20.01.2018 780 переглядів\nСлово «оберіг» будь-який українець абсолютно правильно ототожнить зі словами «оберігати», «берегти», «дбати». Якщо прибрати першу літеру, отримаємо слово «берег». Як це не дивно, народна етимологія і тут збігається з науковою. Слово «берег», в розумінні - притулок, споріднене слову «берегти». Отже, виходячи із значення слова, ми з'ясували, що оберіг, це те, що береже людину, допомагає їй уникнути неприємностей, захиститися від зла, вистояти проти ворогів, як видимих, так і невидимих. Зазвичай, оберіг сприймається, як предмет матеріального світу. І в цьому плані поняття оберіг, співзвучно поняттю «амулет». Амулетом називають певну річ, призначену для захисту її власника. Але поняття «оберіг» значно ширше. Чимало оберегів предметами як раз і не є. Їх не можна помацати руками.\nЗ давніх-давен найсильнішими оберегами вважалися молитви, а також замовляння і заклинання. Оберегами є і жести. Наприклад, піднята рука до Сонця. А за старих часів, для захисту від нечисті, люди перекидали сіль через ліве плече. Зазвичай, цей оберіг виконувався, коли хтось розсипав сіль, яка коштувала тоді дуже дорого. Оберегом є і перекидання каменю за спину, коли чорний кіт перейшов дорогу. І навпаки, звичай першою впускати в новий будинок кішку - теж оберіг. Більш того, оберегом є навіть щасливе число. Так, деякі водії далекобійники, вважають, що їм пощастить, якщо по дорозі трапляються автомобілі з симетричними номерами, наприклад, 22-22. Ті обереги, які можна помацати руками, теж не всі є амулетами. Навряд чи правильно буде назвати амулетом гніздо лелеки біля будинку. Але ж гніздо лелеки здавна вважалося наймогутнішим оберегом, а його руйнування вважалося тяжким гріхом. Багато селян і досі вірять в це. Не так давно в новинах на одному всеукраїнському телеканалі розповідали про багатолюдну сім'ю, всі члени якої загинули один за іншим з різних причин, після того, як глава сім'ї, перебудовуючи сарай, зруйнував гніздо лелеки. Сюжет вийшов в ефір, після загибелі останнього члена цієї родини. Він потонув у річці. Хоча, як показує практика, в таких телесюжетах, буває чимало маніпуляцій і перекручувань.\nА ЗМІ, зараз, на жаль, нав'язують людям перекручену, ненаукову картину світу. Треба додати, що птах, не обов'язково лелека, у багатьох народів вважалася символом родини, її оберегом. Оберегом вважався і коник на даху будинку. Його теж навряд чи можна назвати амулетом, так як амулетами прийнято називати предмети, які можна носити з собою. Але цей дуже давній рукотворний оберіг, багато століть поспіль виконував найважливішу захисну функцію. Згідно з народними повір'ями він оберігав оселю наших предків. Таким чином, обереги можуть бути, як рукотворними, так і створеними природою. До останніх відносяться найрізноманітніші предмети, починаючи від дорогоцінних і напівкоштовних каменів, закінчуючи голівкою часнику, покликаного захистити свого власника від упирів. Найпопулярнішими і найдавнішими з природних оберегів, є зуби і кігті тварин. Наприклад, у євразійських народів здавна, ще з часів палеоліту, дуже цінувалися намиста з вовчих або ведмежих іклів, а у народів Південної Америки з іклів ягуара. Чим сильнішим був звір, тим потужніший був оберіг. Вважалося, що такий оберіг, не просто відганяє зло, він приводить сили зла в паніку, бо зло схильне до почуття страху. Оберіг із зубів хижаків вважався дієвим проти ворогів як невидимих, тобто духів, так і видимих, включаючи тих же хижаків.\nПізніше такі обереги стали виготовляти зі срібла. Вірніше срібло відливали у формі іклів того чи іншого звіра. Треба сказати, що не будь-який амулет, як і заклинання вважаються оберегами. Так не вважалося оберегом заклинання, яке виконувався з метою навести на когось порчу, нехай навіть цей «хтось» є лихою людиною. Оберегом не може бути також і предмет, спрямований на вчинення зла, на заподіяння комусь шкоди. Більш того, ніколи не стане оберегом предмет, видобутий нечесним шляхом, наприклад, вкрадений. Згідно з народними повір'ями, навіть найпотужніший оберіг, переходячи до іншого нечесним шляхом, не тільки втрачає свої оберігаючі якості, але навіть може приносити шкоду своєму новому власнику. Зате обереги, які передаються у спадок, від батьків до дітей, за народними повір'ями, не тільки не втрачають, навпаки, збільшують свою силу. З поняттям «оберіг» перетинається поняття «талісман». Саме перетинається. Бо не кожен талісман є оберегом і не кожен оберіг - талісманом. Талісман - це не тільки предмет, що приносить удачу, а й символ. Так, деякі племена вважали певних тварин, своїми покровителями, тотемним тваринами. Якщо, це наприклад, рись, то талісманом буде, і рукотворна фігурка рисі і сам образ рисі. А оберегом, тільки фігурка. З іншого боку, талісманами не можуть бути такі обереги, як молитви, змови і магічні дії. Який принцип дії оберега? Тепер, поговоримо про найскладніше, про природу взаємодії оберега і людини. Це питання можна розглянути з різних точок зору.\nНародне пояснення оберега йде з язичницьких часів. Відповідно до цієї точки зору, людина безпосередньо пов'язана з матеріальними і нематеріальними сутностями, пов'язаними з природою. Пізніше така точка зору переплелася з християнською, був навіть особливий період в середні століття, який вчені називають двовір'я, коли християнство підлаштувало себе під залишки язичництва, котре не могла все ще викорінити із свідомості людей. Буває, що людина відчуває свій особливий зв'язок з річчю, вона мов би здружилася з нею, створила незримий контакт. Наприклад, ви не можете викинути на смітник зовсім непотрібний Вам бабусин самовар. Зрозуміло, що це легко пояснюється особливостями нашої психіки, але чи всі нитки, що зв'язують нас з цим світом нам відомі? Історія показує, що ні. Як тільки людина думала, що змогла зрозуміти цей світ, відкривалося щось нове. Якщо в ХІХ столітті вчені жили в світі Ньютона і Евкліда, вважали, що скоро наука відкриє все, вважали, що вони розуміють світ, в якому живуть, то вже на початку ХХ століття стало ясно, що Всесвіт набагато складніший, що відкриття Евкліда і Ньютона - лише ниций випадок більш складної системи, вивчення якої почалося з відкриттів Лобачевського і Ейнштейна. Зрозуміло, що і ми не можемо говорити про те, що ми усе дослідили в цьому світі. З матеріалістичної точки зору, з точки зору науки, взаємодію людини і оберега треба шукати в області психології. У цій сфері ще багато не досліджено наукою, але вже зараз ясно, що людська психіка, більш потужний інструмент впливу на організм, ніж вважалося раніше. Наприклад, таблетки-пустушки плацебо можуть виліковувати від деяких хвороб в тому випадку, якщо хворий не знає, що вони пустушки. Тобто, якщо він вірить, що це справжня таблетка. Ясно, що за тією ж схемою може працювати і заклинання знахаря, воно теж може виліковувати, якщо хворий вірить в його силу. Зрозуміло, такому лікуванню піддаються не всі хвороби. Ніяке плацебо або заклинання не врятує, наприклад, від чуми, але навіть і в цьому випадку настрій психіки хворого, його воля до життя сприятиме лікуванню в ряду інших заходів. Жоден знахар не зможе повернути людині відрубану руку, поки її не пришиє професійний хірург. Але воля хворого, його тяга до життя, без сумніву, допоможе успішному лікуванню. І, навпаки, якщо хворий втратить віру в свої сили, він не тільки від чуми - від дріб'язкової застуди зможе померти. Відомо, що знахарі вміють заговорювати зубний біль.\nНасправді хворий піддаючись психологічному впливу знахаря - примівці, котра вводить у медитативний стан, блокує в свому мозку центри, що відповідають за біль, і вона відходить, або задіює так-званий механізм - регенерації, самовідновлення, омолодження організму. Інший приклад. Ліс, як природний об'єкт, з точки зору науки, нейтральний для людини. Він не злий і не добрий. Але людина, що заблукала в лісі, може сама його «населити» злом або добром. Кому хоч раз доводилося заблукати в лісі за десятки кілометрів від найближчого людського житла, зрозуміє, про що я говорю. Можна так налаштувати свою психіку, що кожен шорох буде здаватися зловісними кроками демона, ведмедя або вовка, а кожен кущ буде здаватися зловісною тінню непередбачуваної атаки. Людину з таким настроєм ліс дійсно вб'є, якщо його не знайдуть рятувальники. А можна по іншому налаштувати свою психіку, можна «населити» ліс дружніми істотами і тоді перебувати в лісі, навіть вночі, буде не страшніше, ніж в багатолюдному місті. Зрозуміло, крім настрою важливі і навички. Уміння орієнтуватися, добувати їжу, будувати притулок, рятуватися від хижаків. Але під впливом паніки, навіть найдосвідченіша людина не зможе вижити в лісі. Ось тут то і рятував оберіг. Він допомагав створити такий психологічний настрій - контрольну точку (сейв) психологічного стану людини, коли вона навіть в найнебезпечнішому лісі відчувала себе захищеною, бо вона була не одна - з нею був її оберіг.\nВіра в силу оберега, робила людину в стократ сильнішою. І, навпаки, втрата оберега, викликала страх, і людина не могла протистояти навіть дріб'язковій небезпеці, бо вона губила саму себе, губила саме психологічним настроєм. Знаючи такі величезні, мало не безмежні можливості психіки, можна багато чого зрозуміти в механізмі взаємодії оберега і людини. Віра в те, що оберіг допоможе - подвоювала, потроювала сили. І, навпаки, віра в те, що на тебе наслали порчу, що ти помреш від пристріту, так само, як і втрата оберега, послаблювала сили людини. Налаштовувала його на неприємності, робила увагу розсіяною і біда незабаром дійсно приходила. Навколишні бачили це, і така практика ще більше зміцнювала їх віру в магічну силу оберегів. У світі, де всі люди вірять в обереги, вони дійсно набувають сили, завдяки саме цій вірі. Приклади найпростіших оберегів На закінчення розглянемо кілька оберегів детально. Рівносторонній хрест. Один із найдавніших символів, знак Сонця і вогню. Ще трипільськими майстринями майже 6 тисячроків тому було придумано більше десяти різновидів хреста, якими вони прикрашали свою знамениту мальовану кераміку. Звертає на себе увагу та обставина, що усі ці хрести знаходяться в сонячному колі. І у цьому немає нічого дивного. Адже увіруваннях трипільців центральне місце займало Сонце. Чотири боки хреста позначали чотири сторони світу, а точка перетину - вісь Всесвіту, духовне ядро, з якого виникло все. Таким чином, хрест символізує зв'язок не тільки із Сонцем та Всесвітом (Сварга), а й з Творцем зокрема. Обручка.\nВ давні часи вважалася не тільки символом шлюбу, але і найсильнішим оберегом, що захищає родину як від внутрішніх чвар, так і від зовнішніх бід. Кільце має форму кола. Коло, як і хрест, відноситься до числа найпростіших архаїчних геометричних символів, тому використовувалося з найдавніших часів багатьма народами. Важливе зауваження - кільце повинне бути гладким, без жодних візерунків і каменів. Іншим подружнім обереги у древніх слов'ян, вважалася лунниця. Лунниця, це металевий оберіг, виготовлений у вигляді півмісяця. Лунниця відображає шанування місяця древніми людьми і пов'язана з культом родючості. Тобто цей оберіг покликаний не тільки захищати сім'ю, а й зробити її заможною і багатодітною. Рушник - розшитий декоративними і міфічними орнаментами з домотканого полотна. Він теж служив весільним оберегом.\nВишивка на рушниках, за повір'ями, мала оберігати молодят від порч і пристріту. Рушник також був оберегом будинку, рушниками прибирали покуття, дверні та віконні прорізи. Рушник був також дорожнім оберегом, здавна була традиція, коли мати дарувала синові на щастя рушник, коли він вирушав у далеку дорогу, наприклад, на війну. Рушники також супроводжували небіжчиків в останню путь. До сих пір труну в могилу прийнято опускати на рушниках. Дідух - це оберіг, який символізує захист, піклування предків. Саме слово дідух походить від слова дід, дідусь. Дідух, це необмолоченний пшеничний сніп, який урочисто заносили в будинок після закінчення жнив. Дідух ставили на найпочесніше місце в хаті, під образи. Він є головним атрибутом різдвяного ритуалу в українців. Писанка - це великоднє яйце, забарвлене в певний колір та декороване релігійними, міфологічними, сакральними символами і орнаментами.\nОбраз яйця в міфології багатьох народів має воістину сакральне значення. Яйце і символ народження, і символ життя, і символ Всесвіту. Яйце це і первинна творча сила - символ Бога Деміурга і культурного героя, що захищає рід людський. Яйце - з одного боку - символ добра, з іншого - точка відліку світобудови. У слов'ян, яйце символізувало родючість. Таким чином, писанка це дуже багатозначний оберіг, який з'єднує людину з Богом, що символізує народження, життя і воскресіння у вічному житті. Підкова - це старовинний оберіг, пов'язаний з давнім культом коня. Підкова завжди вважалася символом удачі. Вона нагадує півмісяць, в якому люди бачили знак майбутнього щастя. Підкова пророкувала багатство і родючість. Вона ж вважалася захисницею будинку від нечистої сили. Вважалося, що чаклун або відьма не зможуть увійти в будинок, на дверях якого прибита підкова.


