Слов`янофіли і західники\n1. Слов'янофіли (І. В. Киреєвський, А. С. Хомяков, К. С. Аксаков та ін) і західники (П. Я. Чаадаєв, А. И. Герцен і ін)\n2. Нігілісти і народники. Погляди Д.І. Писарєва, П.Л. Лаврова, Н.К. Михайлівського\n3. Російська релігійна філософія (Н. Ф. Федоров, Ф. М. Достоєвський, В. С. Соловйов)\n1. Слов'янофіли (І. В. Киреєвський, А. С. Хомяков, К. С. Аксаков та\nтощо) і західники (П. Я. Чаадаєв, А. И. Герцен і ін)\nУ XIX сторіччя Росія увійшла з твердим наміром продовжити соціальні, політичні та культурні перетворення. Філософські течії, що намітилися в попередньому столітті, отримують розвиток і вдягаються в більш зрілі і виразні форми. Зупинити рух філософського мислення було неможливо. Багато в чому це пов'язано з Вітчизняною війною 1812 р. Живе знайомство російських людей, в тому числі привілейованих верств народу, з Західною Європою спричинило за собою не тільки сплеск інтересу до іноземної культури, але знову відродило тему російської самобутності. Значною мірою поглиблення вітчизняної філософської культури сприяло поширення німецького ідеалізму, захоплення ідеями Канта, Фіхте, Шеллінга та Гегеля. Філософська життя в цю епоху пов'язана з діяльністю, як духовних шкіл, так і світських навчальних закладів. У Московському університеті починають викладати філософію перші російські професори. Філософія порушувала надії, нерідко виходять за її об'єктивні можливості.\nНімецька філософія, перенесена на російський грунт, у творчості вітчизняних мислителів стає своєрідним еталоном в русі до оригінальних і самобутньому філософським концепціям.\nУ 40-і роки здійснилося «розщеплення» російського духу. У філософській думці Росії намітилися дві лінії: слов'янофільство і західництво. Вже в 30-і роки слабшає захоплення Шеллінгом: філософську думку все більше починає залучати ідеалістична система Гегеля. Міцніє і сама російська філософія. На зміну незрозумілим метафізичним уявленням приходить осмислена постановка питань конкретного пізнавально-практичного характеру. Громадська думка тяжіє до достовірного знання про долю батьківщини, рушійні сили його історії, про місію, що випала на частку Росії.\nДумки розділилися. Одні вважали, що Росія просто відстала від передових країн Європи, і що вона приречена на продовження шляху, пройденого Заходом, і який їй неминуче доведеться повторити. Інші, навпаки, вважали, що внаслідок петровських реформ Росія втратила власний образ, втратила національне коріння, і що їй зумовлено відродити давньоруські, православні початку побуту і культури, щоб сказати світові своє, нове слово. Прихильники першої думки утворили як би табір західників, прихильники другого - слов'янофілів.\nДо цього часу існують погляди, згідно з якими західників звинувачують в зайвому пристрасті до іноземному, нелюбові до вітчизни, в сліпому наслідуванні всьому європейському, а слов'янофілами пред'являють закиди в нездатності зрозуміти закономірний хід історії, відстоюванні невігластва та безкультур'я, в почвеннічества і «квасному» патріотизмі. Таким чином, одні постають в ореолі людей прогресивних, передових, інші ж - в кращому випадку в образі культурних реакціонерів і ретроградів.\nУ дійсності справа йде складніше. І західники, і слов'янофіли Росію любили. Любили по-своєму, з урахуванням філософських, моральних і релігійних особливостей, властивих цим течіям. Західники хотіли бачити Росію без властивих їй вад і вад, але часом це прагнення приймало форми злісної критики і неприязні, переходячи в неприкриту ненависть.\nСлов'янофіли не зрікалися західної культури. Більш того, основоположники цього напряму були людьми європейськи освіченими, глибоко знали світову та європейську філософію. Показово, що І.В. Киреевский, що стояв біля витоків слов'янофільства, журнал, заснований ним, називає «Європеєць». Лише самі наївні з них прагнули як би до механічного повернення в допетровский побут. Головна ж мета слов'янофілів полягала в тому, щоб повернути Росію до початків православного життя і, взявши у Заходу все позитивне, розвивати ці початку. Самі слов'янофіли були живими носіями православної культури.\nСлов'янофільської лінія у вітчизняній філософії представлена творчістю А.С. Хомякова (1804-1860), І.В. Киреєвського (1806-1856), К.С. Аксакова (1817-1860), Ю.Ф. Самаріна (1819-1876). Слов'янофільські переконання поділяли також А.І. Кошелев і М.П. Погодін. До так званих «пізнім слов'янофілами» належать Н.Я. Данилевський (1822-1885) і К.Н. Леонтьєв (1831-1891), Ф.І. Тютчев (1803-1873).\nОсобливий вплив на творчість А.С. Хомякова зробили ідеї Шеллінга. Хомяков не створив спеціальної праці з викладом своїх філософських поглядів. Майже всі його твори написані з приводу (або в зв'язку) думок, висловлених вченими, письменниками і філософами. Тим не менше, і вони дають можливість виявити своєрідність і оригінальність в філософствуванні цього мислителя.\nОсновна особливість його творчості в тому, що він виходив з церковної свідомості. У Церкві він бачив повноту істини, джерело світла, що висвітлює все товарне буття. І в такому сенсі він - справжній християнський філософ. Для Хомякова поняття Церкви - на відміну, приміром, від Чаадаєва, для якого Церква - це сила, що діє в історії, - укладено у факті духовного життя. Церква у Хомякова виступає основою всіх його філософських побудов. Основою гносеології у Хомякова є антропологія - сполучна ланка між богослов'ям і філософією. З вчення про Церкву він виводить вчення про особу, принципово відкидає індивідуалізм. Окрема особа проявляє досконале безсилля і демонструє внутрішній непримиренний розлад. І якщо для Чаадаєва особистість пов'язана з «світовою свідомістю», то для Хомякова особистість, що розкривається у всій повноті, єдина з Церквою. Розум, совість, творчість - все це функції Церкви. З цих передумов він виводить своє вчення про два корінних типах особистості. В особистості завжди йде боротьба двох протилежних начал: свободи і необхідності. Переважання того чи іншого початку формують один або інший тип. Там, де панує шукання свободи, - іранський тип. Там же, де переважає підпорядкованість необхідності, - кушитські тип. Але не такий дар свободи тріумфує тільки в єднанні з Церквою.\nОсобливе місце займає вчення про цілісність в людині, більш глибоко розвинуте І.В. Киреевским. Цілісність висловлює ієрархічну структуру душі, вкрай нестійку внаслідок протиборства центральних і периферичних сил. І тут важливий нерідко виявляють людиною відхід від свободи - своєрідний парадокс. Будучи покликаний до свободи, людина вільно шукає ладу життя і думки, де панує необхідність. У цьому виявляється трагізм людського життя.\nВ області гносеології Хом'яків знаходиться під чарівливістю трансценденталізму, хоча і критикує, часом прискіпливо, гегелівську філософію. Основу теорії пізнання становить онтологізм. Хомяков приходить до вчення про «живому знанні». Сенс цього вчення в тому, що пізнання істини і оволодіння нею не є функцією індивідуальної свідомості, але довірено знову ж Церкви. Тільки церковний розум виступає органом пізнання всецілої істини, що в результаті неминуче веде до протиставлення розсудливого знання вірі. Тому можна говорити про ототожнення Хомякова західного християнства з усією системою раціоналізму.\nХомяков засуджує латинство, яке вимагає від індивідуальної свідомості покірності і слухняності Церкви, але разом з тим він відкидає і індивідуалізм, до якого схиляється протестантство.\nДля досягнення істинного знання необхідно «соборування багатьох», потрібна спільна зігрівається і освітлювана любов'ю робота. У наявності має бути «спілкування любові», що свідчить про співучасть у пізнавальному процесі моральних сил душі. Для Хомякова важлива не психологічна цілісність, а цілісність об'єктивна, що випливає з моральних вимог. Перший ступінь пізнання - віра, після оволодіння, якою приходить чергу розуму. Підсумком такого підходу до пізнання виступає твердження соборної ідеї пізнання. Соборність - це вільне єдність основ Церкви в справі спільного розуміння правди і спільного відшукання шляху до порятунку, це єдність, заснований на одностайної любові до Христа і божественної праведності.\nОсновний принцип Церкви полягає не в покорі зовнішньої влади, а в соборності. Таким чином, соборність означає, що ні Патріарх з його верховною владою, ні навіть Вселенський собор не є абсолютними володарями істини, але тільки Церква в цілому.\nСоборність означає поєднання свободи і єдності багатьох людей на основі їх спільної любові до одних і тих же абсолютних цінностей. Ідея соборності може бути корисна при вирішенні багатьох соціальних проблем. Вона застосовна як до Церкви, так і до громади.\nІншим основоположником слов'янофільства був Іван Васильович Киреевский - найбільш значний виразник ідеології цієї течії. У 1831 р. він здійснив подорож до Берліна, де деякий час слухав лекції Гегеля і Шлейермахера, а в Мюнхені зійшовся з Шеллінгом, якого почитав все життя. Філософські погляди Киреєвського викладені, по суті, у трьох статтях: «Дев'ятнадцятий вік» (опублікована в журналі «Європеєць» після повернення з Німеччини), «Про характер європейського просвітництва в його відношенні до освіти в Росії» (надрукована в 1852 р. в « Московському збірнику ») і, нарешті,« Про можливість і необхідність, нових почав у філософії »(у 1856 р. опублікована в журналі« Руська бесіда »). Киреевский виходив з того, що XIX століття призначено відкрити епоху духовного відродження. Росії при цьому судилося зіграти чільну роль. Свою філософію він будує на глибоко релігійних, православних підставах. Непорушним витоком його філософії, як і філософії Хомякова, служать писання Св. Отців Церкви. У них він знайшов істинне благочестя, дух смиренності, духовну тверезість, яких не вистачало, на його погляд, занадто гордовитим і самовпевненим умам Заходу.\nІстотна риса філософії Киреєвського - думка про цілісність людського духу, вільна як від абстрактного раціоналізму, так і від романтичної екзальтації. Він вважає, що в глибині душі слід шукати той внутрішній корінь розуміння, де всі розрізнені сили зливаються в одне живе і цільне зір розуму. Таку чистоту і первозданну цілісність духу може дати тільки спрямованість до Бога. Ось чому індивідуалізм і раціоналізм є ворогами цілісної істини. Киреевский невпинно повторює тезу про моральну нейтральності розсудливого знання.\nПанування розуму над інтуїцією і вірою призвело до того, що розвинулася спершу схоластична філософія всередині віри, потім реформація у вірі, і, нарешті, останнім часом - філософія поза і проти віри. Західна культура, стаючи безбожною і матеріалістичної, приречена на духовну загибель. Русь же, прийнявши християнство від Візантії, зберегла первісну чистоту віри. На Русі панували братство і смиренність, що знайшло вираз в селянській громаді і культі гостинності. На Русі мав місце союз держави і Церкви. Ось чому Росія повинна повернутися до втраченого патріархальному й гармонійному устрою життя. Це не передбачає національної відособленості Росії. Безумовно, в поглядах Киреєвського та інших слов'янофілів має місце відома ідеалізація стародавньої Русі, але разом з тим їх невиліковним заслугою є те, що вони змогли побачити і виразити у філософських категоріях кращі, неізжіваемие боку російського духовного життя.\nК.С. Аксаков вірив у необхідність відновлення допетровських порядків, абсолютизував Московську Русь, вважаючи, що завдяки певній замкнутості життя вона залишалася національній та самобутньою. Однак повернення до самобутніх витоків російського життя, на думку Аксакова, треба з'єднати з сучасним йому європейською освітою. Відповідаючи на звинувачення у консерватизмі з боку західників, Аксаков писав: «хибному наслідувальному напрямку не перемогти істинного, природного, здорового прагнення до самобутності і до народності». З точки зору К.С. Аксакова, у Росії - особливі шляхи розвитку, в основі яких лежить специфічна система державної влади. Своєрідність її полягає в ситуацію, що виникає на протязі століть взаємовідносини між народом і державою, урядом. Особлива роль при цьому належить православ'ю.\nСлов'янофільство, в основному, було представлено релігійно-національним рухом і в своїй соціально-політичної орієнтації відстоювало патріархально-монархічні ідеали. На противагу йому західництво виходило з необхідності розвитку Росії в напрямі, вказаному західноєвропейською цивілізацією. Воно мало яскраво виражений секулярний і космополітичний характер, хоча і не цуралися позацерковного християнства і патріотизму.\nТермін «західники» вперше вжив Н.В. Гоголь у «Вибраних місцях з листування з друзями». Прихильники западничества вважали за краще говорити про себе як про супротивників слов'янофілів. Західництво - протягом неоднорідне, зазнала у своєму розвитку істотну еволюцію. Так, пізніші його представники відрізнялися войовничим секуляризмом і схильністю до примітивного матеріалізму.\nІсторія західництва - приклад свого роду виродження ідеї свободи. Прихильники цього напряму вважали, що Росії необхідно вчитися у Заходу, а це можливо лише в тому випадку, якщо пройти той самий шлях суспільно політичного розвитку. Подоланню культурної відсталості має сприяти засвоєння європейської науки. Західники мало цікавилися релігією, майже всіх їх об'єднувала ідея секуляризації в різних сферах суспільного життя. Найбільше вони цінували політичну свободу і виступали пропагандистами соціалізму.\nУ самостійну соціально-філософську концепцію західництво оформилося в 40-х рр.. XIX ст. Вперше воно заявило про себе в квітні 1841 р., коли в журналі «Вітчизняні записки» були опубліковані дві статті В.Г. Бєлінського (1811-1848), нині відомі під загальною назвою «Росія до Петра Великого». Бєлінський же і став визнаним вождем західників. Весь рух об'єднувалося навколо керовані ним журналів «Вітчизняні записки» і «Сучасник».\nХарактерні риси світогляду західників - естетичний гуманізм і соціально-політичний радикалізм. Вони наполягали на відділенні релігійної сфери від філософії та ідеології. Їх приваблювала ідея воскресіння і поглиблення «теургіческого занепокоєння». Західникам було властиве почуття відповідальності за історію, що виливалося в пошук шляхів активного втручання в хід історичних подій. Саме західництво сформувало середу, породила в результаті російську інтелігенцію як соціально-культурне явище.\nУ західництво можна виділити два напрямки. До першого примикали В.Г. Бєлінський, А.І. Герцен (1812-1870), Н.П. Огарьов (1813-1877), В.П. Боткін (1812-1869) та інші. Ця течія виражало радикально-демократичні настрої, діапазон яких був також досить різноманітний. Це підтверджується, наприклад, відмінністю позицій двох лідерів западничества - Бєлінського і Герцена. Перший рішення «соціального питання» тісно пов'язував з європеїзацією Росії, в той час як Герцен віддавав перевагу соціалістичним ідеалам. Тим не менш, націленість на соціальні перетворення здобула цьому напрямку репутацію лівого крила.\nПраве крило західників було, хоча і численним, але зате й більш помірним, ліберальним. Очолював рух професор історії Т. М. Грановський (1813-1855). Навколо нього гуртувалися К.Д. Кавелін (1818-1885), В.П. Боткін, П.В. Анненков (1813-1887) та інші. Боткін до них примкнув з середини 40-х років. В цьому гуртку послідовно критикувався якобінський терор і відстоювалися ідеали Жиронда.\nФілософською основою западничества стало ліве гегельянство. Західники категорично заперечували об'єктивізм і панлогізм Гегеля. У центр всесвіту вони ставили індивідуальність, живе людське Я. Історія для них була синонімом прогресу, кінцевою метою якого було створення суспільства, здатного забезпечити особистості умови повної свободи, добробуту і гармонійного розвитку. Рушійною силою історії є не народні маси, а раціонально мислячі індивіди. Громадський прогрес буде наступати в міру гуманізації індивідуальної свідомості і всієї системи суспільних відносин. Для філософії західників дуже характерний наліт просвітництва. Так, слов'янофільської ідеалу соборності західники протиставляли віру в творчі можливості освіченого розуму, здатного приборкати сили природи та історії.\nУ руслі полеміки слов'янофільства і западничества позначився інтерес до історії як предмету філософського та наукового знання. Початок цьому руху думки поклав один з головних опонентів слов'янофільства - Олександр Іванович Герцен (1812-1870). Західництво Герцена, його критичне переосмислення в дусі позитивізму філософії Фіхте, Шеллінга, особливо філософії історії Гегеля і, головне, досвід застосування їх філософських ідей до пояснення сучасної йому європейської і російської дійсності сприяли виробленню ним оригінальної філософії історії, в рамках якої історія постала як вищий прояв саморозвитку природи. Одним з центральних теоретичних пунктів герценівських побудов стала критика телеологізм в будь-яких його проявах. Не задовольняючись архаїчним провіденціалізму слов'янофілів, Герцен пориває і з концепцією суспільного прогресу, приносить у жертву майбутньому сьогодення. На відміну від слов'янофілів і західників-прогресистів, Герцен орієнтований на сьогодення, на повсякденне буття людини і категорично заперечує проти принесення його в жертву в ім'я яких би то не було священних або прогресивних цілей.\nОдне з центральних місць у філософії Герцена займає проблема ставлення особистості з її свободою волі і розумними цілями до об'єктивних законів історії з їх видимим алогізмом. Він знімає цю суперечність розгорнутим тезою про те, що історія є вільний і необхідну справу самої людини і тому історія «змушена» допустити людини в співтворчість історичної необхідності.\nТаким чином, історія суспільства постає в побудовах Герцена як динамічна котра саморозвивається, яка не має зовнішньої мети і саме в цьому сенсі «не має майбутнього». Вона відкрита для людського (і власного) творчості і тому непередбачувана. Це було не «проповіддю філософського алогізму», за що йому дорікали, а скоріше «бунтом» проти логічного редукціонізму та просвітницького історицизму на користь реалізму. Цей реалізм як досвід, можна сказати, природно-наукової інтерпретації історичного процесу виводить герценівська філософію історії на рівень сучасного знання.\nНові ідеї розвитку Росії привів Петро Якович Чаадаєв (1794-1856), історіософська модель якого про історичні долі Росії визначила спрямованість розвитку вітчизняної філософії історії на багато років вперед. Чаадаєв у епатуючій формі поставив проблему про невідповідність величі Росії нікчемності її повсякденного існування. Захід у його філософічних побудовах виступив як би ідеальною моделлю, а Росія - країною, про долю якої Провидіння було мало переймаються, і тому вона просто «заблукала на землі». Розташована між Європою та Азією, вона належить, радше, географії, ніж історії, стверджував Чаадаєв. Вона взагалі не заслужила б згадки в загальній історії, якби не простяглася від Німеччини до Берингової протоки, і якщо б полчища монголів не пройшли по ній, погрожуючи Європі.\nПричини духовної убогості народу і економічної відсталості країни Чаадаєв бачив у «випаданні» її з загальної історії, що супроводжувався релігійним і національно-культурним партикуляризмом. Ця проблема стала предметом філософсько-релігійної рефлексії в його «філософського листах». Її рішення мислитель спробував знайти в провіденціалізмі, пізніше названому М.О. Гершензоном «соціальним містицизмом». Сенс історії, згідно з його концептуальною схемою, визначається «божественної волею», пануючої в століттях і ведучою людський рід до його кінцевої мети. Провидіння, однак, не позбавляє людину свободи вибору цілей і засобів, ставлячи його тим самим в ситуацію відповідальності. І чим виразніше позначається провіденціальне сенс історії, тим вище відповідальність людини за її результат.\nТаким чином, хоча в основі історичного буття світу, згідно Чаадаєву, лежить Провидіння, суб'єктом історії виступає все людство або окремий народ, як його персоніфікована частину. У цьому сенсі немає народів історичних і неісторичних, але є народи, зрозумівши і неуразумевшіе. Чаадаєв, як би повертаючись до ідеї Одоєвського про переваги «свіжого народу», сформулював її як ідею про переваги відсталих народів, до яких відносив Росію.\nТаким чином, Чаадаєву російська історіософія зобов'язана постановкою проблем, що стали наскрізними в наступні десятиліття її розвитку. «І багато чого з того, що передумали, пережив, що створили, що висловили благородні уми епохи, - Бєлінський, Грановський, Герцен, Аксаков, Киреевский, Хомяков, потім Самарін та ін, - писав Д.М. Овсянико-Куликовський, - було як би «відповіддю» на питання, порушене Чаадаєвим. Немов у спростування песимізму Чаадаєва стало покоління чудових діячів, розумова і моральна життя яких поклала початок подальшому розвитку ».\nУ цілому слов'янофілів і західників об'єднувало почуття невдоволення утвердилися в Росії політичними і соціальними умовами. Їх об'єднувало прагнення в пошуку шляхів, які могли б виправити невірне, на їх погляд, стан речей.\n2. Нігілісти і народники. Погляди Д.І. Писарєва, П.Л. Лаврова,\nМ.К. Михайлівського та ін\nУ 70-х роках XIX ст. на основі своєрідного світогляду оформилося суспільно-політичний рух, що називається народництвом. Тисячі юнаків і дівчат вирушили в село для встановлення контактів з простим народом. Спонукальною силою цього руху виступала подвійне завдання: розділити тяготи життя і доля народу, а також навчати народ культурі, просвітити його світлом цивілізації і тим самим підготувати грунт для майбутньої революції. У цьому сенсі народництво є синонімом демократизму, гуманізму і потягу до народу. Головними ідеологами руху були М.А. Бакунін (1814-1876), П.Л. Лавров (1823-1900), П.М. Ткачов (1844-1886) і Н.К. Михайлівський (1842-1904).\nПрихильники Бакуніна робили ставку на селянський бунт в надії, що він перейде у всенародну революцію. Підсумком її повинна була стати республіка на засадах анархізму.\nІдеологія Лаврова виходила з того, що народна революцій в Росії неможлива без тривалої попередньої «розгойдування», без вироблення соціального і політичного світогляду народних мас. Головне в його поглядах відводилося мирної просвітницької діяльності серед широких верств народу.\nПослідовники Ткачова перспективу народної революції вважали нереальною. Вони не бачили необхідності витрачати час на «розгойдування» народу і сподівалися шляхом здійснення політичної змови вчинити політичний переворот. Все це повинно відбутися в ім'я народу і на його благо, але без участі народу.\nП.Л. Лавров - один з перших в Росії розповсюджувачів позитивізму. Він відкидав метафізику у всіх її формах, але під впливом Ланге схилявся до матеріалізму, як до «робочого методу». Свідомість - продукт біологічних процесів і впливу середовища. Єдиним методом, що володіє науковими достоїнствами, він вважав метод детермінізму. Лавров - прихильник «практичної філософії». Визнаючи нерозв'язність метафізичних проблем навіть за допомогою детерміністськими підходу, він вважав, тим не менш, що людина має право на власний, суб'єктивний моральний ідеал, і що в своїх вчинках він морально зобов'язаний дотримуватися цього ідеалу. Лаврову належить ідея «критично мислячої особистості», яка справила сильний вплив на уми сучасників. Філософською основою народницької ідеології стало його твір «Історичні листи». У цій роботі він розвиває думку про «сплату боргу народу» і закликає до служіння народу. Пропагований їм аграрний соціалізм носить яскраво виражений етичний характер.\nМ.К. Михайлівський - найбільш зрілий ідеолог народництва. Не будучи філософом-професіоналом, він володів тонким філософським чуттям, перш за все, в питаннях соціального характеру, його твори тяжіють до соціальної філософії. Філософські погляди Михайлівського можна оцінити як освічений позитивізм. У принципі він був проти революції і виступав за поступовий прогрес. Михайлівський керувався «суб'єктивним методом», основу якого становило визнання за людиною права на моральну оцінку суспільних явищ.\nНародництво існувало як би в активній і теоретичної формах. Будучи своєрідною реакцією, на зміну характеру соціального та економічного розвитку Росії в середині XIX ст., Воно не виконав взятих на себе завдань. Тим не менш, вплив світогляду народників довгий час позначалося в суспільно-політичному житті Росії. Остання чверть XIX ст. ознаменована важливою подією - проникненням ідей марксизму в російську суспільну свідомість. Поширення марксизму спочатку проходило під знаком критики ідеології народництва. Вимушені переглядати свої погляди народники переходили на інші філософські позиції.\nУ 60-ті роки на хвилі заперечення існуючого порядку серед студентської молоді поширилася ідеологія нігілізму, що отримало назву «нігілізм» (від латинського «nihil» - ніщо, етимологічно походить від поняття «nihilum», що означає «ні єдиної дрібниці», «ні волоска »), що зводять заперечення у власне мету і вербувати своїх прихильників за принципом неприйняття існуючої дійсності.\nУ публіцистичному сенсі поняття нігілізм вжив Н.І. Надєждін в статті «сонмище нігілістів» у журналі «Вісник Європи» в 1829 році. За допомогою публіцистичного жанру Надєждін спробував відбити нові літературні і філософські тенденції свого часу.\nНадалі, як відомо, ідеї нігілізму розвиваються Д.І. Писарєвим, Н.Г. Чернишевським, І.С. Тургенєвим та ін, але переважно в літературі, хоча з певним філософським підтекстом.\nІдеологом нігілізму в Росії був Д.І. Писарєв. Цей «коновод нігілістів» сформулював принципи «ultimatum» свого часу. «Аристократизм» духу його критики піддавав абсолютного заперечення будь-яку «поступовість», будь-яке «пристосовництво», «угодовство»: ніякого «революційного слова» - тільки «справа» - ось альфа і омега революції як форми загальнолюдської солідарності.