НАТО: які аргументи можуть переконати населення? - Фонд «Демократичні ініціативи» ім. Ілька Кучеріва\nЦентр “Демократичні ініціативи” на замовлення Міністерства закордонних справ України 4–15 грудня 2006 року провів опитування українських експертів — журналістів, аналітиків і державних службовців — стосовно їхньої оцінки інформаційної кампанії щодо НАТО та її можливих напрямів.\nУсього було отримано 147 відповідей, серед них: 91 експерт — журналісти, 44 — аналітики, 12 — державні службовці.\nЗа ставленням до НАТО: більшість експертів (130) підтримує вступ України до НАТО, з них 82 вважають, що здійснити його необхідно найближчим часом. Такий розподіл не є наслідком особливого підбору експертів, оскільки й усі інші експертні опитування “Демократичних ініціатив” з іншим набором експертів теж давали аналогічні результати щодо вступу України до НАТО.\nВ опитуванні експертів ставилися такі питання:\n1. Ефективність пропаганди в українському суспільстві “за” і “проти” вступу України до НАТО.\n2. Проблеми, найбільш важливі для населення у проведенні інформаційної кампанії щодо членства України у НАТО.\n3. Ефективність аргументів, що можуть позитивно вплинути на зміну ставлення населення України щодо НАТО.\n4. Джерела інформації та форми інформаційної кампанії, найбільш ефективні у впливовості на населення.\n5. Умови, необхідні для успішності пронатовської інформаційної кампанії.\n(Докладніше про розподіл відповідей експертів див. додаток 1).\nОсновні висновки експертного опитування\nБільшість опитаних експертів вважає, що наявна нині пропаганда щодо вступу України до НАТО не є ефективною, тоді як антинатовську пропаганду визнано ефективною. І це зрозуміло, оскільки під час виборчих президентської та парламентської кампаній антинатовську пропаганду здійснювали постійно, бо вважали її однією з "фішок” певних політичних сил, натомість політичні сили, які є прихильниками вступу України до НАТО, обходили ці теми, побоюючись втратити частину свого електорату.\nПерше місце серед проблем стосовно вступу України до НАТО, що хвилюють населення, посідає питання щодо позитивних і негативних наслідків цього акту для подальшого економічного розвитку України.\nНа другому місці — питання впливу такого членства на рівень та якість життя пересічних українців.\nНа третьому — вплив вступу України до НАТО на її відносини з Росією. Загалом головний принцип інформаційно-пропагандистської діяльності щодо НАТО дуже слушно сформулював один із експертів: "Першою чергою — те, що дасть вступ до НАТО пересічному громадянинові, як вплине на його життя і що він та його родина з цього матимуть”.\n3. Трійку найефективніших сюжетів щодо НАТО становлять такі:\n“Забезпечення нормальних умов служби й життя для військовослужбовців та їхніх сімей”;\n“НАТО — це допомога у разі надзвичайних ситуацій і техногенних катастроф”;\n“Механізм ухвалення рішень у НАТО шляхом консенсусу. Жодне рішення не може бути ухвалене за незгоди принаймні однієї країни”.\nПроте інші сюжети й аргументи також можуть виявитися ефективними.\nНеефективними було визнано ті, які загалом важливі в міжнародному контексті, але мало співвідносяться з життям пересічного українця (НАТО і боротьба з тероризмом, НАТО і трафік наркотиків).\n4. Найефективнішими джерелами інформаційної кампанії щодо НАТО є традиційні й звичні для населення засоби масової інформації — телебачення, газети, радіо. Форма подання може бути як інформативною (на думку експертів — значно ефективніша), так і дискусійною.\nПереважно неефективними, на думку експертів, є спеціально підготовлені роздаткові матеріали (брошури, листівки), біг-борди, гарячі лінії, Інтернет. Щодо форми подання матеріалу влучно висловився один із експертів: "Чітке роз'яснення сутності НАТО та його основних завдань, переконання в неагресивності Альянсу шляхом популяризації його засад нормальною людською мовою — “для домогосподарок”. Тобто просто, зрозуміло, без зайвих важких слів, із переконанням у необхідності й корисності для кожного мешканця України”.\n5. Попри всю важливість інформативно-пропагандистської кампанії щодо НАТО, найважливішими умовами позитивної зміни громадської думки під впливом інформаційної кампанії стосовно НАТО є насамперед консолідація політичних еліт щодо членства України в НАТО й чітка позиція самого НАТО щодо членства в Альянсі України.\n(за кількістю наданих відповідей)\n1. Наскільки ефективна, на Ваш погляд, пропаганда вступу України до НАТО?\nЦілком ефективна...................................................................................................................... 7\nВ основному ефективна............................................................................................................ 9\nВ основному неефективна......................................................................................................... 52\nЗовсім неефективна................................................................................................................... 50\nНасправді жодної пропаганди не провадиться........................................................................ 29\n2. Наскільки ефективна, на Ваш погляд, пропаганда проти вступу України до НАТО?\nЦілком ефективна...................................................................................................................... 21\nВ основному ефективна............................................................................................................ 82\nВ основному неефективна......................................................................................................... 30\nЗовсім неефективна................................................................................................................... 6\nНасправді жодної пропаганди проти НАТО не провадиться.................................................. 6\n3. Які проблеми щодо членства в НАТО, на Вашу думку, найважливіші для населення в інформаційній кампанії?\nЗагалом не важливо\nПозитивні й негативні наслідки для економічного розвитку України\nВплив на рівень та якість життя пересічних українців\nВплив на відносини з Росією\nМожливості залучення західних інвестицій\nМожливості просування до членства в ЄС\nМожливості отримання фінансової допомоги від країн-членів НАТО\nМожливості демократизації країни\nМожливості модернізації Збройних сил України\n4. А які аргументи й сюжети в інформаційній кампанії щодо НАТО можуть, на Вашу думку, справити найефективніший вплив на населення?\nТеми і сюжети\nНе дуже ефективно\nЗабезпечення нормальних умов служби й життя для військовослужбовців та їхніх сімей\nНАТО — це допомога у разі надзвичайних ситуацій і техногенних катастроф\nМеханізм ухвалення рішень у НАТО шляхом консенсусу. Жодне рішення не може бути ухвалене за незгоди принаймні однієї країни\nЧленство в НАТО — це гарантії безпеки для України за невисоку ціну\nЧленство в НАТО — як крок до членства в ЄС\nВ Україні до участі у міжнародних миротворчих операціях військовослужбовців залучають лише на добровільних засадах за конкурсом\nЧленство в НАТО — це модернізація Збройних сил України\nСпівпраця підприємств оборонно-промислового комплексу Росії з НАТО\nГуманітарні програми НАТО\nПроведення спільних військових навчань Росії із НАТО\nВідносини Росії з країнами, які нещодавно ввійшли до НАТО\nУчасть у міжнародних миротворчих операціях — це можливість заробити українським військовослужбовцям\nНАТО — це протидія тероризму\nНАТО – це кращі можливості боротьби з наркотиками\n5. Які форми інформаційної кампанії щодо НАТО можуть, на Вашу думку, бути найефективнішими?\nІнформаційні передачі на телебаченні\nДискусійні передачі на телебаченні\nІнформаційні матеріали у газетах\nДискусії у газетах\nІнформаційні передачі на радіо\nРолики на телебаченні\nІнформаційні матеріали в Інтернеті\nДискусії в Інтернеті\nІнформаційні матеріали у вигляді листівок, брошур\nІнформація на біг-бордах, стендах\n6. Які умови, на Вашу думку, є найважливішими, щоб інформативна кампанія щодо НАТО змінила громадську думку населення України у позитивний бік?\nНе надто важливо\nКонсолідація політичних еліт щодо членства України в НАТО\nЧітка позиція НАТО щодо членства України в Альянсі\nДостатнє фінансування інформаційної кампанії щодо НАТО\nЗалучення до інформаційної кампанії стосовно членства в НАТО кращих журналістів\nПронатовська позиція прем’єр-міністра України\nПронатовська позиція більшості у Верховній Раді України\nУхвалення загальнонаціональної інформаційної програми щодо НАТО\nПронатовська позиція Президента України\nЗалучення громадських організацій до інформаційної кампанії щодо НАТО\nЗгода власників провідних ЗМІ брати участь в інформаційній кампанії щодо НАТО\nПронатовська позиція опозиції у Верховній Раді України\n7. Якою є Ваша особиста позиція щодо членства України в НАТО?\n1 – Україні слід вступити до НАТО якомога швидше.................................................................... 82\n2 – Загалом Україні слід вступати до НАТО, але в перспективі. Сьогодні це питання не на часі 48\n3 – Україні взагалі не слід ставати членом НАТО.......................................................................... 9\n4 – Важко сказати............................................................................................................................. 6\n8. До якої категорії експертів Ви себе відносите?\n1 – Журналіст.................................................................................................................................... 91\n2 – Аналітик...................................................................................................................................... 44\n3 – Державний службовець.............................................................................................................. 12\nТенденції громадської думки у ставленні до НАТО\nЯк "козирний” аргумент проти вступу до НАТО політики зазвичай використовують громадську думку. І справді, численні соціологічні опитування, що їх проводили раніше й проводять останнім часом, вочевиднюють переважання негативного ставлення населення України до НАТО та негативного ставлення щодо вступу до нього країни.\nПри цьому в опитуваннях часто ставлять, власне, одне запитання — стосовно голосування під час уявного референдуму щодо членства в НАТО. Утім, куди цікавішим є з’ясування причин негативного ставлення нашої країни до НАТО.\nЗазначимо, що назагал ставлення людей до певних явищ чи подій формується двома основними шляхами: або на підставі власного досвіду (включно із досвідом найближчого оточення), або із засобів масової інформації, причому власний досвід зазвичай є вагомішим чинником. Скажімо, важко переконати через ЗМІ людей у піднесенні вітчизняної економіки, якщо їхній власний добробут не поліпшується. Проте НАТО не належить до тих явищ, з якими люди стикаються у повсякденному досвіді. Тому й ставлення до НАТО в частини людей (літнього та середнього віку) сформоване ще за часів Радянського Союзу, де з дитинства втовкмачувалися переконання, ніби НАТО — це ворог № 1, агресивний військовий блок тощо; у решти людей ставлення до НАТО формується насамперед під впливом ЗМІ, переважно через трансляцію виступів українських політиків, експертів, журналістів.\nЗначний інтерес для розуміння ситуації щодо НАТО становить динаміка ставлення населення до вступу України до НАТО. Це питання від 2000 року входить до моніторингу Інституту соціології НАН України (див. табл. 1).\nДинаміка ставлення населення України щодо вступу України до НАТО (у %)\nСтавлення до вступу\nЯк видно з таблиці 1, ставлення населення щодо вступу до НАТО за кілька років істотно погіршилося, й особливо різко — упродовж 2004–2006 років, коли кількість противників вступу до НАТО зросла від 38% до 64%, здебільшого за рахунок тих, хто раніше власної думки з цього приводу не мав. Що відбулося за цей період у НАТО, так різко погіршивши думку українців про себе? Власне, нічого такого не трапилося. Натомість в Україні в цей період відбувалася майже безперервна виборча кампанія — спершу президентські вибори, потім — парламентські. І весь цей час певні політичні сили здійснювали активну антинатовську пропаганду, оскільки це відповідало установкам їхнього електорату. Своєю чергою, політичні сили, що обстоювали євроатлантичну інтеграцію України, старанно обходили тему НАТО, оскільки установки їхнього електорату стосовно Альянсу були неоднорідними. Отже, в суспільстві практично впродовж двох років тривала однобічна кампанія про НАТО, що й призвело до формування відповідної громадської думки.