Саме в чому для Вас Новий рік? Можливо, в ароматі хвої і вогнях гірлянд? В яскравих феєрверках та бризках шампанського? Або в хрусткому снігу під шинами вашого нового автомобіля? Для кожного існує своя різдвяна казка, своє найзаповітніше бажання під бій курантів, свій ненаписаний лист Діду Морозу. І якщо у Вашій казці є кермо, чотири колеса і невгасима спрага драйву під капотом, Вам не потрібен чарівник для здійснення бажань. Адже з 1 грудня стартує різдвяна пропозиція від офіційного дилера Mazda в Чернівцях - ВЕСТ АВТО. Для Вас, різдвяні знижки на весь модельний ряд Mazda!\nІнноваційна Mazda CX-5 всього від 249 480 грн.!\nОкрім того, стильна та спортивна Mazda3 від 166 050 грн.!\nПропозиції дійсні з 1 грудня 2012 року по 07 січня 2013 року в салоні офіційного дилера Mazda на вул. Головна, 265-Н.


PA_10_04 - Стр 3\nД. Дьюсбері, способи пристосування тварини до різних аспектів довкілля переплітаються та взаємодіють, утворюючи єдине функціональне ціле. Вирішальний критерій – виживання, а розмноження служить «нижньою межею». Дія відбору направлена на створення цілісних організмів, здатних функціонувати в середовищі, де вони мешкають, а не на повну досконалість у якій-небудь окремій області.\nУ даному розділі ми спробуємо лише дати деяке уявлення про різноманітність форм поведінки в межах класифікації Д. Дьюсбері.\n4.1. Рухова активність\nПід спонтанною руховою активністю розуміються такі форми діяльності, які не викликаються безпосередньо чинниками зовнішнього середовища, а великою мірою визначаються кількісно й якісно видовими особливостями організму, закономірно повторюються впродовж різних періодів життєвого циклу (індивідуального розвитку, добового періоду, сезонів року і т. д.) і займають значне місце в загальній енергетичній витраті організму.\nДослідження А. Д. Слоніма та його школи дозволили встановити, що обсяг рухової активності протягом доби є постійною величиною, яка має виражені видові й індивідуальні особливості. Він зумовлюється генетично, але може моделюватися чинниками середовища, у тому числі і соціальними. Постійність рухової активності підтримується завдяки спонтанній активності, що входить разом з облігатною в загальну рухову активність. В основі спонтанної активності лежать метаболічні процеси переважно в центральній нервовій і м’язовій системах, пов’язані з енергетикою організму і концентрацією певних біологічно активних сполук. Всі ці чинники об’єднуються в механізм саморегуляції рухової активності, що базується, вірогідно, на потребі в рухах.\nУ зв’язку з малою активністю свиней у них відбулося значне ослаблення кінцівок. Цікавим є порівняння рухової активності (сон, лежання на правому та на лівому боці, сидіння, стояння, харчування, комфортні рухи) у диких і домашніх свиней. Н. Кисляков вивчав поведінку самця (віком 2 роки) і самки (1 рік) кабана в зоопарку. Установлено, що кабан на сон витрачає утричі, а на бездіяльне лежання – удвічі менше часу, ніж хряк. При цьому кабан з’їдає свій раціон, практично не відриваючись від їжі, а хряк перериває їжу комфортним рухом, що підвищує індекс його харчової активності.\nДослідники дійшли висновку, що кабан і домашні свині на сон використовують приблизно однакову кількість часу дня, а бездіяльне лежання в домашніх свиноматок учетверо довше. В цілому дикі свині мають вищий індекс рухової активності, ніж домашні.\n4.2.Живлення та дихання\nСпоживання їжі та води, а також дихання мають вирішальне значення для виживання найрізноманітніших тварин.\nТварин можна поділити за їх головною стратегією живлення на п’ять основних груп: ті, що фільтрують воду, паразити, рослиноїдні, м’ясоїдні та всеїдні. Усі організми-фільтратори живуть у воді та здобувають собі їжу, відціджуючи її з води. Паразити, як правило, живуть цілком за рахунок організму-господаря. Паразитичні організми постійно чи тимчасово використовують організм хазяїна як середовище свого існування. Деякі з них (наприклад, стьожкові) живуть протягом довгого часу, не вбиваючи свого господаря, а інші досить швидко викликають його загибель. Рослиноїдні організми іноді можуть мати особливу будову травної системи. Наприклад, у жуйних є чотирикамерний шлунок, що забезпечує повніше перетравлення їжі. Деякі з рослиноїдних є високоспеціалізованими. Наприклад, коала, що живе в Австралії, харчується тільки листям евкаліпта.\nЦікаві дані отримані Л. Пшеніциною стосовно трофічної поведінки саранових. Установлено, що види саранових істотно розрізняються за типами живлення, які залежать від життєвих форм комах. Найбільшою мірою це стосується геофільних саранових, для яких характерний високий ступінь статевого диморфізму. Самки досить спеціалізовані в своєму живленні й вибирають лише одну кормову групу. Самці менш спеціалізовані, споживають рослини всіх груп, що трапляються у фітоценозі, або вибирають декілька кормових груп. Мабуть, це один із механізмів, що дозволяє саме самцям освоювати нові території з іншим флористичним складом.\nДля вузькоспеціалізованих у трофічному відношенні саранових і тих саранових, які використовують широке коло кормових рослин, характерні різні шляхи становлення трофічної вибірковості. Перші вже на стадії личинок установлюють певний тип вибірковості, який потім не змінюється. Це особливо характерно для тих, які полюбляють злаки, оскільки ці кормові рослини завжди у великій кількості присутні в складі степових рослинних асоціацій. В імаго саранових із ширшими потенційними трофічними можливостями спектри харчової вибірковості порівняно з личинками можуть істотно модифікуватися. Загальний характер харчової спеціалізації та трофічний напрям вивчених видів при цьому не змінюються, також зберігається ступінь ширини спектрів харчової вибірковості. Для вузькоспеціалізованих видів коливання у виборі кормових рослин при зміні місця проживання невеликі, у видів із широкими спектрами харчової вибірковості вони можуть бути значними. Найбільш вузькоспеціалізовані саранові, які навіть у межах групи злаків віддають перевагу лише одному–двом видам. З усіх представлених у рослинних асоціаціях злаків вони вибирали головним чином Agropyron cristatum, незважаючи на те, що він мало поширений у рослинному оточенні саранових. Отже, ці саранові можуть стати серйозними сільськогосподарськими шкідниками.\nСпеціалізацію саранових відносно кормових рослин можна розглядати як один із шляхів збереження й утримання системи «продуцент – консумент». При вивченні пресу саранових на фітоценоз з’ясовано, що в асоціації немає групи рослин, яка зовсім не піддається тиску з боку цих комах. Завдяки трофічній спеціалізації здійснюється більш-менш рівномірний розподіл цього пресу між групами рослин. Виділяється лише група чагарників, найтиповіших для даного степу.\nМ’ясоїдні харчуються головним чином іншими тваринами. Але більшість тварин як серед безхребетних, так і серед хребетних, – всеїдні. У таких тварин стратегії живлення якнайменше спеціалізовані. Наприклад, бродячі мурашки знищують майже все, що трапляється на їх шляху. Вельми різноманітні форми всеїдності можна зустріти у гризунів. Навіть шимпанзе, скоріш за все, всеїдні, причому для них характерний досить високий рівень організації полювання.\nСередформповедінки,пов’язанихізживленням, ми розглянемо хи-\nжацьку поведінку, запасання їжі, різного роду маніпуляції з нею і регу-\nлювання її споживання.\nХижацька форма поведінки буває пасивною (павуки, богомоли і мурашині леви пасивно чекають здобич) та активною (полювання більшості видів тварин). Спійману здобич хижак хапає, душить, стискає, отруює, знерухомлює, приголомшує або поїдає живцем. Діапазон пристосувань до хижацького способу життя надзвичайно великий.\nПослідовність дій хижого ссавця можна розбити на наближення до жертви, її убивання і поїдання (R. Ewer). Домашні кішки підкрадаються до своєї жертви, притискаючись до землі, стежачи за кожним її рухом і використовуючи короткі перебіжки, щоб усе ближче і ближче підійти до неї, а потім зробити напад. На відміну від цього, гепарди наближаються до жертви, переслідуючи її відкрито, і використовують свою виняткову швидкість бігу лише у тому випадку, коли жертва тікає.\nБільшість хижаків спочатку поїдає голову жертви, а потім поступово з’їдає її всю в напрямі від голови до заднього кінця тіла. Як показав П. Лейхаузен, орієнтація жертви зумовлюється перш за все дотиковими стимулами – розташуванням шерсті або оперення. Поїдання крупної здобичі часто починається з черева або пахової частини.\nНаситившись, хижак припиняє пошуки їжі і полювання. Лише в окремих випадках він убиває більше того, що здатний з’їсти; це може статися в умовах, коли густина популяції жертви дуже велика і тому зусилля, що витрачаються на її пошуки, мінімальні (H. Kruuk).\nЦікава мисливська і харчова поведінка сибірського кутозуба (О. Григор’єв). Весною у період розмноження кутозуби мешкають у водоймищах, а після його закінчення перебираються на сушу. Але і в цей\n4.2. Живлення та дихання\nчас вони відвідують водоймища і харчуються водними тваринами (переважно дафніями і личинками комарів) разом із сухопутними. За даними А. Сєверцова, під водою кутозуби хапають крупну здобич щелепами, а дрібну всмоктують зі струмом води. У живленні цих тварин на суші переважають малорухливі форми безхребетних – черв’яки, молюски, слимаки, личинки комах. При цьому крупну здобич вони хапають щелепами, а дрібну, рухливу, ловлять, викидаючи клейкого язика. Вночі кутозуби більш активні і поволі пересуваються у пошуках їжі, зупиняючись, виглядають здобич. Дощового черв’яка, що ворушиться, при природному (сутінковому) або електричному освітленні кутозуб помічає з відстані 17–34 см. Помітивши, наближається до нього з кількома зупинками. Наблизившись до жертви впритул, кутозуб нахиляє голову до черв’яка, потім ривком хапає його і починає заковтувати, ривками водить головою з боку в бік, притискує жертву до землі. Черв’яка вагою 370–570 мг дорослий кутозуб заковтує за 3 хв 50 с. Під кінець хижак проштовхує черв’яка у стравохід очними яблуками, вдавлюючи їх усередину, як це роблять жаби. Полювання на павуків, тарганів і жуків у загальних рисах схоже з полюванням на черв’яків. Кутозуби помічають не тільки рухому здобич, а й ту, що нерухомо сидить. Мабуть, вони можуть зорово її розрізняти. Наздогнати павука або комаху кутозуб не може через свою неактивність. Поїдаючи павуків, тарганів, жуків і личинок мух, він струшує їх., хитаючи головою протягом 10–12 с, після чого заковтує здобич. Така поведінка характерна і дорослим і молодим кутозубам. Подібні рухи відсутні в харчовій поведінці гостромордої та звичайної жаб, але описані у прудкої ящірки (О. Лукіна). Личинки кутозуба у віці одного місяця, плаваючи у товщі води або лежачи на дні акваріума, кидком схоплюють дафній або циклопів, що пропливають мимо.\nЗапасання їжі – розшукування, відбір та перенесення тваринами їжі, яка потім використовується самими тваринами або їхнім потомством. Цей інстинкт має велике біологічне значення і найбільше розвинений у мешканців холодних та помірних широт з різкими змінами кормових умов. Спостерігається у безхребетних (переважно у комах), у деяких птахів та особливо часто у ссавців. Із безхребетних запасають корм (переважно тваринну їжу) деякі павуки, краби, раки та комахи. Запаси трави, листя, насіння роблять терміти. Жуки-гнойовики скочують кульки з гною та поміщають їх у нірки. Бджоли заготовляють мед для харчування потомства та всього рою зимою і в негоду.\nУ птахів запасання корму спостерігається рідко і тільки у тих, що не відлітають узимку. Горобиний сич восени ловить дрібних гризунів і птахів та складає їх у дупла (до 80 штук). Горіхівка ховає кедрові горішки у мох, під коріння дерев та інші місця. Синиці восени заготовляють насіння, личинок та гусінь комах, ховаючи їх у тріщини кори на гілках. Більшість птахів використовують запаси зимою як додаткове харчування. Виняток складають деякі сови: вони зберігають свої запаси для сам-\nки, що сидить на яйцях, або для пташенят.\nІзссавцівзапасаютькормдеякіхижакитагризуни.Запасивикористовуються зимою або весною після зимової сплячки. У норах прерійних полівок – невеличких гризунів, які мешкають у полях, – знаходили запаси насіння, що добре збереглося, вагою до 9–10 кг (E. Jameson). У багатьох видів, що запасають корм, є обширні защічні мішки, що допомагають тваринам переносити корм до місця його зберігання (рис. 4.2.1).\nЗапасання корму у гризунів можна викликати у лабораторних умовах. Цю форму поведінки можна стимулювати позбавленням їжі. На такий поведінковий акт впливає індивідуальний досвід у ранній період життя, різні фізіологічні дії та інші зміни.\nРис. 4.2.1. Запасання корму гризунами\nМаніпуляції з їжею. Характер маніпуляцій з їжею до її споживання варіює у різних видів і залежить від типу їжі. Наприклад, калани (морські видри) віддирають прикріплених до каміння молюсків за допомогою великих каменів, а менше каміння використовують для розбивання раковин. Калан лягає у воді на спину, кладе собі на груди плоский камінь і розкриває раковини молюсків ударами об нього. Єгипетські грифи розбивають страусині яйця, кидаючи в них каміння. Ведмідь здатний збивати плоди з дерев палицею, добувати мед гілками.\nУ вищих тварин маніпулювання здійснюється переважно за допомогою ротового апарату і передніх кінцівок (обстеження предметів, живлення, захист, конструктивні дії тощо). Маніпулювання і маніпуляційне виконання завдання дають тварині найглибші, найрізноманітніші і найістотніші для психічного розвитку відомості про наочні компоненти середовища і процеси, що відбуваються в ньому. В ході еволюції прогресивний розвиток маніпулювання мав вирішальне значення в роз-\nвитку пізнавальних здібностей тварин і він лежить в основі формування їх інтелекту. У приматів – предків людини – маніпулювання, особливо «біологічно нейтральними» предметами, з’явилося основою зародження трудової діяльності. Більшість мавп розбивають камінням горіхи, раковини та пташині яйця, паличками добувають їжу з недоступних\nмісць, обтирають листям брудні фрукти.\nРегуляція споживання їжі. Умови, за яких виникає відчуття голоду, – це індивідуальна особливість. Тварини не харчуються безперервно. Чим більше часу минає від уживання їжі, тим активнішими стають тварини. Розлади апетиту не спостерігаються у лабораторних або диких тварин. У більшості тварин проблема ожиріння виникає рідко, хоча надмірне вживання їжі можна викликати в експерименті за допомогою слабкого хронічного больового подразнення, або спостерігати у щурів та мишей із спадковою формою ожиріння.\nСтруктурні компоненти, що регулюють апетит, виділити складно і вони недостатньо вивчені. Механорецептори у стінках шлунка забезпечують один із видів інформації про пустий шлунок і запускають весь поведінковий акт пошуку їжі. Однак тварини після перерізання сенсорних нервів шлунка їдять нормально і мають незмінну вагу, незважаючи на відсутність у них зворотного зв’язку від периферії.\nУ ссавців споживання їжі регулюється, мабуть, в результаті взаємодії двох ядер гіпоталамуса – латерального і вентромедіального. При електричній або хімічній стимуляції вентромедіального ядра гіпоталамуса тварини їдять частіше та довше, ніж контрольні, а тварини з великими ураженнями цієї області можуть узагалі припинити харчування. Однак невеличкі ураження цієї ділянки гіпоталамуса можуть, навпаки, викликати постійне переїдання у щурів та котів, що призводить до ожиріння.\nВзагалі у тварин вживання їжі добре збалансоване з витратою енер-\nгії, але як забезпечується цей баланс, поки ще невідомо. Споживання води. Вода абсолютно необхідна для найрізноманіт-\nніших життєвих процесів. Втрата води у кількості, що складає від 0,5 до 1,5 % від маси тіла, викликає відчуття спраги. Виведення води з організму призводить до зменшення її складу у міжклітинному середовищі та клітинах, а це спричинює до підвищення осмотичного тиску. Втрата води викликає також зменшення секреції слини, що зумовлює відчуття сухості у роті. Більшість тварин мусять активно поглинати воду, тоді як іншим досить води, що виділяється у процесі метаболізму з харчових речовин.\nРізні тварини п’ють по-різному. Собаки, коти і вовки хлебчуть воду язиком, тоді як корова всмоктує її, а язик виконує у неї лише па-\nсивну роль. У більшості гризунів спостерігаються досить стереотипні рухи злизування води. Слони використовують хобот, щоб насмоктати\nводу і перенести її у рот.\nДихання. Практично всі тварини володіють тим або іншим механізмом, за допомогою якого свіже повітря надходить в організм, а використане виводиться назовні.\nДихання стає проблемою першорядної ваги у водних ссавців. Дихальні системи у них мають дивовижні пристосування, що дозволяє цим тваринам пірнати на великі глибини і залишатися під водою дов ше, ніж це можуть інші наземні тварини. Наприклад, череп синіх китів пристосований так, щоб дихання здійснювалося без згинання шиї . Дихало розташоване на верхівці голови і відкривається тільки під час короткого акту вдиху – видиху, коли тварина перебуває на поверхні води. У прохолодну погоду під час вдиху конденсований пар злітає догори, створюючи так званий фонтан. Легені китоподібних пружні та еластичні, пристосовані до швидкого стискання та розширення, що забезпечує короткий дихальний акт та дозволяє ссавцям поновити повітря за одне дихання на 80–90 %.