Следующий автомобиль (Страница 358) — Главный — Logan-Клуб в Україні (Logan-Club in Ukraine)\nСледующий автомобиль (Страница 358 из 514)\nСтраницы Назад 1 … 356 357 358 359 360 … 514 Далее\nСообщений с 8,926 по 8,950 из 12,841\n8,926 Ответ от Александр007 2020-02-13 08:23:23 Отредактировано Александр007 (2020-02-13 08:26:31)\nУ двух знакомых перегрев , капец движку.\nБольше форды не берут\nДвигатель по размерам очень маленький, а нагрузка высокая...\nЕщё и старт стоп глушит двигатель.\n8,927 Ответ от Larsen 2020-02-13 11:12:36 Отредактировано Larsen (2020-02-13 11:48:26)\nЗавжди веселили такі заяви...\nТоді чому ти їх робиш? Щоб повеселити мене?\nХарактеристики є підтверджені у схожих умовах на схожому залізі іншими людьми.\nАга, прикинь якби я тобі характеристики РАВ4 приводив на прикладі "підтверджених характеристик у схожих умовах зі схожим залізом".\nІ це ще при тому що ти ні разу навіть близько не маєш того рівня інженерної кваліфікації як конструкторський відділ будь-якого автовиробника. Так що твої слова, це "писанина на заборі", в порівнянні з їхньою технічною документацією.\nМене влаштовує, а ваша думка ніяк не впливає на наявні характеристики.\nНевже ти це сказав? А як ти реагуєш коли таке тобі говорять інші? Ну там Алекс наприклад? Уяви собі, що твоя думка теж всім пох. Аж настільки пох, що той самий РАВ4 стабільно в лідерах продажів, а так зненавиджені тобою ВАГ і Тойота залишаються одними з найбільших автовиробників.\nЩодо наявних характеристик, то на них не впливає і твоя думка теж. Ти їх не знаєш, ти лише припускаєш, мрієш, віриши ну і сам себе переконуєш. Але це вже область психології, так що тут про це не варто. Нема реальних замірів, значить все що ти там собі думаєш про "схоже залізо у схожих умовах" не більше ніж твоє бажання видане за реальність.\nОсь тут...8.9 наміряли...\nАга, а хтось може і 20с наміряти. Але якщо одакове авто з різними водіями показує різний результат, значить причина гіршого результата не в авто, а в прокладці між кермом і кріслом. Адже якби 8.9 було обмеженням авто а не водія, тоді ніякий інший водій не зміг би досягнути 8.46.\nЇздить жінка... не дуже активно.\nУ цієї гіпотетичної жінки з таким не дуже активним водінням на конкурентах був би розхід сильно більше 10 літрів.\nБензиновий РАВ4 2.0бензин у екорежимі і по пенсіонерськи їсть майже так само(трохи більше 8).\nПо перше це брехня, 2.0 меньше 10 по місту це вже не пенсіонерський режим, а повна відсутність заторів, світлофорів і трефіка вцілому. Іншими словами - це вже не те що прийнято називати "по місту".\nПо друге, різниця між "пенсіонером" і "жму в пол" в 1.5 рази запроста.\nА так то можна порівняти і навпаки - в еко режимі гібрид бере 5-6 літрів, тоді як 2.0 при "не дуже активній" їзді з середнім трефіком їсть 10-11, а при активній чи тяжкому трефіку, перевалює за 12.\nКороче, ти знову намагаєшся "натягнути сову на глобус". А в тих умовах де 2.0 споживає трошки більше 8л, гібрид споживає 5л. Адже ці цифри отримані виробником в точно однакових умовах для обох моделей.\nА хто конкуренти? За відсутністю конкурентів\nО! Значить у РАВ4 вже нема конкурентів? Тоді про що тит там питав взагалі? Це ж значить взагалі унікальна пропозиція! Єдина і неперевершена в свому роді!\nРеалізація з атмосферним древнім бензином\nДвигун там аж занадто сучасний, комбіноване впорскування, цикл Аткінсона, з ККД 41%. Відсутність турбіни в даному випадку це перевага, адже в гібриді від неї ніякої користі.\nм'яко кажучи, не вершина.\nНу і куди ти зараз стрілки переводиш? Ти спитав про порівняння з реальними конкурентами? І я про це відповів. Що ти зараз намагаєшся довести? Що задав не те питання яке хотів? Ну так з цим не до мене.\nЦе не конкурент.\nТам не важно яка потужність...\nАга. Значить коли ти говориш що 100к.с. на тону це 10с до сотні, то потужність важлива, а тут вже не важлива? Ну ок... це ж ти сказав. Зачить так і є. Тобі вирішувати, фізика поступиться.\nСпорт з дизелем 1.6 їде так само ніяк як і Каджар 1.5 дизель. І в секундах і в відчуттях.\nЗаявлені цифри розгону однакові, але у одного 115к.с. і 260Нм моменту, а у другого 136к.с. і 320Нм моменту, і при цьому Спорт ще й на 100кг легший. Так що ніякої однаковї динаміки там бути впринципі не може. Ну хіба що якщо порівнювати непорівнювальні трансмісії.\nЩодо "по відчуттях", це навіть обговорювати нема сенсу. Твої відчуття завжди підтвердять те в що ти віриш.\nВзагалі-то хочуть... Але дозволити собі не можуть. Кажуть, що дорого...\nЦе так тільки говорять щоб зробити тобі приємно.\nАле ж ми люди не горді. Їзжу на тому, на чому хочу. А ви катайтесь на тому, що вам всунуть чи вже всунули.\nВсі їздять на тому чому хочуть. Ніхто нікому нічого не всунув. Вибір є у всіх. Тільки ти чомусь вважаєш що твої побажання до авто важливіші за бажання інших, і продовжуєш нав'язувати всім свої особисті смаки. Можливо хоч зараз це зрозумієш, після того як я проїхався по твоїм, і ти сам почав говорити те, що ігноруєш від інших.\n8,928 Ответ от SanychGT 2020-02-13 16:53:10\nПроблема тільки у тому, що "схожих умов і схожого заліза" для прикладу немає...\nНевже ти це сказав? А як ти реагуєш коли таке тобі говорять інші?\nЯ абсолютно спокійно реагую. Я одразу говорю, що моє авто не їде, не валить, не пре і т.д. і т.п. Маю можливість порівняти і порівнювати. І цікавлюся цими речами постійно, мені це цікаво.\nАж настільки пох, що той самий РАВ4 стабільно в лідерах продажів, а так зненавиджені тобою ВАГ і Тойота залишаються одними з найбільших автовиробників.\nМільйони мух, як відомо, сідають тільки на найкраще. І це абсолютно нормально.\nІ я абсолютно рівно дихаю до будь-якого виробника. Не залежно від твоєї чи когось іншої думки чи фантазії.\nПо перше це брехня, 2.0 меньше 10 по місту це вже не пенсіонерський режим, а повна відсутність заторів, світлофорів і трефіка вцілому.\nНа жаль не брехня... але як скажеш. Тобі звідти видніше.\nО! Значить у РАВ4 вже нема конкурентів?\nУ гібридного немає, а у звичайного РАВ4 їх достатньо. https://auto.24tv.ua/ru/10_samyh_populy … ing_n14309\nДвигун там аж занадто сучасний, комбіноване впорскування, цикл Аткінсона, з ККД 41%. upp\nЦе скоріше мінус ніж плюс.\nПрославленная надежность тойотовских двигателей строится целиком и полностью на простых решениях, архаичной конструкции и отработанных технологиях. Отступление от этих правил в большинстве случаев приводит к печальным результатам. A25 воспринимается как преемник очень удачного 2AR-FE, но, оценивая совокупность применяемых на нем новых решений, можно гарантировать - новый мотор заведомо не будет столь же надежным и беспроблемным.\nАга. Значить коли ти говориш що 100к.с. на тону це 10с до сотні, то потужність важлива, а тут вже не важлива?\nПо перше важлива якщо її НЕ достатньо для забезпечення достатньої динаміки у потоці.\nПо друге, якщо її просто занад-то мало і авто грубо кажучи не їде, то там вже не важливо на скільки сильно не їде. По факту у авто недостатня динаміка.\nДійсно дзвонять спитати, як їм собі таке зробити, чи може хтось може таке зробити просто тому, що хочуть зробити мені приємно.\nВсі їздять на тому чому хочуть.\nЗ тих хто тут є практично ніхто... Хочуть на одному, а їздять на зовсім другому. І шукають варіанти.\nМені простіше, в крайньому випадку друге авто можу і не брати.\n8,929 Ответ от Larsen 2020-02-13 19:42:05 Отредактировано Larsen (2020-02-13 19:57:27)\nМова не про те як ти сприймаєш критику твого авто, а про те що ти не сприймаєш того що чийсь вибір може бути для них правильніший, ніж твоя думка про цей вибір. Розумієш?\nМільйони мух, як відомо, сідають тільки на найкраще.\nАга, от тільки якщо всі люди мухи, то і ти муха. І на що ти тоді повинен сідати?\nНе варто так зверхньо ставитись до людей, далеко не всі вони ідіоти. Більшість користувачів таки здатні зрозуміти яке авто краще задовільняє їх потреби. На це здатний не тільки ти, і не тільки я.\nІ я абсолютно рівно дихаю до будь-якого виробника.\nНеправда! Я ж читаю твої коменти вже не перший рік. Ти цього ніяк не приховаєш вже.\nЗвичайно видніше, в мене ж РАВ4 2.0.\nУ гібридного немає, а у звичайного РАВ4 їх достатньо.\nЗначить проста відповідь на твоє заптиання "що у РАВ4 краще ніж у конкурентів", яку дав я, залишається вірною? А саме - у РАВ4 краще те, що в неї є комплектації з гібридною силовою установкою. Що ти ще намагаєшся довести?\nОх ЛОЛ! То тобі двигун древній, то вже те що він мегасучасний - мінус а не плюс. Насправді це і не мінус, і не плюс. Це рішення в якому є плюси, а є мінуси. Найвищий ККД це плюс. Сумнівна надійність комбінованого впорскування це мінус. Ну і так далі.\nНе переводь стрілки на абстрактні міркування. Мова про конкретне порівняння Каджара і Спорта. Дуже цікаво почути від тебе пояснення яким чином Каджар може бути динамічнішим Спортеджа, при меньший потужності, моменті і більшій масі? Бажано спираючись на твоє правильне розуміння питомої потужності.\nПрикол в тому, що якщо об'єми продажу РАВ4 за її ціну, по твоєму означають "дарма не потрібна", то що тоді вже можна сказати про жовте авто?\nЗ тих хто тут є практично ніхто...\nЦе ти просто всіх по собі судиш.\n8,930 Ответ от svserj 2020-02-13 20:28:07\n8,931 Ответ от sdj387jsd 2020-02-13 20:30:48\n(с) svserj - як завжди, в рейтингах кращі автомобілі одні, а на дорогах зовсім інші\n8,932 Ответ от lukis 2020-02-13 20:41:48\nSanychGT, вот интересно, прям не могу. Вы машину и в середине перекрасили? Багажник, подкапотное?\n8,933 Ответ от alex.cver 2020-02-13 21:19:20 Отредактировано alex.cver (2020-02-13 21:22:23)\nТам не важно яка потужність... Спорт з дизелем 1.6 їде так само ніяк як і Каджар 1.5 дизель. І в секундах і в відчуттях.\n320 Нм все таки у Спортяги хватит за глаза с 1.6. Вангую что будут брать как горячие пирожки и Каджар с 1.5 вряд ли так сможет да еще на полном\nhttps://news.infocar.ua/v_ukraine_start … 34205.html\nЭто не ракета конечно но очень достойный семейный и главное надежный авто, на котором и на лыжный курорт можно не боясь горок под 30 градусов со снегом и всем вот этим. Если не будет глюков с 1.6 дизелем как было в 2018 в первое полугодие то на ура пойдет. А кто то недавно писал что мало выбора что если хочешь полный привод то только 2л дизель и тд. Ну вот появился 1.6, вы начали говорить обратное так оно же овощъ. Тут нужно определиться вам экономия и полный или по полной с 2л дизеля и не экономно но быстро с 9.5 до сотни и даж полный привод не помеха. А если 7.5 сек до 100 тогда добавлять штук 5 и бежать за Атекой с 2л дизелем. Выбор есть, главное понять что хочется. А хочется желтый логан и ничего не покупать вообще\n8,934 Ответ от Тёмыч 2020-02-13 21:25:32 Отредактировано Тёмыч (2020-02-14 03:08:58)\nЭто "Сузуки Джимни" - малый кроссовер?\nКонкуренты в номинации: Honda HR-V, JAC S3, Opel Crossland X.. прям однокласник на однокласнике..\nПС. Залез в статистики продаж среднеразмерных пикапов в мире, удивлен: "л200" 22 тысячи за год, "амароков" - 52.. "хайлаксов" 390, "рейнджеров" 278..\nблин, "л200" такая вся офигенная, и на тебе.. даже "д-максы" и тех 190 тысяч.\n8,935 Ответ от SanychGT 2020-02-14 02:17:16\nа про те що ти не сприймаєш того що чийсь вибір може бути для них правильніший\nА до чого тут чийсь вибір? Якщо йде просто порівняння різних авто... Це ти переходиш на особистості.\nА вибір можна проаналізувати... але він, по замовчуванню, не може бути правильний чи не правильний в абсолюті.\nЯ ні на що і нікуди не повинен сідати.\nНа жаль буквальне сприйняття фігуральної мови тебе характеризує не дуже добре.\n«Заблуждение не перестает быть заблуждением от того, что большинство разделяет его.»— Лев Толстой\nНе варто так зверхньо ставитись до людей, далеко не всі вони ідіоти.\nАбсолютно правильно... не всі... десь близько 70-80%(доведено дослідженнями і у нас і за кордоном), на жаль, не мають понятійного мислення.\nТому данний вислів\nБільшість користувачів таки здатні зрозуміти яке авто краще задовільняє їх потреби.\nна жаль просто нісенітниця, яка ніякого відношення до реальної ситуації немає.\nМова про конкретне порівняння Каджара і Спорта. Дуже цікаво почути від тебе пояснення яким чином Каджар може бути динамічнішим Спортеджа, при меньший потужності, моменті і більшій масі?\nДобре... раз тобі так тяжко розуміти, то почнемо з початку. Я говорив, що Каджар 1.5 дизель зовсім не їде, а Спортеж 1.6 дизель на його фоні ну зовсім не вражає. І буквально написав що " їде так само ніяк". І ще... Каджар все ж таки легший за Спортеж.