\nДля з’ясування чинників негативного чи позитивного ставлення населення до НАТО, поінформованості громадян та інших дотичних питань Фонд "Демократичні ініціативи” здійснив 17–29 листопада 2005 року загальнонаціональне опитування.\nНа час опитування кількість тих, хто вважав, що Україні не потрібне членство в НАТО, майже втричі перевищувала кількість тих, хто вважає це потрібним (58,4% проти 19,8%). Вагалися щодо визначення власного ставлення до цього питання приблизно стільки ж опитаних, скільки й підтримували ідею вступу (21,8%). Водночас загальне ставлення до Альянсу не прямо корелювало із позицією, яку населення продемонструвало б на референдумі стосовно вступу, якби такий відбувся. Виявляється, що не всі, хто висловив негативне ставлення до НАТО, належать до активних противників вступу до цієї організації. Проти на референдумі проголосувало б 50% опитаних, хоча загалом вважають вступ непотрібним 58,4%. Виявляється, що майже 15% тих, хто задекларував загалом негативне ставлення до ідеї вступу, взагалі не брали б участі в референдумі, якби він відбувся найближчим часом. Характерно, що серед прихильників вступу таких лише 5%.\nКількість прихильників і противників вступу доволі сильно змінюється в регіональному розрізі* (див. рис.1).\nРис. 1. Ставлення населення України до вступу до НАТО в регіональному розрізі\n* До складу регіонів входять такі області:\nЗахід — Волинська, Закарпатська, Івано-Франківська, Львівська, Рівненська, Тернопільська, Чернівецька області;\nЦентр — Вінницька, Київська, Кіровоградська, Хмельницька, Черкаська області та м. Київ;\nПівніч — Житомирська, Полтавська, Сумська, Чернігівська області;\nСхід — Дніпропетровська, Запорізька, Харківська області;\nПівдень — АР Крим, Миколаївська, Одеська, Херсонська області;\nДонбас — Донецька, Луганська області.\nЯк бачимо, в Донбасі частка прихильників вступу мізерна — 2,6%, на Сході таких 9,3%, на Півдні та Півночі — близько 16%. Картина трохи краще виглядала в Центрі, де прихильників виявилося 27,4%, і найвищого рівня частка їх сягнула на Заході — 40,5%. Характерно, що на Сході й на Півдні думки громадян щодо вступу до НАТО чітко поляризовані, кількість тих, хто вагався, незначна (10–12%). Натомість на Півночі вагалися з відповіддю 40,4%, на Заході — 38,7%, у Центрі — 28,1% громадян. Отже, наразі маємо чітку концентрацію противників вступу до НАТО на Сході України, де проти виступають 80,5% громадян, і особливо в Донбасі, де противниками вступу є 88,2%.\nЗагалом негативне налаштування населення щодо вступу до Альянсу пов’язане насамперед із загальним уявленням про характер і основні цілі НАТО. Відповідаючи на запитання, “Чим, на Вашу думку, є НАТО?”, майже половина (48,5%) респондентів зазначила, що це агресивний вiйськовий блок. Натомість миротворчою організацією вважали НАТО лише 10,8% громадян. Ще 16,7% дотримувалися проміжної позиції, кваліфікуючи НАТО як оборонний союз, а 20,5% не змогли визначитися з відповіддю.\nЯкщо зіставити уявлення людей про характер Альянсу з їхніми оцінками перспективи членства в НАТО, побачимо, що сприйняття блоку як агресивного поєднується у свідомості людей із негативним ставленням до вступу до нього, а сприйняття цієї організації як миротворчої чи оборонної — із позитивним. Слід зазначити, що самі ці уявлення далеко не завжди формуються свідомо, на підставі знання реальних фактів. Теза про агресивність НАТО не потребує спеціальних доказів, оскільки є стереотипом, що міцно вкорінений у масовій свідомості від радянських часів. Це підтверджує аналіз ставлення до НАТО представників груп різного рівня поінформованості.\nЗагалом аналіз відповідей на запитання “Наскільки добре Ви поінформовані про те, що таке НАТО?” засвідчує, що більшість громадян вважали себе певною мірою поінформованими (добре поінформовані 10,1%, дещо знають 56,9%). Майже чверть опитаних (24,4%) зазначили, що практично нічого не знають про НАТО, ще 8,6% зауважили, що їх ця інформація взагалі не цікавить. Водночас у кожній із груп домінувало уявлення, що НАТО — це агресивний військовий блок (див. рис. 2).\nРис. 2. Сприйняття НАТО як агресивного військового блоку представниками груп різного рівня поінформованості\nЯк бачимо, понад 40% тих, хто зазначив, що практично нічого не знає про НАТО, водночас вважають його агресивним військовим блоком. Ще показовішою є ситуація з-поміж тих, хто кому взагалі не цікаво щось знати. Понад половину представників цієї групи переконані в агресивності НАТО. Отже, наявні в населення уявлення великою мірою стереотипізовані, причому стереотип цей не лише упереджений, а й дуже сильний. Значна кількість населення не лише нічого не знає, а й не хоче знати, оскільки наявних у них переконань достатньо, щоб визначити власне ставлення до проблеми Україна–НАТО.\nСлід зауважити, що прихильники вступу до НАТО переважно концентруються саме у групі тих, хто вважає, що має певні знання про блок. Якщо кількість прихильників вступу загалом становила 19,8%, то в групі добре поінформованих і дещо поінформованих прихильників цього відповідно 27,7% і 26,1%. Водночас дані показують, що висока оцінка респондентами власного рівня поінформованості стосовно НАТО не перетворюється автоматично на позитивну установку щодо можливості вступу до цієї організації. Навпаки, в групі тих, хто вважав себе добре поінформованим, частка противників вступу до НАТО помітно вища, ніж за вибіркою в цілому (67,8% проти 58,4%). Поінформованість пов’язана не так із прихильністю, як із чіткішою поляризацію думок (у групі тих, хто вважає себе добре поінформованим, не визначилися стосовно вступу до НАТО лише 4,5%).\nСлід наголосити, що віднесення себе до групи “добре” чи “погано” поінформованих респонденти здійснювали самостійно. Отже, йдеться не про реальний рівень поінформованості, а про його самооцінку. Щоб з’ясувати, наскільки ці уявлення відбивають об’єктивний рівень знань про НАТО, в анкеті містилися спеціальні запитання–фільтри. Перше з них стосувалося війни в Іраку. Респондентам пропонували визначити роль НАТО в розв’язанні цієї війні. Отримані результати свідчать, що по-справжньому поінформовані про реальний стан справ, тобто знають, що НАТО не розпочинало нинішньої вiйни в Iраку, ставили лише 12,2%. Натомість 47,6% вважали, що НАТО розв’язало цю вiйну, а 40,2% не змогли нічого відповісти. Парадокс полягає в тому, що з-поміж тих, хто вважає себе “добре поінформованим”, 65,8% були переконані, що НАТО розпочало цю війну, і лише 13,6% вагалися з відповіддю. В решті груп відсоток тих, хто обрав неправильний варіант відповіді, був помітно меншим, натомість більше респондентів обирали варіант відповіді “важко сказати” (див. рис. 3).\nРис. 3. Відсоток фактично непоінформованих стосовно ролі НАТО у початку війни в Іраку в групах опитаних із різною самооцінкою рівня поінформованості\nЩе одне контрольне запитання стосувалося кількості війн, в яких НАТО брало участь за час свого існування. Виявилося, що правильну відповідь (в одній війні) дав лише 1% громадян. Натомість більшість (84%) не змогли дати відповіді. Водночас майже половина представників групи реально не поінформованих (45,8%) вважали НАТО агресивним військовим блоком. Отже, бачимо, що наявні у населення знання стосовно Альянсу великою мірою мають стереотипний характер. Значна частина людей робить висновок про агресивність блоку, не спираючись на об’єктивну інформацію, а довільно приписуючи НАТО агресивні наміри. Понад те, такі хибні уявлення оцінюються людьми як правильні, оскільки грунтуються на тривалій, масованій ідеологічній обробці масової свідомості, в яку вживлювали “образ ворога”, що загрожує безпеці країн Варшавського договору. Усе, що суперечить усталеним поглядам, провокує виникнення когнітивного дисонансу, а це, своєю чергою, загрожує руйнуванням цілісної картини світу. Саме тому стереотипні уявлення напрочуд життєздатні, важко руйнуються і зберігаються тривалий час, не потребуючи спеціальних підтверджень.\nПоширені в масовій свідомості негативні уявлення про Альянс раціоналізуються людьми і набувають форми аргументів, що їх висувають проти вступу України до НАТО. Під час опитування респонденти могли навести аргументацію стосовно свого ставлення до вступу чи не вступу до НАТО, відповідаючи як на закрите, так і на відкрите запитання. У першому випадку слід було обрати аргументи з наданого переліку, у другому — самостійно навести аргумент, який, на думку, респондента, є найвагомішим. Процедура опитування також передбачала, що обрання тієї чи тієї позиції з наданого переліку здійснюється відповідно до попередньо визначеної позиції респондента. Отже, аргументи “за” оцінювали лише прихильники вступу до НАТО, а аргументи “проти” — противники цього. Спинімося насамперед на причинах негативного ставлення людей до вступу України до НАТО.\nПропоновані варіанти визначали на підставі експертного опитування, вони охоплювали можливі небезпеки, що можуть виникнути у військовій, політичній, економічній та культурній сферах (див. рис. 4).\nРис. 4. Рівень підтримки населенням аргументів проти вступу до НАТО\nГоловні очікувані населенням негативи у цих сферах можна стисло підсумувати таким чином:\nучасть у НАТО може спровокувати втягнення України у військові конфлікти;\nвступ до НАТО не відповідає проголошеному в Декларації про суверенітет України курсу на нейтралітет і може потягнути за собою погіршення відносин із певними країнами (передусім із Росією);\nвступ до НАТО може негативно вплинути на економічне становище країни;\nвступ пов’язаний із загрозою посилення експансії західної культури й моралі.\nНайвагомішими для населення виявилися перестороги, пов’язані з перспективою залучення України до воєнних дій. Як ми вже бачили, переважна кількість наших громадян не знає про реальну участь НАТО у війнах, проте дуже добре поінформована про “холодну війну” і спирається на образ агресивного блоку, який складався саме в той період. Відповідно найнебезпечнійший наслідок вступу, на думку респондентів, полягає в загрозі участі України у воєнних діях, що тісно пов’язане зі сприйняттям НАТО як агресивного блоку. Важливим аргументом для багатьох є побоювання, що буде зіпсовано відносини з Росією. Економічний чинник, можна кваліфікувати як важливий, але другорядний, загроза додаткових витрат видається не такою небезпечною, як втягнення у силові протистояння. Ще менша частка населення стурбована активною експансією в Україну іноземного капіталу та іноземних культурних впливів.\nДля глибшого розуміння мотивації негативної позиції респондентів стосовно вступу до НАТО їм також пропонували викласти власні аргументи проти вступу України до НАТО. Виявилося, що загальна картина назагал збігається із поданою вище, проте дає можливість визначити ще кілька важливих мотивів. Насамперед це визначення НАТО не лише як агресивного військового блоку, а й позиціювання його як ворога. Повертаючись до колишнього протиставлення радянських часів, один із респондентів написав: “НАТО нам не потрібно, перестав існувати Варшавський договір, а відтак НАТО мав припинити своє існування”. Приклади такої аргументації бачимо у твердженнях на кшталт: “НАТО — наш потенційний противник”, “вони нам вороги”, “вони нас знищать і будуть використовувати як сировинний додаток", “досить холодної війни під час СРСР” тощо.\nТісно пов’язаний із образом ворога й мотив небезпеки з боку НАТО для суверенітету і незалежності України. Така перспектива сприймається багатьма людьми як украй загрозлива. Люди не бажають вступу до НАТО, бо не хочуть “опинитися під підбором у Америки”, “бути рабами”, не бажають, щоб їх “розтоптали як націю”. Вони вважають, “якщо ми вступимо до НАТО, вони диктуватимуть нам свою волю”, а їм “нема чого пхати носа у наше життя”. Отже, ставлення до вступу України до НАТО формується у багатьох людей не лише на ґрунті суто раціональних аргументів. Воно значною мірою забарвлене негативними емоціями, сприймається як небезпека для кожної конкретної людини й тому не залишає людей байдужими. Наслідки вступу до НАТО інколи бачаться як фатальні. В анкетах трапляються аргументи на кшталт “це — загибель нашої держави, розтопчуть, розшматують, винищать наш народ” або “це — знищення нації, знищення моралі й духовності народу”. Отже, перспективи вступу до НАТО сприймаються його противниками як такі, що загрожують руйнуванням країни, яка потрапить у полон до ворога. Як пишуть респонденти, “ми все життя боролися проти нього (НАТО)”, а тепер “Україну перетворять на ядерне звалище. Допоможуть скоріше піти на той світ”.