Меч Біч на День D - Історія Подкасти - 2022\nМеч Біч на День D\nСупутник Дня Д, ред. Джейн Пенроуз. Добірка тринадцяти окремих есе про різні аспекти земель Дня Д-від початкового планування до повоєнних пам’ятників; це відмінна робота, яка міцно встановлює посадки Дня Д у контексті. Відмінна відправна точка для всіх, хто хоче дізнатися більше про операцію «Оверлорд», але її широкий спектр тем означає, що вона, ймовірно, буде корисною для всіх, хто цікавиться даною темою. [побачити більше]\nМеч Біч на День D - Історія\nЧерчілль штурмує пляж, меч в руці\nБіг у бій, озброєний широким мечем, луком і сагайдачним стрілом, був цілком прийнятним, якщо ви воювали у Столітній війні або відбивалися від деяких орків на Середзем'я. Але коли йдеться про Другу світову війну, таке середньовічне озброєння виглядає як дитяча гра поруч із технологіями того часу. Меч - не найімовірніший із засобів захисту від рушниць і танків. Однак для Джона Малкольма Торпа Флемінга Черчілля на прізвисько «Божевільний Джек» не було нічого, чим він скоріше озброївся б, як надійний меч і поклон.\nНародившись у старій родині Оксфордшира, він закінчив Королівську військову академію в Сандхерсті в 1926 році. До слави Другої світової війни Божевільний Джек працював редактором найробі, моделлю та додатковим фільмом, з'являючись у Багдадський злодій завдяки його досвіду роботи з луком. Той самий талант зі стрільбою з лука привів його до Осло, Норвегія, де він стріляв за Британію під час чемпіонату світу 1939 року.\nЗвичайно, до цього часу Європа наближалася до Другої світової війни. Божевільний Джек покинув армію після десяти років служби, але з радістю повернувся до неї через те, що «країна застрягла в мою відсутність».\nДо травня 1940 року Божевільний Джек став другим командувачем піхотної роти. Він завжди йшов у бій з луком і стрілами та своїм надійним глиняним кошиком, схиленим кошиком. Незважаючи на те, що ця зброя була застарілою, Черчілль захищав її, кажучи: "На мою думку ... будь -який офіцер, який вступає в дію без меча, одягнений неналежним чином".\nЙого середньовічна зброя служила не тільки для прикраси. Під час битви під Дюнкерком 1940 року, в якій 300 000 військовослужбовців застрягли на пляжах і їх довелося евакуювати, Черчілль вдарив німецького солдата добре поставленою стрілою. Пізніше його бачили, як він мотався разом з мотоциклом, прив'язавши лук убік. На фарі висіла шапка німецького офіцера.\nУ 1941 році Божевільний Джек зголосився на операцію "Стрільба з лука", напад на німецький гарнізон у Норвегії, в ході якої він очолив дві роти під час битви, ні слова про те, чи зміг він використати свій лук у влучно названій операції.\nУ битві він та його компанії відповідали за вивезення німецьких батарей на острові Маалой. На судні, що несе його до берега, Черчілль стояв спереду, граючи на своїй сопілці під мелодію "Марш людей Кемерона". Коли вони приземлилися, він кинувся попереду решти своїх людей з мечем у руці.\nЙого меч також добре послужив йому пізніше, у 1943 році. У той час Божевільний Джек був командувачем у Салерно, коли його війська були змушені вступити в бойові дії - те, для чого вони не були навчені. Черчілль пішов попереду своїх солдатів, що володіли мечем. Він вистрибнув з темряви на німецьких вартових, лезо було високо підняте, і німці були настільки налякані «демоном», що вони здалися. Тієї ночі Черчілль узяв 42 ув’язнених за допомогою лише одного товариша та його вірного меча. Це відповідало його філософії боротьби з німцями, яку він описав після захоплення 42 -ї:\nЯ стверджую, що до тих пір, поки ви німцю голосно і чітко скажете, що йому робити, якщо ви старші за нього, він буде плакати ‘jawohl ’ (так, сер) і з ентузіазмом та ефективно працюватиме в будь -якій ситуації.