\nОсновна різниця в передатних числах коробки. Тому Каджар має таку саму динаміку, максимальну швидкість при меншій потужності(110 проти 136) і крутячому моменту. А при схожій потужності(130кс проти 136кс) і ідентичному крутячому має кращу динаміку, вищу максимальну швидкість. І це навіть по заявам виробників.\nХоча є і реальні цифри є які це підтверджують. Але це вже самі шукайте.\n8,936 Ответ от Тёмыч 2020-02-14 03:33:32\n8,937 Ответ от SanychGT 2020-02-14 09:27:18\nСпасибо сказали: sergey100675, Yanus2\n8,938 Ответ от Larsen 2020-02-14 12:07:29 Отредактировано Larsen (2020-02-14 12:19:36)\nА до чого тут чийсь вибір? Якщо йде просто порівняння різних авто...\nДо того що порівняння авто, штука вкрай суб'єктивна. Якими критеріями користуєшся ти, а якими твій опонент? І ти цього не розумієш, що те що для тебе критично необхідне, для Алекса і даром не потрібне, ну і навпаки, те чого хоче він, тобі навіть в голову не приходило як корисна річ. Нема об'єктивної оцінки кращого авто. Ну от наприклад, здавалось би доволі об'єктивної речі як оцінка двигуна. Що краще? Якийсь старий архаїчний атмосферник, чи суперсучасний турбомотор з безпосереднім впорскванням і т.д.? Другий потужніший, має значно кращу криву моменту, значно економніший. Ну по всіх ТТХ кращий, як не крути. Але хтось скаже що в нього ресурс ніякий, а хтось на нього не зможе газ поставити. І що далі? Який з них кращий? Ніякий. Тому що одному краще таке, а іншому інше. Не кажуче вже про авто вцілому, яке на відміну від двигуна, ще й може використовуватись для різних задач. Хтось катає свою п'яту точку по місту. Хтось отримує задоволення від драйву. Кому треба лазити по горам з лісами. А хтось меблі возить через день. І яке авто буде найкращим об'єктивно? Тим більше ніяке. Так що нема такого поняття як об'єктивне порівняння двох авто. Навіть якщо самі авто дуже близькі і схожі по всім параметрам. Ну от наприклад коли я порівнював РАВ4 з тим же Спотреджом, то останній мені зовсім не підійшов. Багажник, місце в салоні - речі які мені були важливіші за переваги Спорта. Але є люди, яких я чудово розумію, для яких Спорт явно краще. А ти кажеш порівнювати авто? Ну і як? Ніяк. Кожен порівнює згідно зі своєми вимогами до авто. Тому якщо для тебе модель А краща за модель Б, не намагайся сперичатися з тими, хто стверджує що модель Б краща за модель А. Просто тому що ти будеш неправим. За означенням. Розумієш?\nЦе ти переходиш на особистості.\nЯ тебе провокую на те щоб ти на своїй шкірі зрозумів всю неконструктивність твого підходу.\nЯкраз таки вибір може бути правильним в абсолюті. Адже критерій правильності вибору, на відміну від критерію кращості авто, існує. Це рівень задовільнення потреб користувача даним продуктом. Оцінити який з двох продуктів краще задовільняє потреби конкретного користувача не так вже й складно.\nНу тоді, будучи мухою як і всі, твоє життя буде коротким, і не принесе продовження роду.\nНу так ти не приводь безглуздих мемів, які по своїй суті і задумці жарт, але тобою сприймаються і видаються за якусь "мудрість", і не доведеться вказувати тобі на те яку нісенітницю по суті ти стверджуєш.\nЦя логічна побудова не застосовна до розглянутою нами проблеми. Річ у тім що користувачі авто не просто поділяють чиуюсь думку, про що говориться в цитаті, а самі її генерують, адже вони ставлять практичний експеримент на собі. Тому в даному випадку більшість формується як сума практинчих досвідів, а не масове прийняття якоїсь точки зору.\nне всі... десь близько 70-80%(доведено дослідженнями і у нас і за кордоном), на жаль, не мають понятійного мислення.\nОго! Посилання на дослідження в студію!\nВідразу скажу - якщо і приведеш, це буде якась маячна а не наукове дослідження, або ти його просто неправильно інтерпретуєш. Саме твоє формулювання результату з наукової точки зору безглузде, адже понятійне мислення за означенням притаманне всім повноцінним людям. Більше того - людина без понятійного мислення не здатна стати власником авто. Так що серед тих, чий вибір ти критикуєш, таких людей нуль. За означенням.\nТому данний вислів на жаль просто нісенітниця, яка ніякого відношення до реальної ситуації немає.\nЦей висновок ти зробив зі свого незнання що таке понятійне мислення. Ну от, хтось такий як ти, сказав би що понятійного мислення нема в тебе. Хоча насправді воно в тебе є, просто з логікою в тебе проблеми, рівень її у тебе низький.\nЯ говорив, що Каджар 1.5 дизель зовсім не їде, а Спортеж 1.6 дизель на його фоні ну зовсім не вражає. І буквально написав що " їде так само ніяк"\nДуже об'єктивно, дуже конкретно... Ну що я можу сказати? "Так само ніяк", можна натягнути на "будь-який глобус".\nІ ще... Каджар все ж таки легший за Спортеж.\nКаджар 1517, Спорт 1471.\nhttps://renault-kadjar.infocar.ua/mod_1 … d5752.html\nhttps://kia-sportage.infocar.ua/mod_1.6 … d5578.html\nОсновна різниця в передатних числах коробки.\nПриведи ці числа для обох роботів, не будь голослівним.\nІ це навіть по заявам виробників.\nА "навіть" тут в яку сторону працює? Якщо ти не довіряєш заявленим виробниками цифрам, як це було з розгоном РАВ4, значить ти повинен недовіряти обом в однаковій мірі. І якщо для слабшого і тяжкішого авто заявлена більша динаміка, чи щось типу цього, тоді більша підозра падає саме на це заявлення. Динаміка заявлена для Спорта як раз таки виглядає доволі реалістичною, враховуючи його питому потужність. А от для каджара це значення виглядає більш сумнівним.\nДоречі, заявлений розгін виробниками може бути як завищеним, так і заниженим. Були випадки коли при тестування авто розганялось швидше ніж заявлено. Можливо таке буває тоді коли виробник тестує розгін з більшим навантаженням чи щось в цьому роді.\nВ будь-якому разі, відштовухватись від заявленої динаміки можна, але зі здоровою долею скептицизму, особливо коли результати не дуже сходяться з іншими, технічними характеристиками авто, в яких виробники фантазують рідше.\nЄ реальні цифри які спростовують твої заяви. Але це вже ти шукай сам.\nНу от, ти знову процитував жарт, як аргумент? Я розумію що це вже мем, але по факту, Віндовс реально найкраща ОС для персональних комп'ютерів. Принаймі для більшості користувачів, адже потреби у кожного різні. Чому так? Подумай - що таке ОС, яка її головна задача? Сама по собі ОС, для більшості користувачів ПК, не є самоціллю. Всі задачі які вони вирішують на ПК, виконуються програмним забезпеченням. Єдина задача ОС - запуск прикладних програм користувача. Тому абсолютно головний критерій кращосі ОС для них - здатність запускати потрібні програми. Ну так от, Вінда має найбільше програм, особливо для домашнього користування (ігри, ага), вони покривають найширший діапазон використань і при цьому найдоступніші (торенти, ага). От і все. А технічні нюанси нікого не цікавлять, адже пофіг яка в тебе ОС, якщо ти не можеш під нею запустити потрібну тобі програму - вона для тебе не варіант.\nЗнову? Якщо ти муха - тоді звичайно так! А якщо ні, тоді навіщо мух в приклад ставиш? Не вистачає розуму помітити різницю між мухами і людьми? Ну і т.д. Цей мем настільки безглуздий, що можна дуже довго з різних сторін показувати його непридатність для будь-якої аргументації. Але він прикольний, як жарт, як анекдот. Власне як і всі жарти базується на неправильних асоціаціях. Чому вони нас і смішать.\n8,939 Ответ от SanychGT 2020-02-14 17:07:28\nВідразу скажу - якщо і приведеш, це буде якась маячна а не наукове дослідження, або ти його просто неправильно інтерпретуєш. Саме твоє формулювання результату з наукової точки зору безглузде, адже понятійне мислення за означенням притаманне всім повноцінним людям.\nТобі, на жаль, не притаманне точно... Інакше не писав би отаке.\nЗаперечувати собі ж, при цьому не будучи в курсі, про що йдеться мова, та ще й оцінювати по цьому моє формулювання це дуже сильно. Тому на цьому розмова буде закінчена. Далі тільки цифри.\nОсь з офіційної сторінки КІА https://www.kia.com/ua/showroom/sportag … ation.html\nСпоряджена маса (min), кг 1605-1762 Спортаж на передньому приводі\nОсь з офіційної сторінки Рено https://www.cdn.renault.com/content/dam … r_2018.pdf\nСпоряджена маса кг 1517 Каджар на передньому приводі\nЦифри інші там теж є...\nВідповім твоїми ж словами.\nАле це вже ти шукай сам.\nА "навіть" тут в яку сторону працює? Якщо ти не довіряєш заявленим виробниками цифрам, як це було з розгоном РАВ4, значить ти повинен недовіряти обом в однаковій мірі.\nЄ люди які тестують у різних режимах і мають конкретні реальні цифри. Ось до їхніх результатів є певна довіра.\n8,940 Ответ от Larsen 2020-02-14 17:26:22 Отредактировано Larsen (2020-02-14 17:26:41)\nЦим висловом ти демонструєш те що я про тебе сказав. Адже якби мені було не притаманне, я б не писав взагалі.\nНу і де твої дослідження які щось показали? Нема? Так отож. Про мух тільки можеш.\nЗаперечувати собі ж, при цьому не будучи в курсі, про що йдеться мова\nГоді вже викручуватись, нічого не вийде, ти облажався, і на цьому хочеш закінчити розмову. Так я ж не проти. Закінчуй, годі вже тобі дурниці писати.\nВо, тепер ти правильно пишеш! Такий аргумент приймається.\nЛОЛ Це ж твої слова! https://www.logan.in.ua/forum/post730885.html#p730885\nНу так дані про передаточні числа будуть, чи це ти вже цифрами зі мною передумав спілкуватися?\nА до їх криворукості? Якщо у різних людей різні результати, значить самі люди є фактором в експерименті.\n8,941 Ответ от SanychGT 2020-02-14 17:47:05\nНа жаль немає з ким спілкуватися... В мене всі дані є...\nЦе по sportage...\nДругу половину роботи зробиш сам. Хоча шансів на це дуже мало.\nА до їх криворукості?\nЇх результати не одноразово підтверджувалися... І на моїй практиці теж.\n8,942 Ответ от Larsen 2020-02-14 19:53:52\nНа жаль немає з ким спілкуватися...\nЦе найтупіший злив зі всіх можливих. Але чомусь зовсім не дивно що ти ним користуєшся.\nЗ якої радості я повинен шукати докази твоїх тверджень? Хоча, знову ж таки, для твого рівня логіки це напевно нормально.\nВсе навпаки - твої результати з твоїх фантазій, а результати інших ти просто підбираєш під свої переконання. Як зазвичай, "натягуєш сову на глобус"(с).\n8,943 Ответ от SanychGT 2020-02-16 02:15:51 Отредактировано SanychGT (2020-02-16 02:16:24)\nА в тих умовах де 2.0 споживає трошки більше 8л, гібрид споживає 5л.\nСьогодні уточнив останні данні по середньому розходу... зима ж надворі. 2.0 "пенсіонерський екорежим" середній розхід вже 7,8л, 2.5 гібрид "блондинковий режим" середній розхід вже 8,4л...\n8,944 Ответ от Larsen 2020-02-16 02:34:32\n2.0 "пенсіонерський екорежим" середній розхід вже 7,8л, 2.5 гібрид "блондинковий режим" середній розхід вже 8,4л...\nПенсіонерський екорежим, і режим блондинки це різні умови.\nНуа вцілому у 2.0 такий середній розхід по звичайному місту неможливий. Це явно комбінований режим який включає в себе трасу, або вільне від трефіку місто.\nА такий розхід для гібрида, навіть по місту, можливий тільки тоді якщо йому не дають рекуперувати. Іншими словами - блондинка занадто активно тисне на гальмо. Ну або ще щось там пішло дуже криво.\nВ однакових умовах міської експлуатації, з трефіком і заторами, з однаковим рівнем пенсіонерності, різниця в розході між цими моделями десь в районі 1.5 разів на користь гібрида.\n8,945 Ответ от sdj387jsd 2020-02-16 11:47:46 Отредактировано sdj387jsd (2020-02-16 12:06:37)\nНезгідний. Авто може просто котитись. на запуск двигуна, йде більше пального. (тому інколи різні ця між котитись, та перетворювати рух в електрику не така уже і велика) Більше запусків більше витрати. (тому інколи різні ця між холостим та старт стоп не така уже і велика). Тай багато інших моментів які все по капельці, збирають.\nДайте одне і теж авто, на механіці досвідченому водієві. Та теж авто на гібриді, випускниці, яка щойно закінчила автошколу. Гадаю з результатами витрати палива, буде все досить цікаво. А ще якщо, на гібрид посадити досвідченого водія, та дати ТЗ, найбільший розхід. То там візагалі можна, ого-го який розхід отримати.\nП.С. сама ідея гібрида, мені здається помилковою. Чим більше деталей, тим більша ймовірність поломки. Чим більше вузлів, в русі - тим більше можливостей потратити більше енергії, на їх рух. Просто електромобілі сама ідея уже, більш цікавіша, але технічне виконання поки-що нікудишнє. Тай і ціна.\n8,946 Ответ от Larsen 2020-02-16 13:40:26 Отредактировано Larsen (2020-02-16 13:44:14)\nАвто може просто котитись.\nВ нормальному трефіку не може. В тому то й проблема, і головна причина меньшого розходу по трасі ніж по місті.