\nЧастина респондентів перспективу вступу до НАТО сприймала радше не як небезпечну, а як зайву. Доволі часто опитані аргументували свою позицію загальними міркуваннями на зразок: “нам і без НАТО добре”, “нам і без них непогано”, “нам не треба туди та й годі”. Розшифровка такої позиції, що містилася у відповідях, увиразнює низку можливих обґрунтувань непотрібності вступу. Це і констатація того, що “нам не потрібні чужі проблеми”, і визнання того, що “ми там не потрібні”, і комплексна версія, згідно з якою “нас там не чекають, там і так неспокійно”. Частина обґрунтувань містить посилання на різні спрямування України та НАТО. Зокрема респонденти стверджують, що “нам туди не потрібно, нам в інший бік”, або дивуються “навіщо це американське утворення”? Блок сприймається як “не наш за укладом життя”, з яким у нас є принципові світоглядні розбіжності — “за нашим світоглядом — це не наш блок”. Отже, прагматична позиція “не розумію користі від цього” доволі добре поєднується у свідомості людей із підозрою, що “від цього нічого доброго не буде”.\nЩе одна група аргументів пов’язана із неготовністю України до вступу до Альянсу. Респонденти констатують, що питання вступу не на часі, проте пояснюють це різними причинами. Можна виокремити принаймні два типові обґрунтування. Перше репрезентує думку тих, хто вважає, що “в Україні своїх проблем вистачає”, а отже, “у власній країні розібратися потрібно, перш ніж лізти в інші”. Як прагматично зауважив один із респондентів, “спочатку треба свій народ нагодувати, щоб зарплати відповідали прожитковому рівню, а потім думати про НАТО”. Друге обґрунтування віддзеркалює точку зору респондентів, які констатували, що Україна “поки не готова за політичними, економічними та іншими критеріями”. Зазначається передовсім економічна неготовність та слабка поінформованість населення, більшість якого “поки не готова проголосувати за вступ до НАТО”. До речі, респонденти наголошували необхідність зважати в цьому питанні на думку людей. Як написав один із опитаних, “ не можна проти думки людей йти до НАТО, адже більшість населення буде проти”.\nПевні уточнення можна зробити й щодо мотивації тих респондентів, які пов’язують свою негативну позицію стосовно вступу України до НАТО із тим, як це відіб’ється на відносинах із Росією. По-перше, констатується, що наші союзники — це насамперед слов’янські народи. Неодноразово трапляються твердження, що “для нас важливішим є союз із Росією”, оскільки “ми історично ближче до Росії”, “зорієнтовані на Схід”. Отже, логічним виглядає висновок, згідно з яким “Україна — слов’янська держава і має шукати підтримки насамперед у сусідів-слов’ян”. По-друге, орієнтація на Схід у свідомості багатьох людей автоматично передбачає небажаність жодних об’єднань із Заходом. Респонденти мотивують своє ставлення до НАТО, спираючись на те, що ми вже маємо надійного союзника і змінювати його недоречно. Як написав один із респондентів, “у нас є Росія, навіщо нам НАТО?”. Зрештою, союз із Росією розглядається як більш перспективна геополітична конфігурація для України. Приєднання до НАТО означатиме, на думку частини громадян, що “Україна опиниться на задвірках”, тому “нам потрібно бути ближче до Росії”.\nСлід зауважити, що питання відносин із Росією взагалі є одним з найважливіших у разі визначення позиції людей стосовно вступу України до НАТО. Ті, хто не бажає вступу, аргументують це можливим погіршанням відносин. Натомість ті, хто прагне вступу, обґрунтовують його необхідність тим, що це забезпечить Україні “захист від північного сусіда”.\nРозглянемо детальніше позицію прихильників вступу України до НАТО. Як і в разі з невступом аргументація охоплювала можливі переваги, які матиме Україна у військовій, політичній, економічній сферах, а також у сфері міжнародних відносин. Головні очікувані позитиви пов’язані з:\nрухом України в бік сучасної європейської цивілізації;\nпідвищенням авторитету України на міжнародній арені;\nгарантіями безпеки, зміцненням і модернізацією української армії;\nрозвитком української економіки.\nЗагальну картину пріоритетів симпатиків вступу України до НАТО унаочнює рис. 5.\nРис. 5. Рівень підтримки прихильниками вступу України до НАТО різних аргументів\nНайактуальнішим видається населенню саме проблема безпеки й поліпшення військового потенціалу. До речі, це підтверджується також відповідями респондентів на запитання про те, як вступ України до НАТО вплине на стан безпеки держави. Переважна більшість прихильників вступу (81,7%) вважає, що безпека України значно підвищиться, водночас з-поміж противників вступу на таке підвищення очікують лише 8,2%, а от зниження стану безпеки передбачають 42,4%.\nДо важливих переваг можна віднести й сподівання на позитивні міжнародні перспективи, підвищення авторитету України на міжнародній арені. Менш значущими виглядають очікування щодо розвитку в країні демократії і найменш важливими видаються здобутки, на які можна розраховувати в економічній сфері.\nЯкщо проаналізувати аргументацію прихильників вступу, то переважна більшість тез віддзеркалює аргументи противників входження до блоку. Якщо противники вважають, що вступ до НАТО несе небезпеку, то прихильники вбачають в ньому гарантії безпеки; якщо противники наполягають на тому, що Україні слід бути ближчою до Росії, то прихильники вбачають правильним рух до Європи; якщо противників лякає можливий розвал армії, то прихильники вбачають у вступі до НАТО шанс на її модернізацію та зміцнення. Отже, і в тому, і в тому разі перед нами вельми ідеалізована картина, що спирається на міф. Тільки для противників це міф про НАТО як про агресора, будь-яке зближення з яким небезпечне, а для прихильників — міф про гаранта безпеки і демократії, єднання з яким вирішить нагальні проблеми і забезпечить Україні швидке піднесення. Формування більш-менш адекватного розуміння населенням можливих переваг і втрат від вступу до НАТО потребує долання стереотипів і має ґрунтуватися на виваженому й глибокому інформаційному забезпеченні.\nСлід зазначити, що населення демонструє суперечливе ставлення до інформації про Альянс. Цікавить така інформація 46,4% громадян, не цікавить — 47%, решта вагалися з відповіддю. До того ж ті, хто вважає себе добре поінформованим про НАТО або принаймні дещо знає про блок, зацікавлені в інформації про НАТО більше за тих, хто практично нічого про нього не знає. В останній групі частка тих, кого це не цікавить, становить 59,1%, водночас серед тих, хто вважає себе добре поінформованим, не цікавляться інформацією про НАТО майже вдвічі менше респондентів — 35,2% (у групі дещо поінформованих — 37,8%).\nПов’язана міра зацікавленості і з регіональним контекстом. Там, де ставлення людей до НАТО найнегативніше, зацікавленість інформацією про нього найменша. На Півдні цією інформацією не цікавляться 68,6% респондентів, в Донбасі — 68,5%, на Сході — 55,8%. Натомість у Центрі зацікавлених 59,6%, на Півночі — 57,4%, на Заході — 57,1%. Отже, можна констатувати, що інформаційну кампанію, метою якої має бути поліпшення іміджу НАТО в Україні, потрібно спеціально готувати з огляду на регіональну специфіку ставлення населення до блоку.\nГоловним джерелом інформації про НАТО для населення виступають загальнонаціональні канали телебачення (71,2%), решта ЗМІ справляє вплив на куди меншу кількість населення. Так, із загальнонаціональних газет та журналів дізнається про блок лише п’ята частина мешканців країни (19,6%), із радіопередач трохи більше 10%, із місцевих газет — 5,4%, із Інтернету — 4,7%. Майже не надходить інформації з російських джерел (1,6%) та з джерел країн ЄС (1,5%). По 8% громадян зазначили, що інформації практично немає або вона їх не цікавить. Отримані результати свідчать, що інформація про НАТО представлена в різних інформаційних джерелах нерівномірно. Особливо помітно це в оцінюванні респондентами інформації, яку вони отримали із друкованих ЗМІ. Дослідження свідчать, що людей, котрі мало читають газети й журнали, наразі в Україні лише близько 15%, а відтак розрив між кількістю тих, хто регулярно споживає продукцію друкованих ЗМІ, і тих, хто отримує з них інформацію про НАТО, дуже значний.\nЗауважимо, що йдеться лише про наявність інформації, а не про її зміст. Мітинги проти вступу України до НАТО з озвученням найефектніших гасел, що їх виголошують політичні лідери деяких блоків і партій, як правило, представлені в інформаційних програмах на всіх каналах. Ця інформація актуалізує негативні стереотипи й підсилює позиції противників вступу до блоку.\nВажливим джерелом формування ставлення людей стосовно перспективи приєднання України до НАТО є вплив безпосереднього оточення. Щоб виявити його, в анкеті з'ясовували представленість в оточенні респондентів прихильників і противників вступу. Виявилося, що позитивну відповідь на запитання “Чи є в колі Ваших друзів чи знайомих такі, хто послідовно висловлюється на користь вступу України до НАТО?” дали 26,6% респондентів, натомість констатували наявність у колі власних друзів та знайомих послідовних противників вступу 61,6%. При цьому в просторовому вимірі вплив на оточення прихильників вступу, яких кількісно значно менш, ніж противників, незначний. Лише 14,6% тих, хто виступав проти вступу, зазначили, що в колі їхнього спілкування представлені прихильники вступу, які принаймні можуть озвучити певні аргументи на користь приєднання до Альянсу.\nТа чи є зафіксована соціологами ситуація у громадській думці такою вже безнадійною? Передусім нагадаємо, що різке погіршення ставлення населення до НАТО відбулося впродовж останніх двох років унаслідок інтенсивної антинатовської пропагандистської кампанії, що мала місце в перебігу дворічних виборчих кампаній. Власне, позитивні матеріали щодо НАТО почали з’являтися у ЗМІ лише по завершенні парламентської виборчої кампанії. І це дало поки що скромні, але все одно відчутні наслідки.\nУ жовтні 2006 року Фонд "Демократичні ініціативи” до свого загальнонаціонального опитування додав запитання щодо членства в НАТО, стану поінформованості й одне індикативне запитання щодо знання про НАТО.\nЯк свідчить порівняння даних двох опитувань — листопада 2005-го і жовтня 2006-го років — інформаційна кампанія сприяла певному поліпшенню результатів імовірного голосування на референдумі щодо вступу України до НАТО (див. табл. 2). Збільшення прихильників вступу України до НАТО відбулося насамперед за рахунок зменшення тих, хто не бажав брати участі в референдумі. Проте кількість противників НАТО не зменшилася.\nЯкби найближчим часом відбувся референдум стосовно вступу України до НАТО, Ви б...\nГолосування на референдумі\n17–29 листопада 2005 року, %\n1–10 жовтня 2006 року, %\nПроголосували за вступ\nПроголосували проти вступу\nНе брали б участі у референдумі\nСвідченням того, що певне зростання прихильників вступу до НАТО зумовлене саме інформативною кампанією, є зростання у жовтні 2006 року кількості тих, хто дав правильну відповідь на запитання щодо участі НАТО у війні в Іраку (див. табл. 3).\nЯке з тверджень щодо НАТО, на Вашу думку, більшою мірою відповідає дійсності?, %\n17–29 листопада 2005 року\n1–10 жовтня 2006 року\nНАТО розв’язало нинішню війну в Іраку\nНАТО не розпочинало нинішньої війни в Іраку\nПроте чи має знання чи незнання правильних відповідей на подібні запитання стосунок до формування позитивного ставлення до НАТО? Нагадаймо, що побоювання, нібито НАТО втягне Україну в бойові дії, в одному із попередніх опитувань виявилося основним аргументом проти НАТО. З таблиці 4 добре видно, наскільки пов’язані об’єктивне знання та ставлення до НАТО. Ті, хто знає, що НАТО не розв’язувало війни в Іраку, здебільшого голосують за вступ до НАТО, а ті, хто впевнений, що війна в Іраку була розпочата НАТО, в абсолютній більшості голосують проти вступу до НАТО. І причина не у самому знанні чи незнанні, а в тому, що на незнанні тримається чимало застарілих стереотипів стосовно агресивності НАТО.\nЗв’язок правильних відповідей щодо НАТО і можливого голосування на референдумі стосовно вступу України до НАТО, %\nПроголосували б за вступ до НАТО\nПроголосували б проти вступу до НАТО\nВважають, що НАТО розв’язало нинішню війну в Іраку\nВважають, що НАТО не розпочинало нинішньої війни в Іраку\nПроте дослідження виявило ще одну серйозну проблему: реальне знання і впевненість населення у своїй поінформованості перебувають ... у протилежній залежності: в регіонах, де до НАТО ставляться більш схвально, виявився більшим відсоток тих, хто вважає себе недостатньо поінформованим щодо НАТО, а в регіонах, де ставляться до НАТО негативно, населення вважає себе поінформованим більшою мірою (див. табл. 5).