\nДалі Черчілля відправили до Югославії, де він очолив серію рейдів проти німців з острова Віс. У травні 1944 року було заплановано масштабнішу операцію, яка передбачала три атаки на окремі позиції на вершині пагорба. Божевільний Джек повів одну групу на один пагорб, але лише шести з них вдалося досягти мети. Джек опинився у відкритому погляді на ворога з кількома працездатними людьми, які його захищали, тому він зробив те, що зробив би будь-який розумний солдат, і#8230 він грав на своїй волинці-"Хіба ти не повернешся знову" цього разу-поки його знепритомніли німецькі гранати і захопили в полон.\nПісля допиту Черчілля помістили в концтабір Заксенхаузен. Німці вважали, що він якийсь родич Вінстона Черчілля, але це не так, але він все ще вважався "видатним" в'язнем через своє звання.\nЯк і слід було очікувати, Божевільний Джек не був утримуваним у таборі для в’язнів. Того вересня він втік, пробравшись крізь старий злив під колючим дротом. Невдовзі він і його товариш були знову захоплені та перевезені до табору в Австрії.\nУ квітні 1945 року система освітлення австрійського табору вийшла з ладу. Черчілль скористався можливістю і розтанув у темряві, відійшовши від своїх деталей роботи. Він просто продовжував ходити, а через вісім днів і 150 миль наїхав на бронетехніку армії США в Італії. Йому вдалося переконати їх, що він британський полковник, незважаючи на його похмуру зовнішність, і його повернули в безпечне місце.\nПроте безпека була не зовсім тим, чого прагнув Божевільний Джек. Він був розчарований, дізнавшись, що війна припиняється і що він пропустив її рік. Замість того, щоб повернутися додому, він отримав призначення до Бірми, де війна проти Японії все ще тривала.\nДо того часу, як він туди потрапив, бомби були скинуті на Нагасакі та Хіросіму, що означає, що війна в основному закінчилася.\nНещасний Черчілль вигукнув: "Якби не ті кляті янки, ми могли б продовжувати війну ще 10 років!"\nОднак кінець війни не означав кінця пригод Черчілля. Він вирішив навчатись парашутистом, і коли він пройшов кваліфікацію, його відправили до Палестини як другого командира 1-го батальйону. Пізніше він став інструктором наземно-повітряної війни в Австралії, де розвинув любов до серфінгу. У 1959 році він пішов з армії і помер у 1996 році в Сурреї.\nЯкщо вам сподобалася ця стаття, вам також може сподобатися наш новий популярний подкаст The BrainFood Show (iTunes, Spotify, Google Play Music, Feed), а також:\nМечовий пляж сьогодні\nСьогодні Sword Beach - це чисте та популярне місце золотого піску з хорошими зручностями, включаючи туалети та душові. Влітку на пляжі можна знайти людей, які займаються такими видами спорту, як футбол та волейбол, а також ряд атракціонів для дітей, таких як поле для міні -гольфу та картинг -трек.\nТакож є багато місць, де можна поласувати морозивом або перекусити, а також кілька ресторанів поблизу.\nДля тих, хто хоче дізнатися більше про його місце в історії під час Другої світової війни, досі є залишки історичного минулого району з меморіалами, присвяченими різним британським підрозділам, та слідами гарматних веж.\nВвімкнено AFPU День D\nОфіційний запис фільму та фотографії висадок на День Д був зроблений № 5 AFPU (Армійська кіно- та фотозйомка) під командуванням майора Х'ю Стюарта. Члени підрозділу були "вбудовані" у формування, які готувалися до вторгнення. Десять з них увійшли з штурмовими військами.