Глава 1. ЕКОНОМІЧНА ГЕОГРАФІЯ - НАУКА про розміщення та\nГЛАВА 1. ЕКОНОМІЧНА ГЕОГРАФІЯ - НАУКА ПРО РОЗМІЩЕННЯ ТА ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ ГОСПОДАРСТВА\nЕкономічна географія - складова частина соціально-економічної географії. Як галузь фундаментальної науки вона вивчає територіальну організацію суспільного виробництва, особливості формування територіально-економічної структури господарства різних країн і окремих регіонів. Економічна географія підрозділяється на загальну, галузеву (промисловості, сільського господарства, транспорту, будівництва тощо), регіональну економічну географію і географію світового господарства.\nГалузева економічна географія вивчає просторовий розподіл (розміщення) промисловості, сільського господарства, будівництва, транспорту та ін, регіональна - територіальний поділ суспільної праці в різних областях і районах з урахуванням економічних законів, вплив природних умов, культурної спадщини минулого й історично сформованих виробничих навичок населення.\nЕкономічна географія дає наукове обгрунтування господарської політики в області розміщення продуктивних сил і територіальної організації народного господарства. Ця галузь науки безпосередньо пов'язана з фізичною географією, але між ними існує принципова відмінність. Фізична географія - наука природна, її об'єкт - закон природи, а об'єктом економічної географії є закони суспільного розвитку.\nЕкономічна географія пов'язана з іншими науками. Вона використовує їх методи та висновки для свого розвитку і одночасно збагачує їх своїми дослідженнями. До таких наук насамперед належать: економічна теорія, статистика, геологія, екологія, медицина та ін\nОсновний метод економічної географії - діалектика. На ній грунтується загальний підхід і базуються конкретні наукові дослідження.\nСпецифічний метод в економічній географії - балансовий. Галузеві та територіальні баланси дозволяють вибрати оптимальні пропорції між спеціалізуються і обслуговуючими галузями, а також визначити раціональні міжрайонні зв'язки. Велике значення мають математичні методи. Вони дають можливість знаходити економічно ефективний варіант відповідно з поставленою метою. Економічна географія немислима без картографічного методу. Це складання карт, картосхем, діаграм і графіків. Карта дозволяє наочно уявити особливості розміщення галузей народного господарства. Активно використовуються також статистичний, порівняльний, вибірковий і інші методи вивчення.\nПриродне середовище - необхідна умова суспільного розвитку. Природний фактор робить істотний вплив на розміщення галузей по території країни, особливо це помітно в сільському господарстві і добувній промисловості. Вплив суспільства на навколишнє середовище визначається рівнем розвитку науки і техніки. Сучасні технології дозволяють розробляти корисні копалини і здійснювати промислове, транспортне та житлове будівництво в екстремальних природних умовах.\nДемографічний фактор також значно впливає на розміщення виробництва. Чисельність населення, його структура, щільність і міграції обумовлюють можливості розвитку продуктивних сил і освоєння нових територій.\nІсторія економічної географії в Росії починається з першої половини XVIII в. У 1727 р. російський географ І.К. Кирилов виконав економіко-географічний опис Росії («Квітуче стан Всеросійського держави») і в 1734 р. склав перший атлас.\nГоловну роль у розвитку економічної географії Росії того періоду зіграв М.В. Ломоносов. Він створив російську школу географів і очолив департамент Академії наук, заклав наукові основи економічної географії. Учнями М.В. Ломоносова були С.П. Крашенинников, який склав докладний «Опис землі Камчатки» (1756 р.), де було досліджено господарство корінного населення і дана оцінка природних ресурсів краю, і П.І. Ричков, який проаналізував економічний і історичний стан Поволзької регіону, особливо Оренбурзької губернії, а також Уралу і Прикаспію.\nУ 60 - 80-х рр.. XVIII в. були проведені географічні експедиції по європейській частині Росії, Уралу і Сибіру (І.І. Лепіхін, П.С. Паллас, В.Ф. Зуєв та ін.) У результаті з'явилося чотиритомне твір І.І. Лепіхін «Денні записки подорожі по різних провінціях Російської держави». У ньому вперше були описані прояви нефтеносности в Поволжі та висловлювалося припущення про наявність корисних копалин на півночі Росії.\nУ XIX в. було організовано 40 навколосвітніх плавань знаменитими російськими мореплавцями І.Ф. Крузенштерном, В.М. Головіним, М.П. Лазарєвим, Ф.П. Літке та ін Вони дали великий матеріал для економіко-географічних досліджень. Експедиція Г.І. Невельського дозволила вивчити величезні простори Далекого Сходу. Російські мандрівники П.П. Семенов, Н.М. Пржевальський, В.А. Обручов, І.В. Мушкетов досліджували територію Середньої і Центральної Азії.\nВеликий внесок у розвиток економічної географії внесли грунтознавець В.В. Докучаєв, А.І. Воїнів і кліматолог Н.А. Северцов.\nУ період 1899 - 1914 рр.. вийшло 19-томне видання «Росія. Повний географічний опис нашої Батьківщини ».\nНаукові дослідження в галузі розміщення продуктивних сил і поліпшення регіональної структури країни були продовжені в радянський період. Великий внесок у цьому напрямку був зроблений Г.М. Кржижановским, І.Г.Александровим, Н.Н. Баранським, Н.Н. Колосовським, Г.Н. Черданцева, П.М. Алампієва, В.В. Кістанова, А.Н. Лавріщева, СІ. Ледовських та ін Широку популярність здобули наукові та практичні дослідження великих наукових установ - Ради з вивчення продуктивних сил (РВПС), АН СРСР, Інституту економіки та організації промислового виробництва Сибірського відділення АН СРСР, Центрального економічного науково-дослідного інституту (ЦЕНІІ) Держплану РРФСР і ін, а також ряду вузів (МГУ, ЛДУ, Мінх ім. Г.В. Плеханова, ХТРЕІУ та ін.)\nРадянські економісти брали активну участь у розробці планів ГОЕЛРО і всіх п'ятирічок, схем розміщення продуктивних сил, проектів районного планування, у виявленні об'єктивних закономірностей, принципів та факторів економічного районування, комплексного розвитку регіонів та їх спеціалізації, міжрайонного поділу праці, міжрайонних зв'язків, питань освоєння нових територій, створення другої вугільно-металургійної бази країни (Урало-Кузнецького комбінату), каскаду гідровузлів на Дніпрі, Волзі, Ангарі, Єнісеї та інших річках, нових нафтогазових регіонів (Поволжя, Урал, Західний Сибір, півострів Мангишлак, Республіка Комі та ін.), у формуванні територіально-виробничих комплексів.\nСеред зарубіжних вчених, що займалися дослідженням економіко-географічних проблем, виділяються німецькі вчені В. Гумбольдт, який вивчав природу різних країн Європи, Центральної і Південної Америки, Уралу і Сибіру, ставши одним із засновників географії рослин і вчення про життєві форми, і Ф. Ріхтгофен, який досліджував природу США та Китаю, що розглядав географію як систему наук, що складається з фізичної географії, біо-і антропогеографии. Ф. Ріхтгофен висунув Золов теорію походження лісу. Французький учений Е. Рекло створив працю «Земля і люди», в якому спробував дати картину розвитку людства і опис країн, а Відаль де ла Бляш став засновником французької наукової школи «географія людини», опублікувавши книгу «Принципи географії людини». Американський вчений У. Девіс створив американську школу геоморфології, розвинув вчення про географічні циклах розвитку рельєфу суші, як про зміну стадій «юності», «зрілості», «старості».\nБагато представників зарубіжної науки заперечують визначальний вплив способу виробництва, суспільного ладу на розміщення продуктивних сил. Більшість вчених поділяють ідеї географічного детермінізму, в яких вирішальна роль відводиться географічному середовищі. З цих позицій вони пояснювали, наприклад, економічну відсталість країн Африки, Азії та Латинської Америки, де, на їх думку, жаркий клімат послаблює енергію та ініціативу людей, визначають відсутність необхідних корисних копалин. Однак подібні ідеї спростували історичні події. Розвал колоніальної системи викликав небачений підйом продуктивних сил в деяких колишніх залежних країнах, що стали на шлях самостійного соціально-економічного розвитку, хоча географічне середовище в цих регіонах не зазнала істотних змін. Проте природне середовище відіграє значну роль в територіальній організації господарства.\nЗасновниками теорії географічного детермінізму є Ш. Монтеск'є, Г. Бокль, Ф. Ратцель, Л. Мечников і їх продовжувачі - американські вчені Д. Хетінгтон, Г. Більбо, Ф. Фогт.\nТеорію розміщення сільського господарства і ренти «ізольованої держави» створив німецький учений І. Тюннен. Він також обгрунтував один із варіантів теорії продуктивності. Теорію розміщення промисловості (промислового штандорта) розробив інший німецький вчений - А. Вебер. В основу своєї теорії А. Вебер поклав ізольовану в господарському відношенні територію, що володіє паливними, сировинними, трудовими та іншими ресурсами, розвинутим залізничним транспортом. Раціональним місцем розміщення промислового підприємства на цій території він вважав пункт, де воно буде працювати з найменшими витратами виробництва на одиницю продукції.\nНімецький вчений А. Леш за визначальний фактор розміщення продуктивних сил брав витяг максимального прибутку. Він піддав критиці теорію найменших витрат А. Вебера. А. Леш приділяв велику увагу ринкам збуту продукції. Теорія економічного районування Леша базується на ринкових просторах, які висловлюють взаємозв'язок і суперечності «економічних сил» (тенденцій до концентрації і тенденції до розсіювання). У кінцевому рахунку автор дійшов висновку про неможливість створити науку про розміщення продуктивних сил.\nПерераховані теорії досі мають визнання в зарубіжних країнах. Не слід і нам заперечувати їх позитивну роль. Вони правильно виділяють основоположні фактори розміщення (витрати на сировину, основний капітал, робочу силу, транспорт). На сучасному етапі економічного розвитку теорії розміщення на заході все більше пов'язуються з практикою, регіональне програмування стає органічною частиною національного регулювання економіки. При цьому широко використовуються системний підхід, комплексне вирішення короткострокових і довгострокових проблем, на перше місце, як правило, висуваються соціальні та економічні питання.\nОсобливе місце серед вчених-економістів займає В. Леонтьєв (США). У 30-х рр.. XX в. він опублікував роботу, в якій розробив метод економіко-математичного аналізу «витрати - випуск» для вивчення міжгалузевих зв'язків, структури економіки та складання міжгалузевого балансу. До 1946 р. на його роботу практично не звертали уваги. Після другої світової війни його метод став застосовуватися у всіх розвинених країнах в практиці прогнозування і програмування господарств. Спроба застосувати цей метод в колишньому СРСР не дала позитивних результатів - завадила жорстка централізація всієї економічної системи.\nНа Заході існує ряд теорій виходу з економічної кризи. Згідно з однією з них (Д. Кейнс, Л. Ерхард та ін.), стабілізація і економічне зростання можуть бути досягнуті на шляху розширення виробництва і споживання товарів, зниження цін. Інші концепції (Ф. Хайек, М. Фрідман та ін.) грунтуються на твердженні, що цей вихід можливий тільки при скороченні кредитів, виробництва і споживання, збільшення податків, при нерегульованих цінах (теорія монетарного розвитку економіки).\nНеминучість розвитку економіки в бік ринкових відносин визначили класики економічної думки. Адам Сміт зазначав, що кожна окрема людина намагається спожити свій капітал так, щоб продукт його володів найбільшою вартістю. Зазвичай він не передбачає сприяти суспільній користі. Він має на увазі лише свій власний інтерес, переслідує лише власну вигоду. При цьому він часто більш дієвим чином служить інтересам суспільства, ніж тоді, коли свідомо прагне служити їм.\nМ. Фрідман у роботі «Капіталізм і свобода» намагається показати, що нічим не стиснуті ринкові ціни направляють капітал, а отже, людські та матеріальні ресурси на найбільш вигідні та потрібні для суспільства цілі. Проте досвід застосування теорії М. Фрідмана в Росії урядом Є. Гайдара виявився плачевним: він викликав абсолютне зубожіння одних і нічим не обгрунтоване збагачення інших. Склалася критична ситуація. Реальні доходи населення знизилися в 1994 р. на 12%, в 1995 р. - на 20%, купівельна спроможність населення (забезпечена заробітною платою чи пенсією) знизилася в 1994р. на 31%, в 1995-на 15%. Розрив між доходами 10% найбільш і найменш забезпечених росіян в 1995 р. досягав, за офіційними даними, 15-кратного розміру, а з урахуванням укриваних від оподаткування доходів - 20 - 25-кратного розміру. Поза всяким сумнівом, корисливі інтереси і невиправдані амбіції повинні бути обмежені державою, а ініціатива і зацікавленість підприємців спрямовані на цивілізований творчий шлях.\nГоловна сила сучасної економіки, на наш погляд, це державне регулювання розвитку виробництва. Йдеться не про повернення до жорсткої централізованої системи, а про вироблення механізму узгодження свободи ринку і керуючого впливу держави. Інакше кажучи, про вмілому застосуванні принципу розумної достатності у вирішенні економічних завдань національної економіки. Держава нарівні з усіма іншими власниками має забезпечити науково-технічний розвиток виробничого комплексу, діючи в інтересах всього суспільства.