\nОцінка населенням рівня своєї поінформованості щодо НАТО в різних регіонах України, %\nДещо знаю, але недостатньо\nПрактично нічого не знаю\nМене ця інформація взагалі не цікавить\nУтім, відповіді на індикативне запитання щодо ролі НАТО у війні в Іраку засвідчують протилежне: саме серед "самовпевнених” у своїй поінформованості регіонах кількість неправильних відповідей істотно вища (див. табл. 6). Розподіл правильних і неправильних відповідей за регіонами демонструє, що насправді більше знають про НАТО у західному регіоні, а найменше — у східних. І що насправді уявлення мешканців східних регіонів, буцімто вони обізнані з проблем НАТО, є ілюзорним.\nРозподіл відповідей на запитання "Яке з тверджень щодо НАТО більшою мірою відповідає дійсності?” за регіонами, %\nНАТО розв’язало війну в Іраку\nНАТО не розпочинало війни в Іраку\nОтже, у східних регіонах сформувався комплекс, який істотно ускладнює інформативно-пропагандистську кампанію: з одного боку — негативне ставлення до НАТО, що ґрунтується на стереотипах та хибній інформації, з іншого — впевненість у достатній поінформованості і, отже, блокування нової інформації, що суперечить сформованим стереотипам. У\nрезультаті — розподіл населення України у ставленні до вступу до НАТО (див. табл. 7).\nГолосування на можливому референдумі щодо членства України в НАТО у різних регіонах країни, %\nРішення щодо позиції на референдумі\nПроголосували б за членство в НАТО\nПроголосували б проти членства в НАТО\nЩодо інших кореляцій голосування "за” чи "проти” НАТО, то вони виражені значно слабше, ніж регіональні. Справді, серед молоді негативізму стосовно НАТО дещо менше: серед респондентів віком 18–29 років ладні проголосувати "за” НАТО 27%, проти — 43.5%, серед вікової групи 30–55 років — відповідно, 21% і 51%, і майже так само серед людей, старших за 55 років — 20% проголосували б "за”, 52% — "проти”. Підтримка членства України в НАТО зростає мірою підвищення освітнього рівня — серед людей із вищою освітою готові проголосувати за вступ України до НАТО 30% (47% — проти), серед респондентів із неповною середньою освітою 18% — "за”, 47% — проти, серед респондентів із загальною середньою освітою — відповідно, 19% і 54%, а із середньою спеціальною — 22% і 48%. Проте головним чинником все одно залишається регіональний.\nДля ефективнішої пропагандистської кампанії необхідним є проведення соціологічного дослідження, насамперед загальнонаціонального опитування, а також фокус-груп у регіонах. Результати такого дослідження продемонструють, які аргументи й теми стосовно НАТО є найпереконливішими в різних регіонах України.\nПрес-реліз, основні висновки експертного опитування і аналіз тенденцій громадської думки у ставленні до НАТО підготували Ірина Бекешкіна, Марія Діденко, Світлана Довгаль та Олена Злобіна.\nОпитування експертів провели Тетяна Бондарчук, Світлана Довгаль, Анна Журавльова, Юлія Корчагіна та Єгор Москалець.\n Загальнонаціональне опитування було проведене Фондом "Демократичні ініціативи” та фірмою "Юкрейніан соціолоджі сервіс” 17–29 листопада 2005 року. Було опитано 2000 респондентів, які за статтю, віком, рівнем освіти, регіоном і типом проживання репрезентують доросле населення України. Похибка вибірки не перевищує 2.2%.\n Загальнонаціональне опитування було проведене Фондом "Демократичні ініціативи” спільно з фірмою "Юкрейніан соціолоджі сервіс” 1–10 жовтня 2006 року. Загалом було опитано 2010 респондентів за вибіркою, що репрезентує доросле населення України. Похибка вибірки не перевищує 2.3%.


Історичні типи стратифікації: таблиця. Історичні типи соціальної стратифікації\nКорисні поради на всі випадки життя » Цікаве » Історичні типи стратифікації: таблиця. Історичні типи соціальної стратифікації\nВ соціологічних дослідженнях теорія соціальної стратифікації не має єдиної цілісної форми. Основу її складають різнопланові концепції, що стосуються соціальної нерівності, теорії класів, суспільних мас і еліт, як взаємодоповнюючі, так і не відповідні один одному. В якості основних критеріїв, що визначають історичні типи стратифікації, виступають майнові відносини, права та обов'язки, система підпорядкування та ін.\nОсновні поняття стратифікаційних теорій\nСтратифікація являє собою «ієрархічно організоване взаємодія груп людей» (Радаєв Ст. Ст., шка ратан О. В., «Соціальна стратифікація»). До критеріїв диференціації стосовно до історичного типу стратифікації відносяться:\nПри цьому власний критерій диференціації і спосіб виділення відмінностей будуть визначати всі історичні типи стратифікації. Рабство, наприклад, як історичний тип у якості основного критерію буде виділяти права громадянства і власності, а в якості способу детермінації – кабальну право і військове примус.\nВ найбільш узагальненому вигляді можна представити наступним чином історичні типи стратифікації: таблиця 1.\nОсновні типи стратифікації\nФорма нерівності, при якій одні індивіди є повною власністю інших.\nСоціальні групи, які дотримуються жорстких норм групової поведінки, які не допускають у свої ряди представників інших груп.\nбрахмани, воїни, селяни та ін\nВеликі групи людей, які мають однакові права і обов'язки, що передаються у спадок.\nдухівництво, дворяни, селяни, городяни, ремісники та ін\nСоціальні спільності, які виділяються за принципом відношення до власності і суспільного поділу праці.\nробітники, капіталісти, феодали, селяни та ін\nСлід зазначити, що історичні типи стратифікації – рабство, касти, стани і класи – не завжди мають чіткі межі між собою. Так, наприклад, поняття касти використовують переважно до індійської стратификационной системі. Категорію брахманів ми не зустрінемо в який-небудь іншій соціальній системі. Брахмани (вони ж жерці) наділялися особливими правами і привілеями, яких не було більше ні в одній іншій категорії громадян. Вважалося, що жрець говорить від імені Бога. По індійському переказами, брахмани були створені з вуст Бога Брахми. З його рук були створені воїни, головним з яких вважався цар. При цьому людина належала до тієї чи іншої касти з народження і не міг змінювати її.\nЗ іншого боку, селяни могли виступати як в якості окремої касти, так і в якості стану. При цьому вони також могли розділятися на дві групи – прості і багаті (заможні).\nПоняття соціального простору\nВідомий вітчизняний соціолог Питирим Сорокін (1989-1968 рр.), досліджуючи історичні типи стратифікації (рабство, касти, класи), в якості ключового поняття виділяє «соціальний простір». На відміну від фізичної, в соціальному просторі знаходяться поруч один з одним суб'єкти можуть одночасно розміщуватися на абсолютно різних щаблях. І навпаки: якщо до історичного типу стратифікації ставляться певні групи суб'єктів, то зовсім не обов'язково, щоб вони територіально розташовувалися поруч один з одним (Сорокін П., «Людина. Цивілізація. Суспільство»).\nСоціальний простір у концепції Сорокіна має багатовимірний характер, включаючи в себе культурний, релігійний, професійний та інші вектори. Дане простір тим більш широко, чим складніше представляється суспільство і виділяються історичні типи стратифікації (рабство, касти тощо). Також Сорокін розглядає вертикальний та горизонтальний рівні поділу соціального простору. Горизонтальний рівень включає в себе політичні об'єднання, професійну діяльність, релігійні організації та ін Вертикальний – диференціацію індивідів з точки зору ієрархічної позиції в групі (керівник, заступник, підлеглі, парафіяни, електорат тощо).\nВ якості форм соціальної стратифікації Сорокін виділяє такі, як політична, економічна, професійна. Всередині кожної з них існує додатково власна стратификационная система. У свою чергу, французький соціолог Еміль Дюркгейм (1858-1917 рр) розглядав систему розподілу суб'єктів всередині професійної групи з точки зору специфіки їх трудової діяльності. В як особливій функції цього поділу виступає створення між двома або кількома особами почуття солідарності. При цьому він приписує їй моральний характер (Дюркгейм Е, «Функція поділу праці»).\nІсторичні типи соціальної стратифікації і економічна система\nУ свою чергу, американський економіст Френк Найт (1885-1972 рр), який розглядає соціальну стратифікацію в рамках економічних систем, серед однією з ключових функцій економічних організацій виділяє підтримання/поліпшення соціальної структури, стимулювання соціального прогресу (Найт Ф., «Економічна організація»).\nПро особливу зв'язку економічної сфери і соціальної стратифікації для суб'єкта пише американо-канадський економіст угорського походження Карл Поланьї (1886-1964): «Людина діє не для того, щоб забезпечити свої обличчясті інтереси в сфері володіння матеріальними благами, він прагне гарантувати свій соціальний статус, свої соціальні права і переваги. Матеріальні предмети він цінує лише остільки, оскільки вони служать цієї мети» (Полані К., Суспільства та економічні системи»).\nКласова теорія в соціологічній науці\nНезважаючи на певну спорідненість характеристик, які в соціології прийнято диференціювати історичні типи стратифікації. Класи, наприклад, слід відокремлювати від поняття соціальних верств. Під соціальним шаром передбачають суспільну диференціацію в рамках ієрархічно організованого суспільства (Радаєв Ст. Ст., шка ратан О. В., «Соціальна стратифікація»). У свою чергу, соціальний клас є групою вільних в політичному і правовому відношеннях громадян.\nДо найбільш відомим прикладом класової теорії прийнято відносити концепцію Карла Маркса, в основі якої – вчення про суспільно-економічної формації. Зміна формацій призводить до появи нових класів, нової системи взаємодії продуктивних сил і виробничих відносин. У західній соціологічній школі існує ряд теорій, що визначають клас як багатовимірну категорію, що, в свою чергу, призводить до небезпеки стирання межі між поняттями «клас» і «страта» (Жвитиашвили А. С., «Інтерпретація поняття «клас» у сучасній західній соціології»).\nЗ позиції інших соціологічних підходів історичні типи стратифікації передбачають також поділ на вищий (елітарний), середній і нижчий класи. Також можливі варіації даного поділу.\nПоняття елітарного класу\nУ соціології поняття еліти сприймається досить неоднозначно. Наприклад, в стратификационной теорії Рендалла Коллінза (1941) в якості еліти виділяється група осіб, дуже багатьма розпоряджається, при цьому мало з ким вважається (Коллінз Р.«Стратифікація крізь призму теорії конфлікту»). Вільфредо Парето (1848-1923), в свою чергу, поділяє суспільство на еліту (вища страта) і неэлиту. Елітарний клас також складається з 2 груп: правляча і неправящая еліта.\nДо представників вищого класу Коллінз відносить глав урядів, предводителів армій, впливових бізнесменів і т. д.\nСвітоглядні характеристики даних категорій визначаються, насамперед, тривалістю знаходження даного класу у влади: «Відчувати готовність до підкорення стає сенсом життя, а непокору розглядається в цьому середовищі як щось немислиме» (Коллінз Р., «Стратифікація крізь призму теорії конфлікту»). Саме належність до даного класу визначає ту ступінь влади, якою володіє індивід як її представник. При цьому влада може носити не тільки політичний, але й економічний, релігійний та ідеологічний характер. У свою чергу, дані форми можуть бути пов'язані між собою.\nСпецифіка середнього класу\nДо даної категорії прийнято відносити так званий коло виконавців. Специфіка середнього класу така, що його представники одночасно займають домінуюче положення над одними суб'єктами і підпорядковане по відношенню до інших. Середній клас також має власну внутрішню стратифікацію: вищий середній клас (виконавці, що мають справу тільки з іншими виконавцями, а також великі, формально самостійні бізнесмени і професіонали, залежні від гарних відносин з клієнтами, партнерами, постачальниками та ін) і нижчий середній клас (адміністратори, керівники – ті, хто знаходиться на нижчій кордоні в системі владних відносин).\nА. Н. Севастьянов характеризує середній клас як антиреволюционний. На думку дослідника, цей факт пояснюється тим, що представникам середнього класу є що втрачати, на відміну від революційного класу. Те, що середній клас прагне придбати, можна отримати і без революції. У зв'язку з цим представники даної категорії байдужі до питань перебудови суспільства.