. Близько 17:00 він схопив її за волосся і потяг до спальні. Там він змусив її стати на коліна і застосував фізичне насильство, водночас погрожуючи застосувати його до дітей, які в той час перебували в будинку. Він примусив її до орального сексу. Потім, близько 17:30, солдат кинув жінку на диван, вдарив її, насильно зняв її одяг та білизну і знову зґвалтував (цього разу з насильницьким вагінальним проникненням). Він продовжував ґвалтувати її до 23:30. Наступного дня жінка заявила про сексуальне насильство в Мар’їнський відділ поліції».\nЦе — виписка з судового реєстру, рідкісний випадок задокументованого опису сексуального насильства з боку військового в зоні конфлікту. Зазвичай жінки не розповідають про це. У звіті Amnesty International йдеться всього про вісім випадків сексуального насильства, і всі ці історії анонімні. Надія Гусаковська пояснює, що перш за все це пов’язано зі страхом, соціальної стигмою та недовірою до системи.\n«Чим ближче до лінії зіткнення, тим більше там [застосовується] влада військових, — каже дослідниця. — У такій ситуації зростає як ймовірність насильства, так і ймовірність, що про нього не скажуть».\nКрім того, підкреслює Гусаковська, часто мова йде не тільки про зґвалтування, а й про сексуальні домагання та кетколлінг. З цим стикаються як жінки, так і дівчата-підлітки.\nЩе в 2016 році Фонд ООН в області народонаселення повідомляв, що жінкам, які живуть в зоні конфлікту, доводилося частіше вдаватися до комерційного сексу. Найчастіше, це було пов’язано з тим, що саме жінки залишалися єдиними годувальницями в сім’ї, а секс-робота — єдиною можливістю заробити в зруйнованих війною населених пунктах. В Amnesty International виявили, що жінкам, які змушені продавати секс, може загрожувати насильство з боку солдат і подальші порушення прав людини. Влада, відзначають в організації, нездатна забезпечити їм доступ до правосуддя.\nУ 2019 український парламент криміналізував домашнє насильство. Замість адміністративного порушення його кваліфікують як кримінальне — якщо насильство було систематичним. Тобто якщо жертва звертається в поліцію втретє, то насильника можуть позбавити волі на строк до двох років.\nКрім того, в поліції створили спеціальні мобільні групи, які повинні першими виїжджати на виклики, пов’язані з домашнім насильством. І ще одне нововведення — це приписи, які виписують ґвалтівнику. Це працює так: наприклад, загін поліції приїжджає на виклик і бачить, що ситуація критична й може погіршитися після від’їзду правоохоронців. В такому разі вони виписують припис, який забороняє ґвалтівнику 10 діб наближатися до жертви або перебувати з нею в одному приміщенні.\nЦі інструменти, за логікою, мають зменшити кількість випадків домашнього насильства. Однак Надія Гусаковська критикує деякі положення українського законодавства. Вона каже, що вводити кримінальну відповідальність за домашнє насильство потрібно з першого випадку, а не тільки якщо воно систематичне. Так працюють міжнародні стандарти.\n«Зараз на практиці постраждала повинна мінімум два рази звернутися в поліцію й потрібно, щоб насильника притягли до відповідальності принаймні двічі протягом року, для того, щоб на третій вже наступила кримінальна відповідальність, — пояснює Гусаковська. — А поліція не реєструє заяви, не розслідує справи і в підсумку потерпілі перестають звертатися в поліцію. У поліцейських не вистачає гендерної чутливості, вони не сприймають заяви всерйоз. Ми чули навіть від вищих чинів, що ну ось, випишемо ми чоловікові припис, а куди він піде? Як же права людини?»\nСуди, за словами Гусаковської, часто призначають гвалтівнику саму м’яку форму покарання — штраф.\n«Був випадок, коли за побої призначили штраф 170 гривень, — каже дослідниця. — Це трохи більше штрафу за безквитковий проїзд в Києві. А ще цей штраф часто платять самі жінки, тому що він йде з сімейного бюджету».\nСитуація на Донбасі ускладнюється ще й особливостями регіону. Наприклад, мобільні групи реагування на випадки домашнього насильства часто не можуть оперативно приїхати через розбиті дороги. Бракує кадрів, причому не тільки поліцейських, а й медиків, психологів. Чим ближче до лінії розмежування, тим небезпечніше там працювати. Шелтерів — спеціальних притулків для жертв домашнього насильства — теж не вистачає. У Донецькій області їх всього три, а в Луганській — один, і з’явився він лише в 2020 році. Ці шелтери, каже Гусаковська, знаходяться в містах, тому жінкам з сіл дістатися до них складніше.\nНарешті, ще одна важлива проблема — особливості українського законодавства, згідно з яким адміністративні справи проти поліцейських і військових не розглядають суди загальної юрисдикції, а тільки військова прокуратура або керівництво військової частини.\n«Наприклад, якщо військовослужбовець чинить домашнє насильство по відношенню до дружини або матері, його не можна притягнути до адміністративної відповідальності, — пояснює Гусаковська. — Поліція може скласти заяву, передає начальнику частини і він вже сам розбирається, і вирішує, проводити розслідування чи ні».\nYuliana Skibitska 11 Листопада, 2020


На Рівненщині перекинувся мікроавтобус: одна людина загинула, троє - травмовані (ФОТО) | Новини\nНа Рівненщині перекинувся мікроавтобус: одна людина загинула, троє - травмовані (ФОТО)\n17:00, 18 жовтня 2012 р.\nАварія, яка сталася 17 жовтня в Сарненському районі, забрала життя 32-річної жінки. Постраждали також інші троє пасажирів цього авто.\n17 жовтня близько 05.35 на автодорозі Городище – Рівне – Старокостянтинів, 28-річний водій Анатолій з Костополя, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN LT 35, рухаючись зі сторони Костополя в напрямку Сарн, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не справився з керуванням. Через що допустив з’їзд автомобіля в кювет з подальшим перекиданням.\nПро це повідомили з прес-служби ВДАІ УМВС в Рівненській області.\nВнаслідок ДТП 32-річна пасажирка Алевтина загинула на місці пригоди.\n53-річна Ніна отримала забій правої брови та грудної клітки та була доставлена в приймальне відділення Сарненської центральної районної лікарні. Після надання медичної допомоги її відпустили додому.\n46-річна Валентина отримала закритий компресійний перелом тіла, 12 хребця 2-3 ступеню, а 24-річна Людмила - закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій грудної клітки, перелом нижньої щелепи, перелом кісток носа. Обидві жінки були госпіталізовані в травматологічне відділення Сарненської ЦРЛ.


“Креатор-буд” відмовився від скандального будівництва? | Бізнесобласть\nНавесні цього року увагу громадськості та журналістів привернув скандал у одному з дворів Тернополя поряд з Театральним майданом. Відома будівельна компанія “Креатор-буд” прагнувала спорудити на місці кафе “Бенедето” елітне житло.\nТут розташований один з небагатьох дитячих майданчиків в центрі міста. Мешканці навколишніх дворів та інші небайдужі городяни протестували проти такої перспективи, пише zz.\nНавколо майбутнього будівництва поламали чимало списів: жителі обіцяли боронитися до останнього, а забудовники пояснювали, що мають всі необхідні документи та дозволи. На захист останніх стали і представники мерії. Сторони полаялися між собою та розійшлися ні з чим.\nТим часом на спірній території продовжувала роботу піцерія, а минулого тижня навколо неї розклали парасольки та столики. Будівництво відміняється?


Магістерка критичних гендерних досліджень (Центральноєвропейський університет) та антропології (Університет Альберти) Дафна Рачок у своєму блозі робить огляд регулювання секс-праці в різних країнах світу. Спеціально для порталу «Легалайф-Україна» – майже вікова історія регулювання секс-праці у Туреччині.\nУ Туреччині секс-праця є легальною від часів заснування сучасної республіки в 1923 році. Секс-працівниці можуть працювати або самостійно, або в борделі. Утримання борделю також є легальним, проте примус до проституції є незаконним і карається відповідно до чинного кримінального кодексу.\nВласники борделей також платять податки та мають зареєструвати свій заклад, показавши, що він відповідає санітарним правилам. Але якщо раніше захищати борделі входило в обов’язки поліції (до 2012 року), зараз борделі наймають приватні охоронні компанії для цієї роботи.\nЗаконодавче регулювання секс-праці ґрунтується в основному на законах 1930 та 1961 років. Вони встановлюють основні правила, що регулюють секс-працю: наприклад, з усіх секс-працівниць обов’язково стягуються податки, секс-працівниці мають обов’язково використовувати презервативи та регулярно проходити медичні огляди. Щоб працювати легально, секс-працівниці мають зареєструватися та отримати спеціальне реєстраційне посвідчення, у якому зазначена дата проходження останнього медогляду.\nНа жаль, у Туреччині чоловікам забороняється реєструватися як секс-працівникам, тому багато чоловіків та трансгендерних людей працюють нелегально. Більше того, попри те, що на папері отримати реєстраційне посвідчення – доволі легка процедура, останнім часом місцеві уряди все менш і менш охоче видають нові посвідчення. Відповідно, усе більше секс-працівниць змушені йти в тінь.\nБагато секс-працівниць Туреччини вважають закони 1930 та 1961 року застарілими, бо вони не відповідають реаліями секс-індустрії.\nАле також на додачу до цих двох законів існує низка статей кримінального кодексу, які часто використовуються проти секс-працівниць: наприклад, стаття про «одержання прибутку від проституції», «заохочення людей до проституції» та інші.\nТакож існує закон «Про обов’язки і владу» поліції, який закликає її вживати всі необхідні заходи для «запобігання» проституції. Секс-працівниці скаржаться, що цей закон призводить до рейдів на борделі, їхнього закриття та кримінальних проваджень проти секс-працівниць.