\nБільше запусків більше витрати. (тому інколи різні ця між холостим та старт стоп не така уже і велика).\nОт якраз таки гібрид вирішує цей недолік старт-стопа. Адже якщо батарея заряджена, то двигун запускати для подальшого руху необов'язково. Тому в режимі тянучок, старт-стоп реально має проблему, тому що буває що тільки заглушився а тут відразу на 10 метрів підкотитись треба, і він заводиться. Гібрид - ні. Він заводиться тільки тоді коли батарея сильно розрядиться, але тоді він і не глушиться поки не зарядить її повністю. Ну або коли треба максимальний розгін, але це вже не питання економної їзди.\nВцілому, якраз таки гібрид, при спокійній їзді, забезпечує максимально оптимальний режим роботи двигуна. Прям як якась електростанція. Постійно на оптимальних обертах, з оптимальним навантаженням, в режимі найивщого ККД і найбільшого ресурсу. А рекуперація економить на спалюванні гальмівник колодок.\nТай багато інших моментів які все по капельці, збирають.\nПо капельці збирає гібрид. Починаючи від двигуна з вищим ККД (цикл Аткінсона), його постійного оптимального режиму роботи, і закнчуючи рекуперацією, яка повертає значну частину всіх витрат енергії в типовому міському трефіку.\nДайте одне і теж авто, на механіці досвідченому водієві. Та теж авто на гібриді, випускниці, яка щойно закінчила автошколу.\nЗнову в різних умовах рівняти? А дай навпаки - гібрид віртуозу а механіку блондинці, і що буде?\nЩо за мода така в різних умовах порівнювати? Давай ще згадай рекордні заїзди на мінімальний розхід. Скільки там народ досягав? 2 літри на 100км по місту на звичайних бензинових атмосферниках? І що далі? Прям як мала дитина.\nП.С. сама ідея гібрида, мені здається помилковою.\nПрактика показала що вона дуже навіть не помилкова. Хоча очевидно це тимчасове, перехідне рішення. Але за обставин які склалися, гібриди зараз дуже вигідне рішення.\nЧим більше деталей, тим більша ймовірність поломки.\nЛОЛ! Ти з якого століття сюди прийшов? Ні, ну серйозно, вже не ті часи коли цей принцип мав право на існування. Складність сучасних пристроїв (в усіх галузях), росте швидше, ніж падає їхня надійність. Так що ні, навпаки, збільшення складності може збільшувати надійність, при однакових інших умовах.\nЩодо конкретно гібридів і їх надійності, то там є певні нюанси, але вони не через високу складність впринципі, а через певні конкретні елементи, такі як акумуляторні батареї, які просто мають обмежений термін придатності. Але в цьому плані вони не гірше електромобілів, так що все ок.\nЧим більше вузлів, в русі - тим більше можливостей потратити більше енергії, на їх рух\nПри всіх інших рівних - так! Але біда в тому що всі інші не рівні. Один вузол може мати меньший ККД ніж 100500 вузлів об'єднаних в один агрегат. Тому це твоє припущення незастосовне на практиці.\nПросто електромобілі сама ідея уже, більш цікавіша, але технічне виконання поки-що нікудишнє. Тай і ціна.\nВсе вірно. Саме через певні обмеження електоромобілів на сьогодняшній день, і з'явилась тимчасова ніша для гібридів. Вони позбавлені головних недоліків електромобілів, але при цьому дозволяють трошки наблизити характеристики авто до електромобіля. З поширенням електромобілів гібриди підуть у минуле. Принаймі наразі ситуація така. Але вона може змінитись.\n8,947 Ответ от SanychGT 2020-02-16 13:43:30\nрізниця в розході між цими моделями десь в районі 1.5 разів на користь гібрида.\nВ місті ми вже знаємо "теоретичні" переваги... паперові.\nА за містом то і зовсім шик!\nГібрид це просто автомобіль "мрія"!\n8,948 Ответ от sdj387jsd 2020-02-16 13:50:17 Отредактировано sdj387jsd (2020-02-16 13:52:15)\nАле за обставин які склалися, гібриди зараз дуже вигідне рішення.\nАле із-за спеціально створених обставин! Маємо що маємо..\nЛОЛ! Ти з якого століття сюди прийшов?\nТому в режимі тянучок, старт-стоп реально має проблему, тому що буває що тільки заглушився а тут відразу на 10 метрів підкотитись треба, і він заводиться.\nТа зі всіх щелин, вищать як це добре як це екологічно...\n8,949 Ответ от Larsen 2020-02-16 13:52:13 Отредактировано Larsen (2020-02-16 13:59:17)\nПідтасовуючи результати, можна довести що завгодно. Відео тестдрайва з росходом по місту я вже викладав, там було ясно сказано що при бажанні економити (пенсіонерський режим), 6 літрів не проблема. По Києву.\nНу а фотку з розходом навіть 14 літрів по місту для 2.0 я тобі можу хоч зараз зробити. Так що... аби було бажання.\nАле ще раз - в однакових умовах, по місту у гібрида розхід меньший десь в 1.5 рази, плюс мінус.\nА оце реальний результат. Для середньої швидкості 115, там меньшого розходу впринципі бути не може. Це фотка гібрида моделі 16 року, тому можу прямо порівнювати з моїм. Так от у мене при такій середній по трасі, розхід аналогічний. І це логічно, адже в такому режимі руху майже вся енергія тратиться на опір повітря. Від гібрида тут користі мало. Хоча сам факт що двигун 2.5, при більшій масі авто має аналогічний розхід як 2.0, вже свідчить про його вищу ефективність.\n[merge_posts_bbcode]Added: 2020-02-16 12:56:22[/merge_posts_bbcode]\nНу, обставини створені людьми, але не спеціально для гібридів.\nА в практичному столітті, механізми без системи змащування надійніші за механізми ускладнені за рахунок системи змащування?\n[merge_posts_bbcode]Added: 2020-02-16 12:56:54[/merge_posts_bbcode]\nНу, гібрид краще за старт/стоп.\nОсобисто я не прихильник старт/стопа. Ця штука дійсно дає можлвивіть пройти тести краще ніж без неї. Але на практиці вона не настільки однозначна. Ну це інше питання...\n8,950 Ответ от sdj387jsd 2020-02-16 13:59:48 Отредактировано sdj387jsd (2020-02-16 14:07:38)\nВартість гібрида мінус вартість лоагана трактора. Ось де економія. Одного цього вистачить кататись скільки, не кажучи моменти обслуговування. Не кажучи порівняння дизель бензин. Ото штучно створені йолопами екологічні податі, можуть зменшувати цю різницю.\nЩо за мода така в різних умовах порівнювати?\nЦе так, але податі теж в різних умовах вимірюються. Кому що більше треба так і міряють. Не ми такі..., як кажуть.


Підсумки книжкового року: рекомендації букблогерів – ГЛУЗД\nПідсумки книжкового року: рекомендації букблогерів\nКниги — це емоції, переживання, грані душі, афірмації… Вони залишають певний післясмак, а ті, від яких можна і сльози лити, і розреготатися досхочу, — займають особливе місце в серці. Тому ми запитали людей, які обожнюють читати, букблогерів, які книги вони рекомендують, та підготували для тебе добірку. Також познайомилися з Катею, яка цьогоріч узяла участь у челенджі і прочитала 80 книг за рік.\nКаті 18 років, на початку 2021-го вона поставила собі за мету прочитати за рік 80 книг. До цього не брала участі в схожих челенджах, а читала скільки виходило.\n“Чесно, вибір кількості книг для прочитання за рік був доволі спонтанним. Спершу хотіла 100, але, зваживши те, що я ще вчуся і працюю, подумала, що така кількість нереальна, і зупинилася на цифрі 80”.\nКатя вже прочитала 79 книг, а в передноворічну ніч, щоб було символічно, дочитає останню — 80-ту.\nКатя рекомендує прочитати книгу Дена Брауна “Янголи і демони” та Лорана Гунеля “Бог завжди подорожує інкогніто”.\n“Книги — це той стрижень, який дозволяє людині тверезо мислити і дивитися на світ крізь думки різних людей. Також я думаю, що не потрібно забувати про українських письменників, і в мене є на це вагомі підстави. Я працюю з дітьми та підлітками близько чотирьох років, вони слухають російську музику, вживають безліч росіянізмів, не знають своєї історії, ба більше, насміхаються над нею. Діти більше обізнані в голлівудських фільмах і прізвищах акторів та зірок, ніж у визначних постатях української літератури та країни загалом. Наше “майбутнє” потрібно вчити поважати українське”.\nПоради від Каті, як встигнути прочитати таку кількість книг:\nКоли хочеш посидіти в соціальних мережах — відкладай телефон, а бери книгу, адже її ти запам’ятаєш, а ті 40 хвилин у гаджеті навряд.\nВикористовуй вільний час максимально. Стоїш у черзі по хліб, їдеш у маршрутці, чекаєш на друга — це нагода для читання.\nОбирай цікаві книги для себе, а не те, що популярне чи на хвилі. Нехай усі читають Макса Кідрука або Стівена Кінга, а якщо тобі подобається Філіп Пулман, то вибирай його.\nВадим Дідик — букблогер уже три роки, крім цього, працює SMM-менеджером та проєктним менеджером.\n“Букблогерство — це можливість долучитись до спільноти однодумців і вести читацький щоденник. У перший рік блогу я читав книги та публікував дописи кожного дня. Створив такий собі марафон і прочитав десь сотню книг за рік”.\nТоп письменників від Вадима Дідика:\n“Книги важливі для людей, вони дають змогу дізнатися про будь-що, перенестись у будь-який рік та в будь-яку країну. У часи пандемії вони відкривають внутрішньому світу світ зовнішній, і це прекрасно”.\nКатя Молочко — букблогерка, основною її темою є книжковий лайфстайл. Контент складається з особистих відгуків, добірки, новинок, вижимки найцікавіших тем з нон-фікшн літератури.\n2016 року вона почала працювати в Yakaboo, де зрозуміла, що мало книжкових блогів і створила власний в інстаграмі.\n“Мені б хотілося, щоб українці знаходили час на читання в сучасному буремному світі. Українські видавництва мають що запропонувати. Наш книжковий ринок нереально змінився за кілька років у кращу сторону — якість перекладу, друку й самих книжок”.\nКатя розповідає, що кожного року ставить собі за мету прочитати 50 книжок і успішно її виконує.\n“Оскільки люблю читати, одна книжка = одному тижневі — це не є проблемою для мене. Якщо ж хтось хоче читати більше, але не знає, як це зробити, то раджу долучитися до книжкових марафонів та челенджів або ж спільних читань”.\nКатя ділиться своєю добіркою сучасних українських книг:\n“Не мій дім” Ярослави Литвин\n“Провінціал” Олексія Філановського\n“Хто така ця Кіра” Каті Смачило\n“Летіла в небі чорна птаха” Анни Біленької\n“12 унцій любові” Сергія Демчука\n“Східна околиця” Олександра Акуленка\n“Таємниця старого Лами” Доржа Бату\n“Листи до Фроди” Олени Макарчук\n“Абрикосова книгарня” Орести Осійчук.\nОльга Кричинська — буклогерка, працює в Київському державному музичному ліцеї ім. М. В. Лисенка. 2021-го перемогла в поетичному конкурсі “Poetry project”, після чого вийшла друком її збірка поезії “Плач так, щоб мені сподобалось”.\n“Хочу вірити, що мій блог може бути цікавим для різної аудиторії: я розповідаю про книги, кіно та музику, аби прищепити своїм читачам любов до літератури та мистецтва, дискутую з ними на політичні теми, а також намагаюся жартувати на злобу дня — щоб хоч трішечки розмалювати сірі будні”.\nОльга розповідає, що на читання в українців немає ні часу, ні бажання.\n“Я працюю в освітній галузі і легко можу визначити, наскільки часто людина береться до книги, за тим, як вона мислить та формулює власні думки, а іноді — і за здатністю промовчати. Притомного словникового запасу та загального інтелектуального розвитку із “життєвого досвіду” не наберешся. Слово формує світогляд, тож цілком логічно, що українцям було б добре знатися на вітчизняній літературі”.\nЦьогоріч Ольга прочитала 50 книг, серед них виділила п’ять різних жанрів:\n“Часи сновидінь” Мстислава Чернова\n“Дикий Захід Східної Європи” Павла Казаріна\n“Бабушка умирать не любила” Павла Белянського\n“Смерть лева Сесіла мала сенс” Олени Стяжкіної\n“Спитайте Мієчку” Євгенії Кузнєцової.\nТакож вона розповіла, що її захоплення книгами почалося в дитинстві з поезії Шевченка, але життя Ольги кардинально змінили книги Джоан Ролінґ про Гаррі Поттера, які навчили її основ добра, толерантності, відданості та відповідальності.\nНаталія Клименко — букблогерка з п’ятирічним стажем, займається волонтерським проєктом “Мова — ДНК нації”, написала книгу “Українська легко!”, її основна робота — маркетинг і комунікації.\n“Почала вести блог в інстаграмі про книжки, щоб зафіксувати свої враження й надихати інших читати, адже це допомагає розвивати критичне мислення, словниковий запас та уяву. Як на мене, якщо читати книжки українських авторів, ми стаємо сильнішими як нація”.\nРекомендації книг від Наталії:\n“Іван і Феба” Оксани Луцишиної\n“Дівчина, жінка, інакша” Бернардін Еварісто\n“Смерть бере відпустку” Жозе Сарамаго\n“Три чоловіки для Вільми” Ґюдрун Скреттінґ\n“Бігуни” Ольги Токарчук\n“Beautiful World, Where Are You” Саллі Руні.\n“Я не женуся за кількістю прочитаних книг. Ставлю собі щороку в застосунку GoodReads мету “50 книжок”, але це скоріше орієнтир, щоб серед року бачити, скільки вже прочитала”.\nФото: Архів букблогерів\nАби з Глуздом: що наша команда запланувала витворити 2022-го?\nПро що пише місто: історії стінописів Коломиї