\nКатегорія робітничого класу\nІсторичні типи соціальної стратифікації суспільства з позиції класів в окрему категорію виділяють клас робітників (нижчий клас в ієрархії суспільства). Його представники не включені в організаційну комунікаційну систему. Вони спрямовані на безпосереднє сьогодення, а залежне становище формує у них певну агресивність сприйнятті та оцінці суспільної системи.\nДля нижчого класу характерно індивідуалістичне ставлення до себе і власних інтересів, відсутність стійких соціальних зв'язків і контактів. Цю категорію складають тимчасові чорнороби, перманентні безробітні, бідні і т. д.\nВітчизняний підхід в теорії стратифікації\nУ російській соціологічній науці існують різні погляди на історичні типи стратифікації. Стани та їх диференціація в суспільстві – це основа соціально-філософського мислення в дореволюційній Росії, яка згодом викликала суперечки в радянській державі до 60-х років ХХ століття.\nЗ початком хрущовської відлиги питання соціальної стратифікації підпадає під суворий ідеологічний контроль з боку держави. Основу соціальної структури суспільства являє клас робітників і селян, також окрему категорію становить прошарок інтелігенції. Перманентно в суспільній свідомості підтримується ідея про «зближення класів» і формування «соціальної однорідності». У той час теми бюрократії та номенклатури в державі замовчувалися. Початок активних досліджень, об'єктом яких були історичні типи стратифікації, закладаються в перебудовний період з розвитком гласності. Впровадження ринкових реформ в економічне життя держави виявило серйозні проблеми в соціальному устрої російського суспільства.\nХарактеристика маргінальних верств населення\nТакож окреме місце в соціологічних стратифікаційних теоріях займає категорія маргінальності. В рамках соціологічної науки під цим поняттям прийнято розуміти «проміжне положення між соціальними структурними одиницями, або найнижче положення в соціальній ієрархії» (Галсанамжилова О. Н., «До питання про структурної маргінальності в російському суспільстві»).\nВ даному понятті прийнято виділяти два типи: маргінальність-периферійність, маргінальність-перехідність. Остання характеризує проміжне становище суб'єкта при переході від однієї соціально-статусної позиції до іншої. Даний вид може бути наслідком соціальної мобільності суб'єкта, а також результатом зміни соціальної системи в суспільстві при кардинальних змін в образі життя суб'єкта, виду діяльності та ін. Соціальні зв'язки при цьому не руйнуються. Характерною ознакою даного виду є певна незавершеність процесу переходу (в окремих випадках суб'єкту складно адаптуватися до умов нової соціальної системи суспільства – відбувається свого роду «зависання»).\nОзнаками периферійної маргінальності є: відсутність об'єктивної належності суб'єкта до певної соціальної спільності, руйнування його минулих соціальних зв'язків. У різних соціологічних теоріях даний тип населення може носити такі назви, як «аутсайдери», «ізгої», «знедолені» (у деяких авторів – «декласовані елементи») та ін. В рамках сучасних стратифікаційних теорій слід відзначити дослідження статусної неконсистентності – невідповідності, неузгодженості певних соціально-статусних характеристик (рівень доходу, професія, освіта тощо). Все це призводить до дисбалансу стратификационной системи.\nТеорія стратифікації і комплексний підхід\nСучасна теорія стратификационной системи суспільства знаходиться в стані трансформації, викликаної як зміною специфіки раніше існуючих соціальних категорій, так і утворенням нових класів (насамперед, внаслідок соціально-економічних реформ).\nУ соціологічній теорії, що розглядає історичні типи стратифікації суспільства, важливим моментом є не зведення до однієї домінуючої соціальної категорії (як у випадку з теорією класової у рамках марксистського вчення), а проведення широкого аналізу всіх можливих структур. Окреме місце слід відвести комплексного підходу, що розглядає окремі категорії соціальної стратифікації з точки зору їх взаємозв'язку. В даному випадку виникає питання ієрархії даних категорій і характеру їх впливу один на одного як елементів загальної соціальної системи. Вирішення такого питання передбачає дослідження різних стратифікаційних теорій в рамках порівняльного аналізу, сопоставляющего ключові моменти кожної з теорій.\nЩо таке глобус? Історія та сучасне використання глобусів


Літо для літніх людей! Коли піца - не тільки свято, а й турбота! | EGOїсти\nЛіто для літніх людей! Коли піца - не тільки свято, а й турбота!\nХоча в багатьох Pizza Celentano асоціюється з дитинством чи студентськими роками, проте турбуємося ми про усіх гостей і любимо влаштовувати для вас свято! Зараз, коли усі в передчутті літнього відпочинку, ми хочемо подбати про тих людей, які частіше дарують турботу, ніж отримують її. Наша мережа ресторанів запрошує вас приєднатися до акції “Літо для літніх людей”! З 6 травня до 3 червня ви можете скуштувати одну з акційних піц (а краще більше) і таким чином проявити свою турботу про самотніх літніх мешканців Львова.\nРазом з Українською академією лідерства та Львівським міським територіальним центром соціального обслуговування вже 6 червня у Шевченківському гаю (Львів) для них відбудеться свято. На гостей чекає концерт, майстер-класи та навіть танці.\nPizza Celentano організує для самотніх літніх львів’ян смачний обід, до цього пропонуємо долучитися і вам! Зібрані кошти ми подвоїмо, а на фінальну суму організуємо святковий обід. Більше піци - краще свято!\nСтуденти УАЛ познайомилися і підтримують зв’язок з людьми, які знаходяться на обліку Львівського міського територіального центру соціального обслуговування з грудня 2017. Раніше ними був реалізований проект “Мені не байдуже”.\n8 Травня 2018, 20:15


Захисник "Тернополя" Червонецький: одночасно запрошували "Динамо" та "Дніпро"\nУ рубриці "Обдарована молодь" інтерв`ю з захисником ФК "Тернопіль" Тарасом Червонецьким\nНавряд чи хтось позаздрить нинішньому «Тернополю». За підсумками попереднього чемпіонату команда мала вилітати з першого дивізіону, та зберегла прописку завдяки збільшенню кількості учасників. Однак осінню частину нової першості клуб також закінчив в аутсайдерах. З цього неприємного запитання й почалася наша бесіда із 21-річним захисником тернополян Тарасом Червонецьким.\n— Так, ми приїхали, якраз була товариська гра. Перемогли "Зірку", здається 7:1 чи 8:1, не пам’ятаю точно, і так вийшло, що я забив два, Андрій Кухарук два, і нас утрьох запросили до клубу.\n— Грали ви класно — «Динамо» з «Шахтарем» по 2:0 обігрували, «Металіст»...\n— Потім вийшло так, що я з Дмитром Михайленком не знайшов спільної мови. Ми не те, щоб посварилися, просто... Він же мене запросив, не через агента, а особисто дзвонив. І я перше коло відіграв, на зборах був у складі, а потім в одному матч вийшло так, що з-під мене забили. Я один раз з тренером зарубався, потім другий і, скоріш за все, через це особисті відношення у мене з ним взагалі не склалися. Виявилося, що ми різні люди.\nЯ все одно радий, що пройшов цю школу, це також великий досвід. Адже у понеділок, вівторок і середу ми — дублери - постійно тренувалися із першою командою, а у четвер і п’ятницю, передігрові дні, окремо. Навіть просто тренування із першою командою - це для мене було щось із чимось. Тоді ще Коноплянка, Ротань були, вся та команда, яка до фіналу Ліги Європи виходила. Без сумніву, цей досвід взагалі неоціненний, тому ні про що не жалкую.\n—Я з самого дитинства, скільки себе пам’ятаю, завжди вболівав за «Манчестер», моїм кумиром був Райан Гіггз, який завершив кар'єру. Але дуже хотів поїхати на матч, подивитися на улюбленців, тим більше така нагода. Я у 2007 році не поїхав до Києва, коли МЮ з «Динамо» грали. Не вийшло, молодий був і ніхто б мене не відпустив, а зараз можливістю скористався.


Інфрачервоний керамічний обігрівач «Венеція» ПКІ 350 Вт без терморегулятора - купити за низькою ціною в Києві з доставкою\nОбігрівач Венеція ПКІ 350 - це інфрачервона керамічна панель потужністю 350 Вт., розрахована для обігріву приміщення площею 12 м. кв. Відмінною рисою даної панелі є наявність короба для конвекції і сталевого повітрозабірника. Повітрозабірник призначений для перешкоджання нагріванню задньої частини панелі, а короб для природної конвекції - для кругового напряму повітряних мас для швидшого нагрівання окремого приміщення.\nЕкономія електрообігрівачів Венеція (Сальдо 350) полягає в низькому споживанні електроенергії та високій тепловіддачі. Обігрівачі віддають тепла більше, ніж споживають ел. енергії. Даний опалювальний прилад оснащений електрокабелем довжиною 90 см. і вилкою, вбудованого в корпус терморегулятора не має. Обігрівач легко монтується на стіну або встановлюється на ніжки-стійки.\nНе знаєте де купити інфрачервоний обігрівач «Венеція» ПКІ 350, відповідь проста, в інтернет-магазині «Лето», до того ж за доступною (низькою) ціною. Варто даний товар недорого, всього 1460 грн. Краща ціна 2021 року.\nЗамовити інфрачервоний обігрівач «Венеція» ПКІ 350 з доставкою в будь-яку точку України, відправка з міста Київ: опис, фото, характеристики, відгуки покупців, інструкція і аксесуари.


Збитків на понад мільйон гривень завдали торік порушники рибогосподарству Хмельниччини – Літописець\nЗбитків на понад мільйон гривень завдали торік порушники рибогосподарству Хмельниччини\nУпродовж минулого року державні інспектори Хмельницького рибоохоронного патруля викрили 801 порушення природоохоронного законодавства, з яких 170 – грубі.\nЗа інформацією установи, найбільше виявлено порушень правил рибальства (складено 349 протоколів), зафіксовано 106 фактів незаконного придбання чи збуту водних біоресурсів, складено також 6 протоколів щодо виготовлення, збуту, зберігання чи реклами заборонених знарядь лову і 8 – за невиконання законних розпоряджень чи приписів посадових осіб.\n«На порушників накладено штрафів на суму 33 184 гривні. А збитки, завдані рибному господарству, становлять 1 131 561 гривню. Також у порушників вилучено 624 одиниці заборонених знарядь лову», – повідомив керівник рибоохоронного патруля Андрій Полудняк.\nЗа матеріалами Управління Держрибагентства у Хмельницькій області правоохоронцями відкрито 18 кримінальних проваджень щодо незаконного зайняття рибним промислом.\nЗокрема, у грудні 2021 року Хмельницький рибоохоронний патруль спільно з працівниками Шепетівського РУП викрили грубе порушення правил рибальства на річці Хомора у селі Юровщина. Двоє молодиків ловили рибу з дерев’яного човна за допомогою забороненого знаряддя лову – сітки. Виловили 122 екземпляра карася сріблястого. Збитки становлять 192 882 гривні. На порушників складено адмінпротоколи, а матеріали справ передано до суду.\nКрім того, рибінспектори виявляли продаж водних біоресурсів без документів на ринках області. Із порушеннями торгували у селищах Сатанів, Стара Синява та Летичів, містах Кам’янець-Подільський, Дунаївці, Деражня, Шепетівка, Нетішин та Хмельницький. На всіх порушників складені протоколи.\nВ Управлінні Держрибагентства області нагадують про телефонну «гарячу лінію»: (068) 384-98-10, сюди можна повідомляти про порушення Правил любительського і спортивного рибальства та порядку придбання чи збуту риби прохання повідомляти за вказаним номером телефону.\n« Сотні будинків без світла та зірваний дах школи: в Шепетівській громаді вирувала негода\nУ центрі Чернівців під час Маланки перекрили рух транспорту: схема »


Детектор медіа. Всі матеріали по тегу Сергій Лещенко\nЕксжурналіст та колишній народний депутат Сергій Лещенко став членом наглядової ради акціонерного товариства «Українська залізниця». Його обрали як представника держави.\nШостий апеляційний суд скасував рішення Окружного адміністративного суду Києва в провадженні про ймовірне втручання народного депутата Сергія Лещенка та директора Національного антикорупційного бюро України Артема Ситника в президентські вибори США в 2016 році.\nНародний депутат Сергій Лещенко йде до Верховної Ради самовисуванцем по мажоритарному округу в Києві.\nЭкс-журналист выложил в сеть праздничное фото\nНародний депутат Сергій Лещенко планує йти на вибори від «Слуги Народу», якщо партія вирішить приймати чинних або колишніх депутатів.\nСпеціалізована антикорупційна прокуратура після публікації ЗМІ, що народний депутат Сергій Лещенко нібито купив елітну квартиру за кошти, отримані як неправомірну вигоду, відкрила кримінальне провадження за фактом можливого отримання хабарів.