Vis-а-vis з Миколою Бойченком. Про безцінність грошей та цінність задоволення від роботи - Новини - Волинська Фондова Компанія\n«Безприв’язний тип утримання ВРХ вперше я побачив на фермах у Європі. Тваринництво — це повний замкнутий цикл виробництва і постійний обіг коштів. У наших корів демократія: вільний вигул, доступ до сіна і води J», — сміється Микола Бойченко.\nЗавантажити дану статтю: "Vis-а-vis з Миколою Бойченком. Про безцінність грошей та цінність задоволення від роботи"\nПереглянути статтю "Vis-а-vis з Миколою Бойченком. Про безцінність грошей та цінність задоволення від роботи" на AgroPortal.ua


20.09.2017 / 14:29\nСтаном на 19 вересня Єдиного реєстру соціальних виплат, пільг, субсидій, допомог та інших видів виплат в Україні й досі не створено, а заходи щодо впровадження цього проекту не є достатньо ефективними. Про це йшлося під час засідання Комітету Верховної Ради з питань соціальної політики, зайнятості та пенсійного забезпечення.\nЗа результатами проведення аудитів у 2015 та 2016 роках, Рахункова палата України неодноразово звертала увагу на те, що під час реалізації проекту запуску відповідного реєстру не забезпечується аналіз проблем, що виникають, та шляхи їх розв’язання.\nЗа словами заступника Міністра соціальної політики Микола Шамбір, відсутність позитивного результату викликано в першу чергу тим, що компанія-виконавець, яка розробляла прикладне програмне забезпечення інформаційної системи управління, потрапила до «чорного списку» Світового банку та відсторонена від торгів.\nЛюдмила Денісова наголосила, що процедуру торгів розпочато за умов, коли щодо системи, під яку вже замовляються програмні продукти, відсутня узгоджена із суб’єктами соціальної сфери, громадськістю, експертами, науковцями відповідна концепція, а у тендерній документації Мінсоцполітики не враховані питання запобігання ризикам, пов’язаним із захистом інтересів держави в сфері кібербезпеки, що є особливо актуальним в даний час.\nДо того ж, за висновками експертів, інформаційна система Пенсійного фонду є сучасним апаратно-програмним комплексом з можливістю подальшого розвитку і розширення. Значний обсяг інформації надходить із зовні (ДФС, фонди соціального страхування). На базі системи запущені сервіси - електронна трудова книжка, електронне посвідчення пенсіонера та публічний веб-портал. Система дозволяє забезпечити практично всі види страхування.\nЯкщо порівнювати з варіантом створення нової системи, на чому наполягає Мінсоцполітики, економія часу може скласти до двох років, а економія коштів - десятки мільйонів гривень. До того ж є можливість швидкої інтеграції будь-яких видів соціального забезпечення.\nЧлени Комітету з огляду на зазначене, висловили представнику Міністерству соціальної політики пропозицію погодити документацію в рамках проведення торгів із Держспецзв’язку, а також запропоновали Уряду заслухати на своєму засіданні питання стану виконання проекту «Модернізація системи соціальної підтримки населення України».\nНагадаємо, що в липні 2014 року між Україною та Міжнародним банком реконструкції та розвитку укладено угоду про позику на впровадження Проекту «Модернізація системи соціальної підтримки населення України» на суму 300 млн доларів США. Відповідальним за Проект є Міністерство соціальної політики. Мета Проекту - запровадження єдиного інформаційного середовища соціальної сфери.\nМінсоцполітики в липні 2017 року розпочато тендерні процедури щодо організації закупівлі послуг з розробки та удосконалення прикладного програмного забезпечення.\nреєстр соціальних виплат


Як не дивно, останнім часом Вадимові було не до футболу. Бавлячись в детектива, шкода, що в дилетанта, він забув і про м’яч, і про поле. От зраділа б Таня (!), тобто за інших обставин її це дуже порадувало б.\nНагода для Вадима випала непогана. Навіть не на зовсім тверезу голову він чудово все усвідомлював. То ж і рішення було прийнято одразу.\n— Тоді до завтра, малий.\nВперше Вадим прокинувся не з думками про план “за будь-яку ціну дізнатися, що у Тані з Ростиком”. Просто прокинувся, а після розминки пішов на стадіон побігати, ще й м’яча прихопив.\nТак почалася чергова футбольна смуга в його житті.\nВадим знав, що після тривалого відлежування на дивані, перше тре-нування не дасться йому легко. Але ж не настільки!\nНа стадіоні він зустрів знайомих з місцевої команди, але бігати з ними не став. Сам помаленьку, непоспішаючи – врешті-решт давно цього не робив. Звикши працювати ногами, Вадим пішов до знайомих на поле, які розми-налися перед матчем.\n— А ти швидко відновився!\n— Хотілося по-швидше повернутися на поле. – Вадим сам собі не повірив, коли таке сказав. Згадав, як лежачи на дивані саме цьго і хотів. Зрештою, а чим би він іще займався, як не футболом.\n— Гратимеш з нами?\n— Мені б ще відпрацювати удари... на точність, на силу. Я ж взагалі до м’яча не торкався.\nХтось з хлопців почув у Вадимових словах, прохання й приєднався до нього. Почали з коротких передач.\nДо початку матчу Вадим почувався готовим до бою, але вже після п’ятнадцяти хвилин гри від оборони, де йому як опорному півзахиснику довелося напружуватися значно більше, ніж іншим гравцям, був знесилений настільки, що й не помітив, як нападник прокинув повз нього собі на хід м’яч, а далі забив гол.\n— Це тільке перше твоє тренування. Нічого. – Хтось намагався під-бадьорити Вадима, коли той нарешті зрозумів, що сталося.


ГоловнаНовиниТвори Михайла Китриша в колекції Меморіального музею-садиби Леоніда Сморжа\nОпішне – колиска народного мистецтва і невмирущого національного Духу. Тут збереглася самобутня історія і культура рідного краю. Тут сама Земля промовляє до нас голосом тисячоліть, надихає, дає потужний імпульс до творчості. Вона виплекала, вигойдала на своїх долонях не одне покоління талановитих майстрів. Про кого, як не про них, сказав Спаситель: «Ви – сіль землі. І якщо сіль втратить свою силу, чим зробити її солоною?»\nОсь чаклує за гончарним кругом заслужений майстер народної творчості України, лауреат літературно-мистецької премії імені Данила Щербаківського, Національної премії України імені Тараса Шевченка Михайло Єгорович Китриш. Вся його постать ніби сяє святом і таїною… В цю мить він – Творець. У його руках народжується цілий Світ, Світ прекрасний і неповторний. Мовчазні вироби майстра зазвичай стають промовистими, бо на будь-якій із виставок можна впізнати його почерк, де висока майстерність гармонійно поєднується з глибоким задумом. Адже кожен талановитий Художник має свою, тільки йому притаманну образотворчу мову, нею він спілкується зі Світом, нею промовляє в Майбутнє.\nЯк повноводна ріка починається із джерела, так життєва дорога починається з вузенької стежини за батьківським порогом. Не секрет, що походить Михайло Єгорович з відомої гончарської родини – ще його дід Василь був знаменитим гончарем-мисочником. Та перші уроки майстерності малий Мишко отримав від батька. Ліпленням захопився, коли у 12-річному віці здолала хлопчину тяжка недуга. Три роки довелося бути прикутим до ліжка. Почав свистунці ліпити, за роботою забував про хворобу.\nПісля закінчення школи Михайло Китриш вирішив іти працювати тільки на завод «Художній керамік», що на той час діяв у Опішному. Спочатку було дуже важко, бо гончарська робота вимагає відмінного здоров’я. Серед своїх вчителів Михайло Єгорович називає Йосипа Степановича Мареху й Трохима Назаровича Демченка. На заводі «Художній керамік» майстер пропрацював з 1963 по 1996 рік. Тут Михайло Єгорович зустрів і свою майбутню дружину Галину Сергіївну, яка стала не тільки вірною супутницею життя, а й помічницею та порадницею, адже більшість робіт майстра оздоблені саме її мальовкою.\nЧи у світі є така річ, яку б не змогли згончарювати золоті руки Михайла Китриша? Від дрібної «монетки» й свистунців, ужиткового посуду й декоративних тарілей до великих ваз і зооморфних скульптур – все зможе виготовити майстер. Він не марнував років, бо на всіх життєвих дорогах прагнув досягнути вершин. Справді, твори Михайла Єгоровича знають не тільки в Україні, а й далеко за її межами. Його вироби експонувалися на виставках у Болгарії, Росії, Польщі, Канаді, США, Німеччині, Об’єднаних Арабських Еміратах. У Норвегії на симпозіумі Михайло Єгорович представляв свої твори особисто разом з доктором історичних наук, заслуженим діячем науки і техніки України Олесем Пошивайлом, тоді ще директором Національного музею-заповідника українського гончарства в Опішному, а нині директором Інституту керамології – відділення Інституту народознавства НАН України.\nЗ великою теплотою і щирою вдячністю розповідає майстер про свою дружбу з Національним музеєм-заповідником українського гончарства в Опішному. Виставки, симпозіуми, традиційні свята «День гончаря», куди його часто запрошують, – для справжнього майстра можливість поспілкуватися з творчими людьми, з тими, хто розуміє і цінує справжнє народне мистецтво.\nУ Меморіальному музеї-садибі філософа й колекціонера опішненської кераміки Леоніда Сморжа зберігається 25 творів Михайла Китриша, виготовлених майстром впродовж 1960-их – 1990-их років на прохання вченого. Це декоративний та вжитковий посуд: макітри, супник, миски й глечики, тарілі й вази, а також свічники та зооморфні скульптури.\n«Наше знайомство з Леонідом Опанасовичем розпочалося в далекому дитинстві, – розповідає Михайло Єгорович. – Я відпочивав у піонерському таборі в Міських Млинах і познайомився з його молодшим братом Віталієм. Пам’ятаю, з якою заздрістю ми спостерігали за тим, як Леонід тренується – підіймає величезні гирі (він тоді захоплювався важкою атлетикою). Пізніше ми зустрічалися в заводі, потім на виставках у Києві, а з відкриттям музею-заповідника в Опішному вже тут, у музеї гончарства. Бував колекціонер і в нас удома. Всі вироби, що зберігаються в Меморіальному музеї-садибі Леоніда Сморжа я йому в свій час подарував. Влітку, як потепліє, обов’язково поїду до Міських Млинів, зайду до музею-садиби та відвідаю могилу Леоніда Опанасовича, вклонюся його пам’яті. Хороший був чоловік: щирий, привітний, порядний; розум мав великий, простих людей не цурався».\nУ кожного своя дорога до Істини. Важливо, щоб на цій дорозі зустрічалися рідні Душі, як зустрічаються вони неперевершеному опішненському гончареві Михайлові Китришу.