\nІснує визнаний у світі рівень нормального збільшення виробництва, рівний 2 - 3% на рік. Він служить точкою рівноваги. Головне завдання держави - не дозволити національній економіці відхилитися від цієї точки, так як це дестабілізує її і в кінцевому рахунку призведе до розладу. Слід зазначити, що економіка США, яку намагаються копіювати російські монетаристи, в даний час є змішаною. Засновник монетаризму М. Фрідман, побачивши наслідки застосування своєї теорії на практиці в Росії, зазначив, що для такої соціалістичної країни, як Росія, якщо вона серйозно хоче вибратися з канави, розташованої на узбіччі світової дороги, модель США просто небезпечна.\nВідомо, що частка державного сектора в економіці розвинених країн в даний час дорівнює 30 - 35% і роль держави як макрорегулятора стійко зростає. Регулювання економіки державою здійснюється через закони, систему податків, тарифів та ін Держава є головним політичним ланкою в перехідний період, вбираючи всі його протиріччя. Воно повинно коригувати стихійний процес відтворення суспільного багатства. В перехідній економіці в гонитві за первісним накопиченням капіталу діють тенденції до відтворення будь-якими способами.\nДержава в цей період повинне включити систему економічної безпеки. Це означає пряму заборону на будівництво екологічно небезпечних промислових підприємств, об'єктів, згубно експлуатуючих корисні копалини, заборону на розробку і впровадження нових технологій, орієнтованих на використання природи і людини заради хижацького накопичення. Це означає створення потужного заслону зазіханням на фінансово-кредитну і грошову системи, розкраданню під виглядом приватизації загальнонародної власності, корупції та ін\nНа сучасному етапі економічного розвитку в таких країнах, як США, Великобританія, Франція, Росія та ін, отримала популярність «регіональна наука». Про виникнення і характер розвитку економічних районів в економічній та географічній літературі довгий час ведуться наукові дискусії. Західні теорії районування приписують вирішальну роль в районообразованія природним умовам або ринковим відносинам.\nНа наш погляд, науковий підхід до вивчення економічного району вимагає насамперед, щоб всі питання розглядалися на базі певних соціально-економічних умов. Тільки в нерозривному зв'язку з розвитком способу виробництва і суспільного розподілу праці між різними територіями можливо наукове розуміння сутності і закономірності розвитку економічних районів.\nРайон - поняття, що означає територію, що виділяється своїми специфічними особливостями. Якщо поняття фізико-географічного району загальноприйнято, то відносно економічного району цього сказати не можна. Більше того, більшість учених США та країн Західної Європи, що займаються регіональними дослідженнями, взагалі не визнають об'єктивного існування економічних районів.\nФранцузький учений Е. Жійар зауважує з цього приводу, що, хоча Франція була країною, однією з перших застосували регіональні дослідження, визначення поняття району тут досі не зроблено. При цьому Е. Жійар констатує, що відкрили район не географи, а економісти, і посилається на А. Льоша і У. Изарда.\nКерівник відділу «регіональної науки» Пенсільванського університету США У. Ізард визнає, що чимало часу економісти, географи, вчені-соціологи та політики, фахівці з плануванні міст і районів та інші вчені, зайняті розробкою суспільних проблем, присвятили питанню про те, що таке район . Поки не вдалося виділити самого головного в цьому понятті.\nОдин з головних теоретиків американської економічної географії Р. Хартсхорн стверджує, що реальних районів немає в природі, існують тільки розумові конструкції районів. А. Леш (Німеччина), один з піонерів «просторової економіки», в роботі «Географічне розміщення господарства» вказує, що економічні райони чи економічні ландшафти - це система різних ринків. Великий американський географ К. Клоран зазначає, що під районом слід розуміти територію, характеризуемую однорідністю в одному або декількох відношеннях (аспектах). Такої ж точки зору дотримуються Р. Сміт (США) і Ф. Перу (Франція).\nЗ визначень поняття економічного району, висунутих радянськими вченими, слід виділити в першу чергу визначення П.М. Алампієва і Л.Я. Зімана. «Економічний район, - пише П.М. Алампієв, - не просто місцевість, позначена на карті. Це географічно цілісна територіальна частина народного господарства країни, яка має свою виробничу спеціалізацію, міцні внутрішні економічні зв'язки і нерозривно зв'язана з іншими частинами суспільним територіальним поділом праці ». Д.Я. Зіман визначає економічний район таким чином. «Економічний район - це історично сформована спільність території та економічного життя, що виявляється у внутрірайонних і міжрайонних економічних зв'язках і має в основі певну структуру продуктивних сил і виробничих відносин».\nНаведені визначення економічного району поряд із загальним мають і суттєві відмінності. У П.М. Алампієва на перший план висувається географічна цілісність економічного району як територіальної частини народного господарства країни, потім - виробнича спеціалізація, а далі - внутрішні і зовнішні зв'язки на основі суспільного територіального поділу праці. При цьому нічого не говориться про природні ресурси та населенні. Цього ж визначення дотримується А.Є. Пробст з тією лише різницею, що район об'єднується загальними економічними завданнями. Але неясно, про яких завданнях тут йдеться. Про завдання економічних районів говорять звичайно тільки відносно планового господарства соціалістичних країн, хоча в деяких капіталістичних країнах, наприклад у Франції, робиться спроба наукової розробки основ регіональної політики.\nУ визначенні економічного району Л.Я. Зімана насамперед йдеться про історично склалася спільності території та економічного життя, яка проявляється у внутрірайонних і міжрайонних економічних зв'язках, а потім - про структуру продуктивних сил і виробничих відносинах. Що ж до спеціалізації виробництва, то її Л.Я. Зіман у визначенні району не згадує.\nБуло б неправильно вимагати, щоб визначення включало всі сторони, всі елементи економічного району як економічної категорії. Таке визначення було б надмірно громіздким і тому втратило б свою цінність. Перш за все необхідно вказати, що економічний район - це невід'ємна частина народного господарства країни, він охоплює певну територію і характеризується рядом найважливіших рис: виробничою спеціалізацією і певної економічної згуртованістю, рівнем і структурою виробництва та економіко-географічним положенням. Економічний район немислимий без природних ресурсів і тим більше без головної продуктивної сили - населення з його трудовими навичками. Ці найважливіші районообразующие основи повинні бути обов'язково включені у визначення економічного району.\nНайбільш правомірним представляється наступне визначення. Економічний район - це господарська територія, що виділяється всередині країни спеціалізацією і структурою виробництва, природними і людськими ресурсами, а також економіко-географічним положенням.\nЗріла ринкова система повинна привести до раціоналізації розміщення виробництва, так як воно відбувається на основі конкуренції, боротьби різних приватних фірм за найбільш прибуткові райони діяльності своїх підприємств.\nРозробка довгострокових прогнозів розвитку економічних районів, республік, територіальних комплексів, промислових вузлів і т. д., вивчення проблем доцільного розміщення продуктивних сил по території Росії, аналіз міжрайонних зв'язків - все це повинно давати зростаючий економічний ефект.\nВажливе значення має систематичне дослідження територіальних і міжгалузевих пропорцій. Завдання науки - визначити оптимальні територіальні співвідношення між найбільшими економіко-географічними зонами, економічними районами, областями і краями, а також усередині всіх цих підрозділів народного господарства країни, виявити їх взаємозв'язку. Вивчення проблем економічної ефективності розміщення виробництва в західних і східних зонах Росії - одна з першочергових сучасних проблем.\nІнформація, релевантна "Глава 1. ЕКОНОМІЧНА ГЕОГРАФІЯ - НАУКА про розміщення та ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ ГОСПОДАРСТВА "\nекономічний та інвестиційний потенціал. М.: Економіка, 1999. 2. Бункина М. К. Національна економіка. М.: Ділова література, 2002. 3. Введення в економічну географію і регіональну економіку Росії: У 2 т. М.: Владос Прес, 2003. 4. Горбанев В. А. Економічна та соціальна географія Росії та країн СНД. М.: Нова школа, 1996. 5. Градов А. П. Національна економіка. СПб.: Питер, 2007.\nекономічних реформ великого значення набуває регіональна економіка - галузь наукових знань про розміщення продуктивних сил, економіці регіонів. В даний час основна господарська діяльність здійснюється в регіонах. Їм дано право самостійно вирішувати економічні проблеми, встановлювати міжрегіональні зв'язки та зв'язки з зарубіжними країнами. Кожен регіон Росії має властиві\nекономічна діяльність по території країни (наприклад, Росії), між країнами, регіонами, в усьому\nекономічні альтернативи розвитку Росії: суспільство змішаного типу замість капіталістичної олігархії / Под ред. Л. В.Нікіфорова.М.: ІЕ РАН, 1997. Никифоров Л.В. Муніципальні реформи як процес становлення первинних територіальних структур громадянського суспільства. М.: ІЕ РАН,\nгосподарства. М.: Наука, 1991. 'Грсбнев Л.С. Про що писав М.І. Туган-Барановський / / Економічні науки. 1990. №\nгосподарства. М.: Наука, 1991. Гребньов Л.С. Про що писав М.І. Туган-Барановський / / Економічні науки. 1990. №\nекономічну систему в єдине ціле. Зв'язок і транспорт відіграють важливу роль у створенні ВМП. У розвинених країнах в цих сферах господарства створюється 9,5%, в середньорозвинених - 6,8% і в країнах з низьким рівнем доходу - 5,4% ВВП. Чим вище рівень розвитку продуктивних сил в підсистемах світового господарства, тим активніше впливають зв'язок і транспорт на соціальні процеси в суспільстві, виступаючи засобом\nекономічному і соціальному розвитку адміністративно-територіальних одиниць. 3. Назвіть основні джерела власних і регулюючих доходів регіональних і місцевих бюджетів. 4. Який механізм надання коштів суб'єктам федерації з Фонду фінансової підтримки регіонів? 5. Перерахуйте основні напрямки витрат регіональних і місцевих бюджетів. 6. Яке призначення\nглавах підручника для спрощення аналізу не враховувалися обставини, пов'язані з міжнародними економічними відносинами. Економіка розглядалася як закрита. Насправді національна економіка кожної країни є частиною світового господарства. Тут розглядаються економічні проблеми з урахуванням міжнародних економічних відносин (тобто проблеми відкритої економіки). Світове\nтериторіальної структури обробної промисловості відображає процес безперервного поглиблення загальносвітового поділу праці, пов'язане з виникненням і розвитком нових виробництв і складаються на їх основі галузей, міжнародної\nекономічні відносини. - М.: МАУП, 1999. 2. Александрова А. Міжнародний туризм. - М.: Аспект Пресс, 2004. 3. Алісов Н. В., Хореї Б. С. Економічна та соціальна географія світу. - М.: Гардаріки, 2001. 4. Антологія економічної класики. - М.: економ, 1993. 5. Басовский Л. Є. Світова економіка. - М.: Инфра М, 2005. 6. Баумоль У. Дж. Виконавські мистецтва / / Економічна


Нові правила нарахування субсидій не зменшать зростання боргів із комуналки – експерти - Гроші - TCH.ua\nНові правила нарахування субсидій не зменшать зростання боргів із комуналки – експерти\nГроші 4 травня 2018, 23:45\nФахівці підозрюють, що в уряді хочуть позбутися частини бюджетних зобов’язань.\nЗаборгованість населення за комунальні послуги зростатиме, попри нові правила нарахування субсидій. Так вважає частина експертів, ідеться в сюжеті ТСН.19:30.\nЩороку кількість отримувачів субсидій зростає: 2014-го їх було менше 2 млн сімей, зараз уже майже 10. Проте українці все одно не можуть платити за постійно зростаючу коммуналку – заборгованість населення за послуги за останні чотири роки зросла втричі і перескочила за 42 млрд гривень. "Пенсію підняли, і це одразу позначиться на розмірі субсидій. При розрахунку субсидій береться пенсія за останній місяць", - каже директор Інституту міста Олександр Сергієнко.\nВідеоВ Україні перерахують субсидії за новими правилами\nТСН. 19:30 4 травня 2018, 20:10\nНа думку експертів, держава шукає спроби скинути субсидиантів із бюджетної голки. Натомість в уряді запевняють, що всього лише намагаються позбутися шахраїв. "Ми не ставимо питання про зменшення субсидій. Ми хочемо, щоб субсидії отримали ті, хто має в них потребу", - наголосив міністр соціальної політики Андрій Рева.\nПрості ж люди вже линули до управлінь соцзахисту із запитаннями, чи й далі їм автоматично нараховуватиметься державна допомога, чи потрібно подавати документи наново. "Якщо особа не працює, то ми перевіримо її майновий стан, кожне домогосподарство буде перевірено і складено акт обстеження", - розповіла начальник відділу з розрахунку субсидій Деснянського району Києва Альона Краснова. Переселенці, безробітні, а також ті, хто мають заборгованість чи зміни в складі сім’ї, впродовж травня мають подати нові документи на перерахунок субсидії. Решті її переоформлять автоматично.