\nНе всі, кого називали нігілістами, стояли на позиції тотального заперечення. Як і всяке значне соціальне явище, нігілізм не був однорідний. Для одних він був високою місією вивільнення свідомості від ілюзій, формуванням тверезого погляду на світ, затвердженням нових ідеалів, для інших - запереченням як таким. Сучасники болісно намагалися визначити суть і межі цього явища.\nНігілісти відкидали ідеалістичну філософію, релігію, деспотизм у всіх його проявах. Вимагали свободу особистості, рівноправності жінки, проповідували «розумний егоїзм», утилітаризм, надавали великого значення природничих наук і досвідченого знання. Вони вважали, що мораль старого суспільства перешкоджає розвитку особистості, тому мета була визначена як «розчищення місця» і створення нової людини.\nПоняття «нігілізм» безпосередньо пов'язувалося сучасниками з поняттями «аморалізм» і «атеїзм». Нігілізм - це не тільки умонастрій, а й манера поведінки, певне відношення до суспільства.\nНігілізм - це явище, пов'язане з переоцінкою вищих цінностей, саме тих цінностей, які тільки й наповнюють сенсом всі дії і прагнення людей.\nАвтор трактату «Європейський нігілізм» М. Хайдеггер пов'язував нігілізм із смертю християнського Бога, коли цей «християнський Бог» втрачає владу над призначенням людини. Цікаво, що нігілізм на російській землі також має релігійне коріння. Думка про смерть Бога лежить в основі будь-якого обгрунтування нігілізму в Росії.\nУ 90-х рр.. XIX ст. в Росії виникає ідейно-політична течія, яка отримала назву "легальний марксизм". Його прихильники друкувалися в дозволених урядом органах друку. Нерідко вони використовували в своїй критиці ідеології народництва положення марксистської філософії. Видатними представниками "легального марксизму" були П.Б. Струве (1870-1944), Н.А. Бердяєв (1874-1948), С.М. Булгаков (1871-1944), М.І. Туган-Барановський (1865-1919). Більшість з них незабаром остаточно порвала з марксизмом і, більше того, стало на шлях його нещадної критики. Філософською основою «легального марксизму» виступало неокантіанство. Виходячи з протиставлення природознавства і суспільствознавства, його прихильники відстоювали тезу про непізнаваність соціальних явищ. «Легальні марксисти» приходять до подання про незалежність наукового знання від об'єктивної реальності, про відділення науки від практики. У результаті переоцінки марксистської філософії «легальні марксисти» прийшли до того, що вчення про класову боротьбу, про соціалістичну революцію, про диктатуру пролетаріату хибно в своїй основі. Воно не піддається науковому доведенню. А вчення про науковий соціалізм - не більше ніж лжерелігію. Підсумком творчості більшості, як уже сказано, представників «легального марксизму» став поворот до ідеалізму.\n3. Російська релігійна філософія (Н. Ф. Федоров, Ф.М.\nДостоєвський, В.С. Соловйов)\nУ вітчизняній філософії, що пройшла самобутній шлях розвитку, відбилося культурно-історичний розвиток Росії. Зародившись пізніше, ніж у сусідніх країнах, вітчизняна філософська думка випробувала сильний вплив спочатку візантійської і античної думки, потім західноєвропейської філософії.\nВітчизняної філософської думки властиві деякі загальні ознаки.\nПо-перше, вітчизняна філософія тісно пов'язана із суспільно-політичною діяльністю, з художнім і релігійним творчістю. Звідси публіцистичний характер багатьох філософських робіт, автори яких - громадські діячі, письменники, вчені.\nПо-друге, вітчизняна філософія не займається спеціально розробкою теоретико-пізнавальної проблематики, пізнання стає предметом вивчення у зв'язку з проблемами буття - в цьому бачать онтологізм російської філософії.\nПо-третє, особлива увага приділяється проблемі буття людини, в цьому плані вітчизняна думка антропоцентрична.\nПо-четверте, з проблемою людини тісно пов'язані соціально-історичні проблеми: проблема сенсу історії, місця Росії у всесвітній історії. Російська філософія історіософічна.\nПо-п'яте, російська філософська думка етично орієнтована, про що свідчить морально-практичний характер вирішуваних нею проблем, велику увагу до внутрішнього світу людини. У цілому вітчизняна філософська думка неоднорідна, зазначені риси неоднаково представлені в навчаннях різних мислителів.\nСлід мати на увазі, що деякі дослідники виділяють у межах вітчизняної філософії оригінальну російську філософію, по суті, релігійно-містичну.\nВ історії вітчизняної філософської думки виділяють кілька періодів:\n2-й - філософія епохи Просвітництва (XVIII - початок XIX століття);\n3-й - розвиток оригінальної російської філософії (друга третина XIX століття - початок XX століття);\nЗ прийняттям християнства на Русі (988 рік) язичницька міфологія починає витіснятися християнським світоглядом, який сприяє зародженню філософії і надає їй релігійний характер. Однак формула середньовічної думки Заходу «філософія - служниця богослов'я» на Русі малозастосовна зважаючи на нерозвиненість богослов'я. На формування думки середньовічної Русі помітний вплив справила патристика, особливо вчення представників Каппадокійської школи: В. Великого, Г. Нісського, Г. Назианзина.\nУ формуванні вітчизняної філософської думки важливу роль зіграла перекладна література. Важливе значення мала робота візантійського мислителя Івана Дамаскіна (675-750) «Джерело знання» (особливо перша частина «Діалектика»). Наголошуючи на необхідності філософії для обгрунтування релігійної віри, він дав шість різних визначень філософії. Досліджуючи проблеми відношення Бога і світу (Бог - не тільки Творець, але і Розум світу), співвідношення розумної і чуттєвої душі, Дамаскін раціонально осмислював спадщина патристики. Творчою переробкою праці В. Великого є і популярний «Шестоднев» Іоанна Екзарха Болгарського. Іоанн прагнув з'єднати біблійні уявлення про створення світу за шість днів з античним натурфілософським вченням про стихії. (Бог створив з нічого 4 стихії: землю, повітря, воду і вогонь; з них виникає інший світ). В людині він виділяє дві пізнавальні здібності: почуття і розум, при цьому розрізняє розум як діяльну мислячу силу і розум. Широке поширення на Русі отримали збірники «Бджола», «Діоптра», «Розумна Палея», «Ізборники» 1073 та 1076 років. Таким чином, закладалися основи для формування давньоруської філософії.\nУ XI столітті з'являються літопис «Повість временних літ», «Слово про закон і благодать» митрополита Іларіона, «Повчання» Володимира Мономаха. З робіт XII століття слід відзначити творіння Кирила Туровського. У митрополита Іларіона представлена своєрідна філософія історії. Він виділяє два періоди: закону і благодаті, перший підготовчий, другий - це епоха свободи. Яка прийняла християнство Русь стала «народом Божим», перед яким - велике майбутнє.\nФормування і розвиток вітчизняної філософської думки не переривалося в роки монгольського ярма. У ХІІІ-ХIV століттях розвивається агіографічна (житійна) література. За її релігійною оболонкою ховалася сильна і самобутня думка, що дослідила питання світобудови. У XV-XVII століттях філософська думка переживає підйом. У цей час посилюється вплив на неї православної, візантійської та західної думки. Важливою складовою вітчизняної культури цього періоду є ісихазм (від грец. Ісіхій - безмовність) - релігійно-містичне вчення, що культивувала безмовну молитву, духовне зосередження. Один з найбільших представників ісихазму - Григорій Палама, візантійський містик XIV століття. Протиставляючи Бога і світ, ісихазм розумів світ як нествореним енергію. Віру в Бога необхідно доповнити осягненням енергії містичним досвідом, з'єднанням душі і енергії. Ісихазм вплинув на найбільшого представника руху «нестяжателей» Ніла Сорський (1433-1508) і філософа XVI століття Максима Грека (1470-1556); вплив ісихазму простежується і в подальшому розвитку російської філософської думки, в її схильності до містико-інтуїтивного пізнання.\nБоротьба західних та східно-християнських впливів відбилася в єресях XV-XVI століть, в боротьбі «нестяжателей» і «іосіфлян», у церковному розколі XVII століття, що стали значними подіями в історії вітчизняної духовної культури.\nУ Росії XVI-XVII століть отримала розвиток також суспільно-політична думка. Перш за все, ця концепція старця Філофея «Москва - третій Рим» (перша половина XVI століття). Відповідно до неї два «Риму» (Древній Рим і Візантія) впали, не прийнявши християнство або змінивши йому. Носієм істинної віри стала Москва - третій і останній Рим. Звідси випливає месіанська роль Москви. У вченні йдеться про важливі проблеми філософії історії. У ХVII столітті Москва стала центром тяжіння для мислителів зі слов'янських країн. Хорват Ю. Крижанич (XVII століття) висунув ідею самобутнього слов'янського світу, що протистоїть іншим культурам. Мислитель розробив фундаментальну класифікацію всіх видів знання, з'ясовував співвідношення мудрості, знання і філософії, вважав філософію вищим ступенем пізнання і по праву увійшов до ряду вітчизняних філософів.\nТаким чином, у Стародавній Русі були закладені основи філософської культури, хоча оригінальна філософія ще не отримала розвинену систематичну форму.\nЗ реформами Петра I починається новий період в історії вітчизняної філософії. Відбувається процес розмежування філософії і теології. Розвивається світська, перш за все політична думка. Представники «вченої дружини» Петра (Феофан Прокопович, В. Татищев та ін) теоретично обгрунтовували реформи держави і церкви, передбачаючи ідеї майбутніх «західників». В.Н. Татіщев як представник Просвітництва, грунтуючись на вченні філософа-просвітителя Х. Вольфа, критикує платонівське вчення про душу. Ідеями Просвітництва навіяна і його філософія історії, в якій виділяються три етапи «умопросвяченія»: розробка писемності, пришестя Христа, книгодрукування. Хоча Росія відстає від Заходу, але йде по тому ж шляху, її чекає таке ж майбутнє. До середини XVIII століття складаються ліберальне (Д. І. Фонвізін) і консервативне (М. М. Щербатов) напрями соціально-політичної думки.\nЗначною подією в культурному житті Росії стало відкриття в 1755 році Московського університету. Найактивнішу участь у його створенні брав М. В. Ломоносов (1711-1765). Будучи натуралістом, він вніс великий внесок у розвиток науки і пропаганду натурфілософії. Основою природних явищ вчений вважав матерію. Вона розуміється ним як елементи і групи елементів - корпускули. Все заповнено матерією, порожнечі немає. Зміни речей - суть рух матерії. Ломоносов виділяє три види руху: поступальне, обертальний і коливальний. Вважаючи матерію вічною, Ломоносов формулює закон збереження матерії: "Якщо де убуде трохи матерії, то збільшиться в іншому місці». Природа, таким чином, не потребує божественного втручання. Незважаючи на те, що Ломоносов високо цінує гідність розуму, він відокремлює світ розуму від світу віри, хоча вони і знаходяться в злагоді («Правда і віра суть дві сестри рідні»). Ломоносов - деїст. Його вчення знаменує появу в Росії світської натурфілософії.\n«Мандрівний університетом» називали Г.С. Сковороду (1722-1794), що пропагувала своє релігійно-філософське вчення в Харківській, Бєлгородської та Курської губерніях. У центрі його філософії - людина як мікрокосмос. Сковорода виділяє три світи: макрокосмос, мікрокосмос (людина) і світ символів (Біблія), що зв'язує великий і малий світ, ідеально виражає їх у собі. Вірячи в безмежну можливість пізнання світу, він переконаний в тому, що джерелом думки є серце. Вчення Сковороди характеризують як «містичний символізм», воно передує філософію слов'янофілів XIX століття.\nПроблема людини - в центрі уваги письменника і громадсько-політичного діяча О.М. Радищева (1749-1802). Грунтуючись на ідеях французьких просвітителів: теорії суспільного договору, природного права, пріоритету закону, Радищев критикує самодержавство і кріпосне право. У сибірському засланні він пише трактат «Про людину, її смертність і безсмертя» (1792). Позиція Радищева в трактаті неоднозначна. З одного боку, він досліджує проблему природного походження людини, її смертність, спираючись на сучасні йому філософські і наукові уявлення, з іншого, визнає безсмертя душі, не зумівши матеріалістично пояснити походження «розумової здібності». У зв'язку з цим Радищев доповнює матеріалістичне вчення традиційним релігійно-філософським.\nТаким чином, до початку XIX століття засвоюються основні ідеї західної філософії, оформляється ряд областей філософського знання. У той же час процес становлення оригінальної російської філософії ще не завершився. Вирішальну роль тут відіграла німецька класична філософія, перш за все вчення Шеллінга, пізніше - Гегеля, проникали в Росію в перші десятиліття XIX століття. Саме філософія Шеллінга стала однією із складових частин творчого синтезу, в результаті якого починається новий період в історії вітчизняної філософії.\nЦей період пов'язаний з оформленням перших філософських течій в Росії: західників та слов'янофілів. Різниця між ними - перш за все з питання про шляхи історичного розвитку Росії: західники бачили майбутнє Росії в проходженні Західній Європі, високо оцінювали діяльність Петра I; слов'янофіли, навпаки, звинувачували Петра в порушенні органічного розвитку Росії, яка володіє культурним своєрідністю; вітчизняна культура вимагає створення православної філософії. Відмінності є і з питань онтології і теорії пізнання, але в 30-40-ті роки розбіжність ще не було глибоким.\nНадалі традицію революційно-демократичної думки в Росії продовжують представники народництва, чиї лідери П.Л. Лавров і Н.К. Михайлівський перебували під впливом «першого» позитивізму. У цілому в 60 - 80-ті роки ХІХ століття відзначається перевага позитивізму і природничо-наукового матеріалізму (І. М. Сєченов, І. І. Мечников). Нове дихання знаходить релігійно-філософська думка.\nКритика сучасної їм культури і суспільства, релігійно-філософські шукання характерні для творчості великих російських письменників Ф.М. Достоєвського і Л.М. Толстого. У центрі роздумів Ф.М. Достоєвського (1821 - 1881) перебуває людина, її суперечлива сутність. Буття людини - це, перш за все, моральне буття особистості, буття вибору між добром і злом. Свобода вибору розуміється в християнському сенсі. Людина, по суті, вільний, але ця свобода може призвести до самообожнювання і сваволі («пожити за своєю дурною волі»). Справжня свобода пов'язана з Богом, зі злиттям з ним через любов («Будеш любити всяку річ і таємницю осягнеш в речах»). Відмова від свободи на користь «хліба» породжує рабство і порожнечу. Достоєвський - критик соціалістичного утопізму. Він протиставляє соціалізму мирне об'єднання вищих верств суспільства з «грунтом», російським народом («почвенництво»). Його християнська антропологія передбачає ідеї екзистенціалізму та персоналізму у вітчизняній і зарубіжній філософії.\nЛ.М. Толстой (1828 -1910) виступає як критик культури, закликає до «опрощення». У своїй «Сповіді» він описує духовну кризу, що охопила його почуття безглуздості життя. Не знайшовши сенсу в науці, раціональному знанні, Толстой звертається до віри. Виступаючи як релігійний реформатор, він виходить за рамки християнської традиції. Особистість розчиняється в загальному початку (життя, розумі). Релігію, як і інші форми культури і знання, він підпорядковує моралі. Ядро етичної системи - непротивлення злу насильством. Моральна проповідь Толстого мала помітний вплив на розвиток вітчизняної культури.\nСвого найвищого розвитку російська філософська думка досягає у другій половині XIX - поч. XX століття, коли з'явилися передумови для утворення філософських систем. Одна з перших і найбільш значних систем представлена філософією В.С. Соловйова.\nВолодимир Сергійович Соловйов (1853 - 1900) - найбільший російський філософ, систематизував у своєму навчанні результати попереднього розвитку вітчизняної філософії. Основні роботи - «Критика абстрактних начал» (1880), «Читання про боголюдство» (1878-1881), «Виправдання добра» (1897). Він вперше в російській філософській традиції створив самостійну теософську систему, засновану на ідеях християнства і німецького діалектичного ідеалізму. Його безпосередні попередники у вітчизняній філософії - слов'янофіли.\nУ творчій діяльності Соловйова важливе місце займає проект возз'єднання церков, спроби його здійснення. Філософ бачить у світі протистояння двох спокус: спокуса Заходу - «безбожний людина», спокуса Сходу - «нелюдську божество». Покликання Росії - це «покликання релігійне у вищому сенсі цього слова». Воно полягає в об'єднанні церков. Соловйов пропонує проект всесвітньої теократії, в якій чільну роль грала б католицька церква (теократія - політична система, заснована на правлячій ролі церкви). Виявляючи симпатії до католицизму, Соловйов закликав до національного самозречення в ім'я загальнолюдської завдання, займаючи, таким чином, особливе місце в історичній суперечці слов'янофілів і західників. В останні роки життя він розчарувався у своїй теократичної утопії, його опановують думки про кінець історії. («Три розмови про війну, прогрес і кінець всесвітньої історії» (1900)).\nСоловйов відроджує філософію всеєдності, яка сягає своїм корінням у філософію досократиків, в давньогрецькі культи. Це особливий вид релігійної філософії, в центрі якої вчення про Абсолют як «всеєдності». Абсолют, на відміну від християнського Бога-Творця, є основою становлення світу, пов'язаний зі світом. Він породжує «інше» - світ, щоб проявити себе в ньому. Але світ - це недосконале буття. Природі властива ворожнечу, прагнення до самоствердження окремого буття. У той же час природа не відрізняється принципово від Бога, це тільки інша комбінація елементів, менш досконала. Реальний світ виникає в результаті втрати кожною окремою істотою безпосереднього зв'язку з Богом. Початкове єдність порушується. Воно проявляється тільки через людство, в якому зберігається «вічна душа світу». Людство, таким чином, це богочеловечество.\nВчення про боголюдство, про особливу роль людини - важлива складова частина філософії «всеєдності». У філософії Соловйова важливу роль відіграє поняття «душа світу», що бере початок у філософії Платона і неоплатонізмі. Світ, відпавши від Бога, розпався на безліч ворогуючих елементів. Його рятує від руйнування «світова душа», вона «сущий суб'єкт тварного буття». Ця «душа», через свій зв'язок з Богом, прагне відновити втрачену єдність. Вся еволюція світу - це прагнення «душі» подолати хаос і возз'єднати світ, недосконалий і досконалий. Торжество Софії (Божественної премудрості) означає відновлення всеєдності. Але розуміння Софії у Соловйова містично. Разом з тим його вчення про Софію започатковує традицію софіології в російській релігійній філософії.\nПідкреслюючи всесвітню місію людини, Соловйов, проте розчиняє особистість у загальності людства. Первинна реальність є людство, а не окрема особа? людство є істота, що стає абсолютним через загальний прогрес. Його цікавить тема «людства в цілому», званому «всеедіной особистістю». Зусиллям людства (через одухотворення людини, розвиток свідомості, засвоєння божественного початку) відновлюється втрачене всеєдність. У цьому сенс історичного процесу. Навчанню Соловйова притаманний еволюційно-історичний погляд на буття. Для відновлення всеєдності важливо зародження єдності між статями. Любов - найважливіша рушійна сила розвитку.\nВідновлення всеєдності - це торжество добра. Соловйов вірить у позитивну силу добра. Зло - лише недолік добра. У кінці життя мислитель приходить до думки про більш глибоких підставах зла в світі. Він також підкреслює важливу роль краси в процесі відновлення всеєдності. Мистецтво має продовжувати художню справу, розпочату природою. Філософ стверджує позитивний ідеал єдності істини, добра і краси.\nІдея «всеєдності» має свій гносеологічний аспект. Соловйов розвиває запропоновану слов'янофілами концепцію «цільного знання», яка передбачає єдність знання і віри. Вона робить можливим і раціональне, і дослідне пізнання. Соловйов підкреслює значення інтелектуальної інтуїції як первинної форми цільного знання. «Всеєдність» не зрозуміло тільки засобами наукового пізнання. Філософія - це цілісне роздум про світ, що з'єднує теоретичне пізнання і практику морального життя. Основу "істинної філософії" Соловйов бачить у містицизмі. Вчення про пізнання В. Соловйова передбачає інтеграцію різних видів пізнання в єдине ціле.\nФілософія В. Соловйова, його творчість як поета-символіста сприяли відродженню інтересу до релігійно-філософської думки в Росії. Вчення російського мислителя започатковує традицію філософії всеєдності в Росії, серед представників якої Сергій і Євген Трубецькі, С.М. Булгаков, Л.П. Карсавін, П.А. Флоренський. Значна роль Соловйова і в становленні феномена російського космізму.\nВідроджена Соловйовим філософія всеєдності має тривалу історичну традицію. Її створювали деякі середньовічні філософи, Н. Кузанський. Для вітчизняної філософії всеєдності характерні: зближення Бога і Світу і тяжіння до пантеїзму, прагнення з'єднати релігію, науку і мораль у вченні про Софію (софіологія).\nЗ філософією всеєдності пов'язана і значима для вітчизняної філософії і науки традиція російського космізму. Російський космізм - особливий світогляд, що отримало розвиток у XIX - XX століттях. Його ознаками вважаються:\n1) розгляд світу, космосу як єдиного цілого, людини - в нерозривному зв'язку з космосом;\n2) активно-еволюціоністський розуміння космосу, в розвитку космосу вирішальну роль відіграє творча активність людини, у зв'язку з чим передбачається перетворення людини;\n4) визнання необхідності з'єднання зусиль людей, єдності («соборності») людства. В ідеології космізму важливе місце займають ідеї подолання смертності людини, освоєння космосу, любові як сполучній і перетворює сили. У вітчизняному космизме виділяють релігійно-філософський космізм (В. Соловйов і традиція всеєдності, М. Федоров, М. Бердяєв) і природничо-науковий (Н. Умов, К. Ціолковський, О. Чижевський, В. Вернадський).\nОдин з найбільш яскравих представників релігійної течії в космизме - Н.Ф. Федоров (1829-1903). У роботі «Філософія спільної справи» він представив оригінальну релігійну утопію. Мислитель підкреслює, що «людство покликане бути знаряддям Божим в порятунку світу». У навколишньому нас Всесвіту переважають хаос і ворожнеча, котрі ведуть до руйнування. Зупинити цей процес можна, перетворюючи світ на основі поєднання науки та релігійної віри, подолання «небратських» відносини між людьми, об'єднання їх навколо проекту «Спільного Дела». Порятунок світу - завдання самого людства. Вирішення цієї задачі передбачає наукове управління природою, подолання кінцівки в часі і просторі: освоєння нових світів в космосі і владу над смертю. Особливо оригінальна ідея поетапного воскресіння всіх предків на основі використання наукових досягнень. Лише усунувши несправедливість по відношенню до предків, можна подолати роз'єднаність і досягти загального блага.\nНа початку ХХ століття в духовній культурі Росії відбувається світоглядний поворот - «релігійно-філософське відродження» (В. Зеньковський). Від матеріалізму до релігійного пошуку звертаються такі великі філософи, як М. Бердяєв, С. Булгаков, С. Франк. Виникають релігійно-філософські товариства. Цей поворот у свідомості частини інтелігенції оформився в збірці «Карби».\nРелігійне відродження в Росії загострило суперечки філософів ідеалістичного і матеріалістичного напрямків. Остання представлено в першу чергу марксизмом, у поширенні якого в Росії в кінці XIX століття велику роль зіграв Г.В. Плеханов (1856 - 1918), один з найбільших філософів-марксистів. Плеханов займався проблемами історії філософії, етики, естетики, теорії пізнання і матеріалістичного розуміння історії.\nЗ середини 90-х років XIX століття визначальну роль у розвитку вітчизняного марксизму грає В.І Ленін (1870-1924). Він займався в основному проблемами соціальної теорії і практики: розробив теорію імперіалізму як вищої стадії капіталізму, теорію соціалістичної революції.\nНовий етап в історії вітчизняної філософії починається після революції 1917 року. Філософія марксизму стала складовою частиною офіційної ідеології. Представники інших напрямів або емігрували (С. Л. Франк, І. Лоський та інші), або були репресовані і загинули (П. А. Флоренський, Г. Шпет). У 1922 році з Росії був відправлений «філософський пароплав», на якому були вислані десятки провідних філософів та діячів культури. Оригінальна вітчизняна філософія емігрувала.\nУ Радянському Союзі в 20-30-ті роки формувалися офіційні стандарти інтерпретації філософії діалектичного та історичного матеріалізму, процес контролювався партією і державою. Так, боротьба механіст і діалектиків закінчилася перемогою останніх, але в 1931 році вони були оголошені «меньшевіствующім ухилом». Деяке пожвавлення філософської думки починається з середини 50-х років. У той же час в історії радянської філософії гідне місце займають яскраві дослідники: А.Ф. Лосєв, В.Ф. Асмус, Е.В. Ільєнко та ін З кінця 80-х років починається процес повернення емігрантської частини вітчизняної філософії ХХ століття, відкривається можливість відновлення втраченої єдності національної культури. З'явилися передумови для подальшого розвитку філософії, яка є творчий пошук вільної особистості.\n1. Алексєєв П.В., Панін О.В. Філософія: Підручник. - 3-е вид., Перероблене і доповнене - М.: ТК Велбі, Вид-во Проспект, 2003. - 608 с.\n2. Андрейченко Г.В., Грачова В.Д. Філософія. Підручник. - Ставрополь: Вид-во СГУ, 2001. - 245 с.\n3. Балашов Л.Є. Філософія: Підручник. 2-а редакція, зі змінами та доповненнями .- М., 2005. - 672 с.\n4. Канке В.А. Філософія, Історичний і систематичний курс: Підручник для вузів. - М., 2000.\n5. Смирнов І.М., Тітов В.Ф. Філософія: Підручник для студентів вищих навчальних закладів. Видання друге, виправлене і доповнене .- М.: 1998 .- 288 с.\n6. Спиркин А.Г. Філософія: Підручник для технічних вузів. - М.: Гардаріки, 2000. - 368 с.\n7. Панаріна А.С. Філософія історії: Учеб. Посібник - К.: Гардаріки, 1999. - 432 с.