• Ми двічі попрощалися з сином, коли він народився на 13 тижнів раніше терміну, але наш хлопчик — найкращий подарунок на Різдво • ЗакарпатПост •\n23.01.2022 12.01.2022 Закарпатпост 156 Views\nЯк будь-які новоспечені батьки, 21-річна Кеті Норбері та 23-річний Адам Сміт раді були провести своє перше Різдво зі своїм новонародженим сином Елліотом, пише газета ЯСНО.\nАле відзначали вони цей день у відділенні інтенсивної терапії новонароджених Королівської лікарні Олдхем (Англія) після того, як Елліот з’явився на світ на 13 тижнів раніше, важивши крихітні 389 грамів, що менше навіть, ніж банка квасолі.\nБуло невідомо, чи виживе Елліот, і лише в тижневий вік Кеті та Адам попрощалися зі своїм сином після того, як він підхопив інфекцію, і лікарі вважали, що йому залишилося жити лише дві години.\nАле, незважаючи ні на що, маленький хлопчик витримав випробування і зараз почувається добре.\nСканування вагітності показало проблему з плацентою Кеті, Елліот був породжений за допомогою екстреного кесаревого розтину 22 листопада, майже за чотири місяці до терміну – 19 лютого.\nКрихітного малюка доставили прямо до відділення інтенсивної терапії новонароджених, де він почувався добре, поки раптом не занедужав.\nАби врятувати новонародженого, розпочався збір пожертв. І люди на біду родини відгукнулися одразу, охоче переказували кошти.\n«Це дуже важливо знати, що люди на Різдво думають про такі сім’ї, як наша, і роблять пожертви, щоб допомогти таким підопічним», – зізналася Кеті.\n24-річна Меггі Ньютон є ще однією новоспеченою мамою, чиє перше Різдво зі своїм сином Лоренцо буде не таким, як вона планувала.\n21 жовтня Лоренцо народився у віці 27 тижнів з вагою 892 г.\nЦе здивувало всіх, оскільки пологи мали пройти аж 16 січня. Тим не менше, малюк досяг відмінних успіхів, і родина повернулася додому до Різдва.\nПоруч із Меггі та Лоренцо близнюки Біллі та Поппі з їхньою мамою Джорджі Сміт, 33 роки, та татом Джеком Бредбері, 31 рік.\nДіти народилися на шість тижнів раніше. «Наш будинок був переповнений різдвяними подарунками та листівками для них, але повертатися туди без них було не б справжнім святом. Тому я дуже радію, що своє перше Різдво вони таки зустріли вдома! – запевнив батько дітей. – Я хотів би подякувати всім, хто зробив пожертви для таких сімей, як ми. Для мене дійсно приємно знати, що люди думають про нас і переказують кошти, щоб допомогти батькам і немовлятам у таких палатах як та, у якій перебували наші крихітки» • Більше цікавого читай у газеті ЯСНО • Купи газету в кіоску або передплати на своїй пошті • Індекс 76076 • ЯСНО – газета №1 для життя! • ЗакарпатПост\n← Гороскоп на тиждень. 24-30 січня 2022 року\nОселедцевий торт на вафельних коржах — не залишить вас байдужими →\nГороскоп на тиждень. 24 – 30 червня 2019 року. Здоров’я, любов, гроші\n23.06.2019 post Коментарі Вимкнено до Гороскоп на тиждень. 24 – 30 червня 2019 року. Здоров’я, любов, гроші


Знати правду: На Прикарпатті знайшли масові поховання жертв НКВС\n30 Вересня 2019 213\nПропонуємо вашій увазі вкрай важливий матеріал наших колег з видання «Репортер» (Івано-Франківськ) про братську могилу українців в селищі Більшівці.\nЖурналісти знайшли навіть очевидців тих злочинів.\n– Скидали тих партизанів (вояків Української повстанської армії – ред.), що побили. Казали – бандити. І діти всі летіли дивитися. Пам’ятаю як нині: старенька бабця сиділа і так плакала над сином, – розповіла журналістам 85-річна Стефанія Луців, яке все життя прожила в Більшівцях, а на момент масового «червоного терору» була ще школяркою.\n– Перші розкопки ми зробили під костелом. Розкопали тлінні останки наших повстанців. Ну а потім вже на цвинтарі, також в таких ярах, наприклад, копали яму на захоронення, то теж – 50 сантиметрів від поверхні землі, і вже кістки були, – розповідає парох церкви у Більшівцях Василь Завірач.\n– Нам вдалося відкопати два дитячих скелетованих останки. Це десь років 5-6, як казали експерти. Це – дещо молодша дитина. Під другим останком вдалось натрапити на дорослий, – пояснює керівниця науково-пошукових робіт Ольга Третьякова, яка працює в комунальному підприємстві «Пам’ять», що займається пошуком і перепохованням жертв воєн, депортацій та репресій тоталітарних режимів.\nЙмовірно, ці поховання в селищі Більшівці датовані 1945-1946 роками, адже у могилі знайшли монету 1946 року.\nІнші деталі розкопок на Прикарпатті, які вкотре свідчать про неймовірну жорстокість радянського тоталітарного режиму, шукайте в сюжеті журналістів.\nУ рамках цієї співпраці наша редакція Varosh підготувала публікацію про людей з інвалідністю, які разом з рідними створюють в Ужгороді кондитерську, де планують працювати всі разом. Ми назвали цю історію “Особливий шоколад“\n# НКВС # розкопки # терор


VII Всеукраїнська науково-практична конференція «Мистецька освіта в Україні: традиції, сучасність, перспективи»\nОпубліковано Olya.A Нед, 09/12/2012 - 12:34\n27-29 березня 2013 року у Луганській державній академії культури і мистецтв відбуватиметься VII Всеукраїнська науково-практична конференція «Мистецька освіта в Україні: традиції, сучасність, перспективи».\nВиконавська інтерпретація та сучасний навчальний процес.\nВиконавська інтерпретація як метод формування нового світосприйняття.\nНауково-практичні аспекти підготовки кадрів сфери культури і мистецтва в сучасних умовах.\nНові авторські концепції навчання і програми курсів мистецьких дисциплін.\nІсторичні аспекти як основа розвитку сучасного мистецтва.\nПроблеми реформування навчального процесу в підготовці молодшого спеціаліста культури.\nВисока якість підготовки фахівців художнього галузі як гарант збереження традицій національної художньої школи.\nПрактична підготовка як основний фактор педагогічної компетенції викладача.\nНові методики в підготовці професійних кадрів галузі мистецтва.\nВивчення національних культурних традицій в сучасній вищій школі.\nКолеснікова Віталія Вікторівна - директор коледжу ЛГАКІ\nЧитати далі про VII Всеукраїнська науково-практична конференція «Мистецька освіта в Україні: традиції, сучасність, перспективи»


"Виборчий розрив" у Британії між консерваторами і лейбористами скоротився вдвічі\nп’ятниця, 19 квітня 2019, 03:49\nБританська правляча Консервативна партія прем'єр-міністра Великої Британії Терези Мей упродовж тижня втратила 5 процентних пунктів рейтингу напередодні дострокових парламентських виборів, запланованих на 8 червня.\nПро це свідчать дані опитування Survation, інформує Politico.\n"Порівняно з опитуванням, проведеним минулого тижня, підтримка партії консерваторів (торі) зменшилася на п'ять пунктів - з 48 до 43%", - йдеться у повідомленні.\nВодночас зазначається, що на 5 процентних пунктів зросла підтримка лейбористів - з 29 до 34%.\nТаким чином, розрив між основними партіями-суперниками скоротився удвічі - з 18% до 9%.\nКрім цього, повідомляється, що підтримка ліберальних демократів, які виступають проти виходу Великої Британії зі складу ЄС, лишилася стабільною - на рівні 8%. А за євроскептиків з UKIP готові віддати свої голоси 4% виборців.\nЧитайте також: Brexit: ЄС хоче переговорів наступного дня після виборів у Британії\nВ опитуванні, яке проводилось по телефону після того, як партії оприлюднили свої маніфести, брали участь 1034 людини.\nБританія Мей Вибори