Розділ І смертна кара: історія І сучасність 1 Різновиди смертної кари\nІм'я файлу: 5582.doc\nРозділ І Смертна кара: історія і сучасність\n1.1 Різновиди смертної кари\n1.2 Страти у сучасному світі\nРозділ ІІ У якій мірі є моральним існування смертної кари?\n2.1 Противники смертної кари\n2.2 Прихильники смертної кари\nРозділ ІІІ Скасування смертної кари в Україні та світі\n3.1 Погляди сучасної України на скасування смертної кари\n3.2 Відношення світу до смертної кари\nДана робота написана на актуальну тему, оскільки останнім часом все наполегливіше лунають голоси про заборону смертної кари, тобто скасування або, у всякому разі, обмеження смертної кари у всьому світі. Так законодавство багатьох держав взагалі не передбачають застосування даного виду кримінального покарання.\nАктивна дискусія про смертну кару ведеться значно давно, в тому числі і на сторінках журналів. Частина авторів виступають за збереження смертної кари, а частина авторів – за її скасування. І здається, що до спільної відповіді на питання: «за» чи «проти» смертної кари? Вони не дійдуть ніколи.\nСудова статистика щодо застосування смертної кари на території колишнього СРСР залишається фактично втаємниченою по теперішній час. Лише деякі знайомі з масштабами і реаліями її застосування, інші ж змушені задовольнятися особистими емоціями, уявленнями про роль смертної кари в суспільстві, зокрема, про зв`язки між її застосуванням і рівнем правопорядку.\nТривала політика секретності і умовчань призвела також до того, що багато людей в нашій країні, в тому числі і судді, які застосовували смертну кару – взагалі не замислювались над цією проблемою. Для них смертна кара – лише один із ступенів звичної сходи кримінальних покарань. Проблему скасування або збереження смертної кари вони вважали досить вузькою і другорядною.\nПотрібно помітити, що скоротилося число осіб, засуджених до смертної кари, тобто в самому загальному плані можна констатувати, що на порозі ХХІ століття людство послідовно почало йти до її помітного обмеження.\nСтатистичні дані прямо вказують на це явище. Так, з 1990 року страту скасували понад 30 країн. 1998-2000 роки певною мірою стали переломними. У 1998 році число засуджених до страти складало 3899, а в 1999 – 3857, в 2000 році – 3058. Навіть за цими даними видно зниження числа засуджених до смертної кари. На даний момент можна сказати з упевненістю, що в більшості країнах смертну кару відмінили. А в тих країнах де смертна кара залишилась як вид покарання, найчастіше застосовують помилування, ніж страту засудженого. Однак потрібно сказати, що масові помилування ведуть до негативних наслідків. Людська історія нагадує нам про те, що питання про смертну кару не приватне і не другорядне. Якщо заповідь «не убий» - головне у відносинах між людьми, то жодне суспільство не може ухилитися від відповіді на питання: чи буде воно право на вбивство? І не тільки наше моральне почуття піднімає цю проблему, не тільки масштаби страт і їх роль в історичних подіях надають їй особливої гостроти.\nЯк пояснити той факт, що настільки багато представників людства, якими пишаються і яким вдячна їх країна та народи світу, деяких з них вони називали своїми пророками – виступали проти смертної кари? Ф. Достоєвський, Л. Толстой, В. Гюго і т.д. Список можна продовжувати. Адже вони знали самі похмурі сторони життя, а багато хто на собі відчули міць людського зла.\nСмертна кара це питання про етичні основи і моральної позиції держави, про межі повноважень, якими суспільство наділяє своїх чиновників, про те, чи можуть ці повноваження настільки радикальним чином перевищувати норми між людського спілкування?\nІ в сходах кримінальних покарань смертна кара – не щабель, а прірва. Її неможливо порівняти ні з яким терміном позбавлення волі – навіть з довічним. Таке покарання не лише для засудженого, але й для усіх членів його родини. Її виконання завжди пов`язане з болісними моральними проблемами.\nКожен, хто відчуває свою відповідальність за дано суспільства, повинен розуміти – Що ж таке смертна кара? Які цілі вона переслідує? До яких наслідків призводить?\nОтже, в даній роботі розглянемо більш докладно страту: історію і сучасність.\nСмертна кара-знищення життя людини державою відповідно з законом, після винесення смертного вироку компетентним судом. Є одним із найдавніших покарань відомих кримінальному праву України, та існує вже багато століть: починаючи з давніх часів. Я розглядала різні види смертної кари які існують в світі. Одним із видів є повішання. Сучасна технологія його така: засудженого вішають на мотузці, обвиваючи шию, і смерть настає в результаті тиску мотузки на тіло під дією сили тяжіння. Смерть приходила в результаті пошкодження спинного мозку або здавлення трахей. На практиці повішання зберігається як єдиний вид вищої міри покарання в законодавстві таких країн як, Бірма, Англія, Японія, Ізраїль, Ірландія, Турція, Малайзія, Гренада, Нова Зеландія, Сінгапур, Сент-Вінсент і Гренадіни. На практиці лідерство по повішанню тримає Південно-Африканська Республіка: тут за період 1985 року-перша половина 1988 року було повішено 537 чоловік. Ще як вид смертної кари є кара на електричному стільці. Вперше вона була введена в США. При карі електрострумом відбувається видима руйнуюча дія,так як обвуглюються внутрішні органи, часто після включення рубильника формально вже стримані ремнями, кидаються вперед; можуть мати місце дифікації, мочеспускання, рвота кров’ю. На короткий проміжок часу подається електричний струм великої напруги. Смерть наступає в результаті зупинення серця й параліча дихання. Проте як і інші види покарання, екзекуція електричним струмом також немає абсолютної надійності. Хоча до цих пір в США електричний стілець є найбільш поширеним способом приведення вироку в дію. Також ми можемо розглянути кару в газовій камері. Цей вид кари застосовується в США. Її технологія кари така: засудженого прив’язують до крісла в герметичній камері,на груди закріплюють статоскоп з’єднаний з навушниками в сусідньому приміщенні для свідків. В камеру подається газ, цианід, який отруює засудженого при вдиханні. (Також одним із видів є гільйотинування/відрубування голови/. Тут все залежить від сили і вміння палача. Коли велика французька революція прийшла до ідеї масового терору, з’явилась хронічна нехватка катів і необхідність постійно гострити тупі мечі. Тоді на ешафоті історії з’явився доктор Жозеф Гільотен(1738-1814 рр.) депутат національного збору, котрий винайшов механізм відсікуючи голови тяжким лезом /приблизно 160 кг/, падаючи зверху направляючим лезом.\nЯкщо людство ще не дозріло до відміни смертної кари, то воно намагається зробити цей процес менш болісним. Саме тому з’явилась ідея введення смертної ін’єкції засудженому. В Техасі, в одному з 19 штатів США, де способом виконання кари являється смертельна ін’єкція, використовується комбінація трьох речовин: натрія теопек пала, брому і хлористого калію. Крім цих видів смертної кари існували і кваліфіковані. До них належали: спалення, четвертування, саджання на кіл,з акопування живим у землю, під вішання на гак за ребро, розп’яття, кастрація.\nУ розвинених країнах страті завжди передує тривалий судовий розгляд на різних рівнях, підсудному надаються можливості для подачі апеляцій. Часто це наводить до того, що між виголошенням вироку і його виконання проходять роки або навіть десятки років. Наприклад, в США Джек Олдермен був засуджений до смерті за вбивство своєї дружини 14 червня 1975 року у віці 24 років, а страчений лише 16 вересня 2008 року у віці 57 років, більш ніж через 33 роки. Страту може виробляти уповноважений представник держави, інакше ця дія вважається вбивством і карається законом.\nУ більшості сучасних держав страта виконується не публічна, тобто на ній мають право бути присутні лише визначені законом особи(наприклад, згідно кримінально-виконавчому кодексу Росії - прокурор, представник в’язниці, в якій проводиться страта, і лікар). У ряді випадків страта може бути змінена довічним висновком або привабливим терміном позбавлення волі за рішенням суду. Засуджений судом до страти також може бути помилуваний вищою посадовою особою держави.\nПри написанні своєї роботи я цікавилась таким питанням як, страта в європейському баченні: і отримала інформацію про те яке ставлення має кожна європейська держава до смертної кари.\n29 червня 1995 року Албанія взяла на себе зобов’язання протягом трьох років з моменту приєднання підписати, ратифікувати на застосування Протокол №6 Європейської Конвенції з прав людини, який передбачає скасування смертної кари в мирний час, та ввести мораторій на виконання смертного вироку. Доповідачі, яким було доручено здійснювати нагляд за Албанією. Зобов’язань на угод отримали від президента Республіки запевнення, що Албанія в зазначений період дотримується офіційного мораторію на виконання смертних вироків. Однак, згідно деяким інформаційним джерелом, тир особи були недавно засуджені до страти згідно закону Албанії про анти-геноцид.\nПроекти закону про повне і цілковите скасування смертної кари в Бельгії було прийняте недавно палатою заступників. Законодавство Бельгії до сьогоднішнього дня передбачає смертну кару за цілий ряд злочинів, хоч за останній час виконання смертних вироків не відбулось. Бельгія підписала Протокол №6 ЄКПЛ.\nВ Естонії зберігається мораторій на виконання смертних вироків, який було проголошено президентом Мері під час його вступу на посаду президента. Остання страта мала місце у вересні 1991 року. Вісім засуджених до страти знаходиться сьогодні у в’язниці. Сім із восьми засуджених до смертної кари злочинців зверталися з апеляціями або до Верховного суду, або до президента Республіки. Що стосується восьмого злочинця, вбивцю, кий відмовився просити про помилування, то він становить серйозну проблему. Естонія підписала Протокол №6 ЄКПЛ 14 травня 1993 року. У лютому 1996 року Рада по запобіганню злочинам, резидент якої є Юстиції, і бралась для вивчення можливої ратифікації Протоколу. Рада дійшла висновку про те, о смертна кара має бути скасована в Естонії, але це може бути здійснено лише після зміни Кримінального кодексу Естонії, з тим, щоб можна було виносити за злочин вирок про довічне ув’язнення. Уряд з таким висновком погодився.\nХоч вона й взяла на себе зобов’язання 31 січня 1995 року під час процедури вступу ратифікувати Протокол №6 протягом періоду, який у визначенні Революції 1031(1994). Асамблеї нормально не має перевищувати одного року від часу вступу, Латвія ще не підписала, і, тим паче не ратифікувала протокол. Навпаки, Латвія після вступу до Ради Європи виконала два смертні вироки З 1994 по 1996 рік було винесено вісім смертних вироків, всі за вбивство при обмежуючих обставинах; сьогодні двоє злочинців очікують на виконання вироку.\nІспанія, яка зберегла смертну кару лише як покарання за найбільш важкі воєнні злочини під час війни повністю скасувала її у 1995 році голосуванням у парламенті.\nЛитва під час свого вступу до Ради Європи не брала формальних зобов’язань скасувати смертну кару та встановити мораторій на виконання смертних вироків. За період 1994 – 1996 року було виконано три смерті вироки на одного злочинця, якого було засуджено до страти у 1993 році, було помилувано Президентом, його вирок було змінено на довічне ув’язнення. У 1994 -1996 роках суди винесли дванадцять смертних вироків (через розстріл), всі за умисне вбивство при обмежуючих обставинах, - єдиний злочин, за який в Литві передбачається смертна кара.\n8 грудня 1995 року парламент Молдови одноголосно проголосував за вилучення смертної кари з кримінального кодексу Молдови та за її заміну тюремним ув’язненням. Від двадцяти п’яти до довічного ув’язнення. У лютому 1996 року дев’ятнадцятьом злочинцям, яких було засуджено до смертної кари, і які очікували на виконання вироку, президентським указом було замінено міру покарання на довічне ув’язнення. 2 травня 1996 року Молдова підписала додатковий Протокол №6 до ЄКПЛ. Країна таким чином, виконала більшу частину своїх зобов’язань від 27 червня 1997 року «протягом і ратифікувати Протокол №6 Європейської Конвенції з прав людини, мирний час, та дотримуватись мораторію на виконання смертних вироків».