Антарктида повідала моторошні таємниці минулого - ЗНАЙ ЮА\nПід розтанувшими льодами Антарктиди, знайшли міст і шосе\n18 березня, 15:56\nЦя весна дуже багата знахідками для вчених і дослідників. Зовсім нещодавно виявили гігантські вири в океані, походження яких досі залишається загадкою, а зараз, під розтанувшими льодами Антарктиди, знайшли міст і шосе. Відразу було складно впізнати утворення, але, якщо подивитися уважніше, на гірській місцевості Південного полюса, можна помітити якусь дорогу.\nЦю інформацію повідомляє Російський Діалог.\nЯк повідомляв раніше портал "Знай.uа", сто років – це ціле життя для людини, для планети, наприклад, цей період, як для нас один день. Однак людська діяльність ставить все з ніг на голову. В останні роки крижаний континент став танути з рекордною швидкістю. До цього Антарктида була покрита снігом останні 50 мільйонів років.\nТакож портал повідомляв про те, що під масивним крижаним панциром в Антарктиді вчені виявили аномалію, від неї виходять потужні гравітаційні імпульси. Уфологи стверджують, що дане явище загрожує Землі апокаліпсисом. Зона з аномальним явищем виявлена на території Землі Уїлкса (Східна Антарктида).\nТакож нагадаємо, що в YouTube триває навала відео про подорожі. Відомий видеоблогер Зомбі Чез знайшов 10 місць, де ще взагалі ніхто не був. А ми думали, що людство вже відкрило все на світі! Виявляється, що ні.\n“Зараз, коли практично кожен куточок Землі вивчений, людство починає досліджувати космос і глибини океану. Однак деякі якщо не білі, то як мінімум сірі плями на карті планети ще залишилися. Отже, якщо ви хочете відчути себе першовідкривачем, то ось десятка найменш досліджених місць на Землі, куди вам варто було б вирушити", - говорить Чез.\nВ Антарктиці проведуть інтернет\nСвіту вперше показали монстрів з дна Антарктики


Головна Підручники Підручник Літературознавство скачати онлайн Творчість М.Коцюбинського.\n1. Агеєва В.П. Українська імпресіоністична проза. – К., 1994\n2. Калениченко Н.Л. Великий сонцепоклонник: Життя і творчість Михайла Коцюбинського. – К., 1967.\n3. Колесник П.Й. М. Коцюбинський – художник слова. – К., 1964.\n4. Кузнецов Ю.Б., Орлик П. І. Слідами феї Моргани: Вивчення творчості М.М.Коцюбинського в школі. – К., 1990.\n5. Куп’янський Й.Я. Літопис життя і творчості Михайла Коцюбинського. – К., 1965.\n7. Филипович П.П. “Цвіт яблуні” М.Коцюбинського // Филипович П.П. Літ.-крит. ст. – К., 1991.\n8. Черненко О. Михайло Коцюбинський – імпресіоніст // Сучасність. -1987.\n1. Михайло Михайлович Коцюбинський народився 17 вересня 1864 р. в м. Вінниця в сім’ї дрібного урядовця. Дитинство та юність майбутнього письменника минули в містечках і селах Поділля, куди переводили батька по службі. Освіту здобував у Барській початковій школі (1875—1876) та Шаргородському духовному училищі (1876—1880). У 1880 р. Михайло Михайлович відправляється в Кам’янець-Подільськ, маючи намір вступити до університету. Мрія ця не здійснилася через матеріальні нестатки. На сім’ю навалилось нещастя. Осліпнула мати, батько втратив посаду і вже ніколи не зміг дістати путящої роботи. Повернувшись у Вінницю, Михайло Михайлович дає уроки, щоб заробити трохи грошей на підтримку сім’ї, в якій було п’ятеро дітей. Часом він виїжджає в село, щоб навчати панських дітей. Ночами просиджує над книжками.\nНа початку 90-х рр. Коцюбинський стає учасником народницької організації «Братство тарасівців». В червні 1892 р. Коцюбинський виїжджає в Бессарабію, діставши посаду розвідувача з платнею 40 крб. на місяць з помешканням і артільним харчуванням. Разом із братчиками, працюючи у філоксерній комісії, він вів просвітницьку роботу серед селян, працівників комісії. Роки перебування Коцюбинського на урядовій службі в Молдавії і Криму дали життєвий матеріал для його творів «Для загального добра» (1895), «Пе-коптьор» (1896), «Посол від чорного царя» (1897), «Відьма» (1898), «В путах шайтана» (1899), «Дорогою ціною» (1901), «На камені» (1902), «У грішний світ», «Під мінаретами» (1904). Впадає в око широкий тематичний діапазон творів цього циклу, їх прив’язаність до місцевості і середовища, де письменник перебував порівняно недовго, цікаві художні знахідки при відтворенні локального колориту.\nНа початку 1898 року його було, нарешті, призначено діловодом Чернігівської земської управи, а у вересні 1900 року переведено до статистичного бюро, де він і працював до травня 1911 року — майже до кінця життя. Приїзд Коцюбинського в Чернігів у 1898 р. відкриває нову сторінку в його житті. Головне було в тому, що він дістав можливість включитись у культурне й громадське життя, віддатися творчості. 900-ті роки, в які вступав письменник, були справжнім спалахом в українській літературі цілого сузір’я непересічних талантів. Ольга Кобилянська і Василь Стефаник, Марко Черемшина і Лесь Мартович, Гнат Хоткевич, Микола Чернявський та багато інших розсувають межі тем і проблем, оновлюють художні форми, намагаючись своїми творами відповісти на найпекучіші питання життя. У 1903 p. Коцюбинський разом із Чернявським пишуть своєрідну відозву до письменників, у якій оформлюються багаторічні роздуми письменників над завданнями літератури на даному етапі. «Вихований на кращих зразках сучасної європейської літератури,— зазначалося у відозві,— такої багатої не лише на теми, але й на способи оброблювання сюжетів, наш інтелігентний читач має право сподіватися й од рідної літератури ширшого поля обсервації, вірного малюнку різних сторінок життя усіх, а не одної якої верстви суспільності, бажав би зустрітись в творах красного письменства нашого з обробкою тем філософічних, соціальних, психологічних, історичних і т. ін.». Поставивши завдання відійти від етнографічного замилування сільським побутом, піднести українську літературу на вищий щабель – європейський, Коцюбинський придивляється і до творчості західноєвропейських письменників: Генріка Ібсена, Арне Гар-борга, Кнута Гамсуна, Юнаса Лі, Метерлінка та ін. Віддаючи перевагу психологічним темам, Коцюбинський глибоко студіює праці з психології – науки, що на цей час починає бурхливо розвиватись. В особистій бібліотеці письменника в Чернігові збереглися книжки, назви яких свідчать про широке коло його зацікавлень у цій галузі: Т.Рібо «Психологія почуттів», М. Ланге «Емоції», Ш. Летурно «Фізіологія пристрастей», В. Вундт «Начерки психології», Г.Спенсер «Справедливість», Ч.Ламброзо «Геніальність і божевілля» та ін.\nВ основі «Хариті» та інших його ранніх оповідань про дітей покладений народний погляд на виховання, діти починають усвідомлювати себе як особистості у праці, переймаючись щоденними турботами дорослих. Дітям властиві високі моральні якості – доброта і повага до батьків, що було характерним для більшості представників народу. М.Коцюбинський майстерно розкриває психологію дітей, їх думки й переживання. Так, у „Хариті” він стежить за боротьбою різних почуттів (страх, бажання допомогти хворій матері, захоплення красою природи тощо); у «Маленькому грішнику» правдиво зображує турботу Дмитрика про хвору матір, його безжурні дитячі ігри, каяття, гіркий жаль за матір’ю.\nВ оповіданнях про дітей намітилася така особливість творчості письменника, як поетичне відтворення дійсності. На думку письменника, „природа – це «чаша, з якої мільйони людей пили і п’ють красу і випити не можуть”. Він досяг великої майстерності у змалюванні природи і людини. Через образ квітки, рослини, комахи навчився передавати людські почуття, вир пристрастей, надій, потяг до ідеалу. Михайло Михайлович зображує природу так, що вона постає перед читачем, наче жива. І не випадково письменник назвав оповідання «Ялинка». Маленьке зелене деревце стало одним з головних героїв оповідання. Воно по-своєму відчуває і переживає події. Ялинка радіє, коли бачить Василька і його батька. Вона лякається і тремтить, наче людина, якій роблять боляче, коли починають її рубати. Для цього Коцюбинський використовує порівняння. Письменник порівнює коливання гілочок ялинки на вітру з рухами радості. Він зауважує, що зелене деревце «наче раділо гостям». Або, коли Васильків батько почав рубати ялинку, вона затремтіла, «наче злякалася несподіваного лиха, і кілька зелених глиць упало на сніг». І чим далі рубали її, тим більше вона дрижала, «наче в пропасниці». Коцюбинський широко використовує багатство народної мови, добирає відповідну синоніміку, часто підпорядковує ритм оповіді звуковій характеристиці певного явища. Мальовничість, експресивність, зображення руху, звукова «оркестровка» твору, художній лаконізм – такі особливості оповідань про дітей.\nУ творах 90-х років Коцюбинський зупиняється на безправному становищі малоземельного селянства («На віру»), підкреслює людяність і благородство бідняків («П’ятизлотник», «Помстився»), їх нестримне прагнення до кращого життя, до волі («На крилах пісні», «По-людському», «Дорогою ціною»), шукання правди («Ціпов’яз»). Тяжка доля селян, соціальна нерівність — першооснова тих творів. Бажання кращого життя, щастя, протест проти патріархальних звичаїв і передсудів, проти прогнилої моралі та хижацьких законів тогочасного суспільства є темою повісті «На віру» (1891). У творі розрив головного героя Гната з нелюбою жінкою Олександрою і життя «на віру» з милою його серцю Настею, драматичні перипетії і трагічний фінал сімейно-побутового конфлікту переплітаються з рядом інших соціальних проблем. Однак при всій правдивості деталей і картин сільського побуту, конфліктів між ревнителями патріархальщини і молоддю, в сюжеті проглядає поширена в літературі цієї доби, надто в драматургії, схема: герой любить одну, через непорозуміння чи підступи ворогів одружується з іншою і стає жертвою фатального збігу обставин: в стані афекту Гнат вбиває першу дружину і йде на каторгу. Сила кохання у Гната до Насті, яка залишилася вдовою, ламає всі умовності тодішньої моралі; він рве ланцюги «святого письма», що не дозволяли розлучатися, і знаходить на якийсь час втіху і спокій в житті «на віру» з коханою.\nТрадиційна манера письма все ще міцно тримала в обіймах Коцюбинського — у прийомах типізації образів-персонажів, способах створення пейзажних картин, загальних мовностилістичних особливостях спостерігаємо велику залежність Коцюбинського від І. Нечуя-Левицького та Панаса Мирного. Тим не менше глибшою стає індивідуалізація образів, вчинки персонажів краще вмотивовані, вправно побудовано експресивні діалоги, насичені просторіччям, жартівливими фразеологізмами, приказками і прислів’ями.\nУ «Ціпов’язі» та «П’ятизлотнику» (1892) сюжет будується не на побутовій трагедії, як у повісті «На віру». Тут значно менше зовнішніх описів, велика увага приділена психології персонажів, причому характери і вчинки героїв соціально зумовлені. Психологічний аналіз дедалі поглиблюється. Так, в оповіданні «П’ятизлотник» увага зосереджується на думках і переживаннях старих селян Хоми і Хими. Дійсність, події у творі подано крізь сприйняття героїв – бідних, знедолених селян. Внутрішній монолог і невласне пряма мова стають основою змалювання, заміняють авторську мову. В центрі твору – «старий білий п’ятизлотник», за допомогою якого розкриваються образи старого подружжя, підкреслюється високе душевне благородство бідняків. Напруженість дії, її драматизм і полягає в показі того, як важко доводиться оберігати жінці свого п’ятизлотника. Вона на собі відчуває голод і безвихідь, але змушена боронити єдине, що в неї залишилося, берегти не для себе, а для інших. Тому так вражає розв’язка оповідання, коли старі після почутої в церкві проповіді попа, уявляючи голодні страждання людей десь у далеких невідомих краях, піднімаються до справжнього громадянського подвигу самопожертви, віддають єдине, що в них є, на допомогу іншим. Показуючи життя трудівників села, опоетизовуючи їхні високі моральні якості, Коцюбинський намагається піднести образ позитивного героя як приклад для наслідування. В українській літературі мірою моральної і духовної висоти стала людина з народу, оскільки саме в ній бачився образ високої духовності.