На пилці, мітлі, жерстяних банках, граблях та горнятках | Новини Хмельницького "Є" | ye.ua\nНа пилці, мітлі, жерстяних банках, граблях та горнятках\n11 Жовтня, 2010 Григорій ПОДІЛЬСЬКИЙ Культура 3444\nГрають учасники унікального дитячого колективу з села Новоселиця, що на Полонщині\nА ще в арсеналі народного козацького ансамблю шумових інст- рументів «Веселі музики» Новоселицького НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів, ліцей» є сопілки, ложки, барабан, гармонь та діжкострун. Саме на цих інструментах маленькі артисти здобули собі популярність.\nМайже тисяча гривень за виступ\nХоча, справжня слава до нинішнього колективу «Веселих музик», які грають, за словами їхнього незмінного керівника Василя Чумака, на усьому, що пищить, дзеленчить та грюкає, прийшла на останній виставці «Агро-Поділля-2010», де музики представляли свій Полонський район. Тоді, колектив наробив такого фурору, що випадково назбирав за свій виступ майже 1000 гривень від здивованих відвідувачів обласного ярмарку – люди просто пхали гроші в інструменти учасників. Та, за словами Василя Георгійовича, сходження незвичного музичного колективу розпочалося ще у 1982 році, коли у Новоселицькій школі розпочав свою діяльність ансамбль ложкарів. Згодом керівник колективу купив професійну сопілку і, самостійно освоївши інструмент, паралельно створив у школі ще й ансамбль сопілкарів…\nДо речі, Василь Чумак у Новоселиці людина унікальна. Про таких кажуть «самородок». Ще у дитинстві пильно придивлявся, як працює сусід-тесля, слухав його поради, і сам почав пробувати майструвати. В сьомому класі зробив табуретку, стола, потім опанував роботу з каменем. А ще полюбляв плести з соломи капелюхи та кошики. Проте, найбільше хотілося навчитися грати на акордеоні. «Я добре вчився у школі і пам’ятаю, як мама сказала мені, що якщо добре закінчу сьомий клас, то вона мені купить акордеон, – згадує пан Василь. – Я дуже чекав на той день і донині пам’ятаю, як мама занесла до хати, звісно, не акордеон (ми дуже бідували), а гармонь, і я розплакався… Ось тоді у мене і з’явилася неймовірна любов до музики. Сам вивчив ноти, почав підбирати музику. Коли пішов у армію, організував самодіяльність, а з поверненням в село одразу прийняв посаду завклубом».\nЗа багато років Василь Георгійович урізноманітнив й інструменти і програму колективу. Нині ансамбль «Веселі музики» має у своєму арсеналі музичних інструментів стільки, що його керівник та учасники перерахувати не можуть. Кажуть, легше назвати те, на чому вони не грають. Та його незмінний керівник донині мудрує, чим би то незвичним заінтригувати виконавців та слухачів. Ось, до прикладу, декілька років тому назбирав використані бляшанки від дезодорантів, скріпив їх двома рейками, щоб вони вільно крутилися, і створив новий музичний інструмент.\nДо речі, свій найперший «шумовий» інструмент Василь Георгійович пам’ятає донині. Це був величезний рубель, котрий в поєднанні з дерев’яною ложкою видавав неймовірний звук. Потім він його вдосконалив, зменшивши та додавши довжелезну ручку для того, щоб було легше тримати. Пізніше зі старої розкладачки зробив тримач з гаками, на яких прикріпив бляшанки та рядами поклав скляні пляшки. Ось іще один інструмент вийшов. Музику пан Василь чує у всьому, а тут ще й учасники колективу шукають запчастини та майструють. Десь підточив, десь нарізав бляшанку до тембру підібрав – і диво-інструмент готовий…\nСьогодні у незвичному колективі шумових інструментів Василя Чумака 25 учасників – 12 дівчат та 13 хлопців з третього по 11 клас. Потрапити сюди може кожен бажаючий, проте, кастинг жорсткий. По-перше, бажаючих, виявляється, дуже багато (все ж таки колектив популярний далеко за межами рідного селища), а по-друге, нових учасників прослуховує сам колектив. Таку демократію Василь Гергійович підтримує повністю. Каже, що саме діти зі своєю безпосередністю є найкращою приймальною комісією. Та найголовніше, усі в колективі розуміють, що кожен учасник повинен вміти замінити один-одного.\nУкраїна – має талант. А гроші?..\nЩе на початку 90-х років, коли колектив «Веселі музики» був щойно створений і в його арсеналі з’явилися перші шумові інструменти, а в репертуарі було лише біля 30 музичних творів, у нього були одні з перших гастролей за межами області. Тоді Одеса, Ялта та Київ аплодували незвичному колективу, а про його керівника та учасників заговорили. Згодом унікальний ансамбль гастролював у Польщі, куди їх запросив польський консул. Нині репертуар музик з Полонського району нараховує понад 100 музичних творів і, здавалося б, усі дороги їм відкриті. Проте, колектив, який у 2001 році став народним, а у 2006 здобув статус козацького, нині не має змоги виїжджати на гастролі. Дипломант багатьох фестивалів та конкурсів «Веселі музики» просто не має на це коштів. В минулому році, за словами керівника ансамблю, сільська рада закупила учасникам нові костюми, але можливості їх продемонструвати немає ніякої. Ані школа, ані батьки, ані керівник колективу просто не мають фінансової можливості показати, на що здатні жителі Хмельниччини.\nХмельницькі інспектори впіймали чергових рибних порушників 139\nОголосили підозру посадовцям Пенсійного фонду Хмельниччини в створенні злочинної організації 575\nХарчування у школах: що заборонили та чим будуть годувати 349\nПрогноз погоди на 17 січня: морози посиляться 448\nУ Хмельницькому попрощалися із заслуженим артистом України Олександром Шиманським 441\nНа Новоушиччині горів житловий будинок 242\nГолову Хмельницької ОДА просять «переділити» чиновників між новими райдержадміністраціями 832\nКоронавірус на Хмельниччині: ситуація станом на 16 січня 963\nУ Хмельницькому затримали чоловіка під час передачі хабаря правоохоронцю 410\nНа ставку в Красилові під лід провалилися люди 2554


Єпископ Пимен: Віруючих УПЦ роблять ізгоями, хоча ми є громадянами і патріотами України (відео) - Українська Православна Церква\nTagged: єпископ Дубенський Пимен, захоплення храмів на Рівненщині, Рівненська єпархія, утиски громад УПЦ\nГоніння на УПЦ та її віруючих сприймаються дуже важко, тому що ми — люди Божі і ми — патріоти своєї країни, навіть більші за тих, хто пропагують ці ідеї за кожної нагоди, а нас роблять ізгоями.\nСучасні політики і чиновники видають за «досягнення» і «послугу» Батьківщині поділ українського суспільства на угодних і неугодних, натомість досягненням було б примирення людей та єднання, а не їх стравлювання. Про це сказав в інтерв’ю, присвяченому церковній ситуації в Україні, відеоканалу на YouTube «Лавра. Шлях спасіння» єпископ Дубенський Пимен, вікарій Рівненської єпархії, повідомляє Інформаційно-просвітницький відділ УПЦ.\n«Ми переживаємо дуже складні часи, коли відбувається завуальоване, приховане, але всім видиме гоніння на Церкву, коли проходять рейдерські захоплення храмів. Ми відчуваємо постійний тиск на Церкву, на священнослужителів, навіть на тих мирських людей, які виявляють бажання залишитися в лоні Православної Церкви. І це дуже важко сприймається, тому що ми — люди Божі, ми — громадяни своєї держави, ми — патріоти своєї країни, навіть, мабуть, більші? ніж ті, хто це пропагує за кожної нагоди; тому що нас роблять ізгоями на своїй же землі, яку ми любимо», — сказав вікарій Рівненської єпархії.\nЄпископ Дубенський Пимен підкреслив, що попри тиск в Рівненськй єпархії, згідно з усіма дійсними Законами України, не було жодного переходу громади УПЦ у «ПЦУ» — «були рейдерські захоплення храмів та збурення людей до міжусобіць під заїждженими гаслами, що вуалюється під добрими бажаннями створити Українську Церкву, хоча Українська Православна Церква існує з 1992 року як самостійна і незалежна».\n«Але факти перекручуються, — додав владика. — Якщо людина робить все заради миру, то ніколи не допустить розділення суспільства на угодних і неугодних».\nЄпископ Пимен підкреслив, що в державних структурах насильницьке «переведення» громад УПЦ навпаки «сприймається на “ура” і навіть всіляко підтримується». «У багатьох випадках захоплень наших храмів брали участь, якщо не голови РДА, то їхні заступники або представники, що задукоментовано відеозйомкою. І це сприймається як послуга Батьківщині. Послугаою було б, якщо б людей примирили, знайшли вирішення проблем, а не однобоко натравлювали одну частину суспільства на іншу», — зауважив він.\nВладика також звернув увагу на той нонсенс, коли з позицією і думкою віруючих держслужбовці просто-напросто не рахуються, таким чином ображаючи честь і гідність громадян. «Буває, коли в селах більшість громади за те, щоб залишитися в лоні Православної Церкви, але та збурена менша частина селян, яка хоче перейти в новостворену структуру, подається як більшість суспільства, —розповів він. — Значить та частина людей, яка не прийняла політичного гасла, не є громадою? Це просто образа людської гідності».\nВодночас вікарій Рівненської єпархії нагадав, що «за всю свою історію УПЦ ніколи не зазіхала на чуже, але своє має право відстоювати» — і відстоюватимиме у правовому полі.\nВладика підкреслив, що «християнин покликаний бути проповідником любові, а не ненависті», і що для всіх нас сьогоднішні події є «перевіркою на чесніть перед самим собою».\n«Кожний тяжкий час для Церкви був благодатний, тому що в такий час дуже багато святих у Церкві, багато людей проявляли свою стійкість, — продовжив розповідати владика про те, як українські віруючі переживають тиск. — І сьогодні, якщо поїхати на будь-яку парафію, де складна ситуація, можна побачити непідброблені сльози — сльози від чистоти душі, сльози праведні, і це вже ніколи не можна штучно створити».\nНасамкінець єпископ Пимен побажав, щоб якомога скоріше українське суспільство досягло того миру, який настільки необхідний. «Нехай Господь умудрить людей, зробить чистий розум, щоб брат подав руку брату, щоб ніколи не було чвар між тими людьми, які стоять піл-о-пліч, і в жилах яких тече рідна кров… Щоб ми мали основні цінності: віру в Бога, у свою Святу Церкву, у свою землю, у свою батьківщину і людей. Батьківщина — це сукупність всіх людей, і наша українська державність будується на тому, щоб багато людей навчилися жити разом, і ці розділення треба перемогти і стати єдиними», — підсумував він.\nПопередня новина: Єпископ Баришівський Віктор взяв участь у «Національному молитовному сніданку України»\nНаступна новина: Блаженніший Митрополит Онуфрій взяв участь у роботі Священного Синоду РПЦ у Санкт-Петербурзі