Серцево-судинні хвороби - діагностика та лікування | xMedicin\nСерцево-судинні захворювання – це збірний термін, який об’єднує патології в роботі серцевого м’яза і судин, що обумовлена їх структурними і функціональними порушеннями.\nСерцево-судинні хвороби - список:\nПричини дефекту міжпередсердної перегородки ВПС даного типу провокується рядом факторів ризику для вагітної жінки, які включають в себе: обтяжений сімейний анамнез наявність аномалії розвитку серця,...\nПричини аномалії Ебштейна Захворювання розвивається із-за дії на вагітну жінку токсичних для малюка речовин. До причин недуги відносять: прийом медикаментів з вираженим тератогенним ефектом; хвороби інфекційного...\nПричини дефекту міжшлуночкової перегородки У виникненні даного серцевого пороку велике значення має стан здоров’я жінки під час вагітності. До можливих причин недуги відносять: обтяжену спадковість; порушення в...\nПричини коарктації аорти Даний порок серця пов’язаний з гемодинамічними розладами у плода, а саме — малою кількістю крові, що надходить в аорту. Причинами розвитку таких патологічних процесів може бути вплив...\nПричини миокардиодистрофии Дана патологія може виникати як в дитячому віці, таки у дорослих людей на тлі таких станів: інтоксикація промисловими факторами; отруєння хімічними речовинами і отрутами; зловживання...\nПричини мітрального стенозу У переважній кількості випадків виникнення патології пов’язано із запальними захворюваннями сполучної тканини. Також ППС може виникати на тлі таких недуг: атеросклеротичні...\nПричини відкритого овального вікна До кінця причини аномалії не доведені. Однак, виділяють ряд станів у дитини, які підвищують вірогідність розвитку патології це: передчасно народжений дитина з дефіцитом...\nПричини відкритої артеріальної протоки Даний дефект пов’язаний з патологічними станами плода, новонародженого або жінки в період виношування, а саме: передчасно народжений дитина; дефіцит маси тіла при появі на...\nПричини перикардиту Недуга може провокуватися рядом різних чинників, в залежності від яких виділяють наступні його види: внаслідок гострої ішемічної хвороби серця такий, як інфаркт міокарда; через запалення...\nПричини тетради Фалло Виникнення дефектів пов’язане з впливом негативних факторів на вагітну жінку, які надають токсичну дію на плід. До них відносять: інфекційні агенти; радіаційне випромінювання; медикаменти з...\nПричинами серцево-судинних захворювань є:\nшкідливі звички – куріння, зловживання алкогольними\nВиділяють ряд загальних симптомів серцево-судинних захворювань – це:\nзадишка в стані спокою і при фізичних навантаженнях;\nЗ огляду на причини виникнення патології і їх клінічну картини, розрізняють такі види серцево-судинних захворювань;\nІХС – це група гострих і хронічних хвороб, які виникають через не відповідності кількістю надійшов до серця кисню і його потреб. У список серцево-судинних захворювань даного типу вміщуватися: стенокардія, кардіосклероз, інфаркт, раптова коронарна смерть.\nПоразка периферичних судин.\nРевматичні захворювання – виникає в результаті перенесеного недуга сполучної тканини серця запального генезу.\nПороки серця, що виникають у внутрішньоутробному періоді – це порушення закладки органів і систем плода, які відбуваються через негативного впливу на організм вагітної жінки окремих факторів. Вважаються вродженими, можуть проявитися через кілька років після появи на світ. Дане серцево-судинне захворювання у вагітних має низьку ймовірність появи у майбутнього малюка.\nКардіоміопатії – це патологічні зміни в структурі або функціональні властивості серцевого м’яза без наявності ураження судин.\nХвороби інфекційного походження – основними серцево-судинними захворюваннями даного генезу є міокардиту, ендокардити, перикардити.\nТромбоемболія – недуга, що характеризується закупоркою просвіту кровоносної судини тромбом.\nУ початкових стадіях захворювань серця призначається консервативна терапія, спрямована на зменшення клінічних проявів. У разі, незворотних змін в структурі серцевого м’яза або судин різного калібру, на перший план постає питання про хірургічне лікування серцево-судинних хвороб. До операцій, які показані пацієнтам кардіологічного відділення, відносять:\nКоронарне шунтування – застосовується у разі повної закупорки судини, в якому неможливо відновити нормальний кровотік. При цьому пацієнту встановлюється штучний коронарний протез – шунт, за допомогою якого уражена частина посудини виключається з кола кровообігу, створюється коллатераль, яка бере на себе всі функції.\nСтентування – використовується при патологічному звуженні судини. У його порожнину вставляється стент, який розширює просвіт і дозволяє крові вільно пересуватися.\nРеконструкція або пересадка клапанів – найчастіше вроджені серцево-судинні захворювання у дітей супроводжуються дефектами розвитку клапанів серця. Як лікування призначається або заміна цієї структури свинячим клапаном, або реконструкція з допомогою укорочення, піднімання окремих її ділянок.\nБалонна ангіопластика – використовується при закупорці просвіту вен і артерій тромбом. Операція полягає в фіксації спеціального коронарного балона в посудину, видаленні речовин, які заважали просуванню крові, і відновленні нормального кровотоку.\nДля попередження розвитку патологічних процесів в організмі, виділено ряд рекомендацій з метою профілактики серцево-судинних захворювань – це:\nзменшення емоційних стресів\nраціональне харчування різноманітно їжею;


Національний авіаційний університет Л\nББК У 9(4Укр)22я7\nВ.К. Доля, д-р техн. наук, проф., зав. кафедрою транспортних систем і логістики (Харківська національна академія міського господарства)\nЕ.В. Гаврилов, д-р техн. наук, проф. (Харківська національна академія міського господарства)\nЗатверджено на засіданні науково-методично-редакційної ради Інституту економіки та менеджменту НАУ 29 березня 2006 р.\nЛогістика: Конспект лекцій. – К.: НАУ, 2006. – 144 с.\nУ конспекті лекцій викладені теоретичні основи і практичні рекомендації з управління матеріальними та супутніми їм інформаційними та іншими потоками. Особливу увагу приділено реалізації базових та забезпечуючих функцій логістики на мікрорівні.\nДля студентів напряму 1004 "Управління транспортом".\n© Л.В. Савченко, 2006\nУ зв'язку із становленням ринкових відносин в останні роки з'явився і став активно розвиватися новий науково-практичний напрям - логістика. Це пояснюється тими значними результатами, які були одержані завдяки застосуванню логістичного підходу в економіці розвинених капіталістичних країн.\nДосвід використання логістики як економіко-організаційної дисципліни, відкрив широкі можливості логістики у області рішення економічних і організаційних задач і високу ефективність її застосування. До другої половини 80-х років логістика одержала міжнародне визнання і стала авторитетною новою економічною наукою.\nДо кінця XX століття логістична наука виступає як дисципліна, що включає закупівельну або постачальницьку логістику, логістику виробничих процесів, збутову або розподільну логістику, транспортну логістику, інформаційну або комп'ютерну логістику і ряд інших.\nКожна з перерахованих областей діяльності людини достатньо вивчена і описана у відповідній літературі; новизна ж логістичного підходу полягає в інтеграції перерахованих, а також й інших областей діяльності з метою досягнення бажаного результату з мінімальними витратами часу і ресурсів шляхом оптимального наскрізного управління матеріальними і супутніми їм потоками.\nОсновними положеннями логістики є:\n4) час (в належний час);\nТаким чином, логістика перш за все працює на споживача, прагнучи максимально задовольнити його запити.\nДаний навчальний посібник розглядає всі аспекти дисципліни "Логістика". Його матеріали є основою курсу лекцій з відповідної тематики і базуються на значному обсязі опрацьованих літературних джерел із проблем логістики.\nВиклад матеріалу здійснюється у відповідності з робочою навчальною програмою та рейтинговою системою оцінювання, що є невід’ємною її складовою і передбачає визначення якості виконаної студентом навчальної роботи та рівня набутих ним знань та вмінь шляхом оцінювання в балах усіх результатів, досягнутих під час поточного, модульного (проміжного) та семестрового (підсумкового) контролю.\nКонспект лекцій розбито на три тематичні модулі "Основи теорії логістики", "Базові функції логістики", "Забезпечуючі функції логістики", кожен з яких складається з певної кількості розділів. Для концентрації уваги на головних питаннях, проведення самоконтролю, а також для підвищення ефективності закріплення теоретичного матеріалу наприкінці кожного модуля містяться відповідні контрольні запитання.\nОСНОВИ ТЕОРІЇ ЛОГІСТИКИ\nРозділ 1.1. Логістика – інструмент розвитку ринкової економіки\n1.1.1. Коротка історична довідка\nТермін «логістика» має багатовікову історію. У Древній Греції під логістикою розуміли уміння здійснення розрахунків. Державних контролерів називали логістами.\nЗа свідченням Архімеда, у IV столітті до нашої ери — часу найвищого процвітання Афін, апогею демократизації суспільного ладу і розквіту культури — у древній Греції було близько 10 логістів.\nДревній Рим також використовував поняття логістики, вкладаючи в нього трохи інший зміст. Під логістикою розуміли розподіл продуктів.\nПізніше термін «логістика» зустрічається у військових трактатах. Цар Візантії Леон VI (IX — Х ст. нашої ери) використовував термін у значенні «тил, постачання військ». Цей термін «логістика» зберігся і до наших днів.\nУ великому англо-російському словнику слово «Logistics» переводиться як: 1) тил і постачання, 2) матеріально-технічне забезпечення, 3) організація і здійснення роботи тилу.\nЗа свідченням фахівців, цей ємний термін має збірну основу. З грецької мови узяте слово «lego» (мислити) і слово «logik» (робити розрахунки), із французької — слово «loger» (розміщати).\nПід час другої світової війни (1941—1945 рр.) логістика була застосована в організації взаємодії американського військово-промислового комплексу, транспорту з армією другого фронту, що висадилася на французькому узбережжі.\nУ післявоєнний період японські фахівці домоглися небувалих успіхів у розвитку виробництва не тільки тому, що взяли на озброєння принципи логістики, але і тому, що додали їй новий зміст, що виразився у взаємопов'язаній діяльності постачальників матеріалів і товарів, транспорту і збутових фірм.\nПраво на існування логістики як науки можна обґрунтувати її сприйняттям як сфери економіки, що охоплює взаємозалежні області виробництва, доставки, попиту і споживання товару.\nФундаментальні принципи нової наукової дисципліни — логістики сформувалися на початку 1970-х років, тоді ж почали застосовувати них на практиці перші підприємства і компанії. Логістик — це системний фахівець, що від початку і до кінця керує процесом планування, виконання і контролю ефективного з погляду зниження витрат руху запасів сировини, готової продукції і послуг. У його руках знаходиться вся зв'язана з цим процесом інформація. Ціль логістики — повне задоволення запитів споживача. Для її досягнення потрібно зв'язати воєдино і постійно погоджувати діяльність всіх учасників процесу. І якщо хоча б один з них підводить, зусилля всіх інших можуть виявитися зовсім даремними. Адже відомо, що ланцюг надійний настільки, наскільки надійна його найслабша ланка.\n1.1.2. Сучасні визначення логістики\nЯкщо розглянути в сукупності коло проблем, яких торкається логістика, то загальним для них будуть питання керування різноманітними потоками (людськими, матеріальними, енергетичними, фінансовими і т.п.) (рис. 1.1).\nР ис. 1.1. Межі діяльності логістики підприємства\nЛогістика, маючи на меті підвищення ефективності функціонування організацій і економіки в цілому, займається управлінням потоками матеріальних ресурсів. Предметом вивчення є не самі матеріальні ресурси як такі, а їх рух в просторі і в часі. Під рухом при цьому розуміється безперервна зміна стану матеріальних ресурсів по кількості, якості, місцю знаходження. Саме рух як предмет дослідження дозволив логістиці зайняти місце самостійної науки.\nНа об'єкт логістики можна дивитися з різних точок зору: з позицій маркетолога, фінансиста, менеджера по плануванню і керуванню виробництвом, ученого.\nЦим пояснюється різноманіття визначень поняття логістики.