\nТимчасовий мораторій на виконання смертних вироків було запроваджено в Польщі у відповідності до закону про доповнення до кримінального кодексу від 12 серпня 1995 року. Згідно статті 5 цього закону «засуджені до смертної кари особи не будуть страчені протягом п’яти років після набуття чинності цим законом: Однак, польське законодавство передбачає смертну кару за чотири злочини: вбивство, державна зрада. За останні два роки лише чотирьом злочинцям було винесено смертний вирок судами першої інстанції (всім – за скоєне вбивство), рішення якого ще не є остаточним. Від 1980 року у Польщі не здійснюються виконання смертних вироків.\n25 січня 1996 року Росія взяла на себе зобов’язання протягом одного року з моменту вступу підписати та протягом трьох років ратифікувати Протокол №6 Європейської Конвенції з прав людини, який передбачає скасування смертної кари в мирний час, та ввести мораторій на виконання смертного вироку, який набирає чинності з дня приєднання.\nУ середньовічній Англії вішали за найдрібніші крадіжки, причому у великих кількостях. Лише у лондонському районі тайбен (місце страти для простолюдинів), з царювання Едуарда VI щорік в середньому стратили 560 чоловік. За дисциплінарну провину у війську і на флоті вішали на реї; за фальшивомонетника варили в окропі або в маслі (аж до ХVII ст.). Крім того, застосовувалася спотворювання на зразок урізання носа, вух, язика. В цілому за вироком суду смертю каралися 123 склади злочину.\nПовішання за крадіжку було скасоване на початку царювання Вікторії, проте, ця страта як і раніше застосовувалась до тих, що вчинили вбивство, якщо лише вбивці удавалося довести свого неосудність. Такий порядок зберігався на протязі ще 130 років. Остання прилюдна страта в Англії відбулася 26 травня 1868 року: перед Нью Гейтом був повішений. Майки Барреткі, ірландський терорист. За два тижні до того відбулася остання прилюдна страта в Шотландії. Проте, не прилюдні страти проіснували ще дуже довго; так, вішати продовжували і після Другої світової війни.\nОстанньою страченою жінкою в Англії була Рут Елеіс 10 квітня 1955 року вона застрелила чоловіка на ім’я Девід Блейклі, а вже 13 липня того ж року її стратили у в’язниці Халлоуей в Лондоні. Далі, через 5 років, 10 листопада 1960 року, був повішений Флосі Форсайт, якому було всього 18 років. Останньою британською стратою взагалі страта в Манчестері і Ліверпулі двох піддаників: Пітера Аллена (21 рік); Джона Уалбі. 7 квітня 1965 року вони убили деякого Уеста, а 13 серпня відбулася одночасна їх страта (чомусь у різних країнах). Після цього ще через п’ять років, 18 грудня 1969 року, страта була скасована.\nУ Франції при стратному режимі царевбивць – стратили через четвертування. Також було широко поширено колесування, повішання за ребро і інші болісні покарання, що особливо завзято вживалися проти гугенотів і бунтарів в царювання Людовіка ХІV. У 1792 році була введена гільйотина, і в подальшому більшість страт, окрім як за вироком військового суду( в цьому випадку був звичайний розстріл), проводилися через гільйотинування (у кримінальному кодексі Франції 1810 років стаття 12 свідчать, що « всякому засудженому до смерті відсікається голова»). Вже 27 січня 1793 року на гільйотині був страчений Людовік ХVІ.\nОкремою статтею французького кримінального закону йшло батьковбивство, за яке також засуджували до страти. При цьому перед стратою застосовувалася ганебний ритуал, коли на засуджених надівали червоні сорочки і заставляли йти на страту босоніж, після чого на ешафоті, перед виконанням смертного вироку, їм відсікалося кисть правої руки. Відомо, що Фукье – Тенвіль, верховний суддя часів Якобінського терору, повелів одягнути в червоні сорочки 53 людини, страчено нібито за замах на Робесп’єра.\n20 лютого 2007 року Франція ввела конституційну заборону на страту. За дану поправку в 66-ту статтю конституції проголосували 828 депутатів Національної асамблеї і сенаторів, проти – 26. Франція таким чином, стала останньою з країн ЄС, та рівні конституції тим, що заборонили використання страти.\nУ державах Німеччини традиційно відсікали голову причому знаряддям обезголовлювання часто служила не сокира, а меч. Окрім цього в середньовіччі існували і інші страти. Так, найбільші жахи полювання на відьом (страта через спалювання і інші) були не в Іспанії, а в Германії XVII століття, причому протестанти нічим не поступалися католикам. Страта через спалювання застосовувалась також за виробництво фальшивих монет і підпал. За подружню зраду четвертували. При цьому для жінок, що зробили подружню зраду, а також для матерів, що убили свого дитяти, була передбачена особлива вища міра: утоплення.\nІснували і інші види страти(колесування, поховання живцем, посадження на кіл і т.д.). Нерідка перед самою вищою мірою застосовувались тортури і інші покарання, що калічать.\nУ ХХ столітті вже при Гітлері, була введена страта через повішення і гільйотина. Марінус ван де Люб’є і Юліус Фучик були повішені не на звичайний мотузок, а на тугих струнах, що підсилювало муки. У армії застосовувався розстріл. Газова камера - найзнаменитіший засіб масового знищення, застосовувалося в основному в концентраційних таборах, але багато ревізіоністів заперечують її існування, притому і як засіб саме страти по суду вона ніколи не застосовувалася. Всіх засуджених до смерті нацистських злочинів в Нюрнберзі повісили причому Кейтелю, Йодею і Герінгу було відмовлено в заміні повішання розстрілом, чого вони добивалися, як військовослужбовці. Подальші Нюрнберзькі процеси ухвалили ще декілька смертних вироків, частина з яких були проведені у виконанні також через повішання.\nСтрата на території знов створеної ФРН і західного Берлін була скасована в 1949 році (хоча деякі з нюрнберзьких страт були приведені у виконання в 1951 році, це було лише правосуддя США, що здійснилося на території Німеччини). УГДР страта була скасована в 1987 році ( до 1966 року вживалося гільйотина, замінена того року розстрілом).\n2.1 Противники смертної кари.\nСмертна кара(вища міра покарання) – страта злочинця, чи неугодної влади особи, засудженої на смерть за скоєння особливо тяжких злочинів чи дій, що протирічать державній політиці країни.\nВ багатьох сучасних суспільствах смертна кара була скасована, в тому числі і в Україні. Смертна кара вважається недопустимою на території Ради Європи. Деякі країни скасували смертну кару за винятком особливих обставин, таких як наприклад, зраду під час військових дій. І інших країнах смертна кара була скасована на практиці, але законодавчо все ще залишається вищою мірою покарання. Такі держави, як Китай, США та інші зберегли смертну кару за злочини, окремо визначені законодавством.\nУ країнах, які практикують смертну кару, метод страти визначається законодавчо. Традиційно найпоширеніші види смертної кари: повішення, розстріл, обезголовлення. У США з 20-го століття стали широко поширеними також електричний стілець і смертельна ін’єкція.\nСтавлення до смертної кари не є одностайним у багатьох суспільствах – там, де вона практикується, шириться рух за її скасування; у країнах, де вона скасована, існує певна кількість прихильників її відновлення.\nУсюди скасовували смертну кару виходячи з гуманістичних принципів, а не внаслідок народного волевиявлення. В жодній країні Європи, де було скасовано смертну кару, з цього приводу не було проведено референдуму, і в усіх цих країнах на момент скасування згідно опитувань більшість населення підтримувало збереження такого виду.\nБезперечним є той факт, що у всьому світі розширюється тенденція до скасування смертної кари. За даними 2012 рік смертну кару скасували, повністю виключивши її зі свого законодавства, 69 держав, і ще тринадцять країн не передбачають застосування смертної кари за злочини, скоєні в мирний час, залишивши цей різновид покарання на випадок війни. У 23 країнах смертні вироки або не виносяться, або не виконується вже понад 10 років. Таким чином – сьогодні не менше ніж 105 держав, а це більша половина всіх країн світу, відмовилися від застосування смертної кари.\nЄвропейська Конвенція про захист прав і основних свобод людини (1948) передбачає у статті 2 «виконання смертного вироку як виключення з права на життя». Прийнятий 19 грудня 1996 Міжнародний Пакт про цивільні та політичні права встановлює заборону на застосування смертної кари стосовно неповнолітніх, осіб, молодших за 18 років і вагітних жінок. Однак головними міжнародними документами, що стосуються реального скасування смертної кари, є прийнятий 28 квітня 1983 року протокол №6 до Європейської Конвенції про захист прав і основних свобод людини, яка передбачає повну заборону смертної кари за злочини, скоєні в мирний час, і Другий факультативний протокол до Міжнародного пакту про цивільні та політичні права(набрав чинності 11 липня 1991 року).\nАмериканський дослідник Боуерс у своїй книзі «Громадська підтримка смертної кари: помилкова думка» приходить до висновку, що підтримка смертної кари громадською думкою США є «абстрактною, ідеологізованою, ірраціональною, не заснованою на практичному досвіді, ця підтримка різко зменшується або зникає, коли йдеться про конкретні злочини й конкретних підсудних, про відповідальність за застосування смертної кари…»\nВиправдання смертної кари суспільною думкою, як правило, базується не на повному знанні(а частіше на не повному незнанні) предмету обговорення та пов’язаних з ним проблем.\nДані судової практики застосування смертної кари з відомих причин завжди були секретними і не підлягали науковому, статистичному і кримінологічному аналізу, не друкувались і були доступні лише вузькому колу посадових осіб держави. Всі ті мало чисельні дослідження, які проведені в межах радянської юридичної науки, обмежувались, як правило, питаннями загальної дискусії і не носили емпіричного характеру (радянські слідчі і кримінологи були позбавлені статистичних даних про застосування смертної кари в країні і фактично ізольовані від досягнень світової теорії і практики). В той же час проблеми смертної кари в багатьох країнах світу давно вже були і є в цей час центром дискусій ( в них, зокрема, беруть участь і політичні діячі),їм присвячуються серії статей багатотиражних видань.\nВ ряді країн дослідження проводяться на рівні наукових і політичних закладів (Англійською Королівською комісією, Комісією по карному праву Германії, Австралійським інститутом кримінології, Міністерством національної оборони Канади, Інститутом порівняного права Паризького університету, Канцелярією Прем’єр-міністра та науково-дослідним інститутом Міністерства юстиції Японії, Арабським дослідницьким та учбовим центром з питань безпеки і т. д.), а ї результати стають надбанням суспільства в цілому. В світі кожен рік друкується біля 50 тематичних робіт з різних аспектів проблеми. Зокрема, біля 80% всіх робіт надруковані в США.\nХоча уряд цієї держави і не має спеціальної програми підтримки проведення та фінансування досліджень з цієї проблеми, однак існують багато чисельні федеральні проекти, які здійснюються кваліфікованими фахівцями.\nНа такому фоні наша країна виглядає не ліпшим чином. Тому що займаються цією справою погано. До цього часу відсутні нормативні положення про обов’язковість інформування населення в сфері застосування смертної кари, включаючи число осіб, засуджених до цієї міри, число фактично виконаних вироків, число тих, хто чекає виконання смертної кари, число скасованих смертних вироків, число помилуваних і т. д. Обнародування таких даних – це не чиясь примха. Це ті міжнародні стандарти, яким ми повинні відповідати вже давно( див: резолюція ЕКОСОС ООН 1984/50 від 25 травня 1984 р. «Міри, що гарантують захист прав тих, кого засуджено до смертної страти»). На сьогодні залишаються таємницею всі питання, пов’язані з процедурою виконання виключної міри покарання та статусом осіб, що виконують її. Відсутність інформації про витрати, спричинені смертною карою, про судові помилки, можливість яких, знаючи нашу дійсність та недосконалість всього державного механізму, ми допускаємо (якщо вони є, тоді чому про них мовчить держава, відповідальна за неправильні дії своїх органів в сфері карного правосуддя?). Інформованість у відношенні альтернативних варіантів смертної кари також може впливати на суспільну думку (в нашому опитуванні 79% громадян замість смертної кари бачать довічне ув’язнення, а це і є реальний резерв прибічників відміни смертної кари). Важко давати оцінку громадській думці в той час, коли настільки великий рівень не інформованості опитуваних з проблем смертної кари(в нашому опитуванні – 90%).