\nЗначним кроком вперед у творчості Коцюбинського було оповідання «Ціпов’яз» (1893), в якому стверджується непримиренність інтересів бідноти й багатіїв, що навіть рідних братів роблять ворогами. Використовуючи мотиви народних казок про Правду і Кривду, про двох братів – багатого і бідного, Коцюбинський зіставляє характери Семена і Романа Воронів. Останній пнеться в сільські писарі, мріє вивчитись і стати великим паном. На прикладі Романа Коцюбинський показує народження буржуазії в селі, підкреслює закономірність розшарування селянства. Семен уособлює простого бідного селянина, який, не маючи землі, прагне знайти з цього якийсь вихід. Крім цього, у творі порушується проблема розчарування селян в царських ілюзіях. Семен уже замолоду почав задумуватися над причинами соціальної несправедливості. Він твердо переконаний, що так далі жити не можна, що земля має належати тим, «хто коло неї ходить». Єдине, що йому залишається – віра у царя, сподівання на його милість. Коли ж на «прошеніє» Семена приходить відповідь – «оставлено без послєдствія», зазнають краху й царистські ілюзії селянина.\nКомпозиційно казка складається з кількох майже самостійних частин зі своїми окремим виразно окресленим сюжетом, образами, конфліктом. Об’єднує їх лише казковий образ Хо та загальна тенденційна спрямованість. В першому розділі твору постає алегоричний образ страху, три наступні розділи конкретизують тему страху, показуючи наслідки непотрібного залякування, нерішучості, жалюгідного тремтіння перед невідомим.\nВ образку «Помстився» (1893), як і в «П’ятизлотнику», акцентується на благородстві трудящої людини, далеко чеснішої і великодушнішої за неробу-дворянина. Правдиве психологічне вмотивування вчинків героя, майстерний діалог, барвисті картини розкішної південної природи, пластичність і об’ємність образів, вміле й доречне використання народнопісенної лексики — все це свідчить про зростаючу художню майстерність письменника.\nПовість «Для загального добра» напів-автобіографічна як за життєвим матеріалом, так і за світоглядною кризою, яку переживає член комісії по боротьбі з філоксерою, її головний герой Тихович. В центрі гостросюжетної розповіді — доля молдавського селянина Замфіра Нерона. Добросовісно працюючи на своєму винограднику, він зумів досягти певного добробуту. Однак сталося нещастя – рослинна тля – філоксера напала на його виноградник. У село прибуває філоксерна комісія, щоб допомогти селянинові – знищити роками виплекану лозу, аби тля не перекинулась на виноградники інших господарів. Здійснюється це для загального добра. Це розоряє сім’ю Замфіра Нерона, в результаті чого вмирає його дружина. Він показує, що псевдоборотьба з філоксерою, запроваджувана урядом, не тільки не поліпшувала становища, а навпаки — несла злидні й голод місцевому населенню. «Радикальні» методи боротьби з філоксерою відбирали у селян їх єдиний «хліб». Зрештою у Замфіра лишилась тільки глуха ненависть до всього, що зветься паном, що чимось пов’язане з школою, наукою, законом.\nУ період кінця ХІХ – початку ХХ ст. поглиблюється критика народництва („Посол від чорного царя”, 1897; „Лялечка”, 1901), з’являється тема робітничого класу (цикл «Свет и тени русской жизни», 1897-1898; «По-людському», 1900), виразніше виступає ідея непримиренності у боротьбі («Дорогою ціною», 1901), посилюється інтерес до інонаціонального життя: крім молдаван («Пе коптьор», 1896; «Посол від чорного царя»; «Відьма», 1898), на сторінках його творів бачимо татар («В путах шайтана», 1899; «На камені», 1902), циган і турків («Дорогою ціною»), а у статтях циклу «Свет и тени русской жизни» знаходимо відомості з життя великоросів, якутів, калмиків тощо.\nКрім оповідання «Для загального добра», Коцюбинський написав ще два про життя молдаван: «Пе-коптьор» (1896) і «Відьма» (1898). В цих оповіданнях реалістичне змалювання народного життя з його «світлими» і «темними» сторонами не сумісне з народницьким доктринерством. У цих творах починає звучати не знана до того у творах Коцюбинського гумористична нота. Показуючи душевне благородство своїх героїв-селян, автор з іронією звертає увагу на їх простодушну наївність і забобонність, породжені застійністю патріархального побуту. У цих невеличких «образках», як назвав їх сам автор, проявилися такі риси художнього обдарування письменника, як тонкий гумор та іронія, майстерність психологічного аналізу, ліризм зображення, уміння змальовувати масові сцени, зв’язок художнього слова із музикою.\nЗ Криму, як і з Молдавії, Коцюбинський виніс не екзотичні образи, сцени, а теми, які давали можливість порушити злободенні суспільні проблеми. У статті «З останніх десятиліть XIX ст.» І. Франко писав: «…Коцюбинський далеко не етнограф-обсерватор. Він наскрізь новочасний чоловік, перейнятий високими гуманними чуттями і ясним поглядом на життя». У нарисі «В путах шайтана» (1899) дальше поглиблення соціальності реалістичного малюнка й викриття влади патріархальних звичаїв і забобонів уже досягається перенесенням уваги з селянського життя на ширші кола суспільності: тут виступають і духовні особи, і заможні дівчата-«європейки», і характерна фігура провідника Септара, що засвоїв новітню ідеологію, і вже на цьому фоні – звичайна сільська дівчина Емене. Протест Емене набуває широкого змісту – вона прагне вирватись з-під влади вікових морально-побутових устоїв у якийсь новий світ, уособлений у Септарі і «європейках». Зосереджуючи увагу на руйнуванні старих патріархальних звичаїв татарського села і народженні в ньому паростків нового, Коцюбинський вдається до новаторського способу художнього зображення. У творі майже немає описів, побутових подробиць, широкої характеристики персонажів, розгорнутого традиційного сюжету. Дійсність передається виключно через суб’єктивні враження й почуття персонажа у поєднанні з об’єктивною авторською розповіддю, що характерне для творчості Коцюбинського 900-х років. Пейзаж як елемент традиційного обрамлення часом майже зникає. Зовнішні деталі («сонце стоїть високо, розпечена земля пашить кожною грудочкою») втрачають самостійне значення, цілком підпорядковуючись настроєві. І загальна тональність малюнків природи, і характер її озвучення, і вибір епітетів не лише передають стан Емене, а й умотивовують її інтерес до життя «гяурів», що здається їй вільним, красивим у своїй самостійності, до «європейок», що не ховають обличчя. Септар приваблює її не тільки красою, а й тим, що він подолав патріархальні вірування, не побоявшись прокляття «батьків». Тема забобонів стає, власне, темою їх подолання: не патріархальні закони і звичаї, а «шайтан», що виступає як дух волі, встановлює свою владу.\nУ 900-х роках Коцюбинський виступає яскравим представником соціально-психологічної новелістики («На камені», «Поєдинок», «Цвіт яблуні», цикл «З глибини», «У грішний світ»). Для його творів характерна виняткова пластичність образів, мальовничість описів природи, стислість і лаконічність оповіді, використання засобів суміжних мистецтв, їм властивий гострий драматизм і напруженість дії, різкі контрасти, незвичайні асоціації. Переважає безпосереднє ліричне самовираження характерів дійових осіб, передача об’єктивного світу речей і явищ через уявлення і почуття героїв (звідси музикальність прози Коцюбинського). Як і Стефаник, Коцюбинський особливо гостро відчував потребу оновлення арсеналу поетики української прози. «Нове, – писав Франко, – що вносять у літературу наші молоді письменники, головно такі, як Стефаник і Коцюбинський, лежить не в темах, а в способі трактування тих тем, у літературній манері, або докладніше – в способі, як бачать і відчувають ті письменники життєві факти». І.Франко відзначав, що українська нова проза, яку представляли Коцюбинський, Стефаник, Кобилянська та ін., «се незвичайно тонка, філігранова робота; її змагання – наблизитися скільки можна до музики. Задля сього вона незвичайно дбає о форму, о мелодійність слова, о ритмічність бесіди. Вона ненавидить усяку шаблоновість, ненавидить абстракти, довгі періоди і зложені речення. Натомість вона любується в сміливих і незвичайних порівняннях, в уриваних реченнях, у півслівцях і тонких натяках». Даючи цю характеристику, Франко мав на увазі, зокрема, такі новели Коцюбинського, як «На камені», «Цвіт яблуні». Ці оповідання – зовсім різні за темою: у першому – знов-таки малюнок з життя татарської оселі, в другому – епізод з життя інтелігенції, але обидва вони виступають як утвердження нової манери письма, що її виробив Коцюбинський.\nТвір «На камені» (1902) І. Франко вважав однією з найкоштовніших перлин нашої літератури. Новела вражає пластичністю людських характерів, мальовничістю образів природи. Адже у Коцюбинського навіть звуки інколи мають певне забарвлення: «сріблястий регіт мокрих листочків», «чорна тиша», «золотий усміх» тощо. Сам письменник у нарисі «На крилах пісні» (1895) зазначав, що звуки пісні, які торкалися його вуха, лягали перед ним барвами, малювали йому з дивною яскравістю цілі образи. Новелу «На камені» письменник назвав аквареллю. Це йде від суміжних з літературою мистецтв — малярства й музики. У творі справді переважають живописні образи. Колоритні картини моря і гір, сповнені невтихаючого гомону життя, виразно постають перед уявою читача. «акварель» справді “відзначається м’якістю в передачі кольорів напівекзотичної для українського читача кримської природи, мальовничою образністю в зображенні татарського села, навколишніх гір і яскравою живописністю і музичністю у відтворенні неспокійного хвилювання моря. Хоч уся перша частина твору композиційне виконує роль експозиції, хоч новеліст подав тут широкі пейзажно-жанрові описи, все ж він, як зазначав І. Франко, і до нових, незвичайних тем підходив не як етнограф-обсерватор, а як письменник-психолог, письменник-гуманіст, що свої завдання вбачав у глибокому дослідженні взаємин особистості з соціальним середовищем, у вмотивуванні поведінки людини під впливом оточення.\nНовела «Цвіт яблуні» була в українській літературі новаторською за темою. Письменника цікавить тут основне питання естетики – ставлення мистецтва до дійсності – і, як окремий (але надзвичайно важливий) момент того ж питання, особливості творчого процесу, психологія виникнення образу. Сюжет побудований не на розгортанні зовнішніх обставин і подій, а на тонкому аналізі реакції героя-митця на ці обставини (тяжка хвороба і смерть єдиної доньки), послідовному простеженні взаємодії внутрішніх порухів, що підсилюють вразливість художника («чуткий, як настроєна арфа, що звучить струнами од кожного руху повітря»; «Я роблюсь занадто чутким, мої очі помічають те, чого раніше не бачили») під впливом трагічної ситуації і водночас – процесу народження образів задуманого роману: «Все воно здасться мені… колись… як матеріал… я се чую, я розумію, хтось мені говорить про се, хтось другий, що сидить у мені… Я знаю, що то він дивиться моїми очима, що то він ненажерливою пам’яттю письменника всичує в себе всю сю картину смерті на світанні життя…». Саме тут вперше найвиразніше виявляється така характерна риса стилю Коцюбинського-новеліста 1900-х років, як органічне поєднання психологічного заглиблення у внутрішній світ персонажа з яскраво вираженим авторським ліричним почуттям, що за допомогою прийомів невласне прямої мови стирає відчутну грань між автором і героєм, інтимізує оповідь. Буквально кожна деталь, своєрідно переломлена крізь збуджену психіку героя, передає його душевні й фізичні страждання. В уяві батька, що вже третю безсонну ніч міряє кроками свій кабінет, проходять десятки різноманітних картин, поєднаних болючим роздумом про смертельно хвору доньку, про трагічний кінець, який наближається з фатальною неминучістю.\nВнутрішній психологічний сюжет етюду ускладнюється тим, що в незвичайній трагічній ситуації перебуває не просто батько, а ще й митець. І його до краю напружена пам’ять фіксує, занотовує мимоволі кожну подробицю трагедії, його очі й мозок «жадібно ловлять усі деталі страшного моменту… і все записують… І те велике ліжко з маленьким тілом, і несміливе світло раннього ранку, що обняло сіру ще хату… і забуту на столі, незгашену свічку, що крізь зелену умбрельку (ковпачок) кидає мертві тони на вид дитини… і порозливану долі воду, і блиск свічки на пляшці з лікарством…».\nУ творі «Поєдинок» (1902) Коцюбинський виступив проти негативних явищ, що перешкоджали вільному розвитку людини, виявленню її активності, висміяв нікчемність і порожнечу міщанського життя, обивательщини. Твір, по суті,— психологічний «образок», тонкий аналіз того процесу, коли з глибини людської істоти «встають нікчемність, фальш, компроміси» і штовхають її на підлість. За тонким розкриттям характерів малопомітних, дрібних, часом зовсім нікчемних людей, за глибоким викриттям пошлості і дріб’язковості їх інтересів Коцюбинський близький до А. Чехова.