\nУсю сукупність визначень логістики можна розділити на дві групи.\nВизначення першої групи трактують логістику в такий спосіб: логістика — напрямок господарської діяльності, що полягає в керуванні матеріалопотоками у сферах виробництва і споживання. При такому розумінні логістики часто використовують термін "займатися логістикою".\nІнша група визначень розглядає логістику як міждисциплінарний науковий напрямок, що безпосередньо пов'язаний з пошуком нових можливостей підвищення ефективності матеріальних потоків.\nУ закордонній літературі поняття логістики частіше за все трактується як процес керування рухом і збереженням сировини, компонентів і готової продукції в господарському обороті з моменту сплати грошей постачальникам до моменту одержання грошей за доставку готової продукції споживачу (принцип сплати грошей — одержання грошей). На даному етапі розвитку логістики як системної науки межі її дії розповсюджуються ще й на утилізацію (логістика рециклінгу), а також на так звану логістику повернень. Остання займається потоком товарів, що повертають продавцеві у силу певних причин – невідповідність якості, зміна рішення щодо покупки, заміна на інший продукт тощо.\nСучасне визначення логістики, розміщене на сайті Ради логістичного менеджменту, має наступну редакцію:\nЛогістика - це складова частина процесу постачань, яка включає планування, реалізацію і контроль за переміщенням і складським зберіганням прямих і зворотних потоків товарів, послуг і пов'язаної з ними інформації в процесі їх руху від пункту відправлення до пункту призначення, в цілях максимально повного задоволення вимог замовників і клієнтів.\nНа цьому фоні відмінністю концепції логістики є те, що вона будується на системному підході. У цьому полягає її привабливість, принаймні, з теоретичної точки зору. Проте існують дві проблеми, які заважають її здійсненню на практиці:\nнездатність менеджера по логістиці управляти матеріальними потоками в масштабі всієї компанії, оскільки це вимагає ломки багатьох традиційних рамок організаційних повноважень і обов'язків;\nнезадовільний стан комп'ютерного програмного забезпечення в багатьох компаніях.\nПро останню проблему слід сказати особливо. Розробка програмного забезпечення і конструктивне поліпшення самих комп'ютерів зробили застосування системного підходу реальнішим. Прогресивні компанії концентрувалися на навчанні і наборі персоналу, що володіє освітою, знаннями і навиками для того, щоб працювати на підприємстві із застосуванням системного підходу.\nУ термінологічному словнику по логістиці, виданому в Росії в 1995 р., дається наступне визначення:\nЛогістика — наука про планування (до), контроль (після) і керування транспортуванням, складуванням і іншими матеріальними і нематеріальними операціями, чиненими в процесі доведення сировини і матеріалів до виробничого підприємства, внутрішньозаводської переробки сировини, матеріалів і напівфабрикатів, доведення готової продукції до споживача відповідно до інтересів і вимог останнього, а також передачі, збереження й обробки відповідної інформації (у процесі).\nЧасто кажуть про "6 правил логістики": потрібний товар (1) має бути доставлений у необхідній кількості (2) та якості (3) потрібному споживачеві (4) у визначений час (5) з мінімальними сумарними витратами (6). Деякі фахівці додають до цих шести правил інші, наприклад, товар має бути доставлений у вірне місце (7), при цьому кожне з замовлень має розглядатися персоніфіковано (8).\n1.1.3. Логістика та системний аналіз\nПринципова відмінність логістичного підходу до керування матеріальними потоками від традиційного: інтеграція окремих ланок ланцюга руху матеріалів в єдину систему, здатну адекватно реагувати на збурювання зовнішнього середовища. Інтеграція техніки, технології, економіки, методів планування і керування потоками.\nПроблеми розвитку підприємств, визначення політики в області задоволення споживачів, а також вибору устаткування, вигідної продукції і напрямків розвитку починають здобувати істотно інший характер. Зростає масштаб проблем, ступінь їхньої комплексності і складності. Підсилюється взаємозв'язок між окремими питаннями, що раніш здавалися самостійними. Потрібен облік усе більшого числа взаємозалежних обставин, а часу на рішення стає усе менше.\nПричини, що викликали ці зміни, численні і різноманітні. Це й ускладнення задач, розв'язуваних підприємствами, і бурхливий розвиток науки, техніки і технологій, що надає нові величезні можливості.\nСпеціалізація уможливлює швидке збільшення обсягу знань, але ціною ослаблення зв'язків між фахівцями у функціональних областях логістики. Цей процес приводить до того, що учасники ланцюга постачань, об'єднані загальною метою просування продукції, перетворюються в бджолині стільники з ізольованими одна від інший осередками, кожен з яких зайнятий невеликим числом мешканців, здатних розуміти лише один одного. Японські вчені довели, що у деяких випадках спеціалізація не йде на користь підприємству. Так, якщо при виробництві автомобіля кожен з робітників виконує певну роботу ізольовано, він не цікавиться кінцевим результатом. Після зміни організації роботи зі спеціалізації на бригадну форму підвищується якість кінцевого продукту - автомобілів, а це є одним з найбільших факторів конкурентноздатності сучасних підприємств.\nРозширення масштабів бізнесу й ускладнення взаємозв'язків між вхідними в нього елементами об'єктивно приводять до того, що ряд великих проблем не може бути ефективно вирішений за допомогою ізольованих заходів (предметних знань) або систем тільки внутрішнього керування. У першу чергу це відноситься до логістичних проблем, що охоплюють функціональні сфери бізнесу і вимагають всебічної об'єктивної оцінки.\nРізноманіття і зростаючий обсяг логістичних задач вимагають їхнього взаємного ув'язування, забезпечення загальної цілеспрямованості. Але цього важко досягти, якщо не враховувати складної залежності між окремими функціональними областями логістики. Більш 40% інформації фахівцеві підприємства необхідно черпати із суміжних, а часом і віддалених, областей.\nСтановлення логістики як міждисциплінарної області знання у формі інтегративної взаємодії великої кількості дисциплін вимагає якісно нового рівня їхньої теоретичної єдності. Подібна єдність знаходиться в процесі змістовного розвитку суміжних областей знання на стику дисциплін.\nВ даний час процес інтеграції логістичного знання одержує новий імпульс розвитку в зв'язку з вирішальним проривом знання в області дослідження складних систем. Подальше поглиблення інтеграційних тенденцій і їхнє методологічне дослідження є найважливішою передумовою формування природно-наукового базису теорії логістики.\nЄдність знання як принцип наукового пізнання в процесі становлення теоретичних основ логістики має особливе значення. Пояснюється це насамперед специфікою логістичного знання, що складається в тім, що його предметна область містить у собі надзвичайно широке коло проблем.\nДля всебічного пізнання логістичного об'єкта він повинний бути вивчений у взаємозв'язках зі своїм оточенням, - не можна його розглядати локально, досліджувати ізольовано. Весь процес дослідження повинний здійснюватися в систематизованому виді, у визначеній послідовності, тільки тоді він дасть очікуваний ефект. Інакше кажучи, об'єкт логістичного дослідження варто розглядати як систему, що функціонує в середовищі і взаємодіє з іншими системами.\nЩоб одержати цільне уявлення про логістичну систему, необхідно її розглядати в тісній взаємодії і єдності з вищестоячою і нижчестоячою на ієрархічній градації системами.\nСистемний аналіз має у своєму розпорядженні набір методів і прийомів, що полегшують рішення логістичних проблем.\nЩо собою представляє сучасне підприємство, що працює в умовах цивілізованої ринкової економіки? Які засоби, прийоми, «секрети» дозволяють йому виживати і перемагати в жорстокій конкурентній боротьбі? Чи випадкові фактори виносять на гребінь успіху окремі підприємства або ж існують закономірності, знання яких дозволяє привести підприємство до стійкого розвитку і процвітання?\nСформулювати відповіді на ці питання досить непросто. Навіть саме ретельне вивчення ефективно функціонуючого підприємства не дозволяє розкрити у всій повноті механізм його успіху, оскільки цей механізм виходить далеко за рамки самого підприємства: найважливіші його компоненти знаходяться безпосередньо в середовищі, у якому функціонує підприємство. Тому для розуміння принципів успішності діяльності сучасного підприємства необхідний цілісний, усебічний підхід, фокусуючий увагу не тільки на самому підприємстві, але і на його середовищі.\nЛогістичні задачі вирішуються не ізольовано, а в комплексі. При цьому враховується різноманіття різних факторів, що впливають — технічних, технологічних, економічних, правових, організаційних.\nВ умовах різко мінливої ринкової ситуації істотно погіршуються відносини між підсистемами складних логістичних систем, що може привести до системних криз і руйнування самої системи.\nЗвичайне підприємство (ціле) розчленовується на окремі функціональні підсистеми (окремі частини), що потім досліджуються самостійними фахівцями, слабко зв'язаними між собою. Тому і з'являються вузькі фахівці, що не володіють системним мисленням. У них відсутнє системне представлення про підприємство як про цілісний об'єкт.\nШвидкий ріст сучасних організацій і рівня їхньої складності, розмаїтість виконуваних операцій привели до того, що раціональне здійснення функцій керівництва стало винятково важкою справою, але в той же час ще більш важливим для забезпечення успішної діяльності підприємства. Щоб справитися з неминучим ростом числа логістичних операцій і їхнім ускладненням, організація повинна засновувати свою діяльність на системному підході. У рамках цього підходу керівник може більш ефективно інтегрувати свої дії по керуванню організацією.\nРозвиток логістики приводить до системної організованості діяльності по обслуговуванню споживачів, тобто до вимоги строгого взаємозв'язку зусиль співробітників функціональних підрозділів підприємства і застосовуваних ними взаємоузгоджених методів.\nОсновним питанням при рішенні логістичних проблем є питання вибору найбільш підходящої альтернативи рішення. У свою чергу, вибір альтернативи залежить від здатності оцінити ефективність кожної альтернативи і витрати, необхідні для її реалізації.\nПотрібні методи, що дозволяють аналізувати складні проблеми як ціле, забезпечують розгляд багатьох альтернатив, кожна з яких описується великим числом змінних, дають можливість враховувати та контролювати невизначеності. Отримана в результаті розвитку й узагальнення широка й універсальна методологія рішення проблем була названа системним аналізом.\nЗазначений підхід знайшов своє втілення в теорії систем і її прикладному аспекті — системному аналізі. Теорія систем має могутню методологічну базу, яку можна з успіхом застосовувати для рішення практично значимих логістичних проблем. Такі властивості, як складність, багатофункціональність, зв'язаність із середовищем складають зміст базисних понять теорії систем і системного аналізу.\nСистемний аналіз всотав у себе досягнення багатьох суміжних наукових і практичних областей і різних підходів, перетворився з самостійного, багатого формами й областями додатка, на унікальну по своєму призначенню і характеру наукову і прикладну дисципліну, область професійної діяльності.\nМетодологічна задача теорії систем складається в рішенні проблем, що носять загальний характер. Системний метод — це метод сходження від абстрактного до конкретного.\nВажливою специфічною рисою системних досліджень є прагнення засновувати них на принципі ізоморфізму законів у різних областях діяльності. Одна з головних задач — виявлення й аналіз законів і співвідношень, загальних для різних областей діяльності. Звідси випливає теза про міждисциплінарний характер системного підходу, тобто про можливості переносу законів, понять і методів досліджень з однієї сфери пізнання в іншу.\nДля фахівця з логістики, що виконує функції керування складної логістичною діяльністю, особливо важлива методологічна спрямованість принципово нового мислення.\nОскільки практично діюча методологія є заснованою на цій методології діяльністю різних організацій над рішенням логістичних проблем, системний аналіз впливає на розуміння і практику керівництва рішенням проблем і взагалі на керівництво організацією.