Середовище існування - Програма себе вичерпала, а шкода. - Відгуки на Відгук.Укр\nTV та кіно → ТВ-передачі → Середовище існування → Програма себе вичерпала, а шкода.\nПрограма себе вичерпала, а шкода.\nЯ дивилася практично всі випуски цієї програми, починаючи з самого першого випуску. Була приємно здивована як програма першого каналу (самі розумієте яка там цензура та інтереси рекламодавців) запустила такий злободенне викриває недобросовісних виробників проект.\nЧекала з нетерпінням кожного наступного випуску, дізнавалася багато нового і цікавого. Однак, трохи дратують ці психологічні прийомчики, змушують глядача дивитися фільм до кінця. Як вони перебільшено анонсують зміст сюжету на початку або розбивають кожен логічно завершений епізод або експеримент на шматки, щоб показати упереміш, тримаючи глядача постійно в очікуванні завершення попередньої частини.\nНіякої фобії або параної, як деякі пишуть, у мене не виникло. Мене вже не залякаєш м'ясом з хробаками або лікарями-вбивцями.\nМені подобається, що вони розповідають як вибрати краще, але аж надто розтягують цей процес. Можу порівняти з передачею "Спасибі, Леонардо", там роблять теж саме, але за 2 хвилини.\nВ принципі, вони докладно розповідаю про те, про що більшість і так здогадується)\nЯ розумію, хочуть зробити якісний фільм, який затягує глядача. Але переборщують. Взяти хоча б уявлення "експертів". Одного разу це були діти, тестуючі льодяники на паличці. Їх представляв жіночий абсолютно серйозний голос: (точно не пам'ятаю, але сенс такий) - "вихованці дитячого садка від 4 до 5 років, знають у чому відмінність між скиттлз і шмиттлз, можуть з закритими очима відрізнити чупа-чупс від лижи-сосі". До чого це шоу? Або зовсім уже безглузді експерименти, зараз не згадаю прикладу.\nДо речі, експерименти програми подаються як незаперечний доказ, а на ділі вони найчастіше нечисті. Наприклад експеримент, де беруть участь 2 сім'ї з трьох осіб. Одна родина повинна купувати продукти щодня, а інша раз в 2 тижні. Потім порахували хто витратив більше. При цьому склад продуктового кошика нерегламентировался.\nВи тільки подумайте, як можуть 2 різні родини, нехай і з однаковим складом, купувати однакові продукти? Всі сім'ї різні. Хто не купує м'яса, хтось їсть кожен день; один замість лосося взяв кільку, інший взяв кефір замість йогуртів в баночці; одна дитина захотів коробку рафаелло, а цей шоколадку "Подорож".\nЯк можна підрахувати хто витратив більше? Маячня.\nПомічаю, що середовище проживання, що називається, виписалася. Теми, що хвилюють всіх, поступово вичерпуються, для маленької цільової аудиторії знімати не вигідно..\nШкода, задумка дуже хороша.\nЩось я багато негативного сказала. А взагалі хотіла більше в їх захист виступити. Не вийшло.\n← Ця передача відкрила Нову Еру в моєму житті,і думаю в косметичній промисловості теж))))\nДуже корисна передача!→