\nУ сучасній правовій науці ХІХ – початку ХХ століття до течії за відмову від застосування смертної кари можна віднести академіка Н.С. Таганцева, історика Фельдштейна Г.С., філософа і публіциста Соловйова В.С., Кістяківського О.Ф., російської ідеолога Бердяєва Н.А., та ряд інших.\nСучасні противники смертної кари, такі як Клігман А..,Черніковський З.М., Братусь Б.С., Кудрявцев І.А., академік Сахаров А.Д., Карпець І.І. та інші засновують свою позицію на тому, що смертна кара в принципі противна людській природі, соціальної сутності людини саме тому, що вона, виправдовуючи доцільністю позбавлення державою людини життя, у підсумку озлоблює людське суспільство. Ці вчені роблять висновок про те, що інститут смертної кари вимирає, але до повного вимирання ще далеко. Звернемося до аргументів, на яких базується теорія відмови від застосування смертної кари:\n1. Людська цивілізація на сучасному рівні її розвитку покликала затвердити абсолютну святенність людського життя, і принципову неприпустимість смертної кари. Позбавлення державою життя членом суспільства, нехай яка вчинила саме – найогидніше та тяжке діяння, - це не що інакше як відплата, пряма помста, реагування на зло ще більшим злом.\n2. Відмова від смертної кари – це прояв гуманізму.\n3. Смертна кара – це не засіб вирішення конфлікту який виник у суспільстві.\n4. Чи не досягається мета покарання – виправлення і моральний вплив на злочинця.\n5. Систематичні дані про злочинність в тих країнах, де скасовано смертну кару, не говорить про зростання злочинності.\n6. Смертна кара за скоєний злочин вже не може відновити положення, яке існувало до його вчинення, не відшкодовує заподіяної їм шкоди, тобто,не усуває причин, які породили злочин.\n7. Відмова від смертної кари призведе до переорієнтації зусиль правоохоронних органів і всього суспільства на усунення причин правопорушень.\n8. За допомогою смертної кари не можна домогтися реальних успіхів у боротьбі зі злочинністю.\n9. Серйозним аргументом проти смертної кари є її незворотність, остаточність, тому що не можна скидати з рахунків трагічні ситуації зустрічаються судових помилок.\n10. Смертна кара передбачає наявність постійного діючого апарату виконавців.\n11. Відмова від смертної кари, закріплення цієї відмови в Конституції дає гарантію процесу демократизації.\nУ цьому контексті дуже цікавим видається висловлювання кандидата юридичних наук, адвоката А.В. Клігмана, який вважає, що відмова від смертної кари – та ціна, яку суспільство має заплатити за свою провину в тому, що його член переступив сувора заборона. Для тих, хто своїми діями поставив себе поза суспільством, слід ввести довічне ув’язнення.\nБільшість вчених - юристів, та й просто громадян сходяться на думці про те, що можна відмовитися від смертної кари, знайшовши їй заміну.\n2.2 Прихильники смертної кари.\nВідразу ж постає питання – чи можна назвати гуманної мірою довічне ув’язнення і що держава хоче досягти цієї мірою? Говорити, що досягається мета виправлення та перевиховання, - невірно. Якщо людина перевиховався, його треба звільняти з ув’язнення. Говорити, що досягається безпека суспільства теж не можна, бо настане вік, коли його суспільна безпека буде дорівнює нулю і його можна випускати на волю, але … не годиться – закон забороняє. Чи вправі держава узаконювати довічне мучительство, гуманно це?\nБільшість прихильників смертної кари свою позицію засновують саме на цьому доказу, вважаючи, що набагато гуманнішим – розстріли людини, яка вчинила злочин відразу після суду, ніж приректи його на повільну й болісну смерть. Сучасні прихильники смертної кари (Карпець І.І., Кулешов А., Квашіс В.Е., Безуглов А.А.) підтримують застосування цього виду покарання, розглядаючи його не лише як правове обмеження, але в як фізичне знищення злочинця, яке гарантує суспільству повну безпека від подібного діяння цієї особи. Ось які аргументи вони наводять:\n1. Кожен знаходить звання людини одночасно зі своєю появою на світ. Але якщо протягом свого життя він здійснює вчинки, негідні цього звання, суспільство має право і зобов’язана забрати його з-поміж себе. Назавжди.\n2. Функція виправлення переноситься на тих, хто може і готовий зробити подібний злочин, тобто ця функція трансформується у функцію, що попереджає, профілактичну.\n3. Скасування смертної кари в рамках нині діючої системи покарань неминуче породить відчуття безкарності.\n4. Заміна смертної кари довічним позбавленням волі вважається недоцільним з економічної точки зору.\n5. Уникнення судових помилок представляється у підвищенні професіоналізму суддів, адвокатів, слідчих і прокурорів, а також в ускладненні процедури розгляду з особливо тяжких злочинів.\nОпитування проводиться методом анонімного анкетування тисячі респондентів – жителів Рівного: осіб різного віку ( від 18 до 70 років),різних професій, з них – 60% жінок. При цьому використовувались варіанти відповідей «так», «ні», «важко відповісти» без попередньої співбесіди.\nТематика опитування – ставлення респондентів до смертної кари. Дослідження проводилось за наступними темами: схвалення застосування вищої міри покарання в цілому, а також у відношенні до конкретних видів злочинів та до кола осіб, зокрема; вплив смертної кари на вирішення проблеми злочинності в державі; мета використання вищої міри покарання; доводи на користь застосування смертної страти; публічне виконання страти та відношення до цього; альтернативна вищої міри покарання; рівень знань громадськістю конкретних проблем смертної кари та джерела його інформованості.\nБільша частина опитаних (97%) була стурбована станом злочинності в Україні і не впевнена в своїй безпеці. Для боротьби зі злочинністю респонденти (79%) вважали необхідним введення більш жорстких методів покарання. При цьому (94%) вважали, що судові органи не ухвалюють суворої міри покарання. Схвалили використання смертної страти 81% опитаних і 62% вирішили необхідним використання її ще в більшому об’ємі.\nБільш ніж 90% опитаних вважали слушним застосування смертної кари за злочини, пов’язані з убивством людини. Недопустимим вважали покарання стратою жінок – 60%, осіб похилого віку – 50%, неповнолітніх – 87%. Більша частина опитаних (53%) висловила сумнів у тому, що застосування смертної кари може істотно знизити число злочинів та вирішили проблему злочинності взагалі. Більшість респондентів (81%) вірять в її спроможність превентивно впливали на осіб, здатних на злочинні дії; достатньо високо (77%) оцінювати її виховну роль на населення взагалі. Лише 46% респондентів вважали, що смертна страта має такий вплив на них, що стримує від можливого злочину. При цьому 79% опитаних були впевнені, що є злочинці, яких неможливо реабілітувати та виправити. Більша частина – 65% (при цьому затруднялись з відповіддю 21%) вважала можливим застосування смертної кари і тоді, коли є ймовірність допущення судової помилки.\nНе дивлячись на те, що 80% респондентів вважають вирок смертної кари як відплату за скоєний злочин, вже ж більша частина з них (71%) впевнена в недопустимості її виконання публічно. Як можливу альтернативну цієї міри покарання більшість (79%) допускали довічне позбавлення волі. Практично всі опитані (90%), основному маючи уявлення про смертну страту з дуже невеликої кількості матеріалів в засобах масової інформації і розуміючи, що вони мало поінформовані про це, все ж були впевнені (78%), що законодавчі органи в питанні використання вищої міри покарання повинні дотримуватись громадської думки.\nКрім цього, під час опитування було встановлено факт ідентичного підходу до проблеми смертної страти населенням в цілому та представниками правоохоронних органів зокрема. Розбіжність виявилась лише в ступені - оцінки – для представників правоохоронних органів була характерна більша категоричність в поглядах на цю проблему.\nЗакономірним є питання, наскільки правосвідомість засуджених в даному питанні відрізняється від правосвідомості законослухняних громадян. З цією метою нами було опитано 100 в’язнів. На питання, чи впливає на виховання населення наявність в законі вищої міри покарання, лише 30% відповіли ствердно. Половина засуджених вважає, що вища міра покарання має попереджувальний вплив на осіб, які здатні на злочинну діяльність, і 46%--особисто на них самих. Серед опитуваних—60% тих, хто висловився за збереження смертної страти (серед законослухняних громадян—81%). Таким чином, позиція населення з даного питання значно жорстокіша. Однак і серед в’язнів аболюціоністів було меншість.\nЗдавалося б, що апелюючи отриманими результатами опитування, які демонструють широку підтримку громадськістю вищої міри покарання, можна було б стверджувати, що не пройшов ще час для відміни смертної кари і що в умовах, коли за її застосування виступає більшість, виключення цієї міри покарання із законодавства було б актом недемократичним.\nЯкщо 81% опитаних припускає, що вища міра покарання має попереджуючий вплив на осіб, які здатні до злочинної діяльності, то лише 46% з цієї кількості вважає, що смертна кара має такий же вплив особисто на них самих. Хіба цей факт не свідчить про те, що люди в основному утримуються від скоєння злочинів, які караються смертною стратою не тому, що бояться саме цього покарання, а тому, що в силу самої цінності життя вони без особливих мотивів на скоєння подібних дій не наважуються. При цьому з ряду причин вони переоцінюють роль смертної кари як залякуючої міри, якщо це стосується інших осіб.\nРОЗДІЛ ІІІ СКАСУВАННЯ СМЕРТНОЇ КАРИ В УКРАЇНІ ТА СВІТІ.\nВідсутність смертної кари є обов’язковою умовою для перебуванні держави в Раді Європи. Це стало однією з причин скасування смертної кари в Україні, де мораторій на виконання смертних вироків уперше почав діяти в 1995 року, незадовго до вступу в цю міжнародну організацію. Проте через кілька місяців смертні вироки знову продовжили виконувати, дійшовши висновку, що рішення про мораторій було прийнято без дотримання належної процедури. Такий стан речей міг призвести до виключення України з Ради Європи, але в 1997 році мораторій на виконання смертних вироків знову почав діяти, і з тих пір в Україні вже ніколи нікого не страчували. 30 грудня 1999 року Конституційний Суд України визнав, що смертна кара суперечить Конституції України, чим остаточно закрив шлях до її відновлення. У зв’язку з цим, у 2000 році Верховна Рада України внесла зміни до Кримінального Кодексу України, якими остаточно вилучила поняття «смертна кара» з офіційного списку кримінальних покарань України.\nСмертна кара в Україні не є проблемою кримінально-правовою.\nВ 1991-1998 рр. в Україні було винесено не менше 1166 смертних вироків. Українські кати вчинили не менше ніж 612 страт. Фактично щотижня в Україні виносилося три смертних вироки, щомісяця ми страчували шістьох…\nДо останнього часу основний масив інформації, що стосується практики застосування смертної кари в Україні, залишався надійно прихованим від сторонніх очей під грифом «державна таємниця». Публікувалися тільки дані про загальну кількість винесених і виконаних смертних вироків, однак усі спроби дізнатися правду не лише про процедуру страти, але хоча б про прізвища страчених, про місце й час виконання вироку як і раніше, незважаючи на всі міжнародні зобов’язання України, наштовхуються на глуху стіну мовчання і ворожої підозрілості української влади. Після оголошення смертного вироку український засуджений більше ніколи не розгляне справу в касаційному порядку, заочно, і практично завжди – без присутності не лише засудженого, але і його адвоката. Остаточне й таке, що не підлягає оскарженню, рішення Колегії з карних справ Верховного суду України буде ухвалено швидко. Ні про який повторний аналіз доказів, слухання свідків, потерпілих, обвинувача, обвинувачених і захисту й мови немає. Після формальної процедури в 75-90 відсотках випадків ухвалюється рішення про те, щоб залишити смертний вирок без змін. Із цього моменту засуджений наче перестає існували, адвоката тепер можуть допустити, а можуть і не допустити у в’язницю, листи та передачі забороняються, у разі переведення ув’язненого в іншу в’язницю родичів про це не сповіщають. Більшість адвокатів, які захищали осіб, засуджених до смертної кари, були надані звинуваченим державою, оскільки самі звинувачені в 60-75 відсотках випадків не мають можливості найняти собі адвоката. Ось за цим показником Україна мало відрізняється від Сполучених Штатів. З моменту підтвердження смертного вироку Верховним судом України послуги призначеного адвоката більше не оплачується.