\nУ творах Коцюбинського 1903—1912 років спостерігаємо дальше розширення географічного діапазону: крім життя Наддніпрянської України (в більшості творів), Гуцульщини («Тіні забутих предків»), Криму («У грішний світ», «Під мінаретами») з’являються картини з життя Італії («Сон», «На острові», «Хвала життю») і відповідно — образи трудящих різних націй. Урізноманітнюється соціально-класовий і професійний склад персонажів — виступають поміщики, куркулі, середнє селянство, сільський пролетаріат («Fata morgana»), генерали («Коні не винні»), великі царські урядовці («Невідомий»), тюремники, кати, поліційні наглядачі, «таємні агенти» («Persona grata», «Як ми їздили до Криниці», «Подарунок на іменини»), фабричні робітники («Fata morgana»), адвокати («Сміх»), письменники («Intermezzo»), професійні революціонери («В дорозі», «Невідомий»), багаті туристи («На острові»), ченці («У грішний світ») тощо.\nТвором «нової школи» була новела «У грішний світ» (1904), побудована за принципом антитези: з одного боку, похмурий жіночий монастир, схований серед одвічних борів на дні глибокого міжгір’я, де процвітають садизм і розпуста, рабська праця й приниження людської гідності, а з другого— вільний, «принадний, веселий, у сяйві, як мрія», «грішний світ». І лише на шляху в цей «грішний світ» черниці відчули красу й тепло щирих людських сліз. Смисл твору — в підкресленні духовного прозріння черниць. Новелі властивий глибокий психологічний аналіз, логічна вмотивованість вчинків і подій.\nПодібна тема порушується і в оповіданні «Під мінаретами» (1904). Тут зображено два протилежні табори; мулли, дервіші, які стоять на боці релігії і патріархальних звичаїв, і гурток молоді — Рустем та його друзі, що завзято борються проти національної обмеженості. У них підкреслюється потяг до освіти, європейської культури. Оповідання «Під мінаретами» ніби продовжувало розпочату в попередньому творі тему визволення людини. Коцюбинський, змальовуючи засилля ісламу в духовному житті татар, підводив читача до думки про шкідливість для людини забобонів і передсудів, у якій би формі вони не підносилися. Тому й піднімається молодий, енергійний Рустем на важку, але потрібну боротьбу проти всього реакційного в житті й побуті своїх земляків. Ні вигнання з батьківського дому, ні відхід коханої Мір’єм, ні зненависть засліплених людей не зломлюють його волі. Викриваючи темноту своїх співвітчизників, борючись проти тих «холодних, бездушних, проклятих мурів», які прирекли його народ на відсталість і животіння, Рустем вірить у перемогу нового дня. Але це не означає, що Коцюбинський відмовився від героїко-романтичної настроєності попередніх творів. В центрі оповідання — не любов, не особисті поривання татарських дівчат, жінок і чоловіків, а прогресивно-демократичний рух, що вже починав розгортатися серед татар. І саме в зображенні цього руху виявляється те героїко-романтичне начало, яке є і в оповіданні «Дорогою ціною», і в новелі «На камені», і в першій частині «Fata morgana», хоч його зміст у цих творах різний.\nЗмальовуючи боротьбу старо-татарської та молодо-татарської партій, письменник приділяє найпильнішу увагу суперечностям у «партії молодих». Якщо купець Джіафер, учитель Абдураїм, аристократ Мустафа, захоплюючись «європейською культурою» і пропагуючи об’єднання усіх національних (зрештою — націоналістичних) сил, виступають як буржуазні «культурники», Рустем, головний герой твору, висуває демократичну програму боротьби проти феодалізму, мракобісся та релігійного мусульманського фанатизму, за духовне звільнення трудящих, за єдність усіх народів у боротьбі за соціальні та національні права. Основний конфлікт оповідання — не лише конфлікт між «старими» і «молодими», хоч він набуває надзвичайної гостроти, а й класовий конфлікт всередині «партії молодих». Купець Джіафер радить Рустемові сміятись з муллів, які в мечетях кленуть його перед народом. Але не буржуа Джіафер, а наймит Бекір по-справжньому підтримує Рустема під час поразки. Образ Бекіра виступає як уособлення єдиної соціальної сили, яка може розбити той мур, що став перед героєм оповідання. Якщо демократ Рустем орієнтуватиметься на трудящі маси, він стане справжнім позитивним героєм нового часу — ось та ідея, яку стверджує письменник в оповіданні.\nОсобливо велике значення для формування світогляду й напряму художньої творчості М.Коцюбинського мала перша російська революція 1905-1907 рр. Це були роки піднесення творчої активності письменника. Основну увагу він звертає на розкриття світобачення у представників різних соціальних прошарків, різних суспільно-політичних груп, що зумовлювало неоднакове сприймання ними подій революції 1905-1907 рр. Це створювало широку панораму народного життя і суспільних настроїв тих років («Сміх», «Він іде!», «Невідомий», «В дорозі», «Persona grata», «Intermezzo», повість «Fata morgana»).\nПривертає увагу насамперед те, як змінюється концепція художнього простору письменника. Село, місцевість, які він малював до того без особливих просторових обмежень, поступаються місцем замкненому, з окресленими кордонами простору. Чи не програмною була в цьому відношенні акварель «На камені»? Невеличке татарське село з своєю географією, скелястою природою, неначе відокремлений острівець, що пливе у безмежному космосі людського буття. Цей острівець — то свій великий неосяжний світ життя, кохання і трагедій. Ще локальніший художній простір у «Цвіті яблуні» — окрема кімната, квартира; «Сміх» — те саме, «Невідомий» — тюремна камера. Замкнувши героя в чотири стіни, письменник вдається до копіткого, мікроскопічного дослідження його душі, внутрішніх порухів, переживань. При цьому, як і раніше, він вибирає ситуацію критичну, а багато в чому й кризову для характеру героя. В такому підході на перший план висуваються проблеми психологічні — сильні емоції, душевні струси, що стають предметом письменницького аналізу. В новелі «Сміх» — це жах перед чорносотенним погромом, якого очікує адвокат Чубинський, в оповіданні «Він іде!» — страх єврейського населення невеличкого міста перед чорносотенцями. «Невідомий» — навпаки, фанатична впевненість революціонера-терориста в справедливості вдіяного — вбивстві губернатора. В оповіданні «Persona grata» — це жах, який роз’їдає душу ката від послідовного усвідомлення несправедливості чинених ним дій. В «Intermezzo» це глибоке почуття втоми, що охопила всю душу прогресивного художника. «В дорозі» — раптова тиша, що запанувала серед революційного бою, впливає на революціонера Кирила сильніше, ніж будь-який випад противника. Розмаїтість настроїв, переживань творить те загальне полотно, на якому вимальовується суспільно-політична атмосфера років революції.\nПершим відгуком Коцюбинського на події, пов’язані з особливостями розвитку революції, стало оповідання «Сміх» (1906). В ньому йдеться про тривожні часи наступу реакції, про кошмари чорносотенних погромів, спрямованих проти всіх тих сил, які брали участь у революційних подіях, про повноту відповідальності інтелігента перед народом. Письменник не дає у названих творах безпосередньої картини погромів, а зосереджує увагу на психологічному стані персонажів, які чекають погрому і, отже, неминучої смерті. Герой оповідання «Сміх» адвокат Чубинський довідується про те, що відбувалося на вулицях міста, від знайомих, які прибігли до нього. Основна ж дія розгортається в його будинку, до якого погромники ще не встигли вдертися. Перенесення центру ваги на внутрішні переживання, психологію, настрої не тільки не знижує, а, навпаки, надзвичайно загострює соціальність зображуваних конфліктів, адже психологічний аналіз був для автора не самоціллю, а засобом глибокого розкриття реальних життєвих обставин.\nЩе в оповіданнях «Хо», «Лялечка», «Під мінаретами» Коцюбинський розробляв проблему інтелігенції і народу. Цій темі присвячено й новелу «Сміх». Питання зв’язку, порозуміння демократично настроєної інтелігенції з народом набуло особливої гостроти в період піднесення визвольної боротьби. В інтелігенції і народу був один ворог. Побороти його можна було тільки спільними зусиллями, але породжені століттями експлуатації недовіра і ненависть простолюду до всього, «що паном звалось», не раз ставали серйозною перешкодою на шляху до порозуміння, робили найбільш відсталі елементи міста і села слухняним знаряддям реакції. У тлумаченні складного образу Чубинського немає одностайності. Одні дослідники характеризують адвоката як ліберала-де-магога, фальшивого лицеміра, інші — як одного з численних чесних інтелігентів-демократів, які намагалися в революції йти разом з народом, але не могли ще скинути з себе тягара старих етичних норм і в побуті лишалися людьми морально, а отже, й політичне короткозорими. Отже, твір Коцюбинського як складне художнє явище не піддається однолінійному трактуванню, що є також яскравим свідченням таланту письменника.\nСтрах і розпач, які охопили Чубинського («Сміх»), виступають не у плані загальнолюдському й біологічному (чекання смерті), а за логікою характеру. Чубинський — це демократично настроєний інтелігент, а не революціонер, що чітко усвідомлює мету і розуміє майбутнє. Трагічність ситуації зумовлена раптовим прозрінням героя. Своєрідний імпульс у «прозрінні» Чубинського — сміх Варвари, що набуває у творі символічного значення. «Сміх» наймички Варвари, яка, не знаючи, що він заробляє на життя розумовою працею, а не зиском, як поміщик або фабрикант, бачить у ньому «пана» і, не розуміючи справжньої суті спрямованих проти передової інтелігенції погромів, радіє з того («…І нехай б’ють… Ха-ха-ха!.. Бо годі панувати…»), змушує Чубинського побігти до кухні. І тут він побачив «те, біля чого щодня проходив, як той сліпий. Ті босі ноги, холодні, червоні, брудні й порепані… як у тварини», «зламану силу, що йшла на других, щоб їм «було добре», відчув невідповідність між тим, що говорив на зборах, змальовуючи «протилежність інтересів тих, хто дає роботу, і тих, хто мусить її брати». Письменник завершує оповідання своєрідною реабілітацією героя, який визнає права наймички, дивується, чому вона не страйкує, відчиняє віконниці, готовий прийняти кару за те, що мимоволі був спільником панівного класу.\nУ розвитку конфлікту твору, в створенні високої емоційної напруженості неабияку роль відіграє майстерне композиційне розміщення епізодів, організоване за принципом градації. Тривога адвоката за себе і родину, викликана неприхованими погрозами чорносотенців, весь час посилюється. «Вже кілька днів помічав він якихсь непевних людей, що стежили за ним, куди б він не йшов. По ночах біля вікон бовваніли якісь темні фігури і тислись попід паркани, коли на них звертали увагу. А вчора, проходячи по вулиці, виразно почув позад себе лайку, що напевне відносилась до нього. «Оратор, оратор»,— злісно шипів якийсь здоровенний чорний хлоп і блимнув на нього очима, коли він озирнувся». Спочатку повідомлення наймички про якихось людей, що «питали пана», потім розповідь студента Горбачевського про наміри чорносотенців знищити «раторів» та «демократів», доповнена схвильованими словами вчительки про вже здійснювані криваві розправи на вулицях, збуджений крик доктора, якого обурює безпорадність адвоката і йому подібних, напружують дію до краю. Тепер на Чубинського напав ганебний, підлий страх: «…звірячий жах ганяв його по хаті, од дверей до дверей, а він намагавсь гамувати його і весь тремтів».\nВ образку «Він іде!» виявляється уміння змальовувати масу, народ не як суцільну безлику юрбу, а чітко індивідуалізовану (шохат Абрум, візник Йосель, баба Естерка та ін.). Страх і безпорадність маси конкретизуються новелістом у тонко спостережених подробицях, вихоплених із загальної картини й висунутих на передній план. Це і «розхристана, в одній сорочці жінка, що «притискала до грудей кривий семисвічиик із старого срібла», і напівбожевільна дівчина, яка «кидалась поміж люди з тхоревим хутром і всіх благала, щоб заховали», і жахливий танець церковних дзвонів, «червоних дзвонів, що мчать навздогін, б’ють в саме серце, скачуть й регочуть, як божевільні».