Різний статус риторики в окремих грецьких державах\n1. Передумови формування риторики у Греції.\n2. Роль Афін як колиски грецького риторичного мистецтва.\nАктуальність теми. Розвиток риторики в Давній Греції у V—IV ст. до н. є. пов'язаний з епохою софістики і цим вченням стимулювався. Як філософське вчення, що виникло на етапі розпаду, руйнування міфологічної свідомості, яка вже відходила, і ще не зміцнілих науково добутих знань про світ, тому що експериментальна база природничих наук була слабкою, софістика заперечувала об'єктивну істинність (вона нічим не могла її довести) і сповідувала релятивізм та скептицизм. Іншими словами, софістика піддавала сумніву можливість вірогідного пізнання істини, існування надійних критеріїв істини і взагалі критично-недовірливо ставилася до спроб її пізнання, тому спрямувала увагу на ближчий, конкретніший і доступніший об'єкт пізнання — людину, її розум і духовну сферу, проголосивши вустами Протагора: «Людина — міра всіх речей: існуючих — що вони існують, неіснуючих — що вони не існують».\nСофісти (в перекладі з грецької — учителі мудрості, майстри), виходячи з ідеї, що об'єктивної істини немає, а може бути тільки суб'єктивне судження про істинність, проголосили, що істинною буде та думка, яка переконливіша. Тому вчителі софістики своє завдання вбачали в тому, щоб навчити переконувати інших, вміти навмисне робити думку, ідею слабкою або сильною. Для того щоб виробити в учнів уміння переконувати слухачів, використовувалися два основні засоби впливу: мистецтво міркування (діалектика) і мистецтво спілкування (риторика). Хто оволодіє цими мистецтвами переконувати, той зможе домогтися успіху в тогочасному демократичному суспільстві Афін, той стає «громадською» людиною. Зрозуміло, що у зв'язку з цим зростала роль риторики як науки переконання.\nОб’єктом дослідженнявиступає розгляд риторики у давній Греції. Предметом дослідження є статус риторики в окремих грецьких державах та роль Афін як колиски грецького риторичного мистецтва\n1. Передумови формування риторики у Греції\nІсторики Греції V-VI ст. до н.е. зберегли для нащадків імена великих діячів афінської демократії. Важливо, що люди ці досягли значного авторитету і політичної могутності завдяки своєму вмінню переконання та ораторському мистецтву. Найбільш відомими серед них були Фемістокл (525-460 до н.е.) — афінський стратег і полководець, який очолював демократичну спільноту і був творцем морської могутності Афін. Не менш авторитетним діячем був і політичний супротивник Фемістокла полководець Аристид (540-467 до н.е.), який заснував і очолив Афінський морський союз.\nУтім, неперевершеним майстром слова все-таки був вождь афінської демократії Перикл (490-429 до н.е.). Він зробив значні перетворення у суспільному житті, ввів платню посадовим особам. Навіть супротивники називали його Олімпійцем за здатність приголомшувати душі слухачів за допомогою слова. Насамперед він привертав до себе увагу твердою логікою і упевненістю в своїй правоті. Перикл не намагався вразити слухачів, був вільний ві\nд пафосу і розпалювання емоцій у слухачів. На ораторській трибуні він тримався спокійно і з гідністю, не жестикулював. Ніколи не сміявся сам і не смішив інших. Ретельно готувався до своїх промов, відповідав лише на ті запитання, на які міг відповісти.\nПерикл вважав, що «людина, яка не займається суспільною діяльністю — зайва», а тому наполегливо відстоював принципи демократії. Інколи, у найбільш складних ситуаціях, він вдавався до патетики. Прощаючись із загиблими молодими воїнами, він сказав, що втрата молодих має для суспільства таке ж значення, якби із року зникла весна. Віддаючи шану загиблим у іншій ситуації, він сказав: «Визнавши більш благородним вступити у боротьбу на смерть, аніж уступити, рятуючи життя, вони уникли звинувачень у боягузтві, і вирішальний момент прощання із життям був для них і кінцем страху, і початком посмертної слави». Застосовував Перикл і риторичні прийоми, наприклад, градацію: «Адже той, хто добре розбирається у справі, але не може роз'яснити це іншому, не кращий від того, хто сам нічого не змислить; хто може і те і інше, маючи талант і красномовство, але до міста ставиться недоброзичливо, не стане подавати добрі поради як той, хто любить батьківщину; нарешті, якщо людина любить батьківщину, але не може встояти перед підкупом, то вона може все продати за гроші».\nУ період розквіту рабовласницької демократії в V ст. до н.е. з'явився новий тип філософа. Це було викликане новими суспільними потребами в загальній і політичній освіті, якої потребували розвиток політичних та судових закладів, наукова, філософська і художня культура. Таким чином з'явились софісти. Слово «софіст» спочатку означало «мудрець», «винахідник», «умілець», «мастак», а з другої половини століття стало назвою певного типу філософа-професіонала, вчителя філософії, людини, яка заробляла собі на життя інтелектуальною працею. За свою працю вони брали досить високу платню[2, c. 31-32].\nНавчити мислити, говорити і робити — у цьому полягало завдання софістів як перших платних вчителів чеснот. Поява софістики пов'язується із зростанням авторитету риторики. Софістика і риторика - споріднені мистецтва. Платон вважав, що «софіст і ритор — одне й те ж або близькі один до одного». Великі заслуги софістів у галузі філології. Софіст Протагор прославився своїм мистецтвом правильного застосування слів: поділив імена на чоловічі, жіночі і середні, а саму мову на чотири види: прохання, питання, відповідь і свідчення. Софіст Продік Кеоський перший звернув увагу на синоніми, намагаючись розрізнити відтінки у їх змісті.\nАристотель досить ретельно досліджував особливості софістичних вивертів і спростувань. Він зазначав, що число предметів і речей необмежене, а число слів і імен — обмежене. Тому одне й те ж слово і одне ім'я можуть мати багато значень. Досвідчені вводять в оману тих, хто не вміє користуватись словами.\nСофісти воліють здаватись мудрими, шукають вигоди від удаваної мудрості. Тому Аристотель вважав за потрібне дослідити типову аргументацію софістів. Аргументи повчальні походять від власних начал науки і від розуміння того, хто відповідає. їм слід довіряти. Аргументи діалектичні доводять від правдоподібного до одного з членів протиріччя. Аргументи випробувальні — це такі, що спираються на положення, які той, хто відповідає, вважає правильними. Аргументи еристичні спираються на думки, які здаються правдоподібними.\nАристотель вбачає п'ять цілей софістів у їх суперечках, які частіше ведуться заради самих суперечок і заради бажання будь-що здолати супротивника. По-перше, софісти мають намір створити видимість того, що вони спростовують. Наприклад, «П'ять — це два і три. Таким чином, п'ять — це парне і непарне». «Якщо Кориск не те ж, що Сократ, а Сократ — людина, Кориск не те ж, що людина». По-друге, софісти схильні довести, що їх співрозмовник говорить неправду. Наприклад, «Кого слід слухатись — мудрих чи свого батька?». По-третє, софісти воліють привести співрозмовника до того, що не узгоджується із загальноприйнятим. Скажімо, «Що ліпше — потерпати від несправедливості чи робити шкоду іншому?». Питання непросте. Адже щаслива людина обов'язково справедлива? І тиран також щасливий? По-четверте, софісти мали на меті примусити співрозмовника робити огріхи в промові. Наприклад, досить-таки пусте запитання: «Чи існує потяг до задоволення?» Але « Потяг — це вже прагнення задоволення!» Таким чином, одне й те ж повторюється. По-п'яте, софісти намагались примусити свого співрозмовника часто говорити одне й те ж, тобто повторюватись. От погляньте, «Чи добре вивчати те, що знати добре?» Але знати погане добре! Таким чином, «Погане — добрий предмет для вивчення!?» Або ще таке: «Чи топчуть ногами те, що проходять? Так. Але хтось ходив цілий день!»[8, c. 26-28]\nСеред перших софістів зазвичай називають Корака і Тисія. Обидва вони походили із Сицилії. Корак був відомим державним діячем, який намагався за допомогою слова схилити демос до корисного і відвернути від некорисного. Пізніше він відкрив школу, в якій став викладати на основі свого досвіду судової практики. Він випустив збірку «загальних місць» — хрестоматію готових прикладів для заучування, щоб оратори використовувати їх у своїх виступах. Його учень і соратник Тисій завершив роботу, створивши теоретичний посібник техне, у якому не було прикладів, а були рекомендації стосовно структури ораторських виступів.\nЗ іменами Корака і Тисія пов'язують історичний анекдот із софістичним підґрунтям. Як учень Тисій повинен був після навчання мистецтву переконання заплатити винагороду своєму вчителю. Але він відмовився це зробити. Тоді Корак притягнув його до суду. Тисій заявив: «Якщо ти навчив мене мистецтву переконати кого завгодно, то ось я тебе переконую нічого з мене не брати. Якщо ж ти мене не навчив переконувати, то і в цьому випадку я тобі нічого не винен, тому що ти не навчив мене тому, чому обіцяв». На це Корак заперечив: «Якщо, навчившись у мене мистецтву переконувати, ти переконуєш мене нічого з тебе не брати, ти повинен віддати мені винагороду, тому що ти вмієш переконувати. Якщо ж ти мене не переконуєш, то ти знову ж таки повинен заплатити мені гроші, бо я не переконаний тобою не брати з тебе грошей». Судді вислухали обох і замість вироку сказали щось подібне нашій поговірці: «Ворон ворону ока не виклює». А комізм ситуації полягав у тому, що на грецькій мові корак означає ворон.\nНайбільшої слави як видатний ритор зазнав Горгій з Леонтини (480-380 до н.е.). Дуже глибоко і аргументовано демонструє Платон у своїх діалогах «Горгій» і «Федр» особливості ораторського мистецтва Горгія. Дискутуючи з Сократом, Горгій стверджував, що ритор — майстер переконування. Володіючи цим мистецтвом, ти будеш здатний переконати словом і суддю в суді, і радників у раді, і народ у народному зібранні. Володіючи такою силою, ти і лікаря будеш тримати у рабстві, і вчителя гімнастики, і підприємця, який наживатиме гроші саме для того, хто вміє переконувати словом, запевняв Сократа оратор Горгій. Головну хибу у софістиці Горгія відразу визначає Сократ, і її можна сформулювати словами самого Горгія: «...не існує предмета, про який оратор не сказав би перед юрбою переконливіше, ніж будь-хто із знавців своєї справи».\nСократ відразу спіймав Горгія на слові: «Але «у юрби» — це, звичайно, означає у невігласів? Тому що у знавців навряд чи він знайде більше довіри, ніж лікар». Горгій погодився, тим самим визнавши, що невіглас серед невігласів матиме більше довіри, ніж будь-який спеціаліст. Таким чином, зрозуміло, що для софіста головне - досягти успіху в публічній дискусії, а не наблизити слухачів до істини.\nСофіст Горгій створив у Афінах школу красномовства. Ораторська манера Горгія імпонувала слухачам своїми антитезами і римованим співзвуччям слів. Протиставлення понять і пов'язана з цим гра слів перетворювалась у нього на членування мови на симетричні відрізки із свідомо підібраною співзвучною кінцівкою. Саме Горгій вперше уважно аналізує звукову організацію словесних засобів, застосовуваних у молитвах, наговорах і поезії, та переносить їх у свою мову. Він сам говорить про це так: «Заклинання, проникнуті божественною силою мови, і радість приносять, і печаль відвертають, тому що сила заклинання, поєднуючись з людською думкою, чарує її, переконує і робить іншою засобами свого чаклунства. Існує два способи чарування: чарування духу та обман думки». Звідси зрозуміло, що чарування духу і обман думки і є головними атрибутами софістичного релятивізму. Така риторика , яка паплюжить істину і потурає пануючим у юрбі оманам, просякнута духом аморальності й нещирості і не приносить народу користі, зазначали Сократ і Платон[10, c. 19-21].\n2. Роль Афін як колиски грецького риторичного мистецтва\nГоловною передумовою розвитку риторики був демократичний устрій Давньої Греції: верховний суд, народні збори і рада п'ятисот.\nДавні греки тривалий час терпіли свавілля родової знаті, яка карала всіх за традиційними неписаними законами аристократичної ради (ареопагу). Ясно, що найбільше кривд зазнавав демос (простолюдини). Під тиском афінського демосу архонт Драконт уклав закони (так, як це зробив Зелевк в Локриді — Центральній Греції), за цими законами стали судити і аристократів, і простий люд. А що закони були суворі, то вислів «драконтові закони» (у нас — «драконові закони») став символом жорстокості. Так у Давній Греції аристократія втратила право самочинно карати чи милувати.\nЗа часів Солона був створений суд присяжних, суддею якого міг стати будь-який громадянин держави незалежно від майнового цензу (це вперше!), якому виповнилося 30 років. Цей суд називався гелією, що свідчить про те, як любовно ставилися до нього греки, адже у перекладі з грецької мови це слово означає «сонячне місце зібрання». Залежно від того, якою була судова справа і наскільки важлива, жеребкуванням обиралися судові засідателі за кількістю 201 або 401 чи 501, а для винятково складних кримінальних справ обиралося 1001, 1500 і навіть 2001 суддя. Такий суд неможливо було підкупити. Проте, крім цього суду, ніяких інших юридичних інституцій (прокуратури, адвокатури, слідства) не було. Позивач сам був слідчим, а відповідач — захисником. Усе це відбувалося без ділових паперів, тільки в живих промовах. Якщо немає позивача чи відповідача, його замінювали родичі, близькі люди, друзі. Після заслуховування сторін таємним голосуванням виносився вирок. У таких ситуаціях рішення суду присяжних залежало від того, яке враження на суддів справлять промови позивача і відповідача, хто зможе засобами живого слова більше переконати суддів у своїй правоті.\nТак у суспільстві виникла гостра, життєво необхідна потреба в красномовстві і зростав попит на риторів-учителів красномовства та риторичні школи. Суспільство стало цінити тих, хто вміє себе захищати, добре говорити, гідно триматися перед публікою. Афіни за Солона були правовою державою; дотепники жартували, що афіняни стали «вічними сутяжниками», бо часто судилися, домагалися справедливості і честі. Про цей час (V—IV ст. до н. є.) і значно пізніше (II ст. н. є.) римський письменник Лукіан, жартома пишучи про те, які в його уяві образи пов'язані з давніми народами, скаже у «Захмарному польоті» так: «Кожного разу, вглядаючись в Гетику, я помічав воюючих готів, коли ж оглядався на скіфів, то бачив їх кочівниками з кибитками. Злегка перевівши погляд вбік, я міг спостерігати за єгиптянами, що обробляли землю; фінікійці мандрували, кілікійці робили розбійні набіги, лаконяни самі себе картали, афіняни судилися». Давні греки розуміли, що суд є найкращим способом вирішення конфліктів і демократична, справедлива держава немислима без юридичної системи, яка з цього часу активно розвивається, і насамперед засобами риторики. Риторика гучно про себе заявила саме судовим красномовством[1, c. 52-54].\nДавні греки мали особливу форму покарання — остракізм (у перекладі з грецької мови це слово означало «черепок»). Остракізму піддавали лише дуже відомих людей, як правило, політичних і державних діячів. Раз на рік Народні збори вирішували, чи треба організовувати остракізм. Якщо рішення приймалося позитивне, то суд організовував голосування з черепками, на яких кожний суддя писав ім'я того діяча, який ставав небезпечним для демократії або міг стати тираном у суспільстві. Якщо 6000 геліастів (суддів) голосували за остракізм, то звинуваченого висилали на 10 років за межі батьківщини без позбавлення громадянства і конфіскації майна, але все одно для греків це було як смертна кара, настільки вони любили вітчизну. «Дим батьківщини» («і навіть дим солодкий та коханий...»—Леся Українка) у нашій культурі — це від них, патріотичних греків. Вигнання з Атики на 10 років зазнав реформатор Солон, тричі намагалися покарати остракізмом Перікла, але не набиралося 6000 голосів.\nЩоб судді могли виконувати свої громадянські обов'язки при доброму здоров'ї, з середини V ст. до н. є. їм призначалося утримання в розмірі трьох прожиткових мінімумів на день.\nДругою демократичною інституцією Афін була ekktesia, або віче, перетворене реформатором Солоном у Народні збори викликаних, тому що на певний день на ці збори глашатаї скликали людей з усієї держави. Збори обирали посадових осіб, приймали рішення про війну і мир, відносини з іншими народами тощо. На таких зборах висловлювати свою думку мали право всі вільні громадяни, а оскільки таких громадян було тисячі, то зростали вимоги до промовців, які мали володіти ораторською майстерністю, щоб утримувати увагу аудиторії.\nОтже, красномовство стало в Давній Греції невід'ємною ознакою політика, судді, державця[6, c. 25-27].\nПершим з великих ораторів Афін був Перікл. Завдяки своєму хисту красномовства йому вдалося керувати Афінами впродовж 40 років, за що він одержав титул вождя афінської демократії. Його промови відзначалися логікою і впевненістю у правоті. На урочистому похованні захисників Афін, полеглих у Пелопоннеській війні, Перікл виголосив таку «Надгробну промову», що матері юнаків, яких він послав на загибель, на руках пронесли його містом. Промова проста і зрозуміла: «Рік втратив весну; ті, що загинули, вони, як боги; вирішальний момент прощання з життям був для них і кінцем страху і початком посмертної слави; якими б добрими не були справи приватної особи, з загибеллю вітчизни вона все одно загине».\nНаступним грецьким оратором був Клеон. Якщо Перікл походив з царського роду, то Клеон за походженням — чинбар (шкірник), який не мав освіти, благопристойності та виховання. Проте, як ремісник, звертався до найбіднішої неосвіченої маси, був їй близьким, прийшов до влади як демагог (у перекладі з грецької означає «вождь народу») на дешевому популізмі, служив натовпу. Його вважали винним у занепаді афінської демократичної державності.\nПроте риторика починається не стільки з самого красномовства, як з того періоду, коли настає усвідомлення того, що красномовству можна і треба вчитися. Красномовство набуває інтелектуальної сили. Ним починають займатися філософи-софісти (вчителі майстерності). Вважають, що риторика зародилася на Сицилії, де поет Емпедокл очолив демократичний рух проти тиранів, виступавшу ролі судового оратора.\nЙого послідовниками були Корак, Лісій і Горгій. Корак задумав за допомогою слова схилити демос до добрих слів, але з часом залишив громадську роботу і відкрив школу, щоб учити інших того, чого сам набув у судовій практиці. У школі він підготував хрестоматію зразків, які можна вставляти в промову. Його учень Лісій (бл. 459—380 pp. до н. є.) продовжив цю ідею і створив теоретичний посібник техне, в якому були поради щодо побудови промови.\nСам же Лісій написав понад 400 промов, з яких збереглося кілька десятків. Як прихильник афінської демократії Лісій писав пристрасні політичні промови, викриваючи злочини олігархів проти народу й держави. Його промови були емоційними, конкретними, писаними від імені зневаженої простої людини (інваліда, ремісника)[9, c. 37-39].\nДля того щоб зрозуміти, чим був викликаний та як підтримувався такий інтенсивний і пишний розвиток риторики в Давній Греції, треба звернути увагу на кілька передумов. Однією з них є змагальність, яку фахівці з античності називають фундаментальним принципом грецької культури, настільки вона пронизувала грецький менталітет. Намагаючись довести свої переваги, давні греки змагались у всьому навіть з богами (це відображено в міфології, літературі й мистецтві). Свідчення цьому можемо знайти в «Риториці» Арістотеля:«.. .змагання [як ревнісне бажання порівня-тися] є щось хороше і буває у людей гарних... Схильними ж до змагання (dzelos) будуть обов'язково люди, що вважають себе гідними тих благ, яких вони не мають, бо ніхто не бажає того, що здається неможливим. Тому-то такими [тобто схильними до змагання] бувають люди молоді і люди, що мають велич душі, а також люди, що володіють такими благами, як і достойні мужів, що користуються повагою; до цих благ належить багатство, велика кількість друзів, влада та інші схожі блага. Якщо почуття змагання виявляється стосовно благ, що користуються повагою, то сюди необхідно віднести добродійництво і все те, з допомогою чого можна принести користь і виявляти благодійництво до інших людей...». На Олімпійських іграх, що, на думку вчених, почалися з 776 р. до н. є. і перетворилися на унікальну подію політичного й культурного життя Давньої Греції, організовувалися не тільки спортивні змагання, а й мистецькі: за лаврові вінки переможця змагалися в майстерності поети, скульптори, музики, художники, оратори. Відомо, що там виступали оратори Платон, Демосфен, Сократ.\nДругою передумовою зародження й успішного розвитку риторики можна вважати те, що риторика виникла не на порожньому місці. До риторики вже існувала усна традиція ліричної та епічної поезії. Про це свідчить і текст «Іліади» Гомера, де подано виступи царів перед воїнами, й інші зразки ораторської прози, зокрема оповіді про злочини й убивства в родині, які потім використовувалися в судових промовах.\nОчевидно, для поширення риторики мало значення й те, що в VII—V ст. до н. е. у греків був культ живого, а не писаного слова. Цінувалося живе звертання до колективу (воїнів, ремісників, міщан) із закликом діяти. Виникає жанр стройових пісень воїнів (ембатеріїв). Майстром таких закличних промов був Тіртей. Легенда розповідає, що Спарта терпіла поразку у другій Месенській війні і попросила в Афін допомоги. Афіни послали Тіртея. Коли кривий шкільний учитель Тіртей ледве зійшов з колісниці, спартанці зовсім підупали духом — не такої допомоги чекали. Проте як став Тіртей промовляти своїми піснями до спартанців, вони вщент розгромили ворога. Інша легенда також нагадує, яку роль виконувало живе слово в Давній Греції. У війні з сусідкою Мегарою Афіни втратили острів Саламін. Не змігши повернути острів, афіняни заборонили навіть згадку про нього під страхом смерті. Тоді молодий Солон [майбутній батько афінської демократії] склав елегії — 100 вишуканих віршів про острів і, прикинувшись божевільним, прочитав їх на площі перед народом. Соромно стало афінянам, вони призначили Солона керівником воїнів, відбили острів, а потім відсудили в суді. Греки вірили гарним словам і любили мову. Тому охоче вивчали гарні тексти, декламували, захоплювалися афоризмами і цитували їх, карбували на камені, виголошували тріумфальні промови, вітаючи переможців. Є свідчення про те, що давні греки не знали читання «про себе», а читали тільки вголос. Більшість писемних пам'яток, що дійшли до нас, мали живомовне походження і призначення.