Підводні човни “Залізні пуголовки” | Історичний документ | Історія\nПідводні човни “Залізні пуголовки” | Історичний документ\nПісля закладки малі човни UB і UC будувалися дуже інтенсивно, причому першим субмаринам відводилася, крім усього іншого, роль розвідників для мінних загороджувачів і, щоб якомога швидше ввести їх в дію, на перші UB поставили двигуни, зняті з великих катерів. Для човнів «другого» типу виготовлялися спеціальні мотори більшої потужності.\nДо весни-літа 1915 року «залізні пуголовки» почали «вилуплюватися» один за іншим і відразу поїхали по залізниці в Бельгії в порт Брюгге і в Австро-Угорщину в порт Підлоги. Конструкція човна продумывалась незважаючи на відчайдушну поспіх, досить ретельно, що дозволяло на австрійській верфі збирати човен і виходити в морф через 14 днів.\n«Бельгійські» UB почали оперувати в море в квітні в районі Хофдена, але перемог не здобули. Все ще обговорювалося питання про війну по призовому праву, а спливати для огляду пароплава крихітної UB було вкрай небезпечно, і командир Фландрской флотилії підводних човнів (створеної організаційно 29 березня 1915 року) капітан-лейтенант Бартенбах заборонив це робити. Використовуються як розвідники, UB з’ясували навігаційні умови у рейду Доунс, вивчили загородження Дуврского протоки і використовувані проходи. Вже наприкінці травня перші UC пішли в море (до речі британська, човен Е 24 вперше поставила міни майже через рік — 3 березня 1916 року).\nНавіть ці, майже пробні виходи, дали результат\nТільки в останні дні UС 1 «унд» UC 2 зайшли для короткого ремонту в Емс. UC 11 поставила 1 червня перше мінне загородження у плавучого маяка Південний Гудвін. 10 червня старий англійський міноносець №12 торкнувся міни, а кинувся йому на допомогу №10 розділив його доля і теж затонув. У цьому ж місяці UB, виконуючи роль «очей загороджувачів», пройшли в Англійський канал і\nDover протоку. Ретельна розвідка дозволила мінним заградителям працювати зі швидкістю «швейної машини». Міни стали з’являтися біля східного узбережжя в жвавих районах судноплавства. Англійці вважали, що це справа рук нейтральних риболовних суден.\nТим більше мінні загороджувачи ставили міни дуже своєрідно. Якщо спливе хоча б одна міна, вона демаскує всі загородження і воно втрачає сенс. Тому міни часто ставилися поштучно в різних місцях. Хоча при такому способі існувала небезпека так розрядити загородження, що ймовірність підриву різко знижувалася, до того ж не скрізь глибина місця відповідала довжині минрепа, встановленого на базі. Командирам човнів – загороджувачів в більшій мірі, ніж командирам торпедних човнів, доводилося, як кажуть, «ворушити мізками» і діяти по обстановці. Вони старалися, і підриви слідували на дуже великій площі. 30 червня біля маяка Кентиш – Хок вибухнув есмінець «Lightning». Підозри проти «нейтралів» розсіялися несподівано і випадково. Через два дні після загибелі есмінця пароплав «Cottingham» у Ярмута вдарився об якусь перешкоду, не позначене на карті.\nЦе зацікавило моряків, і мілководний район оглянули водолази. До свого здивування вони знайшли на дні маленький підводний човен. У цьому ж році англійці терміново провели судоподъемную операцію і встановили, що це німецька UC 2 з повним запасом хв, загибла в першому ж поході.\nЯкщо немає законодавчої бази її треба швидко створювати\nАнглійське командування видає «Інструкції командирам торгових суден», що містять правила плавання в нейтральних водах. 10 серпня видається новий закон, за яким уряд звільняється від виплати страхової премії за загибле судно, якщо встановлено, що воно загинуло через порушення наказів морських влади.\nЗвичайно, мережі в той час відрізнялися достатньою примітивністю, але маленькому човні багато і не потрібно було. До того ж запас повітря всередині корпусу вкрай обмежений. Все ж, поки німецькі човни були краще англійських мереж. Масштаби постановок все зростали, особливо човнами, що йдуть по стопах UC 5. Прибула UC 3 поставила міни аж біля Портсмута. До кінця року у Дувра хиталося у воді 150 німецьких хв, у Нора-180, у Лоустофа аж 306! Всього 815 залізних куль. Результати постановок виявилися досить значними: загинули 94 транспортних судна, 10 «рибалок» і 15 тральщиків.\nКомандири підводних човнів увійшли смак і почали чекати появи на горизонті тральщиків, а після потихеньку йшли за ними несли яйця» в протраленную смугу. У числі загиблих опинилися 3 англійських есмінця, один французький («Branlebas», 9 листопада 1915 року біля Дюнкерка). Причому вся діяльність союзників проти мінних загороджувачів не рясніла успіхами. Загинуло, крім згадуваної UC 2, всього два «пуголовка»: у жовтні вибухнула при мінної постановці (під себе) UC 9, a UC 8, слідуючи з Кіля, сіла на мілину біля Терсхеллинга 6 листопада. Уряд Голландії висловило бажання мати в себе цю субмарину, і її швидко продали за символічну ціну. Так «вісімка» стала іменуватися М. 1 і плавала під голландським прапором до 1932 року, переживши всіх своїх «подружок», давно лежать на дні або розрізаних на метал.\n5 листопада Вашингтон направив в Лондон ноту про протиправність обмеження ввезення в нейтральні країни. Це дало новий привід для розвитку активності німецьких човнів і взагалі фландрських зокрема, війна проти торгівлі розгорнулася з новою силою. Не нудьгували» при цьому і мінні загороджувачи.