\nІдейно-художня своєрідність твору «Persona grata» (1907) полягає передусім у тому, що процес народження політичної свідомості навіть у найвідсталіших верствах суспільства під впливом революційних подій переданий письменником через аналіз внутрішнього життя тупого злочинця, убивці, який став «казенним чоловіком», сліпим знаряддям злочинів царизму. Такий вибір сюжету й героя ускладнює завдання письменника, проте водночас і полегшує його здійснення. Якраз незвичайність факту – кат починає відчувати високе благородство своїх жертв – революціонерів – і мерзенність того, «хто каже: хай буде — і так усі роблять, як каже він», підкреслює глибину зрушень, що відбувалися у свідомості людей. Через переживання й уявлення арештанта Лазаря, якого зробили тюремним катом, розкривається політика самодержавства (страти, насильство), при якій поважною особою («persona grata») ставав кат. Тонко аналізуючи психологію Лазаря — темної, неосвіченої людини, яку жандарми зробили вбивцею, письменник підкреслює, що він, однак, «кращий за тих, що звеліли вбивати, бо не сокира рубає, а той, хто її держить».\nКоцюбинський розкриває прозріння Лазаря, застосовуючи літературну техніку, вироблену в попередніх творах, знаходячи водночас і нові художні розв’язки. Як і в образку «Він іде!», велику роль відіграє окрема портретна деталь — очі та їх вираз. Але виступає вона в новій функції, стаючи збудником думки, імпульсом внутрішньої боротьби в душі ката. Очі повішаних, «погляд, якийсь особливий і незвичайний», залишаються в ньому, як важкий спомин, переслідують його вночі, не дають спокою, бо «з них розпучливим криком кричали смерть і життя». Кату починає здаватись, наче за ним стежать очі тюремника Івана — «підкрадуться стиха, ляжуть на шию або на спину й шукають місця, щоб влізти всередину», і він, розлючений, кричить на нього: «Не дивись на мене! Забери свої очі, чуєш, бо видеру з лоба!» Очі «сміються в Івана під лобом та переказують, що вони бачили» — пробуджену совість. У твір розповідного жанру вривається драматургічний елемент — діалог між Лазарем і тим, хто залишив йому на спомин «великі очі». Сцена «Він і Лазар» сповнена глибокого змісту.\nВ і н. Приліплю очі на твої груди і буду крутити ними, аж поки не влізуть у серце. Бо ти ще кращий за тих, що тебе спокусили і що звеліли вбивати… Ти темний, ти невидющий, ти, може, з нужди йшов на погане, а вони книги читають, у них достатки.\nЛазар. Ти думаєш — легко мені? Втомився я дуже… душею і тілом. І ссе мене щось коло серця… Не дивися ж на мене… забери очі… Але той не забрав.\nКоцюбинський стверджує життєвість і героїзм усього революційного, що змушує навіть таких, як Лазар, замислюватись над дійсністю, пробуджує у них совість і бажання боротися проти зла. Професія ката зробила Лазара «поважною особою», «паном». В іншій тюрмі, куди його перевели, для нього виділили окрему камеру з чепурно засланим ліжком, м’яким, правда, обдертим ззаду, кріслом, на стінці приліпили «царський портрет, трохи засиджений мухами». «З того, як оглядали його, ззирались та щось шептались, Лазар виводив, що він не проста особа». Йому для компанії і послуг було виділено два наглядачі — Іван та Каленик, він їв і спав досхочу, пив горілку, грав з наглядачами у карти.\nПерша страта дівчини-револкшіонерки все перевернула в психіці Лазаря. Він, людина незвичайної фізичної сили, щиро вважав, що при страті знадобиться його дужість. І тому, коли несподівано між купою чорних солдатів, попом і наглядачем побачив якесь дівча, то «одвів од нього очі і став шукати іншого — того, для кого зійшлися сі люди й поставили стовп». Та, виявилось, «злочинцем» була саме ця маленька дівчина з ясним, як льон, волоссям. Лазар помітив зразу ж і те, що ніяк не в’язалося зі «злочином» — щирість і відвертість ЇЇ погляду, і запам’ятав, що вона гукнула щось «твердо, голосно, ясно, так наче крикнула чайка», тоді як усі «пани й солдати стояли бліді, винуваті…» А після страти, проведеної наче ві сні, «почув тишу, якусь незвичайну, смертельну тишу, що ссала серце».\nБолісне пробудження людського в цій людині, що досі жила інстинктами, відтворено новелістом з винятковою силою художньої психологічної правди. Лазар то став ховати від людей свої руки, став боятися брати ними хліб, бо «він святий», то вчинив справжній розгром у камері, відмовляючись іти вбивати. Прозріння супроводжується шуканням того головного, хто наказує страчувати невинних, чесних людей: «Ну, от смотритель або жандарм — вони ж не самі, хтось є над ними. Так. А у тих старших є знову начальство. А там знову є хтось, хто каже: хай буде — і так усі роблять, як каже він…» Усвідомивши, що зло виходить з одного місця, втілене в комусь одному, пройнявшись бажанням розправитись з ним, Лазар уперше «після утоми і знеохоти, після огиди до своєї роботи — уперше почув… смак душогубства. Почув ненависть у серці і розкіш муки».\nПисьменник показує масовість кривавих репресій царизму. Лазаря потім часто будили серед ночі, і на свою «роботу» йшов він «байдуже, холодно, без цікавості». Та масові вбивства пробуджують проблиски свідомості навіть у темній голові ката. Це стало виявлятися в його бешкетах, вередуванні і злості, яку він згонив на наглядачах. Проте часом на нього нападав страх. Розкриваючи сум’яття в душі Лазаря, показуючи боротьбу його суперечливих думок, письменник звертається до так званого діалогізованого монологу, коли внутрішня мова ніби розпадається на окремі «голоси». Так відбувається в уяві Лазаря розмова між ним і одним з повішених — тим, що «залишив на спомин великі очі», розмова, яка зробила яснішим злам, що почався у психіці кага. У болісній боротьбі думок, у нічних кошмарних видіннях остаточне слово сказала «та, перша, а русявим волоссям». Кинувши йому пекучі слова докору («— За що ти вбив?»), розповівши про себе, «бліде, як хмаринка, дівча немов вгадало його бажання: — А все ж ти кращий за тих, що звеліли вбивати, бо не сокира рубає, а той, хто ЇЇ держить…».\nСеред творів 1907 року особливе місце належить оповіданню «В дорозі». Теми інтелігенції, народу в революції з особливою силою захоплюють Коцюбинського. Інтелігенція і народ, завдання митця — під різними кутами зору переломлює письменник ці проблеми в своїх творах, шукаючи несподіваних, психологічних колізій. Інтелігент, людина, що опинилася в світі, де руйнується взаємозв’язок часів, людина пристрасна, віддана боротьбі, але якій ніщо людське не чуже,— такому герою присвячує письменник свої твори. Його скруті, його спробі розібратися в собі й у цілому світі. Типовим оповіданням є «В дорозі». Революціонер Кирило прибуває на явку, де має одержати листа з черговим завданням. Та лист довго не надходить і це вимушене інтермецо раптом збуджує в його душі почуття, що дрімали, припорошені революційними буднями. Двадцять три роки його життя, «подвоєні в тінях на худому обличчі, у зморшці на чолі», немов зреклись своїх прав, зсушили молодість — він знав лише вічне «мусиш», а «краса природи, принадність жінки, чари музики і слова — все се котилось, як хвилі в далекому морі, чужі й невидимі». А тепер, на дозвіллі, всі «звички й потреби молодого життя» вступили раптом у свої права. Душевну кризу героя письменник заховує у пейзаж. Це, власне, не пейзаж, а сама оголена душа Кирила, життя якої відтворено в образах природи. «Несподівано, раптом у чорну тишу щось впало. Живе, веселе і безтурботне. Заскакало по листі, збудило повітря, штовхнуло землю і вогко дихнуло просто в лице. Пронеслось шумом, обмило землю і щезло. А тоді виплив на небо місяць». Ми наче бачимо, як напруження революційної боротьби останніх років під дією природи раптом відступає. «Природа зітхнула повними грудьми, зітхнув і Кирило»,— закінчує пейзаж Коцюбинський. Криза відбулася. Така нова манера письменника: природа перестала бути німим об’єктом замилування, а «заговорила» від імені людини, що її сприймає, знаменувала важливий крок в українському письменстві до розкриття людини і світу як єдності й взаємозалежності. Випереджаючи прозу Гемінгвея, Коцюбинський замінює опис життя його показом у конкретних формах вияву.\nТвір побудований за принципом контрасту: вірність революційним ідеалам — і зрадництво, на конфлікті двох світоглядів — революційного і міщанського. Як завжди, письменник іде шляхом найбільшого опору: позитивний герой, професійний революціонер Кирило сам ледве не потрапляє в багно реакції. Письменник відтворює в оповіданні саме цю атмосферу, «густу й своєрідну», «гарячу, тривожну», що вся — «небезпека і боротьба, вічний упад і підойма, розквіт надії й розпука, почуття сили й знесилля і безконечно довга дорога, на якій стільки вже полягло…».\nПисьменник навіть настрій спокою, безжурності й відпочинку, що оволодів Кирилом, вважає зрадою. Головним суддею він робить самого Кирила, його совість, уособлену в неназваному, уявному персонажі, який перший кинув йому слово «зрадник». Внутрішній монолог, переданий засобами невласне-прямої мови: «Чорт! Він має право. Право на повне життя… право двадцяти літ… Хто заборонить? Хто може?..» — переростає у своєрідний діалог з тим «хтось», який вперше звинуватив його у «зраді»: «…«Я», Що так ясно горіло у ньому… палило в полум’ї все особисте, нечисте, звіряче. Але перше змагалось, боролось, хотіло жити, кричало про своє право й тягло до себе».\nУ дію вступають нові персонажі: «товариш Іван» і «товариш Марія». Вірний життєвій правді, Коцюбинський умотивовує небажання Кирила відвідати колишніх друзів по боротьбі страхом почути від них докір. Але недавні революціонери перетворились на справжнісіньких міщан, байдужих до всього, крім власного спокою та благополуччя. Талант Коцюбинського-сатирика виявляється в характері розкриття образів ренегатів, змальованих із справжнім пафосом нещадного реалізму. Іван «між одною й другою ложкою борщу подавав звістки про страту на смерть», Марія цікавилась деталями, «але все це вмить витісняла турбота, що перепікся пиріг». Читання декадентської літератури, «де кохання гнило як рана, а «я» розцвіталось пишним отруйним цвітом», «служба, телята, символізм і капуста», праця на грядці, де «виднілись тільки їх круглі зади… як емблема спокою»,— ці реалії міщанського животіння викликають у Кирила почуття огиди й протесту. Тепер він знає, що мусить робити.\nПейзаж поданий через сприйняття героя і побудований на постійній взаємодії відчуттєвих вражень: «тихо пливе блакитними річками льон»; пшениця «біжить за вітром, немов табун лисиць, й блищать на сонці хвилясті хребти»; герой гладить «соболину шерсть ячменів, шовк колосистої хвилі»; вітер набива йому вуха «шматками згуків, покошланим шумом»; його спиняє «біла піна гречок, запашна, легка, наче збита крилами бджіл», і «просто під ноги» лягає «співуча арфа й гуде на всі струни». Картина степу набуває максимальної озвученості там, де з’являється на сцену жайворонок — одна з дійових осіб, зазначених у вступній авторській ремарці: «Коли лежиш в полі лицем до неба і вслухаєшся в многоголосу тишу полів, то помічаєш, що в ній щось є не земне, а небесне. Щось наче свердлить там небо, наче струже метал, а вниз спадають тільки дрібні, просіяні з гуки… Се жайворонки. Се вони, невидимі, кидають з неба на поле свою свердлячу пісню. Дзвінку, металеву й капризну, так що вухо ловить і не може зловити її переливів. Може, співає, може, сміється, а може, зайшлось від плачу». Тут виявляється (загалом характерна для зрілого Коцюбинського) синтетичність у зображенні життєвих явищ, прагнення розширити можливості слова використанням засобів суміжних мистецтв, зокрема музики.\nЖиття на лоні природи, де «над всім панує тільки ритмічний, стриманий шум, спокійний, певний у собі, як живчик вічності», заспокоює напружені нерви героя, якого втомило місто. В «Intermezzo» природа виступає як одна з дійових осіб, що рухають розвиток сюжету. Наскрізним образом «Intermezzo» є образ сонця: «Ти сієш у мою душу золотий засів — хто знає, що вийде з того насіння? Може, вогні?» Так пейзаж, ще тісніше, ніж у попередніх творах, пов’язаний з внутрішнім «я» героя, виступаючи в ролі своєрідного персонажа, психологічно вмотивовує наступний акт лірико-епічного твору — повернення героя до лав революційних діячів. Адже та «молода сила», яку відчуває він у природі, те тремтіння життя і велике жадання, клекіт «в соках надії» є поетичним уособленням не лише природи як такої, а й нових, перспективних явищ людського життя XX ст.\nЛірична сповідь героя передає збентеженість його вкрай схвильованої душі, його нервове напруження, що виявляється в різких словах про людину взагалі, у звинуваченні людини за свою втому. Перевтома героя в страшні роки реакції, обурення й жах від людей, що не раз кидали в його серце «як до власного сховку, свої надії, гнів і страждання або криваву жорстокість звіра», пояснюють його нинішню, висловлену, до того ж, цинічно, байдужість до всього, пов’язаного з людиною, її життям і діяльністю.\nЛекція №1: Особливості українського літературного процесу кн. 40–60-х рр. ХІХ ст.