\nДалі справа надається у Відділ помилувань адміністрації Президента України. Відділ виносить свої рекомендації Президенту України. Всі укази Президента «Про відхилення клопотання засудженого про помилування» - для тих, хто таке клопотання подав, або «Про незастосування до засуджених акту помилування» - для тих, хто відмовився писати прохання про помилування, є секретними. Офіційно ніколи не повідомляється про те, кому вирішив не зберігати життя Президент.\nСмертна кара в Україні не є проблемою кримінально-правовою, це типова політична проблема. Особливо виразно це виявилося після вступу України до Ради Європи і 1995 році. Не зайвим, на мій погляд, буде нагадати, що в процесі профільними комітетами Ради Європи заявки України про вступ до цієї організації, як найважливіший аргумент «за» прийом нашої країни до РЄ було сприйнято лист про наміри Української держави поважати права людини. Серед інших зобов`язань у гуманітарній області в листі було чітко сказано про те, що «Україна зобов`язалася ввести протягом одного року з моменту вступу до РЄ. Вказаний гарантійний лист підписали тоді президент України Леонід Кучма, голова Верховної Ради Олександр Мороз, прем`єр-міністр України Євген Марчук. 1996 року Україна шокувала всю Європу, виконавши 167 страт і оголосивши 169 нових смертних вироків. Наша країна опинилася на 5 місці у світі за кількістю виконаних смертних вироків, а за частотою виконання смертних кар на душу населення випередила навіть Китай.\nСам факт перебування в камері смертників є тортурами, і не може бути витлумачений інакше, як порушення прав людини. Уже існують прецеденти, коли засуджені вигравали судові позови проти країн у Європейському Суді з прав людини.\nВ 1997 році Президент України Леонід Кучма оголосив в державі мораторій на смертну кару. Цьому кроку передував вступ України восени 1995 року у Раду Європи. Тоді Україна взяла на себе зобов’язання відмовитися від смертної кари.\nУ лютому 2000 року Україна ратифікувала Протокол до Конвенції про захист прав людини, який свідчить, що «смертну кару потрібно відмінити. Ніхто не може бути засуджений до подібного покарання».\n5 квітня 2001 року Верховна Рада прийняла новий Кримінальний кодекс, який заборонив смертну кару в принципі. Цей законодавчий акт набув чинності з 1 вересня 2001 року.\nУ травні 2002 року Україна приєдналася до Протоколу N13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. Цим протоколом наша держава зобов’язалася не застосувати смертну кару ні за яких обставин.\nЧерез рік, в 2003 р. заступник Міністра юстиції України Валерія Лутковська констатувала, що статистика не підтверджує збільшення кількості особливо тяжких злочинів після скасування смертної кари в Україні. Для України «проблемою є не жорстокість покарання, а уникнення повторних злочинів», - пояснила вона. «Водночас, ми маємо головний наслідок – держава не перетворюється у потенційного вбивцю», - заявила заступник Міністра юстиції.\nПроте, наприкінці листопада 2007 року депутати від Комуністичної партії України запропонували Верховній Раді ввести в перелік покарань, передбачених в Кримінальному кодексі за особливо тяжкі злочини, смертну кару.\nУ лютому 2008 року Комітет Верховної Ради з питань законодавчого забезпечення правоохоронної діяльності рекомендував парламенту прийняти у першому читанні законопроект про введення смертної кари. На засіданні комітету зазначалося, що, незважаючи на загальну світову тенденцію відмови від смертної кари, кримінальне законодавство багатьох країн передбачає застосування такої вищої міри покарання. Доповідачі звертали увагу на те, що загальна декларація прав людини не забороняє смертну кару, а міжнародним пактом про цивільні і політичні права дозволяється її застосування за найбільш тяжкі злочини.\nЗа словами депутатів на засіданні комітету, дані громадської організації «Міжнародна амністія», свідчать про те, що 78 країн і територіальних формувань зберігають і застосовують смертну кару. Серед них – США, Китай, Японія, Єгипет.\nСмертна кара як покарання була впроваджена в українську правозастосувальну практику іноземними нормативними актами, в тому числі Російським імперським законодавством. Що стосується періодів революційних рухів і політичної нестабільності, то в історії не лише нашої держави, але й практично всіх інших країн світу, виключна міра покарання нерідко з`являлась як наслідок політичної боротьби в суспільстві. В радянському періоді українська держава продемонструвала в боротьбі зі злочинністю своє безсилля і слабкість, а компенсувати це намагалася тотальним застосуванням смертної кари до своїх громадян.\nОстаннім часом ведеться дуже цікава дискусія навколо проблеми смертної кари. Ця проблема є складною і багатогранною. Вона зачіпає політико-правові, соціально-економічні, морально-релігійні культурно-психологічні та інші сфери нашої життєдіяльності.\nЯк прибічники, так і противники відміни смертної кари, хоча і висловлюють тверді переконання в правоті своїх позицій, однак, демонструють слабке знання організаційної сторони застосування цієї міри і пов`язаних з цим проблем. Символічний характер смертної кари в поєднанні з відносною інформованістю опитуваних осіб ставить під сумнів вірогідність відповідей в таких дослідженнях. А це в свою чергу ставить під сумнів надійність суспільних позицій як основи для законодавчих змін. Підхід до вироблення політики, яка основується на висновках багатьох, якщо не більшості таких опитувань, що не відображають реального становища, є необґрунтованим.\nБільшість країн, які відмінили смертну кару, зробили це, не дивлячись на міцну підтримку суспільства в відношенні її збереження. Мало цього, відміна в багатьох країнах смертної кари веде до різкого зменшення її прибічників. Наприклад, в країнах Євросоюзу в 1950 р., тобто через рік після відміни смертної кари в країні, на питання: «Ви за смертну кару, чи проти?», - 55% опитуваних відповіли «за», лише 30% - «проти». Уже в 1973 р. – «за» - 30%, в 1980р. – 26%, в 1983 р. – 24%, в 1986 р. – 22%, в той час як 55% опитуваних заявили, що вони проти смертної карти.\nНаскільки важливою є в цьому питанні громадська думка? Тим більше, що вона непостійна, не аргументована. Не пояснює, чому саме підтримує смертну кару, за які злочини, з якою метою і для яких злочинців. Коли в Україні двічі відміняли смертну кару (4 січня 1918 р. та 26 травня 1947 р.), то завжди при цьому «йшли назустріч побажанням трудящих». Пізніше, дуже скоро (28 листопада 1918 р. та 12 січня 1950 р. відповідно), її відновлювали і знову ж таки – «йшли назустріч побажанням трудящих». Це що, громадська думка? Треба розуміти, що репресивний апарат завжди працює «від імені і за дорученням народу», суспільна думка просто використовується. “ Країни, які зберігають смертну кару, дуже часто відстоюють свої позиції заявами, що смертна кара застосовується ними відповідно до міжнародного права щодо прав людини, Їхні вчорашні дії відверто суперечать цим твердженням,”-сказала Гвадалупе Маренго.\nПитання про смертну кару - одна з найголовніших у правосвідомості. Рішення про її скасування-важливе свідчення трансформації правової культури суспільства, стабілізація влади, розвиток національної державності буде сприяти зміцненню соціальних і правових норм, дозволить полегшити процес переконання громадської думки проти смертної кари.\nОтже, смертна кара-одне з найдавніших покарань, відомих кримінальному праву різних країн світу, протягом тривалого періоду багато разів змінювалося ставлення до цього виду покарань. В своїй роботі я намагалася навести аргументи різних сторін і бачень,\nДержава повинна направляти суспільну думку, а не йти за нею. Тим більше, що вона (держава) має перевагу, пов`язану з можливістю посилатись на авторитеті органи та достовірні дослідження, які приходять до єдиного висновку: смертна кара є ілюзорним вирішенням однієї з найбільш гострих соціальних проблем – проблеми злочинності.\nГромадська думка не повинна брати на себе зобов`язання, покладені на політиків та на осіб, що приймають конкретні рішення. Отже, хіба підтримка суспільством смертної кари повинна виправдовувати відстрочення її відміни? Посилання на громадську думку в такій ситуації – це своєрідне виправдовування бездіяльності конкретних осіб та їх бажання перекласти відповідальність на чужі плечі. На даний момент Україна відмовилася від смертної кари, замінивши її довічним ув’язненням, що є більш гуманним ніж позбавлення життя. І питання існувати чи ні смертній карі в світі так і залишаться риторичними, бо кожна країна має своє законодавство, яке залежить від багатьох чинників.\nЗбірник «Смертна кара: за чи проти, М.: Юридична література», 2007 р. – 385с.\nКовальський В.С. «Науково-практичний коментар кримінального кодексу України.» - К.: «Світ», 2006р. – 416с.\nКульчицький В.С. Історія держави і права України; Львів.: «Світ», 2001 – 760с.\nМалько А.В. «Смертна кара як правове обмеження «Держава і право» - 1993р.: №1. – с.77-78\nМіхлін А.С. «Поняття смертної кари» // «Держава і право», 2001р., 110с.\nПолонська – Василенко. «Історія України.» У двох томах. – Київ.: «Всесвіт», 2002р. – 318с.\nПолубинська О.Л. «Ціль покарання.» М.: «Юность», 2006. – 617с.\nПригарін С.,Бугров Е. «Камери смертників» // «Поза законом» - 1999р. – №9(63) с.18-24.\nПриставкін А. Аргументи проти смертної кари» // Новини, - 2000 р. – с.26-31\nФранк Г.В. Вища міра.// Труд. 24 грудня – 2006р. – №3 – с.19-23.\n«Юрінком». Редакція «Бюлетеня законодавства і юридичної практики України» - К.; 2008.


Шановні викладачі, співробітники, студенти! Дорогі колеги! | Рейдер НАУ\nГру.25.2016. / Нема коментарів\nДобігає кінця 2016 рік. Ще один непростий рік, який довелося пережити колективу університету. На жаль, усі, навіть до мілких деталей деструкції, що переживає держава, наявні й в університеті. Спад економіки в державі — зниження рівня надходжень в бюджет університету; відсутність авторитету Закону в державі — повний правовий нігілізм в університеті, відкриття кримінальних проваджень, викриття злочинів; призначення на високі державні посади осіб без досвіду та фаху — міністерський експеримент над університетом з «першими з адміністрування» та кримінальними елементами в керівництві університету; суцільна та надмірна політизація суспільного життя в країні\n— надважка морально(психологічна атмосфера в колективі. Негативу в цей високосний рік було явно більше. Якщо не у всіх, то у переважної більшості.\nТа усе неприємне, сподіваємося, позаду. У всякому випадку ми дуже хочемо, щоб зі Старим роком від усіх нас відійшли тривоги, хвилювання та інші неприємності, а з Новим — увійшли до ваших осель радість, впевненість у завтрашньому дні, здоров’я рідних та родинне благополуччя.\nВпевнені, що у 2017(му до колективу університету повернеться не тільки кадрова стабільність, але й ритмічний навчально(виховний процес, успішна робота кафедр та тих підрозділів, які були штучно ліквідовані.\nБажаємо усім нам, щоб у Новому році «рідне» Міністерство більше не порушувало Закон, припинило знущатися над колективом і проводити експерименти з призначеннями виконуючих обов’язки ректора, а таки спромоглося на оголошення та прозоре проведення виборів у НАУ.\nБудьте щасливі, дорогі колеги! У нас все буде добре!