\nЗа наявними даними, ондатра і морський слон здатні залишатися під водою протягом 12 хв, тоді як кит-пляшкоконіс може занурюватися на 120 хв (F. Bourliere). Це забезпечується завдяки великій ємності легенів та високому вмісту гемоглобіну м’язів, а також економному використанню кисню (пульс зменшується вдвічі, відбувається перерозподіл кисню, який доставляється у першу чергу мозку та серцю).\nТемпература тіла багатьох тварин, в основному безхребетних, змінюється залежно від температури довкілля. Таких тварин називають пойкілотермними. Їх активність дуже залежить від температури навколишнього середовища, яка визначає швидкість біохімічних реакцій, що протікають у організмі (їх швидкість збільшується удвічі – втричі при підвищенні температури на кожні 10 градусів). Тварини, що отримують тепло головним чином від сонця, інколи посилюють своє нагрівання, змінюючи забарвлення. Темні об’єкти поглинають більше енергії, ніж світлі. Деякі види ящірок здатні змінювати забарвлення відповідно зі своїми тепловими потребами. Наприклад, ігуана, що мешкає у пустелі, вранці має темне забарвлення, але зі збільшенням температури поступово світлішає.\nТемпература тіла вищих тварин підтримується на постійному рівні, незважаючи на значні коливання температури довкілля. Таких тварин називають гомойотермними. Деякі з них можуть на деякий час відключати терморегуляцію і ставати пойкілотермними. Ізотермія – постійність температури тіла, вона має для організму велике значення, бо забезпечує незалежність процесів обміну речовин у організмі та створює температурні умови для оптимальної активності ферментів. Регуляція температури тіла – найважливіший аспект пристосування до середовища, особливо в суворих умовах пустелі або Арктики.\nЦентр теплоутворення розташований у каудальній частині гіпоталамуса,якщовінруйнується,тваринастаєнездатноюпідтримуватитемпературу тіла при пониженні температури навколишнього середовища. Центр тепловіддачі розташований у передньому гіпоталамусі (між передньою комісурою і зоровим перехрестом). При руйнуванні цієї області тварина також втрачає здатність підтримувати ізотермію, при цьому здатність переносити низькі температури у неї зберігається.\nОкрім гіпоталамуса на процеси терморегуляції впливають інші структури ЦНС: центри спинного мозку, смугасте тіло, ретикулярна формація стовбура мозку, кора великих півкуль головного мозку. У терморегуляції беруть участь і гуморальні чинники, перш за все, гормони щитовидної залози (тироксин та ін.) і надниркових залоз (адреналін та ін.). Таким чином, при зниженні температури навколишнього середовища включаються нервово-гуморальні механізми, які викликають значне посилення теплоутворення і зменшення тепловіддачі, внаслідок чого температура тіла у цих умовах залишається постійною.\nБагато форм поведінки принаймні частково пов’язані з терморегуляцією. У деяких безхребетних, наприклад у мокриць та багатоніжок, зниження температури довкілля стимулює додаткову активність, завдяки якій і утримується більш висока температура тіла. Теплокровні тварини можуть інтенсифікувати утворення калорій, посиливши м’язову активність, наприклад тремтінням, і прямим впливом тиреоїдних гормонів на інтенсивність метаболізму. Споживання їжі також може посилювати утворення тепла, оскільки воно виділяється під час переварювання їжі. При похолоданні більшість тварин посиленно харчується.\nДля багатьох видів, особливо птахів, характерні сезонні міграції. В основі такого переселення лежить комплекс причин, головна з яких – зменшення енергетичних витрат на пошук їжі та зігрівання. Більш короткочасна регуляція температури тіла досягається шляхом значних щоденних переміщень із затінених ділянок в освітлені або з нори назовні і назад. У лабораторних умовах тварина може навчитися виконувати довільні дії, якщо зміни температури використовуються як під-\nкріплення. Багато видів переживають суворі зими, впадаючи у зимову сплячку – стан, при якому різко знижується життєдіяльність, щоб пережити несприятливі умови зими. Механізм адаптації, щоб уникнути голодування та низьких температур, включає зниження температури тіла, зниження ритму серцебиття, дихання та обміну речовин.\nБорсук починає зимівлю при температурі повітря -3,7 ºС; при цьому тварина не відходить від житла далі, ніж на 1,5 м, і не частіше одного разу в 6–7 днів. Весною борсук стає активним при температурі -0,5 ºС; це може бути і перша половина лютого (А. Зоос).\nЗниження температури тіла досягається чотирма головними способами: провідністю (перенесення тепла між ділянками з різною температурою), конвекцією (на рівні організму – спрямовування кровотоку з внутрішньої частини організму на периферію), випромінюванням та випаровуванням. Різні види тварин регулюють втрату тепла за рахунок провідності, змінюючи свою теплоізоляцію. Тривала регуляція може здійснюватися посиленим відкладенням жиру і збільшенням кількості та довжини шерсті узимку та уповільненням цих процесів улітку. Короткочасних змін тварини досягають, наїжачуючи або укладаючи шерсть та пір’я, чим регулюється кількість повітря в них. Щури та деякі інші тварини посилюють охолоджувальне випаровування, зволожуючи поверхню тіла слиною або змочуючи себе водою, як це роблять слони. У більшості тварин деякою мірою здійснюється випаровування через дихання. Крокодили, змії та деякі ящірки в жару широко розкривають пащу. Пустельна ігуана частіше дихає, подібно до собаки. Через те що тварини при респіраторному випаровуванні втрачають багато води, вони вдаються до нього тільки в крайніх випадках. Птахи і ссавці частіше дихають, тільки коли температура тіла наближається до летального рівня. Птахи у польоті генерують багато тепла і для розсіяння його використовують головним чином респіраторне випаровування. У верблюда не буває теплового перепочинку, але він охолоджується, випромінюючи тепло вночі. Верблюди запасають не так багато води, щоб дозволити собі витрачати її для охолодження.\nДеякі види жаб, крокодилів і риб на украй високі температури реагують припиненням активності, впадаючи у літню сплячку.\n4.4. Пошуки притулків\nНайпоширеніші притулки тварин – нори (Н. Руковський). Від полярних морів до жарких пустель і тропіків включно вони служать тимчасовими або постійними житлами для більшості ссавців. У них посе-\nляються і хижаки, і гризуни, і комахоїдні, і навіть копитні. Проте ці тварини використовують нори по-різному. Одні проводять в них все життя, інші заселяють їх лише на певний сезон, для третіх це місце ви-\nховання дитинчат, а є і такі тварини, які самі не живуть в норах, але ховають в них своє потомство. Головна особливість цих притулків у тому, що вони не існують у природі в готовому вигляді – тварини створюють їх самі. Але далеко не всі мешканці нір здатні їх викопати. Багато хто поселяється в кинутих норах, приготованих справжніми землекопами, іноді й витісняють звідти законних господарів. Такими притулками користуються кріт, борсук, песець, лисиця, вовк, шакал, хом’як.\nПритулки звірів, життя яких пов’язане з водним середовищем, бувають абсолютно приховані: вони влаштовані по берегах водоймищ із виходами, розташованими нижче рівня води. Такі нори споруджує, наприклад, один з найдивовижніших звірів – хохуля.\nЗвичайно коли говорять про гнізда, в пам’яті виникають пташині житла. Проте не слід забувати, що багато ссавців теж живуть у гніздах та кублах, і більшість мешканців цих жител споруджує їх самостійно. Звичайно, і серед звірів знаходяться такі, які люблять покористуватися чужою працею. Кубла та гнізда звірів різні на вигляд і за місцем розташування. В одних тварин вони відкриті, як у більшості птахів, у інших мають навіс або дах; іноді кубло є кулею, в яку і вхід знайти непросто. Одні кубла розташовані на землі, інші укріплені на верхівках трав, треті приховані в кущах або кроні дерева, четверті нависають над водою. Є кубла тимчасові – всього на одну ніч, є такі, якими звірі користуються тільки влітку або тільки взимку, а деякі служать тварині притулком протягом усього року. Більш-менш подібними житлами користуються майже всі представники нашої фауни – комахоїдні, рукокрилі, гризуни, хижаки і навіть деякі копитні.\nБагато звірів для постійного житла або тимчасового відпочинку використовують дупла дерев, печери і різні розщелини серед каміння і скель. На відміну від нір і кубел, які чотириногі створюють самі, ці притулки, за рідкісним винятком, дістаються їм у готовому вигляді.\nОсобливе місце серед укриттів, що дістаються тваринам у готовому вигляді, займають печери. Ці природні притулки, на відміну від дупел, мають свій мікроклімат: температура повітря в них більш постійна порівняно із зовнішньою і звичайно близька до середньорічної температури даної місцевості. Печери відрізняються також надзвичайно високою вогкістю, що коливається від 95 до 100 %. Подібними укриттями користуються песці, смугасті гієни, єнотовидні собаки.\nБагато звірів живуть у норах, дуплах або кублах тільки в сезон розмноження і вигодовування дитинчат або взагалі обходяться без закри-\nтих притулків. Поза періодом розмноження вони кочують по угіддях на\nпевній більшій або меншій території, зупиняючись для короткочасного відпочинку удень, а для тривалішого перебування на одному місці влаштовують лігва (лисиці, дрібні куниці). Іноді їх іменують бездомними бродягами і вважають, що вони, активні в темний час доби, залишаються на днювання у випадкових місцях, там, де їх застане світанок.\nВсі розглянуті вище типи притулків за певних обставин можуть заселятися не тільки особинами однієї сім’ї і групами тварин, що належать одному виду, але в окремих випадках навіть особинами, що належать до різних видів. Найбільш густонаселеними «гуртожитками» є печери, а їх мешканцями – рукокрилі.\nЩури і хатні миші з незапам’ятних часів стали нахлібниками людини. У житлових будинках, коморах, складах, на тваринницьких фермах і в інших спорудах ці гризуни не тільки безбідно існують, а й знаходячи рясні рослинні і тваринні корми, теплі, добре захищені притулки, пристосувалися розмножуватися протягом усього року.\nНаприклад, кожній особині у рудих полівок (рис. 4.4.1) властиве використання декількох нірок. На підставі оцінок тривалості і регулярності їх відвідань було зроблене припущення про існування другорядних і основних нірок. Основних нірок буває не більше 1–2 (С. Альбов). Якщо це припущення вірне, то особина повинна по-різному реагувати на руйнування різних її нірок. За шість діб спостережень за міченою самкою було виявлено 5 нірок, які вона відвідувала поперемінно. До кінця шостої доби полівка народила у нірці № 4. Наступного дня полівку знайшли у нірці № 3. Поки звір перебував там, інші нірки (№ 1, 2, 4 і 5) були розкопані. Всі вони містили кубла, але тільки на знищення нірки № 1 полівка прореагувала під час чергового періоду своєї активності. Впродовж 3 хв вона ретельно обстежувала місце розкопки і намагалася проникнути у вже неіснуючі ходи. До інших розкопаних притулків самка або не підходила взагалі, або перетинала їх без зупинки. Потім вона повернулася у нірку № 3.\nРис. 4.4.1. Руда полівка\nУнаступний період її активності нірку № 3 також було розкопано. У ній виявилося кубло з шістьма дитинчатами. Поки нірку розкопували, самка, що перебувала у цей час на відстані декількох десятків метрів від неї, почала будувати нове кубло. Вона обривала пір’я з останків дятла, що валявся на землі, тут же подрібнювала їх і, узявши до рота, відносила в отвір у підстилці між корінням ялини. Потім полівка повернулася до розкопаної, але частково відновленої дослідниками нірки № 3, залізла у неї і знову з’явилася, тримаючи у зубах дитинчатко. Потім майже по прямій, нехтуючи укриттями, вона попрямувала до знов побудованого кубла, залишила в ньому дитинча і негайно побігла назад. Перенісши весь виводок у нове кубло, на відстань близько 40 м, полівка почала їсти.\nСпостереження за нею продовжували ще чотири доби, але нових притулків знайдено не було. На п’яту добу після чергового виходу полівки з притулку його розкопали. Кубло видалили і на його місце поклали вату з дитинчатами. Повертаючись у кубло, самка попутно набрала в рот сухої деревної трухи, на зміни, що відбулися, зовні не прореагувала, ввійшла у нірку\nізалишилася у ній. Відновивши спостереження через 1,5 години, дослідники знайшли самку на колишньому місці. Вата, що раніше виглядала з-під підстилки, тепер була прихована, тобто звір підправляв кубло за відсутності дослідників.\nУ наступний вихід самки з нірки спостерігачі знов розкопали її, вату з дитинчатами вийняли і нарочито недбало поклали поверх підстилки біля стовбура ялини. Повернувшись, самка протягом 5 хв шукала дитинчат. Знайшовши їх, залізла у середину вати і, надавши їй правильнішої кулястої форми, заспокоїлася. Відновивши спостереження через 1,5 години, знайшли на колишньому місці тільки грудку вати без самки і дитинчат. Полівку відшукали приблизно у 8 м від ялини у новій нірці, сьомій за рахунком. Наступного дня була розкопана і вона. У ній опинилося старе, напівзруйноване кубло. Зверху на ньому поміщалося інше, меншого розміру. Воно було зроблене зі свіжого матеріалу, але, ймовірно, не закінчене. У цьому новому кублі були дитинчата. Після розкопування нірки № 7 спостереження за самкою припинили.\nЗа 2 доби спостережень за самцем було виявлено два місця відпочинку. На другу добу після чергового виходу самця з нірки № 2 спостерігачі почали її розкопувати. У ній було кубло, розташоване під корінням старої коряки. Кубло вийняли, майже не змінивши навколишнього оточення. Повернувшись, самець упродовж 2 хв обстежував місце, але спроб залізти під коряку не зробив. Самець зразу ж улаштувався у новій, третій нірці, розташованій у 20 м від нірки № 2. У наступний період своєї активності звір знову підійшов до нірки № 2, обстежував її 2 хв, залізаючи під коряку, і знов повернувся у нірку № 3. Через 10 хв спостереження за самцем були перервані. Через 1,5 год після цього звіра у нірці не знайшли, і відновити спостереження за ним вдалося тільки через 1,5 доби. Всі спроби знайти звіра на його ділянці раніше цього терміну закінчувалися невдачею. Вірогідно, втрата нірки № 2 примусила тварину істотно змінити межі своєї індивідуальної ділянки.\nПродовження спостережень стало можливим лише після відновлення використання самцем нірки № 1, що залишилася не розкопаною. До її розко-\nпування взялися після чергового виходу самця. До розореної нірки звір повернувся, але обстежувати її не став і через 45 хв влаштувався у новій нірці № 4, приблизно в 25 м від нірки № 1. У наступний період активності самця була розкопана і ця нірка, але звір у неї не повернувся, а вибрав нове місце відпочинку, п’яте за рахунком, в 3 м від нірки № 1. На цьому спостереження за самцем були закінчені. Нірку № 3 розкопали тільки після закінчення спостережень. У ній знайшли кубло. У нірках № 4 та 5 кубел не було.\nТаким чином, самець явно прореагував тільки на руйнування нірки № 2. Використання нірки № 3 було короткочасним, і змусити повернутися до неї самця не вдалося навіть після знищення двох інших місць його відпочинку.\nУ поведінці обох гризунів не відмічено яких-небудь реакцій у відповідь на розорення більшості їх нірок. Детально (деколи неодноразово) вони обстежували місце розкопки тільки одного з притулків, іноді намагались поправити пошкоджені місця. Таким чином, одержані результати підкріплюють припущення про існування у рудих полівок основних і другорядних притулків.\n4.5. Уникнення хижаків\nРозглянемо два шляхи уникнення хижака жертвою. Перший: уникнення зустрічі з хижаком до його виявлення:\n–заселення потенційною жертвою території, недоступної для хижака (наприклад, солоні озера, гарячі водні джерела і т. д.);\n–наявність у жертви короткого популяційного циклу, який закінчується в той період, коли хижаків ще немає;\n–використання для постійного заселення місць, недоступних для хижака (до цього способу віднесемо також випадок симбіозу із захищеними тваринами, наприклад, проживання серед голок морського їжака або щупалець актинії і паразитизм) і спорудження укриттів;\n–міграції: наприклад, багато планктонних рачків мігрують удень на велику глибину, де темно і де вони недоступні для хижаків-риб, що використовують для виявлення жертви зір;\n–малопомітність через дрібні розміри, малу рухливість, маскування за допомогою різних предметів; відсутність запаху, безшумність; заплутування слідів.\nДругий: уникнення зустрічі з хижаком після його виявлення:\n–втеча, часто «укриттям» служить недоступне для хижака сере довище: птах злітає високо у повітря, бобер пірнає у воду і т. п.; одним із способів втечі може служити реакція «уявної смерті», при якій, наприклад, жук падає як «мертвий» на землю;\n4.6.