перлинне весілля 30 років | Андрушівка Studio\nКанал: Марина Ємцева\nвесілля 2013 твір на тему весілля енциклопедія українського народу 4 весілля в измаиле поздоровлення на весілля прозою смотреть чотири весілля 2 сезон\nПерлинне весілля Людочки та Сергія 1 листопада 2013 рік. (30 років разом 30 жовтня) Канал: Олексій Лобунець Дата відео: 2018-01-08 Дивитись відео Перлинне весілля Людочки та Сергія 2013 рік Фото...\nВесілля відбувалося 12 жовтня, в ресторані Палац. Відеозйомка: Назар Ярема ( 0989252188, 0950367268 ) Монтаж: Олег Ярема… Канал: Олег Ярема Дата відео: 2018-02-08 Дивитись відео Весілля короткометражне. Голинь-Тужилів. ( 12_10_2017...\n« Відео весілля Назара та Ірини м. Радехів


Так би мовити. Треба виділяти комами? - AnsWiki\nAnsWiki / Мови і слова / Так би мовити. Треба виділяти комами?\nМене цікавить, чи потрібно виділяти комами «так би мовити»? Це вставне словосполучення чи ні?\nСполука «так би мовити» належить до вставних конструкцій, тому за правилами української мови виділяється комами в реченні. Вставні або вставлені слова чи словосполучення не виконують синтаксичну функцію, а лише передають ставлення мовця до висловленого.\nВ сучасній українській мові існує понад 100 таких одиниць, якими можна передати впевненість чи невпевненість, показати порядок висловлення думок, передати емоції. «Так би мовити» вказує на зв’язок думок і порядок викладу, тому завжди виділяємо сполуку комами.\nХлопець, так би мовити, дуже сподобався нам, тому ми взяли його на прогулянку.\nТак би мовити, лідери держав знайшли точки перетину.\nПриємної подорожі вам, так би мовити.\nАналізовану вставну конструкцію використовують в розмовному мовленні, художньому стилі. Неприпустимо вживати «так би мовити» в офіційно-діловому та науковому викладі. Мовознавці радять уживати ще й синонімічні вислови:\nяк той каже;\nЗамінимо «так би мовити» в наведених вище реченнях і побачимо, що сенс висловлення не змінився, а ставлення мовця залишилося:\nХлопець, сказав би, дуже сподобався нам, тому ми взяли його на прогулянку.\nЯк той каже, лідери держав знайшли точки перетину.\nПриємної подорожі, так сказати.\nУвага! Зважайте на явище омонімії: коли конструкції звучать і пишуться однаково, але одна з них має виділятися комами, а інша — ні. Меншою мірою це стосується так би мовити, а ось із синонімічними сполуками так трапляється частіше.\nЧи можна було так би мовити до незнайомої людини ще 100 років тому? (Це, так би мовити, неписані правила етикету).\nЯ, сказав би, зумів впоратися з труднощами цілком самостійно. (Я сказав би тобі всю правду у вічі).\nОтже, вставну конструкцію «так би мовити» та синонімічні до неї треба виділяти комами в реченні.\n«Таким чином». Потрібно виділяти комами?