\nОператор сержант Джордж Лоуз, що супроводжує № 4 «Коммандо», був першою людиною AFPU, яка висадилася на березі Меча о 07.45. Невдовзі за ним послідували фотограф сержант Джиммі Мапхем з 13 -м/18 -м королівськими гусарами, сержант Десмонд О’Ніл з 2 -м Східно -Йоркширським полком та сержант Біллі Грінхалг з 1 -м південно -ланкаширським полком. Інші фотографи та оператори висадилися на пляжах Джуно та Голд. Сержант Джим Крісті був єдиним членом AFPU, який увійшов до складу 6 -ї повітряно -десантної дивізії, і хоча він навчався парашуту, він приземлився на планері.\nЧоловіки AFPU були схильні до того ж ризику, що і бойові війська. Сержант Грінхалг був поранений у результаті вибуху міномета. Сержант О’Ніл був поранений вогнем кулемета. Протягом наступних днів і тижнів № 5 AFPU зазнав ще кількох жертв, деякі з них загинули, в тому числі сержант Норман Клейг. Їх спадщина - фільм та зображення, які вони зняли - зберігається у колекції IWM.\nЧоловіки армійського кіно- та фотозйомки навчаються на Pinewood Studios, Бакінгемшир, червень 1943 р. Два сержанти AFPU читають вступну лекцію для операторів -стажистів.\nПід час Другої світової війни Pinewood Studios у Бакінгемширі було реквізовано для використання як штаб -квартира підрозділу Crown Film, армійського кіно- та фотозйомки та RAF Film Production Unit. AFPU створило там навчальну школу для своїх операторів.\n1- Історичні центри на пляжі JunO\nПройдіть по їхніх стопах ‘ пішохідною стежкою через сектор Juno Beach та відкрийте історії людей, які пережили День D. Проходячи через міста Курсуль-сюр-Мер, Берньєр-сюр-Мер, Сен-Обен-сюр-Мер, Лангрун-сюр-Мер, Люк-сюр-Мер, Рев’є-Бені-сюр-Мер та Дувр-ля-Деліванде , стежка містить сім ‘історичних центрів ’, де відображаються розповіді свідків та біографії солдатів та місцевих жителів, які зазнали окупації, висадки та визволення. Хаби також будуть містити архівні фотографії, інформацію про Атлантичну стіну та пересування військ союзників.\nДовідкова бібліотека D-Day\nСотні книг були опубліковані про День D та битву при Нормандії, а ще більше-про Другу світову війну загалом.\nВ архіві "Історії Дня" є копії книг, перерахованих нижче. З ними можна отримати консультацію лише за попереднім записом лише для довідки. Ми шкодуємо, що вони не доступні для кредитування.\nЯкщо книга відсутня у цьому списку, це не означає, що її не варто читати, просто музей не має копії. Якщо у вас є книга, якої немає у цьому списку, і ви хотіли б запропонувати її нам, будь ласка, зв'яжіться з нами. Зауважте, що книги перераховані лише в одному місці на цій сторінці, але часто мають відношення до кількох розділів.\n1. Планування та підготовка до Дня Д\nВів Ектон і Дерек Картер, операція Корнуолл 1940-1944. Осінь, Хелфорд і День Д (Landfall Publications, 1994)\nМакс Артур, Тихий день. Знаменна усна історія Дня Дня на домашньому фронті (Hodder & amp Stoughton, 2014)\nПідполковник Чарльз Бейтс, Прогнозування моря, набряку та прибою на день D та за його межами. Англо-американські зусилля 1943-1945 рр. (Неопубліковано, 2010 р.)\nД.Ф. Біміш, День D: Пул (Рада округу Пул, 1984)\nГрейс Бредбір, Земля змінила своє обличчя (Девон, 1973 р.) [Евакуація з Південної шинки 1943-1944 рр., Щоб ця територія могла бути використана для тренувань до Дня D]\nДжордж Брюс, Другий фронт зараз! Дорога до дня D (Macdonald & amp; Jane's, 1979)\nЛеслі Бертон, День D Наше велике підприємство (Товариство Госпорту, 1984 р.) [Портсмут та район Госпорту]\nКен Картер та Піт Джонстоув, Саутвік -хаус. Село Дня Д. (1994)\nАртур Л. Клемп, Розширена військово-морська база амфібій Сполучених Штатів Америки Плімут 1943-45 рр. (Принтери P.D.S, Плімут 1994)\nArthur L. Clamp, Dartmouth & amp Kingswear Під час Другої світової війни 1939-45 рр. (Принтери PD, Plymouth, 1994)\nАртур Л. Затиск, Вправи «Тигр і Фабіус», на «Слептон-Сендс» 1944 р. (Надруковано друкарнями P.D.S, Плімут, після 1974 р.)