Лікування та дотримання чистоти тіла\n–викидання захисних речовин: чорнильної хмари (використовується головоногими молюсками, відбиває нюх хижака і відвертає його увагу від наміченої жертви); викидання хмари, що світиться (використовується глибоководними креветками, засліплює хижака); отруйних та їдких аерозолів або рідин; липких речовин, що ускладнюють рухи хижака;\n–застережливе забарвлення, запах, звук; забарвлення, що відлякує; мімікрія;\n–сигнал тривоги (сповіщення інших особин про наближення хи-\n–пристосування, що дозволяють завчасно знайти хижака (хороший зір, слух, нюх і т. п.), корисні в поєднанні з більшістю інших способів захисту.\nУдикій природі рідко можна зустріти хворих і калік серед тварин.\nВпроцесі еволюції вони навчилися запобігати і лікувати свої хвороби. У науці накопичена велика кількість фактів, що свідчать про наявність у тварин багатьох форм поведінки, направлених на самолікування. Звірі масажують синці та удари, чухаючи їх кінцівками, вилизуючи. Вовки й інші хижаки висмикують зубами великі скабки. Тварини лижуть свої рани, нагноєння, язви. При цьому загоєнню сприяє не тільки видалення гною і тканини, що омертвіла, а і сама слина з її бактерицидною дією лізоциму. Багато цілющих мінеральних джерел були відкриті завдяки тваринам, які охоче пили мінеральну воду і купалися в ній. Лісові птахи, гризуни і копитні купаються в земляному пилу або в золі, у такий спосіб позбавляючись від паразитів. Багато тварин труться об стовбури хвойних дерев. Запах деревної смоли відганяє паразитів. Деякі гризуни затягують у свої нори рослини, що відлякують паразитів.\nРятуючись від кровососів, тварини залізають у воду, грязь, можуть піднятися високо в гори. Регулярно впродовж життя звірі споживають різні лікарські рослини: тонізуючі, заспокійливі, ті, що збуджують нер вову систему. Так, самці марала у весняну пору підкопують і поїдають коріння левзеї софровидної, а плямисті олені – елеутерокок колючий, всі з сімейства котячих люблять валеріану. Під час гону лосі нерідко поїдають червоні мухомори.\nВ екологічній літературі наводяться численні факти поїдання дикими тваринами лікарських і отруйних рослин. Лосі їдять м’яту, полин,\nкалужницю, білокрильник, конвалію, купальницю, різні види хвощів, хвою сосни, ялиці і багато інших лікарських рослин. Плямисті олені споживають листя тиса, вербняк, чорну блекоту, солодко-гіркий паслін. Благородні олені – вербняк, бересклет, хвощі, красавку, вовче лико, простріли. Ізюбри – рододендрони, листя тиса. Марали – чемерицю, горець. Північні олені – хвощі, багульник, жовтці, купальницю. Кабани – аконіт, отруйні форми анемони, хвощі. Трав’янисті рослини їдять не тільки копитні, а і птахи, і хижі звірі. Ведмеді і вовки поїдають підбіл лікувальний, родовик, червоне коріння. Лисиці – плоди конвалії, ягоди ялівцю. Дикі тварини інстинктивно віддають перевагу тим рослинам, які містять найбільшу кількість лікарських речовин. Буває і так, що травоїдні північні олені починають їсти рибу, пташині яйця, пташенят, комах. Подібні явища спостерігаються і у гризунів. Білки розоряють гнізда птахів і ласують м’ясом пташенят і яйцями, ондатра їсть раків і рибу, зайці-біляки нападають на білих куріпок, спійманих мисливцями\nвпетлі. Відомі випадки, коли вовки поїдали кавуни, а єнотовидні собаки – виноград. Зайці, білки і мишоподібні гризуни об’їдають скинуті оленями і лосями роги.\nІнстинктивна перевага їжі, що містить речовини, яких бракує орга нізму – «харчова мудрість», властива всім тваринам. Ціла низка поведінкових реакцій диких тварин спрямована на попередження різних захворювань. До них можна віднести звички звіра або птаха підтримувати чистоту тіла, шкірного або пір’яного покриву, кубла, гнізда, нори, їжі або індивідуальної ділянки. Тварини купаються у воді, валяються\nвснігу, труться об стовбури дерев, розчісують кігтями шерсть, чистять дзьобом оперення, струшують тіло, позбавляючись таким чином пилу, бруду, води. Всі дорослі тварини регулярно займаються своїм туалетом. За чистотою дитинчат спочатку стежать батьки, частіше самки.\nНори, кубла і гнізда у більшості видів звірів і птахів утримуються в чистоті. У борсуків і бабаків у норі або поряд з нею є вбиральні. Котячі особливо охайні, вони закопують свої екскременти в землю. Одні тварини поїдають послід при пологах, інші закопують трупи особин свого виду. Бабаки покидають нору у разі загибелі в ній одного з членів сім’ї. Всі ці звички дуже корисні в боротьбі тварин із чумними й іншими захворюваннями. Приймання водних, повітряних і сонячних ванн – звичне явище у звірів і птахів. Борсуки витягують своїх дитинчат із нір, щоб погріти на сонці, тобто піддають дії ультрафіолетового проміння. Всі перераховані форми поведінки тварин виробилися у них у процесі еволюції, закріплені спадково і сприяють виживанню виду. Це дозволяє говорити про наявність у тварин лікувального інстинкту, направленого на попередження різних захворювань.\nДослідницька поведінка у тварин – компонент їх психічної діяль-\nності, що забезпечує біологічно адекватну орієнтацію їх поведінки в ситуації новизни. Разом з орієнтацією дослідницька поведінка у тварин складає початковий етап будь-якого поведінкового акту і забезпечує тварині отримання життєво важливої інформації про загальну ситуацію, про оточення, про нові об’єкти і зміни, що відбулися у звичній, добре знайомій обстановці. Тварина здійснює дискантне та контактне обстеження нових компонентів і ситуативних змін, встановлює їх властивості і значущість. Дослідницька поведінка у тварин приводить до формування нових або перетворення старих психічних образів досліджених ситуацій, забезпечує адаптивне коректування або вдосконалення загальної та інтелектуальної поведінки тварини. Формам дослідницької поведінки присвячено багато праць зоопсихологів. Усі тварини, знайомлячись із новим оточенням, обстежують предмети. В лабораторних умовах установлено, що примати і хижаки виявляли до обстеження предметів набагато більшу цікавість, ніж тварини з менш розвиненим головним мозком; найменш активними у цьому відношенні виявилися рептилії.\nДля дослідження локомоторної дослідницької активності у лабораторних умовах використовують установку «відкрите поле» (рис. 4.7.1).\nТварину поміщають в таку камеру з підлогою, поділеною лініями на однакові квадрати, і дають їй можливість вільно пересуватися протягом певногочасу.Спостерігачреєструєчислопройденихтвариноюквадратів і число залишених ним екскрементів, заглядання у нірки. У деяких тестах робляться спроби визначити відносну частоту різних форм поведінки (наприклад, обнюхування, підйому на задні лапи, чищення шерсті).\nРис. 4.7.1. «Відкрите поле»\nДеякі психологи вважають, що випробування у «відкритому полі» відображають «дослідницьку», емоційну активність та емоційний стан тварин. Найбільш популярними є дослідження, що проводяться на мишах та щурах, але тестування у «відкритому полі» проводиться й на більш незвичайних тваринах.\nУ дослідженнях Г. П. Щербакова вивчала орієнтовно-дослідницьку поведінку свиней від народження до чотиримісячного віку. На підставі індивідуальних відмінностей за показником рухової активності поросята були поділені на три групи з високим, середнім і низьким рівнем рухової активності. При цьому зверталася увага на рухову та дослідницьку активності, звукову сигналізацію, рефлекс «свободи» (прагнення тварини покинути незнайоме приміщення), «емоційність» (кількість актів дефекації та уринації).\nУ поросят, які при народженні відрізнялися добре вираженою дослідницькою реакцією (знаходили соски свиноматки у середньому через 2–8 хв після народження), мали високий рівень дослідницької активності (26–30 балів) у тесті «відкрите поле». Звукова сигналізація і рефлекс «свободи» як показники поведінки з віком поросят посилюються, оскільки вони понад усе пов’язані з соціальною поведінкою тварин. Найяскравіше кількісна характеристика «емоційності» виражена у поросят у віці одного місяця. Поведінка наймолодших груп новонароджених поросят на 20–60 % відповідала орієнтовно-дослідницькій поведінці поросят старшого віку в тесті «відкрите поле». Ці дослідження мають прикладне значення, оскільки. в умовах промислової технології виробництва свинини передбачено багаторазове переведення тварин у нові для них приміщення, що супроводжується посиленням орієнтовно-дослідницької діяльності свиней.\nПроводячи лабораторні експерименти зі щурами, експериментатори визначили, що дослідницька поведінка – внутрішня, біологічно детермінована потреба, а не просте ситуативне явище, що викликане зов нішніми обставинами. Щури, які довгий час брали участь в експерименті, жили в умовах повного комфорту – експериментатори задовольняли всі їхні потреби. Тварини одержували достатню кількість їжі, вони не потребували захисту від хижаків, не було у них необхідності вирішувати інші проблеми. Проте, незважаючи на це, щури прагнули досліджувати те, що знаходиться поряд із приміщенням. Тварини прагнули туди потрапити, хоча їх до цього ніхто не примушував, і навіть більше того, – це відвідання було для них потенційно небезпечним.\nУ природних умовах дослідницька поведінка проявляється у тварин постійно, але вона не так явно помітна, як у штучних ситуаціях, вона вплетена у тканину повсякденного життя і немов замаскована. Дослідницька поведінка тварини – природна частина боротьби за виживання. Тварина здобуває їжу, рятується від хижаків, задовольняє свої сексуальні потреби, вирішує інші проблеми, все це часто вимагає вихо-\nду за межі стандартних схем і постійного дослідницького пошуку.\nДослідницька поведінка різною мірою властива всім живим істотам. З цього випливає дуже важлива закономірність: чим вищий рівень психічної організації живої істоти, тим вищий рівень розвитку пошукової активності, тим яскравіші прояви дослідницької поведінки.\nЦе питання, на наш погляд, найкраще викладене у працях З. Зоріної. Вона зазначає, що ігрова активність у тварин виявляється в той час, коли немає необхідності в інших формах поведінки, істотних для виживання. Але, хоча гру звичайно протиставляють практичній діяльності, мабуть, і вона необхідна для виживання виду. Крім того, гра «приносить задоволення» її учасникам… Дитинчата ссавців проводять граючи багато часу – їх гра є складним комплексом поведінкових актів, які разом і складають основний зміст поведінки молодої тварини до настання статевої зрілості. З віком ця потреба слабшає.\nГра у тварин включає широке коло видів діяльності: від рухової активності, в якій змішані стереотипи харчової, статевої або оборонної поведінки, до складних сценаріїв, винайдених у тих чи інших обставинах.\nНезважаючи на інтерес багатьох учених до цієї проблеми, на даний час чіткого визначення гри не дається. Ряд авторів називає її «однією із загадкових сторін поведінки» (Д. Дьюсбері). На думку О. Хайнда, саме по собі відкриття основ ігрової поведінки винагородить дослідників за всю їх працю і проллє світло на природу регуляції багатьох інших видів діяльності.\nДеякі форми гри схожі з дослідницькою поведінкою, інші – з соціальною, мисливською, статевою і репродуктивною. При всьому різноманітті проявів гри у тварин більшість дослідників виділяє такі її форми.\nРухливі ігри є практично у всіх видів. Як правило, вони включають переслідування, підкрадання, біг, стрибки і всі елементи полювання на здобич. Важливим компонентом рухливих ігор є ігрові сутички, граборотьба. І часто неможливо з упевненістю ідентифікувати таку поведінку як гру та відрізнити справжні сутички від ігрових.\nІгри з предметами (маніпуляційні ігри) деякі автори вважають «найчистішим» проявом гри тварин. У роботах К. Е. Фабрі описані видові особливості маніпуляційних ігор хижих (лисиці, ведмеді, єноти, кішки) і деяких інших ссавців і показано, як міняється у них із віком характер поводження з предметами. В ході гри з предметами формуються, вправляються і удосконалюються важливі компоненти мисливської,\nгніздобудівної, харчової та інших форм поведінки дорослих тварин. Але ігри молодих – це особливі дії, не аналогічні діям дорослих, і вони є примітивними. Маніпуляційні ігри характерні не тільки для ссавців,\nідля деяких видів птахів. Показано, що і в природі, і в умовах неволі молоді воронові птахи активно маніпулюють різноманітними нехарчовими об’єктами.\nОсобливийваріанттакихігор–маніпуляціїзіздобиччю;вонискла- дають найважливіший компонент становлення мисливської поведінки молодих хижих ссавців. Дитинчата різних видів котячих граються і з живою, і з мертвою, і зі штучною жертвою. Від істинних мисливських прийомів ці ігри відрізняються довільною послідовністю окремих елементів, їх незавершеністю або підвищеною інтенсивністю. Цікаво, що, на відміну від багатьох інших тварин, котячі продовжують активно гратися і коли стають дорослими.\nТварини можуть гратися поодинці, але, мабуть, більше поширені колективні, або соціальні, ігри з різним складом учасників (однолітки, батьки). У процесі таких ігор відпрацьовуються майбутні соціальні взаємодії. Спільні ігри, які вимагають узгоджених дій партнерів, спостерігаються у тварин, які живуть у складноорганізованих співтовариствах. У ході соціальних ігор використовуються елементи агоністичної поведінки і закладаються основи ієрархічних відносин між учасниками. Ігри багатьох тварин, зокрема шимпанзе, у міру дорослішання набувають все більш грубого характеру і нерідко закінчуються агресивно. Завдяки цьому тварина одержує відомості про сильні і слабкі сторони своїх партнерів по грі і про відносне ієрархічне положення своєї матері і матерів товаришів по іграх. Разом з цим дитинча вчиться битися, погрожувати, встановлювати союзницькі стосунки. Це дозволяє йому згодом успішніше відстоювати свої права і підвищувати соціальний ранг.\nСоціальні ігри дуже характерні і для хижих ссавців. Як приклад можна навести дані багаторічних спостережень за поведінкою і соціальною організацією песців та лисиць. У них ігрова боротьба не має нічого спільного зі справжньою агресією, хоча окремі рухи можуть бути схожими. Сутички звірів під час гри складаються з більш стереотипних\nімонотонних дій, ніж при справжніх бійках. Ігрова боротьба емоційно позитивна. Відмінності соціального стану і ролі у співтоваристві під час гри стираються, тимчасово слабшає психосоціальний стрес, який неминучий при взаємодіях із потреби – для вирощування потомства, добування їжі тощо.\nСпіввідношення ігрової боротьби, рухливих і мисливських ігор у різних видів різне. Окремі елементи таких ігор є ритуалізованими фор-\nмами генетично детермінованої поведінки, але у міру дорослішання ці елементи стають все більш і більш інтегрованими в єдине ціле.\nОдин із варіантів соціальних ігор – ігри матері з дитинчам. Вони характерні для хижих ссавців, але особливо розвинені і виражені у людиноподібних мавп, у яких мати грає з дитинчам з перших же місяців життя і до закінчення підліткового періоду.\nЧасто різні форми гри перекриваються. Ігри однолітків із предметами можуть бути індивідуальними, але можуть здійснюватись і декількома особинами одночасно. Рухливі ігри однолітків включають як гонитву і переслідування з елементами боротьби, так і абсолютно мирні «салки» у мавп.\nУдеякихвидівграютьідоросліособини.Ушимпанзевнихможуть брати участь, наприклад, два високорангові самці або самець і самка. В цьому випадку гру, як правило, ініціює самець за допомогою особливих прийомів (так звана «боротьба пальців» або лоскотання під підборіддям). Дорослі самки рідко граються разом, а деякі взагалі не граються. Наявність ігор у дорослих тварин, на думку К. Е. Фабрі, не суперечить гіпотезі про природу гри як діяльність, що розвивається, оскільки це не єдиний випадок збереження ювенільних форм поведінки в дорослому віці.\nРазом із функцією становлення і вдосконалення поведінки (у якій би формі і мірі воно не відбувалося) і фізичного тренування гра виконує пізнавальні функції, сприяє дослідженню середовища, придбанню знань про «елементарні закони, що пов’язують предмети і явища зовнішнього світу» (Л. Крушинський). Участь в іграх приводить до накопичення індивідуального досвіду, який пізніше знайде застосування в різноманітних життєвих ситуаціях.\nзуявними предметами або в уявних обставинах. За даними ряду психологів, у тварин з високоорганізованою психікою багато ігор з предметами містять «поєднання частково незнайомого із життєвої фантазії» (Buytendijk). Такі уявлення довгий час розглядалися як дань антропоморфізму. Проте більш пізні спостереження за іграми шимпанзе дозволяють стверджувати, що такі елементи в їх грі справді присутні.\nХарактерною межею ігрової поведінки тварин є той факт, що в більшості випадків вона пов’язана з перебудовою і зміною функцій тих стереотипних фіксованих комплексів дій, які складають поведінку дорослої тварини. С. Лоїзос зробила спробу охарактеризувати гру в структурному плані. Вона відзначила, що гра в більшості випадків пов’язана\nзперебудовою стереотипних послідовностей рухів, які не спостеріга-