Козацькі військові винаходи\nУ світову скарбницю військової майстерності внесли свою вагому частку Остафій Дашкевич, котрий вперше дав у руки воїнам вогнепальну зброю; Самійло Кішка, що придумав і побудував "чайки"; Дмитро Вишневецький, який почав робити надзвичайно легкі й міцні "чайки" з волових шкур і першим здійснив "морський десант"; Іван Богун — він винайшов "кобзанку" і "вогненні колеса"; Богдан Хмельницький — батько мобільної артилерії, що поставив гармати на колеса, Владислав Єрко. Козак.\nСильний жах охопив армію Чернецького, як побачила "вогненні колеса", воїни кричали: "Це божа кара!" і тікали світ за очі. Це "страхіття" теж винайшов Іван Богун. Звичайне колесо обмотували ганчір’ям, обливали смолою, підпалювали і пускали котитись із кріпосної стіни. З великого переляку армія Чернецького бігла з-під Умані, не розбираючи дороги. Вони вважали, що то дійсно кара Божа падає на них за їхні гріхи.\nТак менша за кількістю ватага січовиків перемогла могутнього ворога. До речі, у 1628 році молодий Богдан Хмельницький оволодів фортецею Варна теж завдяки козацьким "ракетам". Отже первісний вид ракетної зброї козаки використали майже на два століття раніш за європейців.\nУкраїнська історія до невпізнавання свідомо викривлена різного роду загарбниками та їхніми агентами\n27. 02. 2019 258\nШоумен Володимир Зеленський, коментуючи розслідування проти друзів президента Петра…\n02. 02. 2019 679\n14. 01. 2019 1234\n24. 12. 2018 977\n15. 12. 2018 951\nАстрологічні поради Маріанни Малини 18 березня\n17. 03. 2019 50\nСьогодні 18 березня, фаза Місяця: II чверть (молодий Місяць), до 14:32 — 12-й, далі 13-й…\n03. 09. 2019\t56\n03. 16. 2019\t32\n11. 24. 2018\t3878\n11. 28. 2018\t571


Як розрахувати тривалість відпустки - 2017 - Модний Жіночий Журнал 2017\nМодний Жіночий Журнал ⇒ 2017 ⇒ Як розрахувати тривалість відпустки\nЩоб розрахувати тривалість відпустки, визначте трудовий стаж. Пам'ятайте, що він повинен бути безперервним. Візьміть табель обліку робочого часу і на підставі його починайте розрахунок. Візьміть листок і розпишіть всі місяці, в якому співробітник числився в штаті. У загальну кількість включите:\n- дні фактичного перебування на роботі;\n- дні вимушеного прогулу, наприклад, в разі відсторонення від роботи через професійного медичного огляду;\n- дні, коли працівник був відсутній на роботі з поважних причин, але їх місячна кількість не перевищувало 14-и днів. Сюди може входити відпустку без утримання.\nТепер подивіться, чи є в будь-якому місяці менше 15-и відпрацьованих днів. Якщо так, то виключіть їх з трудового стажу. У тому випадку, якщо кількість перевищує 15 днів, то місяць враховується повністю.\nЩоб визначити загальну кількість покладених днів відпустки, вам необхідно розрахувати, скільки днів належить за один місяць роботи. Для цього встановлену максимальну кількість відпускних днів розділіть на 12 (число місяців в році). Наприклад, ви працюєте на Крайній Півночі, вам покладено відпустка тривалістю 36 днів. Таким чином, 36 днів / 12 місяців = 3 дні за кожний відпрацьований місяць. Потім це число помножте на загальну кількість відпрацьованих місяців. Наприклад, співробітник відпрацював 6 місяців. Таким чином, 6 місяців * 3 дні = 18 днів відпустки.\nПам'ятайте, що право на відпустку у працівника виникає після шести місяців безперервної роботи. Роботодавець може раніше надати відпочинок співробітнику достроково, це оформляється угодою. На достроковий відпустку мають права вагітні жінки, неповнолітні працівники.\nУ тому випадку, якщо працівник не бажає використовувати покладений відпочинок, йому виплачується компенсація за невикористані дні, яка розраховується виходячи з робочого стажу і середнього заробітку.\nПопередня Стаття Психологічні причини невдач в побудові кар'єри\nЯк боротися з авітамінозом: поради і рекомендації\nШубу з козлика\nЯк налагодити відносини з батьками чоловіка\nМахдія - курорт Тунісу\nТак, я ревнива, і що?\nБукет нареченої 2016


Викрито злочинну групу, що намагалася поставити на чорний ринок набої та зброю | Хрещатик - новини та життя української столиці.\nПонад десять тисяч набоїв до пістолетів Марголіна, “кольт”, “томпсон”, “ПМ”, “ТТ” та револьвера “наган”, значну кількість запчастин до бойової стрілецької зброї вилучили правоохоронці у членів злочинної групи, яка намагалася всім цим торгувати. Років зо два тому контррозвідники столичного управління Служби безпеки України запримітили одне з оборонних підприємств, де не було порядку в зберіганні, виготовленні й обліку вогнепальної зброї. Коли ж дістали інформацію, що деякі заводчани вирішили продати боєприпаси “братві”, до операції підключилися працівники Управління боротьби з організованою злочинністю в Києві. Зловмисників затримано, порушено кримінальну справу. Її розслідують органи столичної спеціальної міліції, повідомляє прес-центр Київського управління Служби безпеки.