\nКіріл Каннінгем, Річка Больйо йде у війну 1939-1945 років (Montague Ventures, 1994)\nМайор Джон Далгліш RASC, Ми планували другий фронт. Внутрішня історія планування Другого фронту (Віктор Голланц, 1945) [матеріально-технічне планування на День Д]\nМартін Дуті (під ред.), «Гемпшир і день D» (Hampshire Books, 1994)\nРей Фріман, Ми пам’ятаємо День D (Дослідницька група з історії Дартмута з Дартмутським музеєм 1994) [британські та американські свідчення очевидців з району Дарт та Нормандії]\nЕнтоні Кемп, трамплін для Overlord. Гемпшир і посадки Дня Дня (Віхи публікацій, 1984)\nДжеффрі О’Коннел, Саутвік. Село дня Д, що пішло на війну (Ешфорд, Бучан та Енрайт, 1995)\nДжеффрі О’Коннел, «Таємничий Саутвік». Від Судного дня до дня D (Willowbridge, 1984)\nA.J. Голландія, День D та річка Больйо (1984)\nЕдвін П. Хойт, Нашестя перед Нормандією. Таємна битва при Слептон -Сендсі (Роберт Хейл, 1987)\nЕнтоні Кемп, трамплін для Оверлорда (Віха, 1984) [Гемпшир і посадки на День Д]\nРодні Легг, День Дорсет (Видавнича компанія Дорсет, 1994)\nНайджел Льюїс, стрілянина на каналі. Трагедія вправ тигра (Книги про пінгвінів, 1989)\nРобін Роуз-Прайс і Джин Парнелл, Земля, яку ми залишили позаду (Орчард, 2004) [роки Другої світової війни в Південному Гемпширі та Південному Девоні]\nВінстон Г. Рамзі (під ред.), Журнал «Після битви», No 44 («Бітва за Британію», 1984) [Слэптон Сендс]\nВінстон Г. Рамзі (під ред.), Після битви журнал № 84. Вищі штаб-квартири на День D (Battle of Britain Prints International, 1994)\nВінстон Рамсі (ред.), День D Тоді і зараз, вип. 1 (Після битви, 1995)\nРейнджер, Журнал Асоціації оборонних геодезистів, літо 2004, том 2, номер 9, Пам'ятний випуск Дня Д. [картографування для дня D та битви при Нормандії]\nДевід Роджерс, День призначення пункту призначення. Підготовка до вторгнення в Північно-Західну Європу 1944 (Helion & amp Company, 2014)\nКен Смол, Забуті мертві (Блумсбері, 1988) [Вправа Тигр, Слаптон Сендс]\nДж. М. Стагг, прогноз для Оверлорда на 6 червня 1944 р. (Ян Аллан, 1971 р.) [Прогноз погоди на День D]\nДевід Стаффорд, Десять днів до дня Д (Літтл, Браун, 2003)\nВійськовий музей авіації Тангмір, День D у Тангмірі та його навколишніх аеродромах (Танмірський військовий авіаційний трест, 2008)\nСкотт Е. Веббер, Кемп Шенкс 1942-1946 та село Шенкс 1946-1956 (Історичне товариство округу Рокленд, 1991) [висадка зі східного узбережжя США у Другій світовій війні, записка]\nЛейтенант. Генерал сер Рональд М. Тижні, Організація та підсилювальне обладнання для війни (Кембриджський УП, 1950)\n2. Загальні назви у День D (іноді також включаючи битву при Нормандії)\nДивіться також окремий розділ битви при Нормандії.\nСтівен Е. Амвросій, День D 6 червня 1944 р .: Кульмінаційна битва Другої світової війни (Touchstone, 1994)\nСтівен Бедсі, День D від нормандських пляжів до визволення Франції (Тигрові книги, 1993)\nЖорж Бернаж та Р. Гренневіль (переклад Філіппа Ютраса), журнал Invasion, зображений 6 червня та#8211 22 серпня 1994 р. (Видання Heimdal, 1983). [французькою та англійською мовами]\nМарк Боуден, наш найкращий день. День D: 6 червня 1944 (Chronicle Books, 2002)\nДевід Чендлер, Дж. Лоутон Коллінз-молодший (ред.), «Енциклопедія дня Д» (Саймон та А. Шустер та Гелікон, 1994)\nРічард Кольєр, День D 6 червня 1944 р. Нормандійські висадки (Кассел, 1992)\nДжон Сент -Джон Купер/The Daily Express, Invasion! (Газети Бівербрука, 1954 р.)