Ракетний обстріл цивільної та критичної інфраструктури Одещини | Вперед\nЗа даними слідства, 7 травня 2022 року російські військові завдали ракетних ударів по об’єктам цивільної та критичної інфраструктур у Київському та Малиновському районах Одеси відповідно. В результаті ворожих атак зазначені об’єкти зазнали суттєвих руйнувань. Вибуховою хвилею пошкоджено близько 250 квартир мирних мешканців у житловому будинку поруч з місцем події у Київському районі Одеси. Постраждалих немає.\nКрім того, вночі, 08 травня, збройні сили РФ, нехтуючи нормами міжнародного гуманітарного права, здійснили ракетні обстріли об’єктів інфраструктури у Болградському та Одеському районах Одещини.\nВ результаті обстрілу Одеського району трьох мирних мешканців госпіталізовано до лікарні з пораненнями, загиблих немає. Пошкодження зазнали приватні будинки (вибиті вікна, двері, зруйновано фасад будівель та автомобілі).\nДжерело: Пресслужба Одеської обласної прокуратури


Друга хвиля: як у Європі борються з поширенням COVID-19 | podrobnosti.ua\nДруга хвиля: як у Європі борються з поширенням COVID-19 [ Редактировать ]\n20 сентября 2020 20:31 по материалам: Подробности-ТВ автор: Логунова Тетяна\nІ за показником смертності за добу ми, українці, - на другому місці в Європі. Бо за 19 вересня в країні померли 48 інфікованих. Попереду тільки Росія. Там - 144.\nНе набагато краща ситуація і в ЄС. Європа в полоні другої хвилі коронавірусу. Кількість хворих зростає в Іспанії, Австрії, Франції, Чехії та Німеччині.\nЯких заходів вживають європейці, аби зупинити поширення COVID-19? - розкаже Тетяна Логунова.\nІспанський Мадрид знову повертається до посиленого карантинного режиму. Від завтра жителям міста буде заборонено відвідувати парки і збиратися компаніями більше ніж шість осіб. А в районах столиці, де фіксують масові спалахи хвороби, запровадять обмеження на в'їзд та виїзд.\nВ Іспанії знову зростає кількість інфікованих. За добу в країні зареєстрували 14 тисяч нових випадків. Більше як третина з них у Мадриді.\nВід завтра обмеження посилять і в Австрії - там теж крива нових заражень різко пішла вгору.