Визначення поняття УЄФА »Визначення АВС\nФутбольні уболівальники знають значення акроніму УЄФА, яке відповідає Союзу європейських футбольних асоціацій (у Іспанському союзі європейських футбольних асоціацій). Це орган, який об'єднує групу європейських футбольних федерацій і, в свою чергу, є одним з суб'єктів ФІФА, органу, який представляє світовий футбол.\nОсновні функції УЄФА\nЦей наднаціональний орган має завдання організувати ряд змагань, основними з яких є Ліга чемпіонів (колишній Кубок Європи), Суперкубок УЄФА, Ліга Європи, а також чемпіонати з меншим висвітленням у ЗМІ (наприклад, Європейський чемпіонат). під-21, Чемпіонат Європи або Чемпіонат Європи з футзалу).\nДеякі з функцій УЄФА такі:\n1) встановлювати положення та графік засідань кожного конкурсу,\n2) регулювати медичні правила ,\n3) встановити дисциплінарний режим і цілий ряд технічних аспектів, які впливають на підготовку тренерів, антидопінговий контроль гравців або фінансування самого суб'єкта.\nЛіга чемпіонів, міфічний конкурс УЄФА\nНезалежно від організаційних питань і положень, слід зазначити, що УЄФА організовує найпрестижнішу міжнародну клубну конкуренцію - Лігу чемпіонів. Коли УЄФА було засновано в 1950-х роках, щорічно проводилося змагання між переможними клубами кожної ліги, а Реал Мадрид виграв чемпіонат у перших п'яти виданнях (в історії Ліги чемпіонів Реал Мадрид - це клуб з найбільшою кількістю клубів). титулів, всього 10, за ними йдуть Баварія Мюнхен, Ліверпуль і Барселона з 5 чемпіонатами кожен).\nПочинаючи з сезону 1992-93 року Ліга чемпіонів - це змагання, в якому перші чотири клуби кожної країни беруть участь у лізі, а ті, хто досяг п'ятого і шостого місць, грають ще одну менш престижну європейську лігу - Лігу Європи.\nСкорочення в спорті\nУ засобах масової інформації дуже часто використовуються скорочення, щоб згадати спортивні організації, які керують змаганнями. Таким чином, МОК або Міжнародний олімпійський комітет є організацією, що організовує Олімпійські ігри , ФІФА або Міжнародна федерація футбольної асоціації - це організація, яка об'єднує всі національні федерації, а МААФ - світовий орган, який представляє атлетику . Ці інститути досягли рівня популярності, що поширюється по всій планеті, а її абревіатура є міжнародно визнаним брендом.\nФото: iStock - YiorgosGR / Аксонов


29 січня, в 18:38\nДосить цікавою постаттю, яка пов’язана із містом Луцьком, є караїмський поет Сергій Рудковський. Читачі та сучасники знали його також за псевдонімом Га-Родді.\nЗ біографії лучанина знаємо, що народився він 21 листопада 1873 року в родині караїмів, які здавна проживали на Волині. Досі в Луцьку є вулиця Караїмська, проте, на жаль, святині караїмів – кенаси уже немає кілька десятиліть. Знаємо імена батьків поета. Їх звали Захарій та Сара.\nОсвіту Сергій Рудковський також здобував у Луцьку. Він був випускником Луцького реального училища.\nПопулярність серед караїмів майбутній поет здобув завдяки тому, що був активним поборником відродження караїмської мови. Відомо, що у 1910 році він навіть став спостерігачем І Всеросійського з'їзду караїмів, який відбувався в місті Євпаторії. Проте Сергій Рудковський розумів, що для того, щоб більше популяризувати рідну мову треба діяти рішучіше і прийняв наступний крок - заснував караїмський часопис «Сабах» («Світанок»). Він сам очолив часопис та став його редактором. Сталось це у 1913 році.\nСергій Рудковський. Джерело: jazyszlar.karaimi.org/\nПевний період життя Сергія Рудковського був пов’язаний із містом Володимир-Волинський. З біографії лучанина дізнаємось, що до 1917 року Сергій обіймав посаду судового секретаря. Потім у роки Першої світової війни разом із судом був евакуйований до Києва, а далі на півострів Крим.\nНаступний період у житті Рудковського знову був пов’язаний із Луцьком, до якого він повертається у 1918 року. Місцем роботи Сергія була тоді місцева Податкова палата. Тут він обіймав посаду помічника в канцелярії.\nВ 1923 році у житті Сергія Рудковського відбулась важлива подія. Він одружився із Тамарою Маєвською. Про дружину було відомо, що за походженням вона була не караїмка, а мала польське та російське коріння.\nВідомо, що Сергій Рудковський певний період у Луцьку навіть виконував релігійні функції у караїмській громаді. Так, в період із 1917 до 1929 року, саме Рудковський реєстрував шлюби, народження та смерті.\nКараїмська кенаса. Акварель неідентифікованого автора, 1935. Зображення з часопису Awazymyz\nІз 1923 до 1925 року Сергій Рудковський обіймав посаду голови Правління Товариства караїмів у Луцьку, потім був лише членом Правління, адже не міг бути осторонь справ караїмської громади.\nНаступним місцем проживання родини Сергія Рудковського було село Рафалівка на Волині. Саме там поет оселився з дружиною та дітьми, яких у подружжя було двійко. Відомо, що в сім’ї було двоє синів Селім та Назим.\nУ 1942 році родина втратила сина Селіма, який був убитий. Це були складні роки Другої світової війни. Помер Сергій Рудковський навесні 1944 року. У 1945 році родина Рудковських емігрувала до Польщі.\nПро Рудковського відомо, що він знав багато мов, серед яких: караїмська, польська, російська, українська, німецька, іврит і турецька.\nЧи не найбільшу популярність Сергію Рудковському принесла його поезія на караїмській мові. На сьогодні відомо, що він видав близько 22 твори, і це ще не всі бо багато залишаються у рукописах.\nЛуцька кенаса, 1930-ті роки. Фото Тадеуша Ковальського\nРудковський Сергій Шимон


Проблема буття людського в повісті О. Кобилянської “Земля” ОЛЬГА КОБИЛЯНСЬКА - журнал для школярів Fable.in.ua\nГоловна ⇒ 📕Твори з літератури ⇒ Проблема буття людського в повісті О. Кобилянської “Земля” ОЛЬГА КОБИЛЯНСЬКА\nЛюдське буття… Що в ньому найголовніше? На це питання не можна відповісти одразу. Людині часто важко правильно визначити свій життєвий шлях. Інколи, живучи тільки однією метою, віддаючи досягненню її всі сили, відмовляючись від усього іншого, людина свідомо обмежує своє життя, обкрадає його. Тому, втративши цю мету або зрозумівши її облудність наприкінці свого життя, людина неначе сиротіє. Оглядається вона назад і бачить тільки пустоту.\nЩо потрібно для щасливого буття\nселянину? Здається, не так вже й багато: шматок землі, гарна родина та працьовиті руки. Добре, коли все є, а якщо чогось не вистачає, то кожен намагається здобути потрібне. І як прикро, що іноді люди на своєму шляху до бажаного переступають ту межу, за якою вони вже перестають бути людьми.\nНайголовнішим прагненням селян завжди буде залишатися земля. Вона ще в давні часи була мрією поневолених хліборобів. Маланка (“Fata morgana”) все життя марила своєю землею, Іван Дідух (“Камінний хрест”) їде за землею в Канаду, кинувши рідні гори, Мотря (“Хіба ревуть воли, як ясла повні?”) все життя поневіряється в наймах, бо\nне було землі. Кожному з них щодня треба стиснути в руці грудочку землі, своєї землі, щоб відчути, що вони живі.\nКонсультація “Аналіз ліричного вірша А. С. Пушкіна”


Послуги рекрутингу | Neutsource\nЕкспрес рекрутинг | Netsource\nЕкспрес-рекрутинг являє собою ефективну й дуже вигідну послугу на ринку праці, яка полягає в терміновому і якісному пошуку, відборі й наступному найму спеціалістів поширених професій.\nПрискореному підборі персоналу за декілька днів;\nмінімізація витрат роботодавця і шукача;\nнайм працівників початкового й середнього рівнів;\nгнучке використання всіх кадрових резервів;\nзавчасний підбір вакансій;\nможливість гарантійної заміни працівника (опціонально);\nоперативна корекція параметрів пошуку;\nЗалучення до пошуку додаткових HR-менеджерів.\nКомпанія НЕТСОРС ІНТЕРНЕШНЛ забезпечує широкий спектр можливостей в сфері прискореного найму персоналу у тому числі завдяки масовому підбору однотипних вакансій.\nЕкспрес-рекрутинг дозволяє нам підібрати кваліфікаційних співробітників всього за 1-3 дні. Експерти агентства використовують максимум каналів збору й пред’явлення інформації про шукачів, а також заздалегідь готують документи й додаткові вакансії. Завдячуючи цьому вже в найкоротші строки інтерв’юються безліч кандидатів, вибираються кращі кадри.\nТерміновий рекрутинг може бути цікавим:\nдля роботодавця: якщо у Вас відкрита «гаряча» вакансія, яку треба закрити швидко, якісно і з найменшими витратами\nдля шукача: якщо ви плануєте в короткі строки офіційно влаштуватись в успішну компанію\nПопулярні вакансії, які пропонує НЕТСОРС ІНТЕРНЕШНЛ з області експрес найму персоналу:\nПід час підбору кадрів НЕТСОРС ІНТЕРНЕШНЛ пред’являє до шукачів високі вимоги, використовує інноваційні методики пошуку персоналу й контролює весь процес рекрутингу: від отримання заявки й до організації зустрічі претендента з роботодавцем. Наш експрес-рекрутмент включає в себе:\nпошук та підбір придатних резюме\nпопереднє інтерв’ю по телефону\nперевірка інформації, документів, рекомендацій\nзавчасне тестування шукача\nвибір кандидатів, що відповідають критеріям замовника;\nвідправка резюме клієнту с коментарями\nорганизація зустрічі кандидата й роботодавця.\nЕтапи оформлення експер-рекрутингу для роботодавця:\nВивчення актуальних «гарячих» вакансий на нашому сайті.\nЯкщо на Вашому підприємстві або організації відкрита аналогічна вакансія, Ви можете зв’язатись з нашими HR-консультантами.\nПри виявленні відповідних спеціалістів Вам направляється «сліпе» резюме для попередньої оцінки.\nПісля схвалення організується зустріч з шукачем, укладається договір.\nВибираючи персонал, ми орієнтуємось на особисті, морально-етичні й професійні якості кандидата, його відповідність вимогам роботодавця, бажання працювати з самовіддачею, а також перевіряємо достовірність всіх наданих відомостей. Разом з цим, наше агентство завжди підтримує шукача на любому етапі кар’єри, враховує його побажання, допомагає з працевлаштуванням і адаптацією до нового місця роботи.\nПереваги экспресс-рекрутинга в НЕТСОРС ІНТЕРНЕШНЛ:\nточність підбору персоналу;\nэкономія часу клієнта;\nвартість послуги нище, ніж за звичайного підбору кадрів;\nвисокий рівень HR-сервису;\nрозширені й постійно оновлюючі бази даних претендентів;\nрівні можливості для кандидатів, що відповідають вимогам;\nбезкоштовна заміна шукача протягом випробувального терміну.\nСвою комплексну систему підбору, оцінки, мотивування й найму в області експрес-рекрутингу ми будуємо на основі індивідуального підходу до замовника та шукача, підтримуємо з ними довготривалі партнерські відносини.\nКомпанія НЕТСОРС ШНТЕРНЕШНЛ завжди відкрита до співробітництва для ефективного рішення будь-яких кадрових рішень!