\nМайор Л. Ф. Елліс, Перемога на Заході, т. 1 Нормандська битва (HMSO, 1962) [Офіційна історія Великобританії, що охоплює День D та Нормандську битву]\nФонд Ейзенхауера, День D, вторгнення Нормандії в ретроспективі (Університетська преса Канзасу, 1971)\nДжонатан Фальконер, День D, ‘Neptune ’, ‘Overlord ’ та битва при Нормандії, (видавництво Haynes, 2013)\nДжейкоб Ф. Філд, День D у цифрах. Факти, що стоять за операцією Overlord, (Michael O ’Mara Books, 2014)\nКріс Гоінг та Алун Джонс, День D Загублені докази. Панорамні види з повітря (Crecy Publishing, 2004)\nЕнтоні Холл, Операція «Повелитель день за днем» (Grange Books, 2003)\nТоні Холл (ред.), День D. Операція "Оверлорд", від її планування до звільнення Парижа ("Саламандра Книги", 1993)\nРічард Холмс, Досвід Дня від вторгнення до визволення Парижа (Карлтон, 2004)\nРоберт Кершоу, День Д. Пробивання Атлантичної стіни (Ян Аллан, 2008)\nДжонатан Мейо, День D хвилина за хвилиною (Короткі книги, 2014)\nЯн Патрік, Портрети. Анонімні герої. 25 років свідчення дня Д (Музей де армія 2009) [портрети нормандських ветеранів, французькою та англійською мовами]\nФорест К. Пуг, Армія США у Другій світовій війні, Європейський театр бойових дій, Верховне командування (Офіс начальника військової історії, Департамент армії, Вашингтон, 1954 р.) [Офіційна історія США]\nВінстон Г. Рамзі (під ред.), Журнал «Після битви», № 1. Нормандія 1944 (Битва за Британію Prints International Ltd, 1973)\nВінстон Рамсі (під ред.), День D тоді і зараз, т. 1-2 (Після битви, 1995)\nКорнеліус Райан, Найдовший день (Нова англійська бібліотека, 1982)\nСаймон Трю, День D та битва при Нормандії. Історія фотографії (Haynes Publishing, 2012)\nУоррен Туте, День D (Pan Books 1974)\nФіліп Уорнер, Посадки дня Д (мандарин, 1990)\nЕндрю Уітмарш, День D у фотографіях (The History Press, 2009)\nЮніс Вілсон, Книга-вікторина на День Д (вулиця Груб, 1994)\n3. Плани обману та операція Fortitude\nМері Кетрін Барб'є, Обман Дня і#8211 Операція "Фортитуд" і вторгнення в Нормандію (Stackpole Books, 2009)\nСефтон Делмер, Підроблений шпигун (Хатчінсон, 1973) [Програма обману союзників за допомогою німецьких агентів]\nДжок Хасвелл, Розум та обман приземлень Дня (Б. Т. Батсфорд, 1979)\nРоджер Гескет, «Фортітюд». Кампанія обману Дня (St Ermin's Press, 1999)\nФ. Х. Хінслі, Британська розвідка у Другій світовій війні, том 3, частина II. (HMSO, 1988)\nДжошуа Левін, Операція «Фортитуд» і#8211 Історія шпигунської операції, яка врятувала День Д (Harper Collins Publishers, 2011)\nМарк Сіман (ред.), Гарбо. День шпигуна, який врятував день D (Національний архів, 2004)\nДжон Реймонд, «Фортітюд». Обман Південного Кента у часи війни (Публікації Aits & amp Librabies, 1994)\n4. Сухопутні війська Великобританії\nКрім повітряно -десантних та коммандос (див. Списки нижче). Дивіться також розділи про мемуари, британські та канадські пляжі та битву при Нормандії.\nАнон, Історія 7 -ї бронетанкової дивізії, червень 1943 - липень 1945 (1945)\nАнон, Історія 79 -ї бронетанкової дивізії. Жовтень 1942-червень 1945 (бл. 1945)\nАнон, Віверна в Північно-Західній Європі. Будучи короткою історією 43-ї дивізії Уессексу 24 червня 1944-8 травня 1945 р. (Б. 1945)\nПітер Біл, Танкові доріжки (Видавництво Алана Саттона, 1995). [9-й батальйонний королівський танковий полк на війні 1940-1945 рр.]\nТ.Г. Cawte (ред.), 107 Heavy A.A. Рег. Королівська артилерія, 1940-1945 (c.1984)\nЛейтенант. Полковник Говард Н. Коул, Наафі в уніформі (The Forces Press (Наафі), 1982)\nДевід Скотт Даніелл, «Полкова історія». Королівський Гемпширський полк, том третій 1918-1954 (Гейл і Полден, 1955)\nХ'ю Дарбі та Маркус Канліфф, Короткий розповідь про 21 групу армій (Гейл та А. Полден, 1949)\nХ.