Протягом усього життя нашу травну систему проходить в середньому 30 тонн продуктів і 50 тисяч літрів рідини. При цьому вона постійно стикається з токсинами, мікробами, стресами і недбалим ставленням її власника: курінням, неправильним харчуванням.\nФастфуд, жирні "важкі" страви, обіди всухом'ятку, їжа швидкого приготування з пакетиків, сніданки і вечері без розкладу і харчування, як кажуть, "на ходу" - ось, чим повинен задовольнятися наш шлунок.\nІ нікого не дивує вже те, що хворобами з приставкою "гастро-" страждає чи не кожен третій. При цьому "неполадок" в організмі ми частенько і не помічаємо і затягуємо з лікуванням, махаємо рукою: авось само пройде. А адже до шлунку потрібно ставитися дуже дбайливо.\n- зловживаєте смаженої, копченої та жирною їжею, а також м'ясом;\nІноді ви прокидаєтеся серед ночі через невизначену болі в шлунку.\nВам важко ковтати, часто давітесь при прийомі їжі.\nУ вас різко змінилися звички чи ритм травлення.\nІноді ви відчуваєте огиду до м'яса (якщо ви не вегетаріанець).\nEдім ми, чесно кажучи, що попало! Неправильне харчування і стреси, нерухомий спосіб життя та шкідливі звички ведуть до різних проблем і хвороб травної системи: печії, виразці, запорів і т. д. Але допомогти бідному шлунку в ми можемо самі\n1 . Головне правило - це збалансоване харчування. Найкраще "паливо" для нашого організму - це клітковина, тобто овочі, фрукти, зернові.\nА ось жирів потрібно споживати менше. Добова норма - 30-50 грам, і бажано, щоб це були рослинні жири.\nКількість білків в раціоні має бути помірним: для людей з нормальною фізичною активністю - приблизно 1,5 грама на один кілограм ваги. І звичайно, потрібно досить пити - 1,5 літра рідини (супи, чай, соки і звичайна вода) в день.\n2 . Друге правило для тих, хто піклується про ЖКТ, - це рух. Регулярні фізичні навантаження (фітнес, зарядка, біг або навіть ходьба) відмінно допомагають роботі кишечника.\n3 . Не паліть і обмежте вживання алкоголю. Нікотин, спирт і побічні токсини руйнують навіть самий міцний шлунок, а також кишечник, печінку, підшлункову залозу та інші органи травної системи.\n4 . По можливості обмежте прийом болезаспокійливих і протизапальних лікарських препаратів. Зловживання ними негативно впливає на слизову оболонку шлунка, заважають його нормальній роботі.\n5 . Не захоплюйтеся прийомом проносних засобів: таблеток, настоянок і чаїв - такі "допоміжні" засоби роблять шлунок "ледачим". З запорами найкраще боротися за допомогою збалансованого харчування, достатнього споживання рідини і спорту.\n6 . Коли ми народжуємося, наш шлунок має не більше 5 см в ширину. У любителів поїсти він може бути більше футбольного м'яча, а у "малоежек" - розміром з кулак. І під час їжі шлунок може дуже сильно розтягуватися.\nТому експериментувати з обжерливістю не варто: стінки шлунка стають в'ялими, і травлення порушується. Те ж можна сказати про голодування, і про звичку то сидіти на дієті, а потім наїдатися від душі.\n7 . Ще одна причина, по якій може "бунтувати" живіт, - це нерви. Кожна третя жінка час від часу відчуває проблеми з шлунком і кишечником, і в добрій половині випадків лікарі не бачать причин хвороби.\nІ нічого дивного, тому як винен у цьому ... мозок. Фахівці називають це явище "функціональною диспепсією". Наш кишечник обплутаний сіткою з більш ніж 100 мільйонів нервових закінчень, пов'язаних з центром в мозку.\nЯкщо людина відчуває психологічне навантаження, на неї відгукується не тільки мозок, а й травна система - вона починає або працювати активніше, або сповільнювати всі процеси. Саме тому у студентів перед іспитом часто трапляються напади різкого болю, спазми, печія, блювання або діарея.