\nЗнайомство із системним аналізом, його додатками і результатами становить великий інтерес для фахівців з логістики. Вивчення основ системного аналізу, його загального підходу і методів буде корисним при розробці питань методології логістичного планування, при виборі напрямків розвитку інфраструктури логістики, при рішенні питань поліпшення організації і керування ланцюгами постачань.\n1.1.4. Завдання і цілі логістики\nОсновне завдання логістики — досягнення фірмою найбільшого прибутку. Зазвичай логістика розглядається крізь призму досягнення фірмою стратегічних цілей і оптимізації її основних оперативних процесів (наприклад, транспортування і зберігання вантажів). У зв'язку з цим розрізняють загальні та підпорядковані їм локальні завдання логістики. Для виконання загального завдання необхідно забезпечити з якнайменшими витратами максимальну пристосованість фірм до мінливої ринкової ситуації, збільшення частки товару на ринку та перевагу перед конкурентами. Одним із загальних завдань логістики є створення ефективної інтегрованої системи регулювання матеріальних та інформаційних потоків і контролю за ними, що забезпечувало б високу якість постачання продукції. З цим завданням тісно пов'язані такі проблеми, як забезпечення взаємної відповідності матеріальних та інформаційних потоків, контроль матеріального потоку та передача даних до єдиного центру, визначення стратегії і технології фізичного переміщення товарів, розробка способів управління операціями їх руху, встановлення форм стандартизації напівфабрикатів та пакування, визначення обсягу виробництва, транспортування і складування, зменшення розбіжностей між бажаними та можливими параметрами закупівлі і виробництва.\n1) надходження всіх матеріалів у відповідній кількості, якості й асортименті до місця споживання;\n2) можливість збільшення запасів матеріалів у відповідь на інформацію про підвищення попиту;\n4) оптимізація розміру партії постачання;\nДосягнення сукупності поставлених цілей - це ідеал, до якого слід прагнути. Й чим вищий виробничий та інфраструктурний потенціал, тим легше досягти цього ідеалу. Успішній реалізації даної концепції логістики окремими фірмами сприяє створення ними системи оперативної доставки вантажів. У Німеччині, наприклад, замовлення на матеріали та вироби відповідного асортименту виконують протягом 24 год. Замовлення, в яких враховуються індивідуальні потреби замовника, виконуються за 14 днів.\nРозділ 1.2. Об'єкти логістичного управління\n1.2.1. Матеріальні потоки і їх параметри\nПоняття матеріального потоку є ключовим в логістиці. Матеріальні потоки виникають в результаті транспортування, складування і виконання інших матеріальних операцій з сировиною, напівфабрикатами і готовими виробами — починаючи з первинного джерела сировини і закінчуючи кінцевим споживачем.\nМатеріальні потоки можуть протікати між різними підприємствами або усередині одного підприємства.\nПо шляху руху вантажу над ним здійснюються різноманітні операції: розвантаження, встановлення на піддони, переміщення, розпаковування, укладання на зберігання і т.д. Це так звані логістичні операції. Об'єм робіт по окремій операції, розрахований за певний проміжок часу (за місяць, за квартал і т.д.), є матеріальним потоком по відповідній операції. У цілому логістична операція визначається як сукупність дій, направлених на перетворення потоку. Наприклад, матеріальний потік по розвантаженню автомобілів і встановленню товарів на піддони для торгових оптових баз складською площею 1000 м2 за проектом складає 560 тони в рік.\nНа оптових базах матеріальні потоки розраховують, як правило, для окремих ділянок. Для цього підсумовують об'єми робіт після всіх логістичних операцій, здійснюваних на даній ділянці.\nМатеріальним потоком називаються вантажі, деталі, товарно-матеріальні цінності і т.д., розглянуті в процесі прикладання до них різних логістичних операцій і віднесені до часового інтервалу. На підприємствах оптової торгівлі матеріальний потік називають, як правило, вантажним потоком.\nРозмірність матеріального потоку є дробом, в чисельнику якого вказана одиниця вимірювання вантажу (штуки, тони і т.д.), а в знаменнику — одиниця вимірювання часу (доба, місяць, рік і т.д.). У нашому прикладі розмірність матеріального потоку — тон/рік.\nПри здійсненні деяких логістичних операцій матеріальний потік може розглядатися для заданого моменту часу. Тоді він перетворюється на матеріальний запас. Наприклад, операція транспортування вантажу автомобільним транспортом. В той момент, коли вантаж знаходиться в дорозі у автотранспортному засобі, він є матеріальним запасом, так званим «запасом у дорозі».\n1. Щодо конкретної логістичної системи матеріальний потік може бути зовнішнім і внутрішнім. Зовнішній матеріальний потік протікає в зовнішньому середовищі, тобто за межами логістичної системи. Внутрішній матеріальний потік отримується в результаті здійснення логістичних операцій з вантажем усередині логістичної системи.\n2. Розрізняють вхідний і вихідний матеріальні потоки. Вхідний матеріальний потік поступає в логістичну систему із зовнішнього середовища. У нашому прикладі вхідний матеріальний потік визначається сумою величин матеріальних потоків на операціях розвантаження, тон/рік. Вихідний матеріальний потік поступає з логістичної системи в зовнішнє середовище. Для оптової бази його можна визначити, склавши матеріальні потоки, які мають місце при виконанні операцій по завантаженню різних видів транспортних засобів. На підприємствах оптової торгівлі вихідний матеріальний потік називають, як правило, вантажним оборотом бази.\n1.2.2. Потоки послуг, сервісні потоки\nОстаннім часом прерогативою логістики є управління не тільки товарними (матеріальними) і пов'язаними з ними фінансовими, інформаційними, але і сервісними потоками. Це пов'язано з тим, що більшість компаній, які роблять предмети споживання, також займається наданням певних супутніх послуг. Логістичні підходи виявилися ефективними і для підприємств, які займаються виключно наданням послуг.\nОсобливості послуг в порівнянні з товарами:\nпокупець часто бере безпосередню участь в процесі надання послуги;\nпослуги не можна складувати і транспортувати;\nпокупець ніколи не стає власником послуги, купуючи її.\nТепер торкнемося поняття якості послуг. Для кожного параметра оцінки якості послуг є дві величини – очікувана і фактична. Відмінність між ними – розбіжність (неузгодження), вона оцінює ступінь задоволення покупця якістю послуги. На заході цю розбіжність часто називають розривом (англ. gap).\nНайважливішими компонентами оцінки якості послуг в логістиці є такі:\nвідчутність – фізичне середовище, в якій здійснюються послуги (інтер'єр, оргтехніка, устаткування, зовнішній вигляд персоналу, транспортні засоби, дорожнє полотно й ін.);\nнадійність – упевненість в чесності і порядності працівників сервісу;\nвідповідальність – наявність гарантії послуг;\nпрофесіоналізм – компетентність персоналу у вибраній області послуг;\nдоступність – легкість встановлення контакту з фірмою, зручне розташування, наявність достатньої кількості контактних телефонів, присутність на місці необхідного персоналу й ін.;\nбезпека – відсутність ризику і недовіри (цей пункт дещо перекликається з надійністю, відповідальністю і професіоналізмом);\nпсихологічний чинник – наскільки приємно працювати з організацією - ввічливість, комунікабельність, взаєморозуміння й ін.\nПерш ніж зупинитися на певному сервісному підприємстві, потенційний замовник повинен, по-перше, відчути особисту потребу в послузі, по-друге, за допомогою оцінки інформації і ринку даної послуги від знайомих, із засобів масової інформації, реклами, а також відповідно власному досвіду, зробити вибір організації, з якою він бажає працювати. Споживач оцінює організацію по розглянутих вище компонентах оцінки якості послуг. В результаті створюється певна картина того, чого клієнт чекає від організації, а після отримання послуг має нагоду оцінити ступінь розбіжності або розриву, після якого і відбувається оцінка якості послуг (рис. 1.2).\nРис. 1.2. Алгоритм просування від бажання отримання послуги до оцінки одержаної її якості\n1.2.3. Фінансові потоки\nПід фінансовим потоком мається на увазі переміщення фінансових коштів.\nЛогістичні фінансові потоки створюються і функціонують для забезпечення ефективності руху товарних потоків (рис. 1.3, 1.4).\nТаким чином, фінансовий потік – це направлений рух фінансових коштів, які циркулюють в логістичній системі, а також між логістичною системою і зовнішнім середовищем, які необхідні для забезпечення ефективного руху певного товарного (сервісного) потоку.\nРис. 1.3. Проста схема руху товарного і фінансового потоків\nЗалежно від того, де відбувається рух фінансів, розрізняють зовнішній (поза логістичною системою) і внутрішній (усередині неї) фінансові потоки. При цьому зовнішній фінансовий потік підрозділяється на той, що входить всередину системи і той, що виходить з неї до зовнішнього середовища.\nрух продукції (матеріальний потік);\nрух платіжних документів (інформаційний потік);\nрух грошей (фінансовий потік).


Монастириська районна рада » Новини » Бізнес Тернопільщини спрямував до держбюджету 758,1 млн грн ПДВ\nУпродовж січня-серпня цього року суб’єкти господарювання Тернопільщини сплатили до Державного бюджету України 758,1 млн грн податку на додану вартість. Порівняно із відповідним періодом 2018 року фактичні надходження збільшились на 53,7 млн грн або на 7,6 відсотка.\nСередньомісячна сплата цього платежу впродовж восьми місяців складає 94,8 млн гривень. Порівняно з січнем-серпнем 2018 року – плюс 6,7 млн гривень.\nУ серпні цього року суб’єкти господарювання нашого краю сплатили 114,7 млн грн податку на додану вартість. Це проти 102,7 млн грн цього платежу, що спрямували платники у серпні 2018 року. Тобто цьогоріч фактичні надходження ПДВ у серпні зросли на 12 млн грн або на 11,6 відсотка.


В університеті ім. Грінченка відкрили клас Конфуція — Асоціація Українсько-Китайського співробітництва[:ru]Ассоциация Украино-Китайского сотрудничества\nУ Київському університеті ім. Бориса Грінченка 17 вересня відкрили сучасний Центр китаєзнавчих досліджень та клас Конфуція, створення яких профінансувало Посольство Китайської Народної Республіки в Україні. Участь в урочистому відкритті Центру китаєзнавчих досліджень взяв Надзвичайний і Повноважний Посол КНР в Україні Ду Вей.\n«Центр китайських досліджень може займатися не тільки вивченням класичної синології, класичного Китаю. Він займатиметься дослідженням проблем сучасного Китаю, сучасного китайського суспільства, і сприятиме можливості студентів краще вивчити і сучасний Китай, і давньокитайські традиції. …Окрім центру дослідження сучасного Китаю, ми також відкриваємо клас Конфуція в університеті ім. Грінченка, що сприятиме подальшому зростанню нашої співпраці», – сказав Ду Вей.\nЯк зазначив на відкритті заступник міністра освіти та науки Роман Греба, Китай є для України стратегічним партнером, і посилення співпраці особливо важливе також і в галузі науки та культури. Оскільки саме знання про культуру, а також знання мови партнера дозволяють досягти взаєморозуміння та налагодити ефективні зв’язки між країнами в різних галузях.\nНа відкритті Центру віце-президент Китайської академії соціальних наук, професор Лі Пейлін наголосив, що університет ім. Грінченка був обраний для створення китаєзнавчого центру через давні традиції сходознавства. Він висловив сподівання, що завдяки такій співпраці посилиться академічний обмін між Україною та Китаєм. Так зокрема, Інститут соціального розвитку, який входить в структуру Китайської академія соціальних наук, та вивчає сучасні процеси, що відбуваються в Китаї, зацікавлений у співпраці з українською стороною. За його словами, установа є однією з найбільших та найпотужніших наукових та дослідницьких установ КНР, займається вивченням сучасних процесів, які відбуваються в Китаї – має понад 40 дослідницьких центрів з різних галузей, та проводить в рік понад 100 науково-дослідницьких конференцій та 80 наукових заходів.\nРектор Київського університету ім. Грінченка Віктор Огнев’юк та віце-президент Китайської академії соціальних наук, професор Лі Пейлін підписали угоду про співробітництво, яку засвідчили підписами Ду Вей та Роман Греба.