Дж.Дартналл, «Плісики літака». Медальна історія Королівського корпусу спостерігачів (Робертс, 1995)\nПатрік Делафорс, «Чорний бик». Від Нормандії до Балтії разом з 11 -ю бронетанковою дивізією (Chancellor Press, 1993)\nПатрік Делафорс, "Монті" та "Залізні сторони"#8217. Від нормандських пляжів до Бремена з 3 -м відділом (Chancellor Press, 1995) [Британський 3 -й дивізіон]\nПатрік Делафорс, Монті та Мародери#8217. Чорний щур і руда лисиця: 4 -а та 8 -я бронетанкові бригади у Другій світовій війні (видавництво Тома Донована, 1997)\nПатрік Делафорс, горці Монті та#8217. 51 -а Хайлендська дивізія у Другій світовій війні (видавництво Тома Донована, 2000)\nПатрік Делафорс, «Приборкання танків». Танкові батальйони Monty ’s: третій RTR на війні (Amberley Publishing, 2010)\nПатрік Делафорс, «Пустельні щури Черчілля». Від Нормандії до Берліна разом із 7 -ю бронетанковою дивізією (Chancellor Press, 1994)\nПатрік Делафорс, «Полярні ведмеді». Лівий фланг Монті. Від Нормандії до Рельєфу Голландії з 49 -ю дивізією (Chancellor Press, 1995)\nПатрік Делафорс, Червона Корона та Дракон. 53-а валлійська дивізія в Північно-Західній Європі, 1944-1945 рр. (Видавництво Тома Донована, 1996)\nПатрік Делафорс, Боротьба з Уессексських віверн і#8211 Від Нормандії до Бремерхафена з 43 -ою Уессекською дивізією (Видавництво Алана Саттона, 1994)\nПатрік Делафорс, Північні легіони Монті, 50-а Нортумбрійська та 15-а шотландські дивізії у війні 1939-1945 років (History Press, 2004)\nГенерал-майор Х. Ессаме (упорядник), 43-а дивізія Вессексу на війні 1944-1945 років (Вільям Клоуз, 1952)\nДевід Флетчер, Авангард Перемоги. 79 -а бронетанкова дивізія (HMSO, 1984)\nМайори Г.Р. Хартвелл, Г. Pack & amp M.A. Edwards, Історія 5-го батальйону Дорсетшірського полку в Північно-Західній Європі з червня 1944 по травень 1945 (1945)\nКейт Джонс, Шістдесят чотири дні нормандського літа. З танковим підрозділом після Дня Д (Роберт Хейл, 1990)\nДжон Лінкольн, Слава Богу і піхоті. Від дня D до дня VE з 1-м батальйоном Королівського полку Норфолк (Sutton Publishing, 1994)\nЕрік Ламміс, «Саффолк і день Д» (1989) [1-й батальйон, полк «Суффолк»]\nРобін Макніш, Залізний відділ. Історія 3 -го відділу (HMSO, 1978)\nМайкл Р. МакНорган, Галантні гусари (Перший гусарський кавалерійський фонд, 2004)\nПол Мейс, Форрард, Історія східного верхового єманлі (Лео Купер, 2001)\nГаррі Міллер, Служба джерелам. Історія Наафі. (Ньюмен Нім, 1971)\nПідполковник сер Ж.Е.Х. Невілла під ред.), The Oxfordshire & amp. Buckinghamshire Light Infantry Chronicle, Vol IV, June 1944- December 1945 (Gale & amp Polden, 1954).\nДжон Сандерс, британська гвардійська бронетанкова дивізія 1941-45 років. Серія «Авангард» (Osprey, 1979)\nНорман Скарф, Штурмова дивізія (Коллінз, 1947) [Британський 3 -й дивізіон]\nМайор Нед Торнберн, 4 -й K.S.L.I у Нормандії (4 -й музейний фонд Bns. K.S.L.I, 1990) [4 -й батальйон, легка піхота короля Шропшира#8217]\nПітер Уейтлі-Сміт, Королівська артилерія 94-го польового полку (Dorset & amp Hants) 1939-1945 рр. (Г. Х. Роуз, н. Д.)\nПідполковник Е. Ф. Вілсон (під ред.), Голова спису. Інформаційні бюлетені від Д+5 до Дня ВЕ (надруковано друкарськими та стаціонарними службами I корпусу, округ н. Д.) [1-й британський корпус]\n5. Командос (британські та союзники)\nЩодо рейнджерів США, також дивіться розділ збройних сил США.