IKEA Mania\tRixus\tZolote Runo\tBao home\nСмайлик\tKai Gerda\tВундерленд\tЧарівий світ\tМалятко\tLIZA\tTEDDY\nІНГО\tСороконіжка\tVzuttia\nСуші КІОТО-Експрес\tКав'ярня Мелянж\tДомашня пекарня СМАЧНА КРАЇНА\nCasablanca\tПарфуми\tLadyland\nТермінал\tМАРГОША\tЧарівна кулька\tКонференц-зал\tДефіляда\tНова пошта № 36\tРемонт годинників\tTUI\nАзбука світу\tHelen Doron\tDodgi\tМоторна Бджілка\tВинахідник\tBaby Cвіт\nУрочисте відкриття Торгово-офісного центру "ІНТЕРСІТІ" у м. Львів, на пр. Чорновола, 67 г.\nДетальніше про всі події та акції під час урочистого відкриття ми ознайомимо Вас найближчим часом.\tДетальніше...\n«ІнтерСіті» - торговий центр європейського зразка відкрили у Львові\n13 грудня 2008 р. у Львові запросив перших клієнтів торгово-діловий центр «ІнтерСІТІ». Це перший у Львові торгово-діловий центр, побудований за унікальним для Львова форматним принципом. Йдеться про поділ всіх товарів за споживчою потребою. Кожна група товарів одного вжитку розташована на окремому поверсі. Перший поверх займають ювелірні вироби, біжутерія, магазин елітних сувенірів, оптика та банк. На другому поверсі продаватимуть товари молодіжно-спортивного напрямку. Торгові точки з одягом та взуттям споживачі знайдуть на третьому поверсі. Четвертий поверх – це товари домашнього вжитку, наприклад, посуд та меблі. Такий принцип розташування асортименту давно використовують в Європі, проте для Львова це – новинка.\nІнтерсіті дбає про майбутнє дітей\nІнтерсіті дбає про майбутнє дітей. Відкривши торговий центр Інтер Сіті напередодні новорічних свят, запровадили акцію "Час робити подарунки". І для діток впродовж місяця показували Новорічну казку. Маленька відьмочка та біле зайченя розповідали про свої пригоди. Артисти показували різні фокуси. Дивували дітей і екзотичні тварини.\nЛаскаво просимо в торговий центр Інтер СІТІ пр. Червоної Калини, 62-а.\tДетальніше...\nДитячий навчально-розважальний центр "Моторна бджілка" з 01 вересня 2011 року запрошує на безкоштовні консультації психолога для батьків та дітей (віком від 5 років) з 10-00 до 15-00 щосуботи. Попередній запис п роводиться за тел. (032) 232-81-31 просп.Червоної Калини 62-а.\tДетальніше...\nТакі консультації включатимуть в себе: створення психо-емоційного портрету малюка, вивчення "проблемних зон" у поведінці дитини, поради батькам.\tДетальніше...\nСоціальна кампанія "Добрі справи" спільно із Львівською міською Радою та дитячим навчально-розважальним центром "Моторна бджілка" запрошує усіх небайдужих серцем підтримати малозабезпечених мешканців міста Львова. Принесіть дитині іграшку, одяг, взуття до всіх Новорічних свят. Деталі у ДНРЦ "Моторна бджілка" т. (032) 232 81 31 Детальніше...\n4font size=\tДетальніше...


Акрилова ванна Triton Сінді 1250х1250 - Кутові ванни - Леостиль\nКаталог Ванни Кутові ванни Тритон Сінді 1250х1250\nАкрилова ванна Triton Сінді 1250х1250\nКутова акрилова ванна Тритон Сінді. Ванна вроді і кутова але внутрішня форма дуже відповідає асиметричній ванні. Дно ванни рифлене.Додатково для ванни можна доставити підголовник та окумплектувати ванну гідро та аеромасажною системою. За габаритами ванна не велика та може бути змонтована навіть у невеликих приміщеннях.\nВанна акрилова 125 на 125 см.\nПідголовник для ванни універсальний.


tui_tikki - Profile\nAccount Created on 2 June 2007 (#13073047) Last updated on 5 February 2018 Gift\nВаша файна та віри зацна пані, (а ще скромна, ага) живе у файному українсько-тайванському граді 新竹市 (Hsinchu), знаному своїми вітрами та, особливо, бамбуком, що колишеться на вітру мотається по усіх світах як перекоти-поле. Ця ходяча катастрофа на імя Оксана (хоча існують і інші найменування цього явища, вчені ще не дійшли консенсунсу у термінології) абсолютно не вміє писати пости до свого ЖЖ і використовує його переважно як блокнотик для того, щоб трошки похизуватися. А ще воно регулярно читає френдів, Не зважаючи на те, що занадто ліниве, аби писати коменти.\nEssential інфо про мене: не вмію надовго ображатися, не люблю хандру, і тих, хто надто багато про себе уявляє.\nЗнаю англійську, російську, ну і, звичайно, українську.\nТакож можу з вами поспілкуватись на Делфі, Сі і китайській.\nСкільки днів та ночей проведено в ЖЖ...\nСкільки днів (годин, хвилин, секунд) вашому ЖЖ © demidov\nСтворіть будь-який лічильник!\nАндрухович, Антуан де Сент-Екзюпері, Забужко, Леся Українка, Львів, Макс Фрай, Мумі-Троль, Океан Ельзи, Піккардійська Терція, Тайвань, Туве Янссон, Японія, англійські шпильки, аніме, біологія, весна, вино з кульбаб, вірші, гори, графіка, гумор, дощ, думання, електроніка, кава, канцелярське приладдя, китайська мова, класична музика, коти, кулінарія, малювати, мандри, мандрувати, математика, море, морські камінці, мрії, музика, мікробіологія, олімпіади, осінь, писанкарство, писанки, подорожувати, подорожі, походи, поїзди, програмувати, психологія, ретро-музика, роботи, рок, різнокольорове взуття, сакура, світанок, сильний вітер, сни, сонце, сорочки, соціоніка, танцювати, тортики, українська мова, фантастика, фарбувати нігті, фентезі, фотографування, фотографувати, фізика, філософія, ходити пішки, хімія, чай, читання, шоколад, інтернет, італійська кухня, ґвинтові сходи