Чеський переклад у Києві\nЧеська мова: загальні відомості\nЧеська (богемська) мова є рідною для понад 12 мільйонів чоловік, більшість з яких живе в Чеській Республіці, де чеський є офіційною мовою.\nІсторично чеська мова належить територіям Богемії, Моравії та Сілезії. Це центральна та східна частина колишньої Чехословаччини. Чеська мова є дуже близькою словацькій, якою розмовляють у Словаччині. Ці дві мови є настільки спорідненими, що носії чеської та словацької мов легко розуміють один одного.\nНосії чеської мови, крім Чеської Республіки, проживають в США та Канаді (близько 28 тисяч чоловік), Україні, а також у Польщі, Австрії та Ізраїлі.\nЧеська належить до групи слов’янських мов. У письмі використовується модифікований латинський алфавіт без використання літер q, w і x. Мова піддалася дуже сильному німецькому впливу в період Австрійського домінування в Богемії та Моравії.\nІнформація про чеський переклад у Києві\nБюро перекладів «Київ-Переклад» надає послуги професійного перекладу з чеської на українську / російську та з іноземних мов на чеську. Наше бюро також може здійснити чеський переклад з інших іноземних мов за допомогою проміжної мови (української або російської).\nЧеський переклад у Києві виконується кваліфікованими перекладачами, лінгвістами-філологами чеської мови з лінгвістичною освітою. Ми перекладаємо документацію всіх видів, особисту переписку та художню літературу на чеську мову.\nУ Києві, а в особливості в нашому бюро перекладів, найбільшою популярністю користуються переклади дипломів, свідоцтв про шлюб і народження, а також інші види перекладу документів на чеську мову. У нас також є фахівці-перекладачі чеської, які давно та успішно займаються перекладом юридичних і фінансових документів з чеської.\nБез коливань саме в «Київ-перекладі» ви також можете замовити послугу з перекладу медичних текстів з чеської мови або на неї: ось вже більше 10 років ми накопичували досвід з перекладу чеської медичної документації і маємо можливість проконсультуватися з фахівцями-медиками.\nОстаннім часом, завдяки розвитку інформаційних технологій, затребуваною стала послуга перекладу веб-сайтів з чеської і на чеську. Перекладачі нашого бюро чудово справляються з такою відповідальною роботою. Вони усвідомлюють, що грамотно перекладений сайт служить якісною «візиткою» будь-якої компанії та ставляться до такого замовлення з особливою ретельністю і відповідальністю.\nМи також здійснюємо засвідчення чеських перекладів, виконаних нашими перекладачами, у діючих нотаріусів Києва. Детальніше про нотаріально засвідчені переклади читайте в розділі нотаріальний переклад.\nЗамовити чеський переклад в Києві або отримати більш детальну інформацію ви можете за телефонами (044) 353 44 55 та (044) 353 60 90


В Одеській області осквернили храм УПЦ МП - Korrespondent.net\nВ Одеській області осквернили храм УПЦ МП\nКорреспондент.net, 28 березня 2018, 11:58\nСпаплюжений храм в селі Роксолани\nНевідомі зламали всі замки, розсипали по храму приношення, розлили олію, принесену парафіянами на панахиду, і розкидали по підлозі церковне начиння.\nВ Одеській області невідомі осквернили храм преподобного Серафима Саровського УПЦ Московського патріархату. Про це повідомляє прес-служба Одеської єпархії.\nІнцидент стався в ніч на 27 березня в селі Роксолани Овідіопольського району.\nНевідомі проникли в церкву через вікно, попередньо вирвавши ґрати і розбивши шибку. Вони зламали всі замки, розсипали по храму пожертви, розлили олію, принесену парафіянами на панахиду, і розкидали по підлозі церковне начиння.\nНа місці події працювала поліція, співробітники якої зафіксували факти правопорушення і внесли дані до Єдиного реєстру досудових розслідувань.\nРаніше невідомі пограбували Свято-Покровський храм в Чорноморську. В УПЦ МП скаржаться, що тенденція осквернення її храмів в останні три роки має систематичний характер і за весь цей час жоден зловмисник не був покараний.


06-09 червня 2017 р. у Національному фармацевтичному університеті працював профорієнтаційний табір «PharmCamp» – Національний фармацевтичний університет (НФаУ)\n2017-06-09 2017-07-04 442\nЛіто, канікули – і як же без активних заходів і розваг? З 06 по 09 червня в Національному фармацевтичному університеті панувала весела атмосфера профорієнтаційного табору «PharmCamp». Тиждень був насичений цікавими зустрічами та новими знайомствами, свіжими враженнями та позитивними емоціями.\nПід час роботи профорієнтаційного табору ректор НФаУ В.П. Черних особисто провів екскурсію для школярів найцікавішим об’єктом хіміко-технологічного корпусу – студентським рестораном «Misce.Da.Signa». Діти і вчителі були приємно вражені цінами страв, зазирнули у таємниці приготування їжі.\nУчасникам проекту гостинно відчинили двері кафедри фармакогнозії, хімії природних сполук, ботаніки, фармацевтичного маркетингу та менеджменту, промислової фармації, косметології та аромології. Для гостей були проведені інформаційно-оглядові екскурсії фармацевтичним містечком, ботанічним садом, де вони мали можливість пізнати світ лікарських рослин. У Музеї історії НФаУ дітям продемонстрували експонати, розповіли історії їх «життя». А студенти поділилися знаннями і враженнями від навчання в нашому виші.\nТабір відвідали учні шкіл м. Харкова №№ 43, 56, 144, 163.\nРанее Предыдущая запись: 31 травня 2017 р. відбулося нагородження переможців конкурсу «Краща навчально-методична розробка року у Національному фармацевтичному університеті»\nДалее Следующая запись 12 червня 2017 р. у Національному фармацевтичному університеті відбулася оглядово-інформаційна екскурсія для учнів Борківської загальноосвітньої школи Зміївського району Харківської області


РУКА ДОПОМОГИ | Малолюбашанська сільська рада Рівненська область Рівненський район\n» Виконавчі органи ради » Служба у справах дітей » Новини » РУКА ДОПОМОГИ\nДата: 03.08.2021 10:27\nЛьвівський гончар Ігор Гиба: Якби не «Рука допомоги», ми з дружиною поповнили б лави заробітчан\nКерамікою 34-річний Ігор Гиба із Золочева на Львівщині – професійний повар-кондитер – захоплювався давно, і навіть підробляв цим ремеслом. Та три роки тому його родина опинилася у надзвичайно складному становищі: чоловік змушений був покинути роботу, щоб доглядати за немічним дідусем, втратила заробітки і дружина Соломія. У центрі зайнятості населення, де вона перебувала на обліку, роботи за спеціальністю їй не могли запропонувати. На щастя, в той час в області розпочався пілотний проект «Рука допомоги», який кардинально змінив життя молодого подружжя.\n– Умови кредитування бізнесу були дуже спокусливими, - пригадує глава родини, нині художник-гончар. – Знаючи, під які драконівські відсотки банки видавали кредити, ми з радістю погодилися взяти від держави поворотну безвідсоткову позику, яку треба було віддати протягом трьох років, причому у вигляді податків і соціальних зборів. Це був шанс здійснити нашу спільну з дружиною мрію – відкрити майстерню-студію з виготовлення керамічних виробів.\nПерш ніж отримати гроші на розвиток власної справи, учасники пілотного проекту «Рука допомоги» пройшли тематичне експрес-навчання, після чого захистили бізнес-плани.\n- У нас, нарешті, з’явилася можливість придбати професійне обладнання: «Рука допомоги» оплатила нам вартість двох горнів, гончарного кола, муфельної печі, – розповідає Ігор Гиба. – Щоправда, в перший місяць роботи нам довелося зі своїх грошей оплатити вартість орендованої майстерні. Далі ми почали заробляти, нарощуючи обсяги виготовлення ужиткових керамічних виробів. Офіційне працевлаштування дало нам низку переваг: у нас одразу ж зросла кількість великих замовників. Ресторанам, готелям тощо важливо мати справу з фірмою, яка працює прозоро.\nТа основний напрямок бізнесу родини Гиби – навчання бажаючих отримати ази гончарної справи. У родинній майстерні-студії «GIScerаmicrs» під час майстер-класів вчать не просто ліпити з глини, скажімо, тарілки, а тарілки у вигляді груші, ананаса, полуниці…\nНезважаючи на дедалі більшу конкуренцію, гончарна родина Гиби впевнено тримається на плаву. Велику роль у цьому відіграє постійна реклама продукції через соціальні мережі. Виділені державою кошти змогли повернути за два з невеликим роки. Тепер їхній місячний дохід складає приблизно стільки ж, як і отримана три роки тому поворотна фінансова допомога. У майбутньому подружжя планує відкрити міні-завод.


Як встигнути обрати той самий подарунок для жінки? | Новини Чернівців\n17:00, 1 серпня 2018 р.\nНе поспішайте здійснювати жіночу мрію, іноді це загрожує незворотними наслідками!\nНаприклад, ні в якому разі не даруйте засоби для схуднення, абонементи на фітнес або тренажерний зал! Бажання виконати її заповітну мрію про струнку фігуру може привести до того, що цей подарунок для неї, буде останнім в ваших стосунках. Такий подарунок для жінки рівнозначний прямолінійної заяві - "Ти товста!"\nНе даруйте креми від зморшок і прищів, засоби для депіляції, жіноча психологія завжди шукає підтекст в подарункі, і в цьому випадку подарунок буде знову не на вашу користь.\nУникайте дарувати банальні сувеніри: ведмедиків, сердечка, магнітики, листівочки. Ці подарунки вирушать в купу їм подібних, а ви - в список посередностей з відсутністю елементарної уяви.\nБезпрограшний варіант - ювелірні прикраси! Вони здатні викликати у жінок бурю емоцій. Але і тут є підводні камені. Прикраса має бути незвичайною і небанальною. Уявіть, яку емоцію від подарунка випробує жінка, якщо таку прикрасу вже носить подруга або колега по роботі?\nТак що ж дарувати в кінці-то кінців, щоб залишатися в фаворі у коханої?\nМи знайшли для вас ідеальне рішення:\nНовинка і модний тренд в світі ювелірних прикрас - незвичайні, об'ємні срібніпідвіски-талісмани в стилі орігамі. Чарівні звірі і птиці: голуб, лисиця, фламінго, слон, папуга, ведмідь, виконані зі срібла 925 проби.\nПідвіски-новинки вже у продажу і сьогодні ви можете зробити чудовий подарунок коханій жінці зі знижкою від 25% до 30%.\nНе потрібно думати про подачу подарунка, тому що підвіски доставляються в подарунковій упаковці. Забудьте про біганині по магазинах і бійках в черзі :)\nРобіть замовлення на нашому сайті novinki.top/tardoo зараз і готовий подарунок буде у Вас через 1-3 дні\nБільше цікавих подробиць ви можете дізнатися за телефонами:\nУ медколеджі на Буковині виявили порушень на суму майже 1,5 млн грн\nБуковинські аудитори виявили порушень на суму майже 1,5 млн грн у Новоселицькому медичному коледжі Буковинського державного медичного університету. Про це повідомляє пресслужба Управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області. Фахівці Управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області під час ревізії в комунальному закладі вищої освіти «Новоселицький медичний коледж Буковинського державного медичного університету» за період...\nВодій не впорався з керуванням і допустив зіткнення з іншим авто в Чернівцях (ФОТО)\nЩе одна дорожньо-транспортна пригода сталася нещодавно в Чернівцях. За оперативною інформацією пресслужби Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, два легкових автомобілі зіткнулися на вулиці Калинівській. Водій автомобіля Сітроєн не впорався з керуванням та виїхав на смугу зустрічного руху. Як наслідок - відбулося зіткнення із автомобілем Тойота. Травмованих у ДТП не має. За інформацією патрульної поліції, у водія Сітроєна присутні характерні...\nПро Регіональний безпековий форум молодих лідерів з "перших вуст": цікаве буковинцям\nЦього тижня у Львові вперше відбувся Регіональний Безпековий Форум молодих лідерів на тему «Міжнародна коаліція на підтримку України: як захистити і посилити нашу солідарність». Організаторами заходу виступив Фонд Арсенія Яценюка «Відкрий Україну» за підтримки Посольства Канади в Україні. До участі в форумі були запрошені 100 переможців конкурсу фонду із західних областей нашої держави. Із одним з переможців та учасників форуму поспілкувалася кореспондент...\nОбережно правопорушники! Сертифікати курсів самооборони вручили чернівецькі патрульники\nСьогодні чернівчанки, котрі брали участь у "Курсах самооборони" від Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, успішно склали екзамен і отримали сертифікати. "Курси самооборони", організовані Управлінням патрульної поліції в Чернівецькій області за підтримки спортивного клубу "Bushido", завершилися сьогодні.⠀Як інформує пресслужба відомства, поліцейські навчали жінок протидіяти фізичному насильству шляхом вивчення прийомів самозахисту. Тренери к...\nДвоє автівок зіткнулися в Чернівцях\nДорожньо-транспортна пригода сталася в Чернівцях в районі вулиці Калинівської. Травмованих немає. Як повідомляє пресслужба Управління поліції в Чернівецькій області, сьогодні, близько 18:00 на вулиці Калинівській відбулося зіткнення двох автомобілів. Водій автомобіля Форд, здійснюючи маневр, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ. Як наслідок сталося зіткнення автівок. Травмованих у ДТП немає. Наразі на місці дорожньо-транспортної пригоди працюють поліцей...\nМОН України запустить Дорожню карту: важливе буковинцям\nПро створення Національної дорожньої карти дослідницьких інфраструктур анонсувало 6 грудня Міністерство освіти і науки України. До неї відомство впродовж наступних двох років хоче долучити провідні наукові інфраструктури, на які виділятимуться кошти з державного бюджету. Як повідомляється на офіційній сторінці МОН України, про створення Національної дорожньої карти розповів генеральний директор директорату науки МОН Дмитро Чеберкус під час відкриття семін...\n17:21, Сьогодні 1\nПро боротьбу з насильством розповідали на Буковині\nВ рамках Всеукраїнської акції "16 днів проти насильства" хотинські правоохоронці та фахівці соцслужби для дітей, сім'ї та молоді провели вуличну акцію. На Хотинщині триває міжнародна акція «16 днів проти насильства». Як повідомляє пресслужба Хотинської райдержадміністрації, працівники відділення соціальних служб для сім’ї, дітей та молоді Хотинського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) та мобільної бригади соціаль...\n"Золоті" та "срібні" рибки Буковини повернулися з Чемпіонату плавання\n3-6 грудня у м. Дніпро пройшов Чемпіонат України з плавання серед юнаків. Буковинські спортмени ввійшли до трійки кращих. Як повідмляє "ЧернівціСпорт", першого дня змагань переможцями стали Олександр Стрілецький (СК «Актив», дистанція 1500 вільним стилем), Владислав Маковійчук (СК «Еліт», дистанція 200 м брас) та Олена Шахрай (СК «Еліт», 200 м брас). Срібну нагороду здобула Ангеліна Боднарюк (СК «Еліт», 200 м брас). Трійку кращих замкнула Дарина Смоліна (С...\n"Яблунева агломерація" буковинських громад перемогла у всеукраїнському конкурсі\nПартнерство територіальних громад Хотинського району вибороло перемогу у всеукраїнського конкурсі з співпраці міських та сільських громад, що проводиться Інститутом громадянського суспільства. Нещодавно в Києві підвели підсумки ініціативи «Партнерство міських та сільських громад як інструмент місцевого економічного розвитку». Дана ініціатива, як інформує Чернівецький офіс з розвитку місцевого самоврядування, реалізується Інститутом громадянського суспільс...