Успішна розбудова демократичної держави України неможлива без чітко налагодженої системи реалізації, захисту та охорони прав і свобод громадян та їх законних інтересів. Це завдання лежить в основі діяльності кожного державного органу, кожної посадової особи. Але найбільш суттєво воно стосується правоохоронних органів, особливо міліції, для якої, відповідно до чинного законодавства, це є головним обов'язком.\nНайбільш небезпечними правопорушеннями, що посягають на права і свободи громадян, є злочини, широкий спектр яких передбачено Кримінальним кодексом України. Величезна їх кількість в аспекті виявлення і розкриття належить до компетенції оперативних і слідчих апаратів міліції. Основною силою цієї роботи є, в першу чергу, підрозділи карного розшуку, як колись їх називали "гвардія міліції".\nВідомо, що кадри - це основа будь-якої діяльності, не виняток тут і карний розшук. Та не кожна людина, яка починає свою трудову діяльність у названій службі, тим більше, якщо вона не має попередньої професійної підготовки, здатна адаптуватися на цій роботі. Дана робота передбачає необхідність постійного спілкування зі злочинним елементом, невідворотність зустрічей з жорстокістю, обманом, цинізмом, смертю в усіх її проявах, активною протидією правопорушників, неадекватною оцінкою роботи. Усе це вже на першому році служби спонукає значну частину співробітників карного розшуку вирішувати питання про перехід в інші підрозділи або зовсім звільнятися.\nОперативній роботі в карному розшуку притаманний дефіцит часу для прийняття рішень в екстремальних ситуаціях. Співробітники карного розшуку дуже часто діють в умовах фізичних і психологічних перевантажень. Контингент осіб, з якими спілкується оперуповноважений, характеризується різними віковими категоріями, освітою, родом занять, соціальним положенням у суспільстві, зв'язками з впливовими особами правоохоронних органів.\nВ основі спілкування співробітника карного розшуку з правопорушниками, потерпілими і свідками лежить конфліктна ситуація, яка є певним психологічним бар'єром, побороти який дуже складно, тому потрібна допомога старших товаришів, які мають значний досвід роботи. Уже на цьому етапі рельєфно виявляються розбіжності між тим, чому навчали в навчальних закладах, і реальністю.\nДо сказаного слід додати, що службова підготовка в міськрайлінорганах внутрішніх справ повинна бути кращою. Зводиться вона у більшості випадків до ознайомлення з наказами та розпорядженнями. Бажано систематично проводити заняття з фізичної і вогневої підготовки, рукопашного бою, відпрацьовувати типові ситуації із затримання злочинців, дії в екстремальних умовах. У більшості випадків відсутні умови і можливості для занять фізичною підготовкою. Через поточні справи її важко органузівати навіть в суботні дні. У критичних ситуаціях, наприклад, при активному опорі правопорушника, при нападі на працівника міліції, застосування фізичних заходів впливу повинні бути необхідними і виправданими. Однак нормативне регулювання цих питань недостатньо відпрацьоване. Вбачається, що проблеми екстремальних ситуацій доцільно розглядати на сумісних заняттях працівників міліції та прокуратури, а, можливо, і місцевих суддів для того, щоб виробити загальні критерії їх вирішення. Такий підхід дозволить уникнути багатьох непорозумінь, зберегти кадри міліції, зокрема і карного розшуку.\nЗаслуговує всестороннього осмислення проблема соціального і правового захисту співробітників даної служби. Складне сьогодення показує, що на дії працівників міліції надходить чимало скарг і від простих громадян, і від правопорушників ( як обгрунтованих, так і безпідставних).\nПрикро, що співробітник за будь-яких обставин визнається винним, його керівники нерідко не стають на захист істини і свого підлеглого. Можна навести немало прикладів, коли в конфліктах з правопорушиками співробітники карного розшуку несли дисциплінарні покарання за свої дії, хоча вони і були правомірними.\nУ даний період велика кількість негативних газетних статей, теле- і радіопередач про діяльність міліції сприяє формуванню недоброзичливого ставлення до її працівників. Це чинить на них відповідний психологічний тиск, що призводить до зниження активності їх діяльності, ініціативи у розкритті злочинів і викритті злочинців. У багатьох випадках прокурори і судді, прагнучи уникнути неприємностей з боку різних посадовців і структур, не дають дозволу напроведення деяких основних оперативно-розшукових заходів, не санкціонують арешт небезпечних злочинців, не стають на захист працівників міліції у випадках здійснення правопорушниками злісної непокори. Не останню позицію у цьому переліку займає також "телефонне право".\nМолоді співробітники карного розшуку, в тому числі і випускники вищих навчальних закладів МВС України, прагнучи розкрити злочин, викрити злочинця, при виникненні вказаних вище фактів несправедливості "опускають руки", стають байдужими до чужого горя. Ті ж працівники карного розшуку, які прослужили десять і більше років, чекають у таких умовах, коли можна буде звільнитися на пенсію.\nОперуповноважений підрозділу карного розшуку районного чи міського відділу постійно перебуває в напруженні також через те, що він завжди "крайній", коли не розкривається злочин, не затримується злочинець, не виявляються очевидці злочину, відсутні пальне чи запчастини для службового автомобіля тощо. Водночас, коли він розкрив злочин, то поряд з його прізвищем з'являються й інші, які не мають до цього ніякого відношення. Якщо видається наказ про заохочення, то про це може ніхто не знати. Заохочення, як правило, - оголошення подяки, грошові нагороди, нагороди МВС, державні - отримують зовсім інші особи, які іноді поняття не мають, як злочини розкриваються.\nСкладним залишається матеріально-технічне і


На думку голови СБУ, якби Мельниченко "постійно лазив під диван", то це викликало б багато питань у його колег. Натомість технічний пристрій у пульті, за наявності його дублікату, можна було б легко замінювати і підживлювати. Водночас Турчинов переконаний, що історія Кучми-Мельниченка не повториться в майбутньому, оскільки кабінети високих посадовців періодично перевіряють. Зокрема, це роблять у межах захисту інформації від розвідок інших країн, які можуть проявляти інтерес до того, що обговорюють на Банковій.\nОкрім того, керівник СБУ спростував інформацію про те, що під час Помаранчевої революції працівники СБУ начебто запобігли кровопролиттю. "Це, безумовно, перебільшення. Не всі ті, хто розповсюджував про себе таку інформацію, дійсно чесно виконували свої обов'язки", -- пояснив Турчинов.\nЗ іншого боку, за його словами, вплив багатьох чесних принципових офіцерів, на те, щоб не пролилася кров, був суттєвим, оскільки вони розуміли, якими були б наслідки від першого пострілу. Також головний есбеушник країни зізнався, що під час Помаранчевої революції опозиція мала військові формування.\n"Я не кажу, що ми озброювали людей, але були військові підрозділи, які були готові виконувати накази Комітету національного порятунку", -- сказав він. І додав: "Я знав мало людей, які готові були вмирати за Кучму, Медведчука чи Пінчука. Натомість було багато патріотів, які дійсно ладні були покласти життя за порятунок демократії в Україні". Серед них Турчинов назвав і керівництво сухопутних військ Збройних сил України, яке попередило, що їхні підлеглі готові стати між народом і тими лавами Внутрішніх військ, які насувалися на Київ. Тоді підрозділи МВС таки не пішли на столицю.\nВодночас голова Служби безпеки вважає, що наказ командувача Внутрішніх військ про похід на демонстрантів у Києві давали безпосередньо з посиланням на президента, і робив це, найімовірніше, екс-міністр Микола Білоконь. Окрім того, Турчинов заявив, що не було російського спецназу, про який раніше заявляла опозиція. "За російський спецназ сприйняли кримський і донецький ОМОН, який базувався на небезпечних напрямках, а також охороняв адміністрацію президента", -- пояснив він.


Рекордний врожай: Україна встигла зібрати більше 40 мільйонів тонн зерна | UA.NEWS\nУкраїнські аграрії вже зібрали 45,7 млн тонн зернових і зернобобових з 10,4 млн гектарів. Збір зернових в нашій країні триває.\n«Триває збір зернових і зернобобових культур, проведений на площі 10,4 млн га при врожайності 43,9 ц/га, намолочено 45,7 млн тонн зерна», – йдеться в повідомленні.\nСтаном на 17 вересня намолочено 33 млн тонн пшениці, 10,2 млн тонн ячменю, 582 тисяч тонн гороху. Лідером по намолоту зерна на 17 вересня була Одеська область, де зібрали понад 4,35 млн тонн зерна, а по врожайності – Хмельницька з показником 60,3 ц/га.\nКрім того, зібрано близько 2,9 млн тонн насіння з площі 1 млн га при врожайності 28,6 ц/га. Найвища врожайність культури спостерігається в Тернопільській (37,2 ц/га) і Хмельницькій (35 ц/га) областях.\nТакож сільгоспвиробники 10-ти областей почали збір кукурудзи. Аграрії 20-ти областей проводять збір гречки, якої намолочено 62,6 тисячі тонн при врожайності 13,4 ц/га, а в Донецькій і Харківській області її збір вже закінчили.\nСільгоспвиробники 18 областей проводять збір проса, в Донецькій, Луганській, Сумській, Тернопільській та Херсонській областях його збір вже закінчили. Аграрії Вінницької, Львівської, Рівненської, Тернопільської, Харківської, Черкаської та Чернівецької областей почали копати цукрові буряки, яких вже викопано 506 тисяч тонн при врожайності 477,4 ц/га.\nПрактично у всіх областях почали збирати соняшник, якого вже зібрано з 1,1 млн га (17% до прогнозу) при врожайності 21,2 ц/га. У 16 областях вже розпочали збирання сої.\nРаніше повідомлялося, що під час цьогорічних жнив в Україні було намолочено 44,8 млн тонн ранніх зернових і зернобобових культур. Це рекорд за всю історію України.\nМінекономіки назвало регіони-лідери за зборами зерна. Також Україна затвердила максимальний обсяг експорту зерна.


На Волині перевіряють кар'єри з видобутку піску - Волинь Online\n18:56, 16 Березня 2021\nНа Волині перевіряють кар’єри з видобутку піску\nУ вересні 2020 року розпорядженням голови облдержадміністрації Юрія Погуляйка створили міжвідомчу робоча групу з питань вивчення діяльності кар’єрів з видобутку піску у Волинській області. За час діяльності робочої групи здійснили перевірку усіх учасників ринку, які мають дозвільні документи та працюють у правовому полі.\nСьогодні, 16 березня 2021 року, за дорученням голови ОДА відбулося чергове засідання міжвідомчої робочої групи під керівництвом першого заступника голови облдержадміністрації Сергія Мовенка, заступників голови ОДА Ігоря Чуліпи та Олександра Троханенка. Участь у засідання також взяв очільник обласної ради Григорій Недопад.\nЗгідно з інформацією заступника начальника управління економічного розвитку облдержадміністрація Андрія Ткачука, на Волині здійснено перевірку усіх офіційно зареєстрованих підприємств з видобутку піску.\n«За період з вересня 2020 року по березень 2021 року здійснили перевірку діяльності усіх офіційних учасників ринку. Під час перевірок правопорушення виявленні лише щодо діяльності родовища Пустомитівське у Горохівському районі, – розповів Андрій Ткачук. – Що стосується інших учасників ринку, то їх діяльність здійснюється відповідно до наявних дозволів та ліцензій, які продовжуються відповідно до чинного законодавства».\nУсі матеріали щодо виявлених міжвідомчою комісією порушень роботи підприємств з видобутку піску направляються до СБУ та Нацполіції для розгляду та відповідного реагування.\nЗа словами заступника голови облдержадміністрації Ігоря Чуліпи, потрібно посилити роботу у напрямку виявлення незареєстрованих піщаних кар’єрів, які працюють незаконно, порушуючи законодавство та наражаючи на небезпеку жителів конкретного населеного пункту.\n«Якщо порахувати фури, які перевозять пісок та щебінь на території області, виникають сумніви, що усі вони їдуть із законних піщаних кар’єрів», – зазначив заступник голови ОДА.\nЗа результатами засідання комісії вирішили посилити та систематизувати роботу органів виконавчої влади, силових структур та профільних відомств у напрямку виявлення незаконних піщаних кар’єрів. Також до роботи залучать керівників органів місцевого самоврядування.