Аудит. Розділ «4. Аудит виробничих запасів» | Читати наукові підручники онлайн\nРозділ «4. Аудит виробничих запасів»\nГоловна » Бухоблік » Утенкова К.О. » Аудит\n3. Аудит дебіторської заборгованості\n5. Аудит поточних біологічних активів\nНеобхідною умовою здійснення процесу виробництва є постійна наявність виробничих запасів у потрібній кількості та асортименті.\nОсновні принципи формування в бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності висвітлено у 77 (С)БО№ 9 "Запаси". Згідно з даним нормативним документом, запаси визнаються активом, якщо існує ймовірність того, що підприємство отримає в майбутньому економічні вигоди, пов'язані з їх використанням, та їхня вартість може бути достовірно визначена.\nЗ метою забезпечення ефективності обліку, виробничі запаси поділяють на такі класифікаційні групи:\n- сировину, основні й допоміжні матеріали, комплектуючі вироби та інші матеріальні цінності, що призначені для виробництва продукції, виконання робіт, надання послуг, обслуговування виробництва й адміністративних потреб; - незавершене виробництво у вигляді не закінчених обробкою і складанням деталей, вузлів, виробів та незакінчених технологічних процесів. Незавершене виробництво на підприємствах, що виконують роботи та надають послуги, складається з витрат на виконання незакінчених робіт (послуг), щодо яких підприємством ще не визнано доходу; - готову продукцію, що виготовлена на підприємстві, призначена для продажу і відповідає технічним та якісним характеристикам, передбаченим договором або іншим нормативно-правовим актом;\n- товари у вигляді матеріальних цінностей, що придбані (отримані) та утримуються підприємством з метою подальшого продажу;\n- малоцінні та швидкозношувані предмети, що використовуються протягом не більше одного року або нормального операційного циклу, якщо він більше одного року;\n- поточні біологічні активи, якщо вони оцінюються за П(С)БО № 9 "Запаси", а також сільськогосподарська продукція і продукція лісового господарства після її первісного визнання.\nЯк правило, на підприємстві обсяг операцій із запасами досить великий, а тому їх перевірка є трудомістким і відповідальним процесом.\nМета аудиту відповідно до МСА 200 "Ціль і основні принципи аудиту фінансової звітності" полягає у висловленні аудитором незалежної професійної думки щодо правильності відображення у звітності підприємства інформації про виробничі запаси.\nВиходячи з мети, основними завданнями аудиту виробничих запасів є такі:\n- контроль за дотриманням чинного законодавства щодо операцій з виробничими запасами;\n- встановлення правильності визнання активів запасами згідно з П(С)БО№ 9 "Запаси";\n- перевірка правильності формування первісної вартості запасів;\n- дослідження стану складського господарства запасів;\n- встановлення повноти і правильності відображення в бухгалтерському обліку надходження запасів за їх каналами;\n- підтвердження (спростування) доцільності вибору підприємством методу списання запасів на витрати підприємства;\n- перевірка дотримання встановлених нормативів використання запасів на виробництво;\n- дослідження правильності і повноти відображення в обліку господарських операцій з вибуття запасів за їх каналами;\n- перевірка правильності віднесення вартості запасів, використаних на виробництво.\nВ нашій електронній бібліотеці ви можете безкоштовно і без реєстрації прочитати «Аудит» автора Утенкова К.О. на телефоні, Android, iPhone, iPads. Зараз ви знаходитесь в розділі „4. Аудит виробничих запасів“ на сторінці 1. Приємного читання.\nМОДУЛЬ 1. ТЕОРЕТИЧНІ ТА ОРГАНІЗАЦІЙНІ ОСНОВИ АУДИТУ\nТема 2. Організація аудиторської діяльності в Україні\nТема 3. Внутрішній аудит\nТема 4. Планування, стадії і методичні прийоми аудиту\nТема 5. Аудиторські докази і аудиторський ризик\nМОДУЛЬ 2. МЕТОДИКА АУДИТУ\n2. Аудит грошових коштів\n4. Аудит виробничих запасів\nТема 7. Аудит пасивів підприємства\n2. Аудит позик банків\n3. Аудит розрахунків з постачальниками і підрядниками\n4. Аудит розрахунків з оплати праці\n5. Аудит іншої кредиторської заборгованості\nТема 8. Аудит витрат, доходів і фінансових результатів\n2. Аудит доходів підприємства\n3. Аудит фінансових результатів\nТема 9. Методи аудиту фінансової звітності та критерії її оцінювання\n3. Особливості аудиту окремих форм звітності\n4. Відповідальність аудитора за фінансову звітність\nТема 10. Аудиторський висновок та інші підсумкові документи


Конвертувати Мальдиви Rufiyaa (MVR) і Тайський бат (THB) : Калькулятор курсів валют\nМальдивська руфія (MVR) і Тайський бат (THB) Калькулятор курсів валют\nМальдивська руфія і Тайський бат конвертор пропонує поточні курси валют станом на 30 листопад 2021.\nВведіть суму в поле зліва від Мальдивська руфія. Використовуйте "обмін валют", щоб зробити Тайський бат валюти за замовчуванням. Натисніть на Тайський бат або Мальдиви Rufiyaa конвертувати між цією валютою і всіма іншими валютами.\nМальдиви Rufiyaa це валюта, в Мальдиви (М.В., MDV). Тайський бат це валюта, в Таїланд (TH, THA). Тайський бат також відомий як Бат, і Берегові бат. Символ MVR може бути записана Rf. Символ THB може бути записана Bht, і Bt. Мальдиви Rufiyaa ділиться на 100 lari. Тайський бат ділиться на 100 stang. Обмінного курсу Мальдиви Rufiyaa Останнє оновлення 30 листопад 2021 від Yahoo Finance. Обмінного курсу Тайський бат Останнє оновлення 29 листопад 2021 від Міжнародний валютний фонд. MVR коефіцієнт має 4 значущих цифр. THB коефіцієнт має 6 значущих цифр.


Що таке природний спад |ЯкПросто\nЯк отримати крохмаль\nЗустрічається така ситуація: після транспортування або тривалого зберігання будь-якого товару, його кінцеве кількість виявляється менше початкового. І далеко не завжди причина цього неприємного явища — банальне злодійство. У ряді випадків, мова йде про так звану «природного убутку».\nНаприклад, у відкриті вагони-контейнери завантажили щебінь або пісок і відправили цю сировину споживача — будівельної організації, яка розташована за багато сотень кілометрів. Що відбувається в дорозі? Вагони трясуться на стиках рейок, в їхніх стінках можуть бути щілини, отвори. Знову-таки, під час руху — сильний зустрічний вітер (а вагони, нагадаємо, відкриті). Чи варто дивуватися, якщо якась кількість сировини провалиться в щілини або перевалився через край від трясіння і вітру? Ніякого злодійства, а при контрольному зважуванні буде зафіксована недостача.\nАбо в холодильниках зберігається м’ясо. Тижнями, місяцями. Чергова ревізія фіксує недостачу. Що, розкрадання? Далеко не завжди. Адже м’ясна продукція (як і будь-яка харчова, до слова) схильна такому природному явищу, як «усушка», яке, природно, призводить до деякого зменшення ваги.\nТому в нормативних документах чітко зафіксовано: «Природний спад — це втрата (зменшення кількості товару при збереженні його якості), яка відбувається внаслідок природного зміни біологічних або фізико-хімічних властивостей тих чи інших цінностей, або внаслідок природних труднощів, пов’язаних з їх транспортуванням». Іншими словами, відбувається втрата кількості зберігається або транспортується товару з об’єктивних причин, не залежних від людини. Для кожної групи товарів розроблені спеціальні нормативні таблиці природного убутку, залежно від терміну зберігання або протяжності транспортного шляху. А також документи, що регламентують списання товарів за природної втрати і відображення цього в бухгалтерській звітності.\nЗрозуміло, вищеописані норми діють лише в тих випадках, коли зберігання (або транспортування) товару відбувалася в умовах, що відповідають прийнятим стандартам і правилам. Наприклад, в описаному випадку з транспортуванням щебеню. Ця сировина перевозити у відкритих вагонах можна, оскільки навіть неминучі втрати з лишком окупляться швидкістю і зручністю навантаження-розвантаження. А можливі опади (дощ, сніг) не вплинуть на його якості. Зовсім інша справа, якби таким же чином вирішили перевезти товар, який псується при зіткненні з водою. У цьому випадку, можливі збитки вже не є природним спадом, а повинні бути розцінені, як наслідок недбалості конкретних посадових осіб, на яких і повинна бути покладена відповідальність.


Багатодітна мама з Волині вишила 12 суконь і сорочок - СЛОВО ВОЛИНІ - Всі новини Волині на одному сайті\nБагатодітна мама з Волині вишила 12 суконь і сорочок\nОлена АНТОНЮК з смт Ратне — багатодітна мама. Разом із чоловіком Костянтином виховують трьох діток: 11-літню Олександру, 5-літню Маргариту та 2-літнього Бориса.\nОлена брала участь у виставці Пані Бісер-2016, зорганізованій редакцією "Слова Волині". Майстриня представила близько десятка вишитих ікон.\n— Почала вишивати бісером три роки тому, коли пішла в декретну відпустку, — каже Олена. — Після того як вишила ікону «Таємна вечеря», відмовилася від ниток і перейшла на бісер. Усім членам родини вишила іменні ікони, а це шість образів. Також у колекції є вишиті сукні для донечок Олександри та Маргарити, для себе, свекрухи. Чоловік і син теж мають вишиванки. Загалом — 12 суконь і сорочок!\nКоли Олена народжувала сина, то в пологовому будинку теж вишивала. Каже, всі медичні працівники приходили дивитися і дивувалися.\n— Моє хобі підтримують усі рідні. Коли входжу в азарт, можу вишивати і\nвдень і вночі. На ікону формату А-4 витрачаю два дні, на сорочку — три-чотири, але працюю майже цілодобово. Наразі вишивати береться лише молодша донька Маргаритка.\nЩе одне хобі Олени — квіти. На подвір’ї Антонюків — великий квітник, що милує зір з ранньої весни до пізньої осені. Жінка цікавиться новинками квіткової моди в інтернеті, спілкується з однодумцями, виписує й обмінюється новими сортами.\nГарні роботи .Виставлялись на виставці Пані Бісер 2016р .Як співорганізатор виставки переглянула всі роботи майстрині.Все вишите дуже якісно з професійним підбором бісеру.Натхнення Вам на нові роботи і успіху у всьому (Відповісти)