iPhone ігри RPG. Скачати безкоштовно RPG для iPhone на iOS 4.2.1 .\nВеличезний вибір ігор для iPhone на iOS 4.2.1 . Рубрика: RPG - скачати ігри для iOS 4.2.1 безкоштовно.\nІгри на iOS 4.2.1 безкоштовно: RPG\nУ цьому розділі представлені RPG ігри для iOS 4.2.1 . Будь iPhone гра може бути включена в кілька розділів і мати кілька особливостей. У розділі RPG, як і на всьому сайті, ви можете все Айфон ігри скачати безкоштовно.\nПереглядів: 5 624\nПереглядів: 15 915\nПереглядів: 618 765\nПереглядів: 29 487\nЛицарі і дракони на Айфон безкоштовно тільки на нашому сайті.\nПереглядів: 22 885\nПереглядів: 59 206\nПереглядів: 34 751\nКрім Тліючий конфлікт ви можете встановити і пограти в будь-які інші iPhone ігри.\nСкачати безкоштовні ігри RPG для iOS 4.2.1 . Дані ігри ідеально підходять для вашого мобільного телефону, і ви зможете максимально насолодитися ігровим процесом. На mob.org.ua вас чекає величезний вибір безкоштовних iPhone ігор у рубриці RPG, які можна завантажити безкоштовно на телефон.


"Емаус" запрошує на вікенд підтримки - Духовна Велич Львова\n“Емаус” запрошує на вікенд підтримки\n24 Вересня 2019 в 09:46\n28-29 вересня 2019 року у Реколекційному центрі отців Василіан (смт. Брюховичі) Центр «Емаус» проведе вікенд підтримки для братів та сестер осіб з особливими потребами віком від 16 років.\nВікенд – це гарна нагода знайти час для себе, поділитися переживаннями та отримати відповіді на питання, які вас хвилюють. Зустріч проведуть психотерапевт Володимир Станчишин та Ярослава Ніканшин, мама хлопця з ДЦП, координатор центру «Дім самостійного життя».\nКрістіна Англєс д’Оріак, керівник «Емаусу», розповідає про свій досвід прийняття брата з особливими потребами:\n«У мого брата був синдром Дауна, а потім розвинувся ще й аутизм. Коли він народився, мені пояснили, що він є ненормальним. Для мене це було великим екзестенційним шоком, я не могла прийняти це. Я стала дуже чутливою, страждала від того, як люди дивляться на брата на вулиці. Я багато думала про його життя, мала безліч невирішених питань в голові.\nКоли Матіасу виповнилось 18 років, я чітко усвідомила, що живу поруч, але нічого про нього не знаю. Тоді я вирішила поїхати з ним на табір для людей з неповносправністю. Коли ми приїхали туди, я сказала йому: «Матіас, я тут заради тебе, бо я люблю тебе і хочу до тебе наблизитись. Але, можливо, тобі вже набридло завжди мати за спиною свою сестру, тому я буду спілкуватися з іншими людьми, але ти можеш прийти до мене в будь-який час».\nНа таборі трапився один важливий момент — мій брат також підійшов до мене і, притуливши свою голову до моєї голови, довго-довго стояв так. Тоді я зрозуміла, що він також хотів приблизитись до мене. Цей момент був вирішальним в моєму житті, до мене прийшло усвідомлення, що мій брат є подарунком. Перед тим я дуже страждала, бо насправді хотіла зрозуміти, чому брат народився саме таким. Але після цього випадку я збагнула, що не потрібно вимагати зрозуміти таємницю, а просто приймати її, і тоді все змінюється.\nЯ раптом збагнула, що не є просто людиною, яка доглядає за братом, Матіас також може навчити мене багатьом речам, якщо я цінуватиму його. Так як брат зовсім не говорив, ми розвинули іншу мову спілкування: дотиків, поглядів, мову присутності, звичайного перебування разом. Я дуже любила гуляти з ним парком, він мав особливий спосіб давати руку, пересуватися під час прогулянки, це була його свобода.\nЯ розумію, що мій брат був дуже близько до Бога, іншим чином, не таким як ми. Він мав аутизм і особливу чутливість до тактильних відчуттів: вітру, музики. Я дуже добре пам’ятаю, як він слухав спів птахів, це було видно по його обличчю. Тоді і я до них прислухалася. Через звичайне спостереження від мене дуже багато навчив. Інколи я думаю, що він міг чути також щось інакше, не тільки пісні птахів, можливо, він чув Бога».\nВнесок за участь у вікенді – 200 гривень (якщо ви не маєте змоги зробити внесок через складне фінансове становище, то це не має бути перешкодою для участі – лише повідомте наc!).\nПрохання до 23 вересня зареєструватись за посиланням: https://forms.gle/uk6UH2vWFvHZbQZr8\nЯкщо у Вас виникнуть запитання стосовно вікенду, звертайтесь за номером телефону – 063 98 44 995 (Марічка), або через e-mail – maria.dosiak@emaus.ucu.edu.ua.\nЗа інформацією сайту “Дивенсвіт”


Найдурніший популізм / Новое Время\n01 березня 2016, 16:21 12 коментувати\n«Купуйте землю, її більше не виробляють», - сказав колись Марк Твен. І був, як завжди, правий.\nВесь світ купує і продає землю, і тільки українці роблять усе, щоб цього не сталося. Причому мало хто зможе відповісти, чому. Просто так вийшло. Просто ця тема стала предметом божевільного популізму. І, головне, популізму дурного. Нелогічного. Адже є популізм зрозумілий: це коли виходить хтось і каже, що підніме всім зарплати, пенсії і стипендії. Зрозуміло, це приємно. І мало хто буде думати, що буде потім. Проста правильна людська реакція - радість.\nА є популізм із землею. Це популізм заборонний. Це коли тобі, наприклад, селянинові, щось заборонили, а ти радієш. Адже це зовсім нелогічно - радіти, коли тобі щось забороняють. Так само, якщо б американські раби виступали проти Авраама Лінкольна, який скасував рабство. Або якби Тарас Шевченко вихваляв кріпосний лад. Дико звучить. Але в Україні будь-яка дикість стає реальністю.\nВажко любити Яценюка. Це вдається небагатьом. І, напевно, у них є для цього особисті, часто фінансові причини. Легко його не любити. Але, навіть якщо розумні речі говорить не найбільш люба тобі людина, потрібно вслухатися в сенс. Яценюк запропонував продати державні землі. І це правильно.\nНавіть якщо ковбої, шейхи і китайці куплять українську землю - вони що, занурять її в вагони і вивезуть?\nХтось знає, як використовуються державні землі в Україні? Краще і не знати. Хтось рахував, скільки збитків генерують ці активи, які в принципі не можуть бути збитковими? Це як з приватизацією. У нас немає народних земель. Є земля, яку користуються чиновники. І є безліч Range Rover на дорогах бідної країни України, яких тут не повинно бути. І саме ці чиновники виступають проти продажу державної землі, оскільки втрачають свою ренту. Втрачають чиновники. а не народ України. Який нічим не володіє, за фактом. І ті, хто зараз з політичних мотивів критикує Яценюка, б'ють не стільки по прем'єр-міністру, чий рейтинг і так близький до нуля, а по ідеї. Дуже важливій ідеї для України.\nАле це все - частина однієї великої проблеми, а саме, відсутність в Україні ринку землі і горезвісний мораторій, який стримує розвиток країни ось вже десятки років. І при цьому політики годують народ казками про те, що прийдуть якісь злі дядьки і скуплять гуть усю Україну. Варварська Росія запровадила ринок землі десять років тому, і досі ніхто не прийшов і нічого не скупив. А в нас все чекають.\nПри цьому порушується базове право людини - право власності. Адже, якщо ми володіємо, то ми вправі цим чимось розпорядитися. Адже ніхто не забороняє продавати квартири під приводом того, що тому, хто продає ніде буде жити. А продавати землю чомусь не можна. В результаті селяни потрапляють у залежність від латифундистів, фермери позбавляються доступу до банківського кредиту.\nІ навіть якщо відбудеться небачене, і в Україну прийдуть всі ці ковбої, шейхи і китайці, і куплять землю, що вони будуть з нею робити? Вони що, занурять її в вагони і вивезуть? Ні, вони будуть її використовувати. Як і будь-який актив. Як використовують актив, сільськогосподарську землю? Правильно, починають розвивати на цьому клаптику сільське господарство. І Україна починає виробляти більше зерна, ріпаку, соняшнику. Та тієї ж гречки. При цьому, оскільки земля - це вже власний актив, вартість якого вкрай важлива, обробка землі йде згідно з наукою, і ніхто не садить соняшник сім років поспіль, виснажуючи ґрунти. А хто працює на цій землі? Правильно, українці. Ніхто не буде везти в Україну китайців, зулусів або індійців. Українці - найдешевша робоча сила в світі.\nКому більше за всіх невигідний ринок землі? В першу чергу, чиновникам, які позбавляються корупційних доходів, і великим агрохолдингам, які зараз можуть розплатитися з селянином мішком картоплі, а в разі появи ринку землі будуть змушені платити йому реальні великі гроші. І кого з них вам більше шкода? Кого ви готові захищати?\nЩо для України зараз означає вільний ринок землі? Це не тільки шанс збільшити виробництво зерна та всього іншого. Це не тільки спосіб поліпшити торговельний баланс країни, збільшити прибуток і податкові надходження. Це не тільки ковток повітря для тисяч селян і реальна боротьба з корупцією. Це не тільки підтримка гривні. Це ще й гігантський інвестиційний ресурс, який може зайти в країну. Той самий потік, який може звернути назад тоненький струмочок втечі капіталів. Який, поряд з приватизацією, може дозволити зняти обмеження НБУ і нарешті поверне життя в банківську систему. Це той самий економічний ріст, про який всі так мріють. І той самий потенціал країни, який треба реалізувати.\nТак, сільське господарство не може стати основою зростання економіки України. Не може бути фундаментом економіки сучасної успішної країни. Сировинний придаток завжди залишається сировинним придатком - не важливо, що він випускає у світ: барелі нафти, сляби або зерно. Але це не означає, що ми не повинні використовувати цей ресурс для розвитку країни на 100%. Це не означає, що ми повинні самі робити собі гірше. Це просто нерозумно. І, хоч ми і фахівці з дурості, але рано чи пізно це мало закінчитися.


Яскрава осінь - у тренді: як вписати модні відтінки в образ та бути на висоті\nВосени не варто відмовлятися від яскравих кольорів. Стилісти рекомендують звернути увагу на основні кольорові тренди: колір осіннього листя, бежевий, смарагдовий, ліловий, фісташковий, приглушено червоний, пудрово-рожевий та небесно-блакитний.\nНа основі рекомендацій стиліста Софія Коельо видання "Cosmopolitan" склало приклади, як модні кольори можна впровадити в свій гардероб восени-2020 року, щоб завжди і всюди виглядати зіркою street style!\nКолір осіннього листя\nНагадаэмо, топовий тренд на осінь-зиму 2020 - це багатошаровість у поєднанні із в’язаним жилетом. У минулорічний сезон модниці створювали образи із жакетом, а цьогоріч їхні серця підкорив "бабусин" в’язаний жилет.