Сирні оладки – 6 рецептів, як приготувати смачні і пишні оладки\nСирні оладки – корисний і поживний сніданок, а також відмінне ласощі до чаю. За смаком вони нагадують сирники, але мають зовсім іншу текстуру і припадуть до смаку навіть тим, хто не визнає сир. Подавати їх можна з добавкою з солодкого варення або сметани.\nЗ усіх млинців саме оладки відрізняються своєю пишністю. Домагаються цього різними хитрощами в процесі готування, наприклад, додаючи соду або розпушувач.\nЩоб приготувати оладки потрібно:\n80 г білого або коричневого цукру;\nЕкспериментувати з рецептом можна додаючи в різних пропорціях ванілін, корицю, лимонну цедру. При замішуванні важливо домогтися, щоб тісто не розтікалося по сковороді.\nВ одну миску помістити яйця, цукор і сіль, ретельно збити до однорідної маси.\nСир викласти в тарілку з високими краями, влити кефір і розтерти до м’якої пасти, змішати з яйцями.\nВсипати попередньо просіяне борошно з содою і подрібненим лимоном. Замісити тісто.\nСмажити з обох сторін під закритою кришкою на слабкому вогні і на невеликій кількості олії, викладаючи зручною ложкою. Обов’язково залишати відстань між виробами, в процесі смаження тісто підніметься.\nПідказка: якщо тісто виходить дуже рідким, можна додати трохи борошна.\nЗамішати тісто для оладок можна також, використовуючи молоко, замість кефіру.\n4 ст. л. пшеничного борошна (вищого сорту);\nдві щіпки соди.\nВзяти сир і яйце, додати цукор і сіль – все ретельно перемішати.\nДодати борошно, знову перемішати.\nВлити молоко – його кількість залежить від жирності. Стежити, щоб маса була не гущі жирної сметани.\nРозігріти масло на сковороді і смажити оладки на невеликому вогні.\nСмачний сніданок і корисне ласощі готові!\nВівсяно-сирні оладки для дітей\nДля тих, хто сиру на сніданок воліє вівсянку, але іноді не проти побалувати себе оладки, підійде рецепт з використанням пластівців. Це ідеальний збалансований варіант для прийому їжі у дітей.\nчайна ложка кукурудзяного крохмалю.\nВівсяні пластівці перемолоти за допомогою блендера.\nЗмішати отриману вівсяну муку з сиром і кукурудзяним крохмалем.\nДодати яйце і цукор, домогтися однорідності суміші.\nРозігріти олію і ложкою викласти тісто на сковороду. Обсмажувати з двох сторін на середньому вогні до утворення апетитною скоринки.\nЦей рецепт легко перетворюється в сирно-бананові оладки, якщо в тісто додати банан. Тоді можна обійтися без цукру і отримати не тільки смачні, але і корисні оладки.\nДріжджі допомагають домогтися м’якого тіста.\nОсновні інгредієнти залишаються тими ж:\nПідігріти молоко (але не доводити до кипіння!), додати яйце, цукор і сіль, перемішати. Щоб зробити млинці солодше, можна збільшити кількість цукру.\nЗмішати з сиром до отримання однорідної маси (при бажанні можна перевищити заявлений обсяг інгредієнта).\nВсипати борошно і дріжджі. Домогтися, щоб тісто тяглося за ложкою.\nПоставити отриману масу в сухе і тепле місце і залишити на 30-60 хвилин. (Зручно зробити заготовку з вечора).\nПісля того як тісто піднялося, смажити оладки на невеликій кількості олії з двох сторін. Вогонь встановити невеликий або середній.\nЦей рецепт оладок з сиром дозволяє отримати пишні і м’які млинці, які можна сервірувати зі сметаною або варенням.\nДодати ще більше вершкового смаку в звичні оладки можна, якщо замісити тісто на сметані.\nСухофрукти або горіхи урізноманітнюють звичний смак оладок.\nСир протерти через сито або подрібнити у блендері до однорідної маси.\nДодати інші інгредієнти і збити.\nВсипати борошно в суміш до тих пір, поки тісто не набуде густоту жирної сметани.\nСмажити з двох сторін на розпеченій сковороді з закритою кришкою до золотистої скоринки.\nЗробити рецепт менш жирним можливо, замінивши сметану натуральним йогуртом, проте в такому випадку в тісто додається столова ложка соняшникової олії.\nВаріант приготування без борошна\nДля тих, хто дотримується суворої дієти підійдуть пп оладки без вмісту борошна. У сирі міститься багато кальцію і білка. Блюдо виходить ніжним і смачним, є ідеальним для здорового способу життя. Додатково до всього готуються вироби легко і швидко.\n250 г сиру (8-10% жирності);\nВзяти охолоджені яйця (ідеально, якщо їх тільки що вийняли з холодильника), додати сіль і збити міксером протягом 10-15 хвилин до утворення щільної густої піни.\nВсипати цукор, збивати до його повного розчинення.\nСир протерти через сито, щоб позбутися від грудочок, змішати з яйцями. Повинна вийти маса, що нагадує густу сметану. Якщо сир недостатньо сухий і суміш виходить надмірно рідкої, додається крохмаль.\nНа розігріту сковороду вилити рафінована олія, трохи почекати. Ложкою викладати тісто, смажити з двох сторін. Якщо вироби будуть прилипати до поверхні посуду, їх попередньо можна вмочити в панірувальні сухарі або манку.\nГотові оладки викласти на паперову серветку, щоб вбрався зайвий жир. Подавати з натуральним йогуртом або джемом. За бажанням посипати цукром. Приємного апетиту!


Готуємося до конкурсів - Для розумників і розумниць - Каталог файлов - Розумники і розумниці.Сайт 4-Б кл. КСШ№118 м.Кривий Ріг\nКатегорія: Готуємося до конкурсів Дата: 19.11.2014\nСтрижі - діти повітря. Проте на землі вони почувають себе дуже безпорадно, адже ноги в них дуже короткі.\nКатегория: Готуємося до конкурсів\nАвтор: Ann Переглядів: 1566 Коментарі: (0) Завантажень: (0)\nРосійська назва цього птаха „свиристель" означає „той, що дзвінко і різко свистить". В Україні цього птаха називають омелюхом (очевидно, ця назва була дана птахові за його пристрасть до ягід омели).\nАвтор: Ann Переглядів: 3008 Коментарі: (0) Завантажень: (0)\nДрібний (менший за горобця) птах з яскраво-рудим хвостом, який майже весь час характерно тремтить.Звичайна горихвістка - один з найкрасивіших птахів. Проте розкішно забарвленим оперенням може похвалитися лише самець. Наряду самки бідніший, але і вона має такий самий яскраво-коричневий хвіст.\nАвтор: Ann Переглядів: 1495 Коментарі: (0) Завантажень: (0)\nЧеревички для пташок\nДуже часто назва квітки оповідає про її форму.\nАвтор: Ann Переглядів: 1324 Коментарі: (0) Завантажень: (0)\nГриби лисички отримали свою назву за яскраво рудий колір, іноді яскраво вогняний, як у лисиці. Лисички не лише смачні, а й дуже корисні.\nАвтор: Ann Переглядів: 2867 Коментарі: (0) Завантажень: (0)\nЩо то за капуста грибна?\nЦікавий з вигляду гриб листочня кучерява (Sparassis Crispa). Його також називають в народі грибною капустою\nАвтор: Ann Переглядів: 1171 Коментарі: (0) Завантажень: (0)\nАвтор: Ann Переглядів: 823 Коментарі: (0) Завантажень: (0)\nГриб, схожий на вуха\nВарто лише побачити гриб ослячі вуха, і сумніви у відповідності назви і форми відпадають.\nАвтор: Ann Переглядів: 1379 Коментарі: (0) Завантажень: (0)\nДосить рідкісний для наших лісів гриб синяк складно переплутати з яким-небудь іншим видом. Його капелюшок може досягати в діаметрі дванадцяти сантиметрів і мати як кулясту форму, так і підвушковидними. На дотик вона нагадує повсть. М'якоть гриба має розсипчасту структуру і білий колір, при надрізі ж вона миттєво набуває синюватого відтінку, за що гриб і отримав свою назву. Капелюшок і ніжка синяка пофарбовані в інтенсивний жовто-солом'яний колір. Ніжка гриба є порожнистої і широкою.\nАвтор: Ann Переглядів: 1856 Коментарі: (0) Завантажень: (0)\nАвтор: Ann Переглядів: 834 Коментарі: (0) Завантажень: (0)


Ніж FIREBIRD FB7621 купити\nНіж FIREBIRD FB7621\nМодель: FIREBIRD FB7621\nСкладаний ніж Firebird FB762 без перебільшень можна назвати «робочою конячкою», яку з упевненістю можна застосовувати для роботи з найрізноманітнішими матеріалами. Цей ніж впорається з різом продуктів, картонних і пластикових упаковок і навіть деревини. Тобто, він відмінно підійде для повсякденного носіння в якості EDC-ножа і для використання під час активного відпочинку на природі.\nКлинок ножа виготовлений з нержавіючої сталі марки 440C і був загартований до рівня 58 HRC. Застосування цього матеріалу і подібна термічна обробка є запорукою твердості клинка і зносостійкості його ріжучої кромки. А за рахунок того що лезо виконано у формі Drop-point і має гладку заточку ріжучої кромки, Ніж відмінно підходить для виконання ріжучих і колючих дій, що напевно буде корисно при проведенні ремонту або під час приготування їжі.\nФіксаціяк линка у відкритому вигляді здійснюється за допомогою замка Axis-lock. Цей механізм зручний в управлінні як правою, так і лівою рукою і здатний витримати значні навантаження. Однак, він сприйнятливий до засмічення (пил / пісок).\nЛайнери рукояті складаються з нержавіючої сталі, а накладки - з G10. Подібна компоновка, в поєднанні з першокласної підгонкою комплектуючих один до одного, дозволили зробити рукоять дійсно міцною. А спеціальні вирізи значно полегшують вагу такої конструкції без шкоди для її надійності.\nСкладаний ніж Firebird FB762 випускається в трьох випадках: з чорними, помаранчевими і зеленими накладками на рукоять. Бекспейсер, в будь-якому випадку, має відмітний від накладок колір, що дозволяє не втратити ніж на природі, так як створюваний подібним поєднанням кольорів контраст досить сильно «кидається» в очі.\nповна довжина моделі FB762 у відкритому вигляді становить 20,0 см;\nніж відкривається за допомогою двостороннього шпенька;\nдовжина клинка - 8,9 см, а його товщина у обуха - 3,5 мм;\nматеріал клинка - ержавеющая сталь марки 440C;\nтвердість клинка за шкалою Роквелла становить ~ 58 HRC;\nмодель FB762 на даний момент випускається з чорними, зеленими і помаранчевими накладками на рукоять;\nв бекспейсере є отвір для установки темляка;\nніж оснащений знімною сталевий кліпсою;\nГарантія: офіційна, від виробника, діє протягом 1 року.\nnizh firebird fb7621, nozh firebird fb7621, ganzo, instrumenti, nozhi


Онлайн сервісна книга - Protherm\nМи запустили онлайн-сервісну книжку, в якій ми надали інформацію про Ваше обладнання.\nВсе, що потрібно зробити, це ввести серійний номер Вашого обладнання, який можна знайти в документації, що додається або на самому обладнанні.\nЯкщо Ваше обладнання вже запущено, то тут Ви знайдете не тільки дату терміну дії гарантії на продукт, а й іншу інформацію про обладнання.\nТакож використовуючи цю форму, Ви можете відновити гарантійний талон. Більш детально вПорядку відновлення гарантійного талона. (723 kB)