Тромбоцитопенія: як уберегти себе від захворювання крові?\nТромбоцити – це формені елементи крові, які відповідають за її природну коагуляції, тобто згортання. Вони починають «працювати» тоді, коли ми травмуємо шкіру і м’які тканини. Їх головна функція полягає в тому, щоб зупинити кровотечу у відкритій рані. Ті, хто страждає тромбоцитопенією, є схильними відкриттям кровотеч, і часом набувають хронічні порушення згортання крові.\nПричини тромбоцитопенії і норма тромбоцитів в крові\nВажливо не перестаратися в цьому питанні: ви повинні розуміти, що підвищити тромбоцити можна надмірно, що також спричинить за собою певні проблеми з гемодинамікою. Надмірна густота крові не менш небезпечна, ніж погана її згортання.\nТаке явище, як зниження тромбоцитів, може бути не окремою патологією, а фізіологічною проблемою, побічним ефектом будь-якого стану. Наприклад, у жінок тромбоцитопенія часто спостерігається під час виношування вагітності. Також такий стан характерно для тих, хто проходить курс хіміотерапії, лікується певним типом медикаментозних препаратів, і навіть має харчову алергію.\nУ «поламаний» посудину швидко попрямували згруповані червоні кров’яні тільця, завдяки чому ваша кров зупинилася, а на ранці сформувалася щільна захисна скоринка. Це і є дія тромбоцитів, саме що ні на є наочне для простого обивателя.\nУ середньому, тромбоцити «живуть» до 10 діб, після чого відбувається процес їх оновлення. Для дорослої здорової людини, норма концентрації кров’яних тілець становить 150-400 тисяч на 1 мікролітр крові. Щоб зрозуміти, наскільки ваша кров «багата» червоними кров’яними тільцями, ви повинні скласти відповідний аналіз. Без нього, на жаль, діагностувати тромбоцитопенію не зможе навіть кваліфікований фахівець.\nЗниження числа тромбоцитів в крові може бути пов’язано з принципово різними факторами, і ви повинні швидко зрозуміти, що саме стало провокуючим фактором для розвитку тромбоцитопенії у вашому випадку:\nКлінічну картину даної патології не можна називати різко специфічної: прояви захворювання можна переплутати з чим завгодно. Однак ви повинні знати про них, щоб вчасно повідомити лікаря про наявність тривожних ознак порушення.\nЯк ви розумієте, практично всі перераховані симптоми можуть вказувати на інші патології в організмі, а тому вам доведеться пройти адекватну діагностику, перш ніж приступити до відповідного лікування.\nНамагайтеся співпрацювати з лікарем. Як правило, відновлення нормального рівня тромбоцитів потребує часу. Особливо якщо причиною зниження їх рівня стала вагітність – в цьому випадку приймати певні препарати стає небезпечно. З’ясуйте у спеціаліста, які народні засоби можуть допомогти вам впоратися з вашою проблемою.\nВживайте достатню кількість вітамінів. Якщо це знадобиться, пийте спеціальні полівітамінні комплекси, прописані лікарем.\nКапуста (білокачанна + морська);\nВам слід відмовитися від прийому алкоголю. І зовсім не тому, що це «золотий стандарт» здорового способу життя, і це прийнято рекомендувати всім. Справа в тому, що зловживання спиртним призводить до дисфункцій кісткового мозку. І саме він, як відомо, синтезує червоні кров’яні тільця. Тому якщо ви вирішили зайнятися збільшенням кількості тромбоцитів у крові, вам варто різко знизити споживання алкогольних напоїв, або відмовитися від них зовсім.\nГлютен – ще один «ворог» вашого організму, особливо якщо ви страждаєте підвищеною чутливістю до нього. Такі реакції викликають аутоімунні розлади – целіакію і энтеропатию, які негативно впливають на обсяг і виробництво формених елементів крові.


Апеляційна інстанція підтвердила законність вимог прокуратури Житомирщини щодо неправомірності використання ставка площею 39 га\nПівнічно-західний апеляційний суд підтримав позицію прокуратури стосовно незаконного використання приватним підприємцем ставка та землі площею 39 га, що в Бердичівському районі, залишивши без задоволення апеляційну скаргу користувача ставка.\nВідтак залишається у силі рішення Господарського суду Житомирської області, яким задоволено позов Бердичівської окружної (місцевої) прокуратури та визнано недійсним договір про надання послуг з оптимізації гідрологічного і гідрохімічного стану водного об’єкту.\nЙдеться про те, що у липні 2017 року Бердичівським міжрайонним управлінням водного господарства укладено з приватним підприємцем договір про надання зазначених послуг на ставку, вартістю 7,5 млн грн, що у с. Старий Солотвин Бердичівського району.\nОднак прокуратурою встановлено, що такий договір є удаваним, оскільки укладений для того, щоб насправді приховати угоду про оренду земельної ділянки водного фонду та водного об’єкту та з іншими порушеннями.\nЗ метою поновлення законності щодо використання водних об’єктів загальнодержавного значення прокурорами вжито заходів представницького характеру.


Кращі концепти автосалону в Женеві – Автопалац\nАвтоновини Концепти Статті\nБер 9, 2014 Audi, Honda, Hyundai, Volkswagen\nПісля спортивних і потужних автомобілів, пропонуємо вам подивитися на найцікавіші концепти, які були представлені громадськості в рамках Женевського автосалону. Їх було чимало, але ми обмежимося найцікавішими.\nКомпанія Hyundai представила в Швейцарії концепт, який був розроблений спільно зі студентами Європейського інституту дизайну з Туріну. PassoCorto – спорт-кар, двигун якого розташований не в передній частині авто, а ближче до задньої осі. Бітурбірованний двигун об’ємом 1,6 літра видає 270 к.с. Нехай вас не бентежить потужність силової установки, адже вага концепту всього 840 кг.\nДизайнерська студія Italdesign Giugiaro, спільно з Volkswagen, привезла до Женеви концепт Clipper MPV. Шестимісний спортивного типу концепт, оснащений електричною двомоторної силовою установкою на 149 “конячок” для кожної осі. Максимальна швидкість – 204 км / год, а заряду вистачає на 540 кілометрів. Салон просто набитий електронікою, моніторами і планшетами. Так що всім учасникам поїздки буде чим зайнятися. Третя пара сидінь легко трансформується в 900-літровий багажник. Передні двері-крило метелика, а задні – крило чайки.\nЯпонці з Honda похвалилися новим концептом Civic Type R. Заряджений хетчбек, швидше за все, виявиться найшвидшим на трасі в Нюрбурінге. Силова установка представлена бітурбірованним двигуном нового покоління, в якому використана система прямого уприскування, а потужність складає 280 кінських сил. Дизайнери дуже ретельно опрацювали крила, повітрозабірники і інші невід’ємні атрибути.\nНімці з Audi презентували концепт TT Quattro Sport. Своєрідне спортивне продовження всім знайомою моделі. При вазі 1344 кг, 2-хлітровую двигун видає чималі 414 к.с. Це дозволяє досягати 100 км / год за 3,7 секунди. Усередині авто все так же стилізовано під гоночне авто – нічого зайвого.\nНаостанок, пропонуємо вам самий концептуальний концепт виставки, який був виготовлений за допомогою 3D-принтера. Основний матеріал EDAG Genesis – вуглепластик. Головна ідея концепту – показати, наскільки 3D-друк може позбавити дизайнерів від обмежень. Однак, є один істотний мінус – собівартість такого кузова. Вона не захмарна але вельми висока. Нехай вас не дивує, що показаний був лише кузов. Німці хотіли показати саме концепт кузова майбутнього.\nУ заключному матеріалі ми познайомимо вас з кращими новинками виставки.\nАвтосалон у Женеві 2014: гіпер, супер, спорт


Chicco Trio Activ 3 Top універсальна коляска 3 в 1, купити в Івано-Франківську - Магазин Карапузик\n›Chicco Trio Activ 3 Top універсальна коляска 3 в 1\nChicco Trio Activ 3 Top універсальна коляска 3 в 1\nЦіна: 1599013900 грн.\nТриколісний візок Trio Activ 3 - ідеальна для міського середовища, але також розрахована на подорожі по бездоріжжю і складного рельєфу місцевості.\nTrio Activ3- функціональна, легко керована і забезпечить вашому малюкові комфорт і захист в будь-якій ситуації в будь-який час року. Завдяки стійким великим колесам коляска характеризується підвищеною маневреністю і прохідністю. У той же час вона компактна в складеному стані, складається легко і швидко.\nзручні важелі управління на ручці коляски для гальмування і фіксації повороту колеса;\nширокий козирок, який забезпечує надійний захист від шкідливого ультрафіолетового випромінювання;\nультракомпактна в складеному вигляді, складається однією рукою;\nв комплект входить прозорий чохол-дощовик і органайзер (зручний дорожню кишеню для дрібниць).\nперфорований низ люльки підтримує оптимальну температуру і вологість;\nсистема "комфорт" - можливість встановлювати нахил спинки регулятором знизу люльки;\nшвидка система установки люльки на шасі завдяки системі Clik Clak\nв комплект входить набір кріплень за допомогою якого люлька може використовуватися для перевезення дитини в автомобілі. Ремінь безпеки, що фіксується в основі люльки, гарантує максимальну безпеку для малюка.\nАвтомобільне крісло Auto-Fix Fast:\nСпеціальна конструкція спинки і система бокової безпеки автокрісла Auto-Fix Fast відповідають європейським нормам ECE R44 / 04. Автокрісло складається з двох частин: автомобільного крісла і підстави-бази (підстава може бути постійно закріплена в автомобілі).\nТочковий ремінь безпеки встановлюється в необхідне положення одним рухом.\nСумний сонцезахисний козирок.\nРозмір у відкритому стані: 121,5х64,5х113 см\nРозмір в закритому стані: 38x94х64,5 см


Виховний захід до Дня Гідності та Свободи «Україна – країна нескорених!»\n» Новини » Виховний захід до Дня Гідності та Свободи «Україна – країна нескорених!»\nДо Дня Гідності та Свободи, однієї із знакових дат в історії України, в ЗОШ І-ІІІ ст. с.Личківці Гусятинського району провели виховний захід «Україна – країна нескорених!»\nДо Дня Гідності та Свободи - однієї із знакових дат в історії України, в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів с. Личківці Гусятинського району учні 8 класу з класним керівником Міходуєм І.В. та педагогом-організатором Храпливою А.П. підготували виховний захід «Україна – країна нескорених!». Школярі згадували події Майдану, декламували вірші про рідну Україну, загиблих героїв та вшанували їх пам’ять хвилиною мовчання.\nУчитель історії Вітко Л.Б. розповіла присутнім про події восени 2004 року та у листопаді 2013 - лютому 2014 роках і побажала всім не втрачати людську гідність та вірити у щасливе майбутнє нашого народу.\nПісля виховного заходу усі учні школи взяли участь у флеш мобі «День Гідності і Свободи – крок у Європу», виклавши тризуб запаленими свічками в пам'ять Небесної Сотні та загиблих за гідність та свободу в Україні.