\nРуперт Батлер, Рука зі сталі (Хамлін, 1980) [історія командосів]\nМоріс Шове, «Записки для Servir à l’histoire ler». Batailon Fusilier Marin Commando D день 6 1944 (надруковано Jarach-La Ruche, Париж, 1974)\nЯн Дорогий, Десять коммандо 1942-1945 (Лео Купер, 1987)\nСаймон Данстан, Commandos. «Сталева рука» Черчілля (Іен Аллан Спір Голова, 2003)\nБриг. Джон Дарнфорд-Слейтер, командос (Вільям Кімбер, 1953)\nДжон Форфар, «Від Омахи до Шельди» (преса Tuckwell, 2001) [47 Royal Marine Commando]\nJ.O. Форфар, Битва за Порт-ан-Бессен. 6-8 червня 1944 р. (Передрук із праць Королівського коледжу лікарів Едінбурга 1994, вип. 24, с. 218-246) [медичний офіцер із Королівського морського командування]\nЖерар Фурньє та Андре Хайнц, від "поштарщика" до "акватінти" (Ореп, 2006) [рейди британських командосів 1941-1943 рр. На узбережжі Франції]\nКапітан Д.В. Фургуарсон-Робертс, Королівські морські піхотинці та День D (Спеціальна публікація Королівської морської піхоти Історичного товариства № 15, н. Д.)\nДональд Гілхріст, Не плач за мною (Роберт Хейл, 1982) [Коммандос на День D і після]\nДжеймс Ледд, «Коммандос і рейнджери Другої світової війни» (Макдональд і Джейн, 1978)\nМердок К. МакДугалл, Швидко вони вразили (Одхамс, 1954) [No 4 Commando]\nКеннет Максі, удар «Коммандос» (Секкель та Уолбург, 1985) [історія про рейдові напади у Другій світовій війні]\nЧарльз Месенджер, Командос 1940-1946 (Вільям Кімбер, 1985)\nРассел Міллер, Друга світова війна: Коммандос (книги Time-Life, 1981)\nБриг. Дерек Міллс-Робертс, Зіткнення вночі (Вільям Кімбер, 1956) [історія командоса]\nРобін Нійлендс, Рейдери (Вейденфельд і Ніколсон, 1989) [Армійські командоси 1940-46]\nДевід Наттінг (під ред.), Attain by Surprise. Історія 30 штурмового підрозділу Королівського флоту / Королівського морського командосу та розвідки від Capture (Девід Колвер, 1997)\nСтефан Сімоне, Les 177 français du Jour J ("Видання Taladier et ministère de la Défense", 2014) [Французькі командоси, які приземлилися у День D французькою мовою]\nЛерой Томпсон, Британські командоси в дії (ескадра/Публікації сигналів, н. Д.)\nДевід Янг, Чотири п’ять (Лео Купер, 1972) [історія 45 королівських морських піхотинців командосу 1943-1971 рр.]\nБриг. Пітер Янг, Буря з моря (Коргі, 1958) [Розповідь офіцера командосу]\n6. Британські повітряно -десантні війська\nАнон, десантники дня Д, британці, канадці та французи (Колекції «Історія та підсилювачі», 2012)\nСтівен Амвросій, міст Пегас. 6 червня 1944 (Джордж Аллен і Анвін, 1984)\nПітер Арчер, Перейти до цього (Школа сигналів, 1982)\nНіл Барбер, День, коли зайшли дияволи. 9-й парашутно-парашутний батальйон у Нормандії- День D до D+6, батарея Мервілла до замку Сент-Коме (Pen & amp Sword Books, 2010)\nНіл Барбер, Пегас та Орні мости. Їх захоплення, оборона та допомога у День D (Pen & amp Sword Military, 2013)\nЖорж Бернаж, Червоні дияволи в Нормандії. 5-6 червня 1944 р. (Хаймдал, 2002 р.) [6-а повітряно-десантна дивізія]\nДжордж Чаттертон, Крила Пегаса (Макдональд, 1962) [розповідь про льотний полк планера]\nНейпір Крокенден, нормандська зона випадання. (Purnell Book Services, 1976) [історія американського та британського повітряно-десантного нападу на День D]\nДжон Голлі, Велика крапля. Гармати Мервілла, червень 1944 (Джейнс, 1982)\nПітер Харклерод, перейди до цього! Ілюстрована історія 6 -ї повітряно -десантної дивізії (Caxton Editions, 1990)\nАлан Джефферсон, Напад на гармати Мервілла (Джон Мюррей, 1987)\nБарбара Меддокс, адаптована з щоденника полковника Р.Г. Сосна-Труна, Казка про два мости (Барбара Меддокс та Пітер Пайн-Коффін, 2003)\nМіністерство інформації, Повітряним боєм. Офіційний рахунок британської 1 -ї та 6 -ї повітряно -десантних дивізій. (HMSO, 1945)\nГ.