Юрист: Адвокат Сущенка не виграв жодної із своїх гучних справ\nГлавная/Украина/Юрист: Адвокат Сущенка не виграв жодної із своїх гучних справ\nКожна справа, у якій брав участь скандально відомий адвокат Марк Фейгін, була феєричною за розголосом та піаром, проте жоден із клієнтів Фейгіна не виграв процес. Про це у своєму блозі пише юрист Катерина Стриженова, повідомляє ЛІГА.net.\nПересічному українцю адвокат Фейгін відомий за справами Мустафи Джемілєва, Надії Савченко та нині ув’язненого у РФ українського журналіста Романа Сущенка.\n«Якщо уважно почитати біографію Фейгіна, виявляється, що адвокат більше прославився не перемогами у залі суду, а скандалами, гучними заявами для преси… Представництво інтересів трьох учасниць Pussy Riot у судовому процесі, результатом якого стало винесення обвинувального вироку, присуджено по 2 роки колонії. Представництво інтересів Леоніда Развозжаєва у справі щодо підготовки масових заворушень 06.05.2012 на Болотній площі в Москві. Згодом Фейгін був відсторонений від справи, оскільки проходив у ній СВІДКОМ!Представництво інтересів Іллі Горячева у справі щодо організації низки вбивств, створення екстремістської банди і незаконному зберіганні зброї. Російський націоналіст Горячєв засуджений до довічного ув’язнення», – перерахувала Стриженова.\nЯк відомо, коли окупаційна влада Криму заборонила Мустафі Джемілєву в’їжджати на територію півострова, Джамілєв для оскарження такого рішення також обрав своїм адвокатом Марка Фейгіна.\n«Як нам всім відомо, і на сей день йому заборонено в’їжджати до Криму», – підкреслила юрист.\nВона також наголосила, що кожна справа, у якій брав участь цей скандально відомий адвокат, супроводжувалися гучними прес-конференціями, заявами у ЗМІ, протестними акціями, де зіркою був Марк Фейгін.\n«Проте, беручи до уваги кількість публічних виступів та їх наслідків, складається таке враження, що пан Марк тільки «піариться», – робить висновок Катерина Стриженова.\nНаталия Холоденко: Ненавидят – значит, вытесняют восторг к тебе, осуждают – хотят быть ближе 25\nЗ 19 жовтня уся Вінницька область потрапляє до “помаранчевої” карантинної зони 1737\nУ Вінниці на Келецькій іномарка влетіла на зупинку громадського транспорту та збила жінку 1239


Опубліковано 02.03.2017 автором admin\nУчора, 1 березня, наші киці-муркиці мали своє свято – Міжнародний день котів. З цієї нагоди в фойє головного університетського корпусу відбулася благодійна акція «Котофест», яку організували й провели студенти спеціальності «Дошкільна освіта» факультету дошкільної, спеціальної та соціальної освіти.\nПротягом кількох місяців студенти різних курсів під керівництвом доцента кафедри дошкільної освіти Тетяни Єськової виготовляли іграшкових котів. І ось учора для цих котиків настав «зірковий час» – вони отримали можливість покрасуватися на виставці-ярмарку. Крім того, всі без винятку коти потрапили у «добрі руки».\nНа зібрані кошти організатори придбають ліки та їжу мешканцям міського притулку тварин .\nПопередній запис:Назад Школа Баби Марти\nНаступний записВперед Ярмаркували в дев’ятнадцяте…


блоґ | Циганик Влад — про інтернет, життя та рідну мову\nГоловна > блоґ\nНа це запитання спробували відповісти фахівці Buffer та компанії SumAll, зібравши результати численних досліджень на цю тему в одній веселій інфографіці. Справді, аудиторія Facebook, Twitter, Google+ та корпоративних блогів дуже відрізняється, та може зовсім по-різному сприймати один і той самий контент. Користувачі соцмереж стають все…\nОновлення теми блогу\nНу от, дійшли руки і знайшовся час для заміни шаблона на блозі. Попередній (стандартний, йшов в комплекті з вордпресом) прослужив вірою і правдою кілька років. Та захотілося змін і ось зустрічайте — новий шаблон. Строгий, чорно-біло-сірий, як і личить блогу з назвою 404.in.ua. Трохи дороблений,…\nСпочатку нас було двоє. По дорозі зустріли ще пару. Потім ще двох хлопців. До нашої групи приєднався ще один чоловік, а за ним ще один… Так ми шукали приміщення Львівської бізнес-школи, де вже розпочинався інтернет-форум Lviv iCamp 2010. Не так легко було його знайти. Хто…\n9 2 min читання\nЄ бажання створити свій сайт? Думаєте, з чого почати? Насамперед, слід мати цікаву ідею! Для чого я створюю свій сайт, якої мети я хочу цим досягти, кому буде потрібним новостворений шедевр? Від відповідей на ці запитання залежить багато чого. Наприклад, чи готові ви платити за…


Нацрада продовжила ліцензію «Інтеру» на 7 років: чому активісти вважають рішення незаконним\nПісля дискусій та голосування щодо "Інтера", Нацрада також ухвалила продовження часу дії ліцензій для телеканалів "Україна" та "1+1".\nУ Національній Раді з питань телебачення і радіомовлення продовжили ліцензію телеканалу "Інтер" терміном на сім років.\nТаке рішення ухвалили на засіданні майже одноголосно, утрималася лише перший заступник голови Нацради Ольга Герасим'юк. Дискусії тривали недовго. Окрім членів Нацради та представника "Інтера", висловлювалися також і громадські активісти, зокрема громадська організація "Відсіч", яка виступила проти продовження ліцензії.\nАктивісти вважають, що таке рішення є незаконним, адже досі не завершилася перевірка та не винесене рішення щодо сумнозвісного концерту до 9-го травня. Водночас, на засіданні були присутні два чоловіки, які представилися представниками ветеранських організацій Шевченківського та Голосіївського районів міста, які виступали за продовження ліцензії.\nЯк інформував 5.UA, 9 травня телеканал "Інтер" транслював святковий концерт, в якому була використана російська пропаганда фашизму в Україні. У мережі також з’явилося відео епізоду "святкового концерту з нагоди Дня перемоги", в якому один із ведучих, Андрій Доманський, виголошує промову в стилі російської пропаганди. 11 травня Нацрада з питань телебачення та радіомовлення призначила позапланову перевірку телеканалу "Інтер".


Спустuтu йoгo! Кoбoлев в істерuці – щoйнo прoлунaлo. Не зaлuшuлu йoму шaнсів – зaбuрaйся – Укр-Позиція\nСпустuтu йoгo! Кoбoлев в істерuці – щoйнo прoлунaлo. Не зaлuшuлu йoму шaнсів – зaбuрaйся\nГнaтu мітлoю з пoсaд, – пuше у Фейсбук Aнaтoлій Грuценкo.\nНaфтoгaз зaвершuв 1ше півріччя зі збuткaмu в 11,54 млрд. Ще рaз – oдuнaдцять мільярдів і п’ятсoт сoрoк мільйoнів грuвень збuтків! Спuсaтu влaсну безпoрaдність нa вірус вuключнo, як це нaмaгaється «пoяснuтu» Кoбoлєв, – знaчuть, усіх ввaжaтu ідіoтaмu? Зa тaку «рoбoту» і тaкі велuчезні збuткu я бu мітлoю гнaв кoбoлєвuх з пoсaд, тa ще й зі стягненням грoшoвoї кoмпенсaції зa гoре-менеджмент. Спрaведлuвo? Вaшa думкa? – резюмувaв Грuценкo.\nВaртo зaзнaчuтu, щo ще нa пoчaтку, Мuхaйлo Шнaйдер в oднoму із свoїх дoпuсів зaзнaчaв:\nДрузі, це нaш знaменuтuй і всім відoмuй керівнuк “Нaфтoгaзу”.\nВін уже рівнo ШІСТЬ РOКІВ зaймaє свoє тепле, зaтuшне і дуже хлібне кріслo.\nA тепер УВAГA!\nЗa ці сaмі шість рoків, він oтрuмaв … блuзькo OДНOГO МІЛЬЯРДA ГРUВЕНЬ.\nІ це вже не прoстo велuкі грoші, це кoлoсaльнa сумa, якa вuмірюється ТOННAМU Гoтівкu.\nНa цей мільярд, мoжнa булo б з легкістю:\n– Пoбудувaтu сoтні кілoметрів нoвuх Дoріг.\n– Пoбудувaтu десяткu нoвuх шкіл, сaдoчків, лікaрень тa Стaдіoнів.\n– Зaбезпечuтu гіднoю зaрплaтoю сoтні тuсяч лікaрів, вчuтелів тa іншuх Бюджетнuків.\n– Піднятu пенсії мільйoнaм нaшuх Пенсіoнерів.\nНa превелuкuй жaль, вся ця фaнтaстuчнa сумa пішлa в кuшеню oднoгo єдuнoгo Персoнaжу.\nЯкuй купaється в неймoвірній рoзкoші і пoвнoму дoстaтку.\nДля якoгo негaрaздu і прoблемu прoстuх Укрaїнців aбсoлютнo не мaють ніякoгo Знaчення.\nВін жuве не прoстo в іншій реaльнoсті, він жuве aбсoлютнo в іншoму світі.\nІ я ввaжaю, щo з цuм цuркoм дaвнo пoрa Зaкінчувaтu. Пoрa спускaтu цuх хлoпців з небес нa нaшу грішну Землю.\nAдже терпітu всю цю фaнтaсмaгoрію, вже прoстo немaє ні сuл, ні тuм більше Бaжaння.\nВ свoю чергу, Укрaїнці ж підтрuмують слoвa блoгерa, тa підкреслюють, щo більшість зaрплaт тuх чuнoвнuків, для прoстoгo укрaїнці – це кoсмoс\nЗaзнaчuмo, як пoвідoмляє телегрaм-кaнaл Легітuмнuй.\nГлaвa НAК Нaфтoгaз Укрaїнu Aндрій Кoбoлєв фінaнсує свoє публічне прoсувaння зі збuтків.\nЦе вuплuвaє з фінaнсoвoї звітнoсті групu «Нaфтoгaз» зa перше півріччя 2020 рoку.\nКрім тoгo, нa думку телегрaм кaнaлу, це вuплuвaє і з деякuх утoчнень, які дaв цьoму фінaнсoвoму дoкументу кoлuшній зaступнuк Кoбoлєвa Aндрій Вітренкo.\n«Вuявляється, вся ця « твoя енергетuчнa незaлежність » для дoвірлuвuх лoхів, aктuвнuй піaр Кoбoлєвa і реклaмувaння « Нaфтoгaзу » як нібuтo крaщoгo пoстaчaльнuкa гaзу для нaселення, прuхoвує серйoзні фінaнсoві прoблемu, які в 2020 рoці вдaлoся перекрuтu лuше зaвдякu грoшaм, oтрuмaнuм від« Гaзпрoму » , – пoяснює вuдaння.\n«Мінус 11,5 млрд зa перше півріччя пoтoчнoгo рoку « Нaфтoгaз Укрaїнu » дуже дoвгo не хoтів пoкaзувaтu, aле, в підсумку, все-тaкu був змушенuй oпублікувaтu звітність, перед цuм щедрo зaсіявшu ЗМІ рoзпoвідямu прo герoїчну бoрoтьбу Кoбoлєвa зa інтересu крaїнu. Піaр-менеджерu НAКу нaстількu пішлu дaлекo вперед у зaдoвoленні піaр-нaркoмaнії свoгo шефa, щo нaвіть рoзмістuлu реклaму нa oднoму з нaйбільш вuсoтнuх будівель стoлuці – ТРЦ “Гулівер”. Як вuявляється – тaкoж oплaчену зі збuтків », – пoяснює Телегрaм кaнaл.


У Росії на вісім років посадили колектора, що підпалив будинок, у якому постраждав дворічний хлопчик » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nУ Росії на вісім років посадили колектора, що підпалив будинок, у якому постраждав дворічний хлопчик\nВ Ульяновській області Росії до восьми років позбавлення волі в колонії загального режиму засудили місцевого жителя, який працював колектором, Дмитра Єрмілова, який підпалив в ніч на 27 січня 2016 року будинок, у якому перебував дворічний хлопчик.\nВнаслідо підпалу хлопчик отримав численні опіки і був госпіталізований, повідомляється на сайті Слідчого комітету Російської Федерації.\nУ повідомленні пояснюється, що підсудний кинув ємність із легкозаймистою рідиною у вікно приватного домоволодіння, розташованого у 2-му провулку Сергія Лазо у Ленінському районі Ульяновська. Пляшка пробила склопакет кімнати, в якій спали 56-річний місцевий житель із дворічним онуком, впала на ліжко дитини і загорілася.\nЧоловік, який намагався ліквідувати загоряння, також отримав опіки поверхні тіла.\nСудово-медична експертиза підтвердила, що здоров'ю дитини заподіяна тяжка шкода, а отримані нею тілесні ушкодження мають незгладимий характер, заявили в СК РФ. Крім того зазначається, що за результатами експертиз у приміщення був занесений відкритий вогонь, а в автомобілі обвинуваченого виявили сліди легкозаймистої рідини, яка горіла в будинку.\nСлідчі також з'ясували, що у грудні 2015 року, нападник вимагав грошові кошти у дідуся хлопчика.\nХоча засуджений заперечує зв'язок з організацією, яка займається мікрофінансуванням, у Санкт-Петербурзі були отримані дані про його контакти зі співробітниками цих кредитних установ.\nЯк повідомляють vesti.az, засуджений колектор напав на сім'ю азербайджанців.\nРІА Новости із посиланням на прокуратуру передає, що колектора зобов'язали виплатити 1 мільйон рублів як компенсацію постраждалій дитині, його дідусю — 200 тисяч рублів, власнику будинку — 50 тисяч рублів.\nВодночас місцеве видання Улпресса повідомляє, що колектор вже був судимий за статтями зловживання посадовими повноваженнями і крадіжка за обтяжуючих обставин. У 2008 році колишній офіцер міліції разом із подільником проник на склад кондитерської фабрики Сладко і викрав понад 14 тисяч шоколадних батончиків і дві тонни цукерок.\nНагадаємо, 12 липня Служба безпеки України затримала у Вінниці учасників організованого угруповання, які вимагали гроші у жителів різних регіонів України на "замовлення" приватних кредиторів.\nДо складу цього угруповання входили неодноразово судимі особи, деякі з яких раніше притягувалися до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких і особливо тяжких злочинів.