Пробіжки: 5 причин, чому це корисно, та як правильно бігати, щоб не травмуватись - Новини здоров'я - Здоровʼя 24\n30 травня 2020, 10:30 Читать новость на русском\nПричини, щоб почати бігати / unsplash.com\nЯкщо не знати, як правильно бігати, травм не уникнути, і в такому разі про користь бігу говорити марно. Тому, важливо знати не лише техніку бігу, а й бути готовим до можливих травм, а головне – вміти їх попередити.\nАби оцінити користь бігу варто знати, як він впливає на наш організм. Адже при правильному виконанні, біг здатний покращити рівень життя та навіть продовжити його тривалість.\nКористь бігу для серця та судин\nБіг – ідеальне кардіонавантаження, яке потрібне для здоров’я серця. Адже в процесі бігу серцевий м’яз працює інтенсивніше, внаслідок чого покращується кровообіг та стан периферійних судин, що забезпечує повноцінне живлення всіх органів та систем.\nДоведено, люди, які бігають, мають нижчі ризики серцево-судинних захворювань та живуть довше.\nБіг допоможе знизити вагу та забезпечить красиве тіло\nЩоб знизити вагу достатньо витрачати калорій більше, ніж ви їх споживаєте. Біг – це простий спосіб витратити калорії з додатковими бонусами, адже під час бігу покращується загальний тонус організму.\nСекрет в тому, що біг насичує організм киснем та активізує обмінні процеси та позбавляє накопичених токсинів, які виходять через піт.\nРегулярні пробіжки забезпечать здорову вагу та красиве тіло / Фото Unsplash\nКористь бігу для мозку та сну\nПід час пробіжки посилюється секреція так званих гормонів щастя – ендорфінів. Відтак, бігуни отримують заряд бадьорості та прилив сил.\nЩоб позбутися негативних емоцій, переживань, стресових навантажень, достатньо просто пробігтись. Мозок таким чином насититься киснем, ваша увага зосередиться на відчуттях, як наслідок – настрій покращиться та ви відчуєте себе краще.\nБагато досліджень свідчать про те, що люди, які страждають безсонням, після регулярних занять бігом, відновлювали режим сну.\nКрім того, фахівці переконують, що сон покращує здатність мозку запам’ятовувати. Тому люди, які мають проблеми з концентрацією уваги або погіршенням пам’яті, повинні подумати про те, аби почати регулярні бігові навантаження. Біг – це чудовий спосіб знизити ризик розвитку Хвороби Альцгеймера.\nДумку, що біг шкідливий для колін визнали помилковою / Фото Unsplash\nБіг і здоров’я колін та суглобів\nПри помірному дозуванні та правильній техніці, біг позитивно впливає на м’язи та опорно-руховий апарат. Біг здатний зміцнити м'язи та зменшити ймовірність проблем з суглобами.\nСистематичний огляд показав, що у бігунів-любителів колінний остеоартрит розвивався в 3 рази рідше, ніж у людей, що ведуть сидячий спосіб життя.\nВтім, надмірні навантаження, які мають професійні марафонці, все-таки збільшують ймовірність виникнення остеоартриту. До того ж, люди, які багато сидять, теж мають вищі ризики порушення хряща.\nАле варто знати, що поступове збільшення рівня бігового навантаження викликає корисні адаптивні зміни колінних хрящів та має хондропротекторний ефект.\nБіг допоможе сформувати силу волі\nРегулярні пробіжки здатні мобілізувати та організувати ритм життя. Людина, яка регулярно бігає, вміє побороти власні лінощі. Біг буквально "провітрює" голову від нав’язливих та негативних думок, знімає стрес та вчить витримці.\nТіло заряджається енергією, а свідомість силою!\nПід час бігу можна травмуватися / Фото Unsplash\nЯк правильно бігати, щоб не травмуватися\nПеред бігом слід розігріти м'язи – це рекомендація багатьох тренерів та лікарів. Тому почніть з ходьби або суглобної гімнастики.\nЕфективними також будуть присідання, нахили, махи ногами. Залежно від підготовленості скоригуйте темп та швидкість бігу. Не слід бігти швидко, якщо ви лише починаєте практикувати бігові тренування.\nЩодо тривалості, то тут теж треба орієнтуватись на власні відчуття, не слід бігти через силу, біг не повинен приносити біль чи дискомфорт. Якщо відчуваєте, що вам важко, перейдіть на ходьбу.\nПам'ятайте, що під час бігу не варто різко зупинятися, сповільнюйте біг поступово, аби частота серцевих скорочень теж знижувалась в помірному темпі, це допоможе уникнути запаморочень чи нудоти.\nАби зменшити ризики травм, дотримуйтесь такої техніки:\nНе сутультесь, постава повинна бути рівною, плечі повинні бути розслабленими, але дещо відведеними назад. Не будьте напружені!\nГолову тримайте прямо – дивіться вперед.\nРуки тримайте зігнутими в ліктях, так ви зменшите навантаження на спину та плечі.\nКорпус слід нахилити дещо вперед, біжіть невеликими кроками та не підіймайте надто високо коліна.\nДихання! Це теж важливо! Дихайте спокійно та глибоко – почніть з одного вдиху-видиху кожні два кроки.\nБезпечним способом бігу вважають навантаження на середину стопи, тож слідкуйте, аби не перевантажувати пальці чи п'яти ніг.\nТакі прості правила, як уважність, неспішність, слідування власним відчуттям допоможуть уникнути травм. Якщо ви вирішили зайнятись бігом професійно, стати марафонцем, варто проконсультуватися з лікарем та з'ясувати готовність організму до посилених бігових навантажень.\nІноді бігуни можуть відчувати біль в колінах, якщо це не пов'язано з остеоартритом, це прояв пошкоджень від часто повторюваних одноманітних рухів. Біль виникає в передній чи зовнішній частинах коліна. Це може статися через неправильність техніки, слабкість м'язів чи, наприклад, горбисту місцевість для тренування.\nЗняти біль в м'язах та суглобах можуть нестероїдні протизапальні засоби, наприклад, емульгель Вольтарен Форте. Завдяки подвійній концентрації діючої речовини1 Вольтарен Форте зменшує запалення та допомагає полегшити навіть сильний біль у суглобах, м’язах, зв’язках та спині2 аж до 12 годин3.\n1.У порівнянні з препаратом Вольтарен Емульгель, емульгель для зовнішнього застосування 1%. 2. Згідно з інструкцією для медичного застосування лікарського засобу. 3. Predel at al, 2012 (Предел ат ал 2012).\nРеклама лікарського засобу. Перед застосуванням необхідно проконсультуватися з лікарем та обов'язково ознайомитися з інструкцією для медичного застосування лікарського засобу. Вольтарен Форте, емульгель для зовнішнього застосування 2,32%. РП: UA/1811/01/02 від 22.02.2019. ТОВ "ГлаксоСмітКлайн Хелскер Юкрейн Т.О.В.", 02152, м. Київ пр-т П. Тичини, 1-В, тел.:(044) 585-51-85. Торгові марки належать або використовуються за ліцензією групою компаній GSK. Інф. матеріали №PM-UA-VOLT-20-00018. Дата виробництва матеріалу: 05.2020.\nЗдоров'яСпортЗдорове життяРадість руху


Що корисного для набряків мигдаликів, як воно управляє набряками мигдалин?\nНе зрозуміло, коли людина застудиться, а коли опухнуть мигдалини. Знаєте, хоча хтось хворіє всю зиму, хтось може захворіти під час сезонного переходу, хтось в середині літа.\nОтже, що спричиняє набряк мигдалин, що виникає при цих захворюваннях, і що більш важливо, що корисно для цього набряку мигдалин?\nЯкщо ви відчуваєте, що ваші мигдалини опухли, коли прокинулися з ліжка одного ранку, і в горлі починають з’являтися неприємні болі та свербіж, негайно підійдіть до них, ми глибоко вивчимо набряк мигдалин і дізнаємося про причини та вживемо заходів обережності.\nЩо викликає набряк мигдалин, які симптоми?\nЯк ви можете собі уявити, найголовнішою причиною набряку мигдалин є запалення мигдалин. Причиною цього запалення є потрапляння мікробів в наш організм з повітря, яке забирається диханням. Якщо наша імунна система недостатньо сильна, коли мікроби потрапляють у наш організм, слід сказати, що біль у горлі та набряк мигдалин майже неминучі.\nНу, а якщо ви запитаєте, які головні симптоми набряку мигдалин, давайте відразу їх перелічимо. Симптоми набряку мигдалин зазвичай такі:\nВідчуття, як щось зачепило горло при ковтанні\nНудота та / або блювота у дітей\nЯкщо у вас є деякі або всі ці симптоми, вам обов’язково слід якомога швидше звернутися до лікаря та застосувати необхідні методи лікування. На додаток до цього, якщо ви хочете отримати підтримку від натуральних продуктів для підтримки процесу загоєння вашої хвороби, ви можете спробувати наступні методи. Однак перед тим, як спробувати ці методи, не забудьте проконсультуватися зі своїм лікарем, попередьте нас.\nЯкщо ваші мигдалини набрякли, і ви шукаєте природні методи боротьби з цим болем і набряком, ми пояснимо, що корисно при набряках мигдалин, збирайте.\nСолона тепла вода\nОдним з найбільш ефективних методів лікування інфекцій мигдалин є полоскання рота. Найбільш натуральними інгредієнтами для полоскання рота є сіль і тепла вода. Покладіть 1 чайну ложку солі в 1 склянку теплої води (не дуже гарячої) і добре перемішайте. Коли сіль розтане, полоскати горло цією водою. Роблячи цю полоскання рота 2-3 рази на день, ви можете зменшити набряк і полегшити біль.\nЛимонна тепла вода\nЛимонний сік одночасно зміцнює ваш імунітет завдяки високому вмісту вітаміну С і виводить шкідливі речовини з вашого організму за короткий час завдяки своєму протизапальному ефекту. Таким чином ваше горло за короткий час розслабиться. Однак слід пити лимонний сік, додаючи його в теплу, а не холодну воду. В іншому випадку холодна вода не буде корисною для вашого горла.\nОскільки мед - це така ж цілюща їжа, як і лимон, він буде одним із ваших найбільших прихильників у цьому процесі. Також мед, який потрібно додати в теплу воду, пом’якшить ваше горло, зменшить можливість виникнення труднощів при ковтанні та за короткий час заспокоїть набряк у мигдалинах.\nОскільки кориця має антибактеріальні властивості, вона запобігає погіршенню інфекції горла. Якщо ви заварите чай з корицею, щоб він не був занадто гарячим, і випиватимете по 1 склянці на день, ви помітите, що дискомфорт у горлі значно зменшується протягом декількох днів. Якщо ви хочете отримати детальну інформацію про коричний чай, ми можемо отримати вас прямо зараз: Коричний чай\nПажитник або насіння пажитника, які легко можна отримати у травників, хоча назва невідома, є повноцінним експертом у вирішенні проблем горла, викликаних такими захворюваннями, як грип, застуда та застуда, які ми можемо назвати зимовими хворобами. Що стосується того, як ви можете це використовувати, ви можете подрібнити насіння в порошок і використовувати їх як спецію в салатах та стравах. Рекомендуємо заварювати чай для швидшого ефекту. Покладіть 1 чайну ложку насіння пажитника в 1 склянку окропу і дайте настоятися приблизно 15-20 хвилин і пийте із задоволенням. Для тих, хто хоче отримати більш детальну інформацію про пажитник, ми можемо негайно попросити вас прочитати нашу статтю під назвою пажитник та його насіння.\nЯк відомо, багато трав'яні чаї корисні при ангіні та набряках горла, але деякі з них виділяються більше, ось чай з шавлії. Завдяки своїй потужній антиоксидантній дії чай з шавлії, який виводить сторонні речовини з нашого організму, також буде корисним для вашого горла завдяки своєму заспокійливому ефекту. Однак після заварювання чаю слід бути обережним, щоб не пити його, коли він дуже гарячий, інакше цього разу ваше горло пошкодиться надмірним нагріванням. Ви також можете поглянути на нашу статтю, щоб дізнатись більше про чай з шавлії та про те, як його використовувати в домашніх умовах: від його переваг до того, як вирощувати в горщиках, чудо, необхідне для кожного будинку: шавлія\nЗвичайно, часник, який серед людей відомий як природний антибіотик, відомий як «секрет безсмертя в ньому прихований», не залишає нас самих у проблемі набряку горла, і завдяки своєму антиоксидантному ефекту та здатності загоювати запалення, він дозволяє нам за короткий час позбутися цієї проблеми. Рекомендується споживати його чай, щоб скористатися цим ефектом. Наріжте 1 зубчик часнику на 1 склянку не дуже холодної питної води і дайте йому трохи постояти. Відфільтруйте та відокреміть часник, аромат якого є у воді, і випийте цю воду. За бажанням ви можете заварювати чай за допомогою інших продуктів, що відлякують хвороби, таких як імбир та куркума. Давайте дізнаємось, як приготувати часниковий чай: Рецепт часникового чаю


Частинки пластика в питній воді представляють «мінімальний ризик для здоров’я» / НВ\n22 серпня 2019, 11:31\nЗа даними Всесвітньої організації охорони здоров’я (ВООЗ), мікропластік в питній воді не являє небезпеки для здоров’я на нинішньому рівні.\nУ своїй першій доповіді з цього питання ВООЗ заявила, що подібні проходять через організм без поглинання, повідомляє BBC.\nОднак, вчені визнають, що їх результати були засновані на «обмеженої інформації», оскільки вимагали глибшого вивчення цієї проблеми.\nПравильні дослідження пластика в воді дійсно почалися тільки в останні пару років, тому наявні на даний момент докази, за визнанням ВООЗ, обмежені. Більш того, проведені дослідження не були стандартизовані, оскільки різні дослідники використовували різні фільтри для оцінки кількості пластикових частинок, присутніх в різних джерелах води.\n«Якщо нам кажуть, що одне джерело води має 1000 мікрочастинок на літр, а інший — тільки один, це може пов’язано з різними розмірами фільтрів. Ми знаходимося в точці, де методи дослідження були досить слабкими», — пояснив представник ВООЗ доктор Брюс Гордон.\nПроте, доктор Гордон говорить, що дослідження повинні бути «досить обнадійливими» для людей-споживачів. ВООЗ стверджує, що дані свідчать про те, що більші пластикові частинки, а також більшість дрібніших частинок, просто проходять через тіло, не поглинаючись взагалі.\nПравильна очистка стічних вод, що включає видалення фекалій і хімікатів, повинна, на думку ВООЗ, також видалити більше 90% мікропластіков. Ось чому рекомендації ВООЗ, наведені після цього звіту, не включають в себе планові перевірки на наявність мікропластіков в воді. Замість цього ВООЗ хоче, щоб постачальники і регулятори питної води сконцентрувалися на «відомих ризики».\n«Два мільярди людей п’ють воду, яка забруднена фекаліями. І це призводить до мільйона смертей на рік. Це повинно бути в центрі уваги», — сказав доктор Гордон.\nПроте, ВООЗ розглядає пластикове забруднення як нагальну проблему. Організація рекомендує скоротити використання пластмас, де це можливо, і поліпшити програми утилізації.\nТеги: ВООЗ Прісна вода Пластик Вода Забруднення навколишнього середовища