Г. Нортон, Червоні дияволи. Історія британських десантних військ (Лео Купер, 1971)\nКарл Шиллето, Нормандія: міст Пегаса та акумулятор Merville. Висадка британської 6-ї повітряно-десантної дивізії в Нормандії День D 6 червня 1944 р. Серія "Європейське поле битви". (Лео Купер, 1999)\nКарл Шиллето, батарея Мервілла та мости Дайвеса. Серія "Нормандське поле бою". (Перо та підсилювач меча, 2011)\nФренк Сплітл, Роберт де Латур, Перше травня (без видавця, 2004) [історія канадського солдата з повітряного десанту, який одним з перших приземлився у День D]\nСер Хью Уолдон, Червоні берети в Нормандії (Публікації Джеррольда Колеуса, 1982)\nАлан Вуд, Солдати -планери (Spellmount 1992) [історія британських військових планерних сил]\n7. Сили США, включаючи повітряно -десантні війська\nДивіться також розділи про окремі одиниці та спогади, а також розділ пляжів США.\nAnon, Jour J à Utah-Beach (1974) [спогади ветеранів, французькою мовою]\nГенрі Бактон, Дружнє вторгнення. Спогади про операцію «Болеро». Американська окупація Великобританії 1942-1945 років (Філлімор, 2006)\nМайкл Д. Дублер, Закриття з ворогом, Як Глс вів війну в Європі 1944-1945 років (Університетська преса Канзасу, 1994)\nДжонатан Гоун, День керівника на чолі, Спеціальні американські підрозділи вторгнення в Нормандію (Histoire & amp Collections, 2001)\nЕдвін Р.В.Хейл та Джон Фрейн Тернер, Янки йдуть (Мідас, 1983)\nГордон А. Харрісон, Армія США у Другій світовій війні, Європейський театр бойових дій, міжканальна атака (Офіс начальника військово-історичної армії США, 1951 р.) [Офіційна історія США: розробка стратегії та планування, 1941 р. № 8211 1 липня 1944 року]\nФіліпп Ютрас, Сент-Мере-Еглізе та повітряна атака цього міста в день D, 6 червня 1944 р. (Хаймдал, 1984 р.) [Ветеран армії США з пляжу Юта, зараз проживає у Сен-Мере-Еглізе французькою та англійською мовами]\nФіліп Ютрас, Нормандія 44, Les Paras США Dans le Canton de Saint-Mere-Eglise (Heimdal, 1979) [французькою та англійською мовами]\nАлекс Кершоу, «Бедфордські хлопчики». Жертвоприношення в день невеликого містечка і#8217-ї (Simon & amp Schuster, 2003)\nЧарльз Дж. Мастерс, планеристи Нептуна (Southern Illinois University Press, 1995) [Сили планера США у День D]\nРобін Пірс, від семи місяців до дня D: американський полк у Дорсеті. 16 -й піхотний полк (The Dorecot Press, 2000)\nДжозеф К. Перкінс та інші, Місія виконана (Зальцбург, 1945) [321 -й польовий артилерійський батальйон планера у Другій світовій війні]\nДевід Рейнольдс, Багаті стосунки. Американська окупація Великобританії 1942-1945 років (Фенікс, 1995)\nСтівен Сміт, Спірхед, 2 -я броньована дивізія «Пекло на колесах» (Ян Аллан, 2003)\nМайк Тер’єр, 82 -а десантно -десантна дивізія «Всеамериканська». Серія "Спір". (Ян Аллан, 2001)\nЯн Вествелл, 1 -а піхотна дивізія «Великий Червоний». Серія "Спір". (Ян Аллан, 2002)\nЯн Вествелл, американські рейнджери «провідний шлях» 1942-2001. Серія "Спір". (Ян Аллан, 2003)\nDeryk Wills, Взувай черевики та парашути! (Дерик Уіллс, 1992) [82 -а повітряно -десантна дивізія США]\n8. Співдружність та інші союзницькі одиниці\nТеррі Копп, Поля вогню. Канадці в Нормандії. Друге видання. (Університет Торонто Прес, 2014)\nПолковник G.W.L. Ніколсон, Більше бойових ньюфаундлендів (уряд Ньюфаундленду та Лабрадору, 1969) [історія бойових сил Ньюфаундленду у Другій світовій війні]\nЕлісон Парр (під редакцією), Велике шоу (Оклендський університет, 2006) [Нові Зеландії на День Д і війна в Європі]\nДжон Оуен Сміт, Усі заплутані. Канадці в Хедлі під час Другої світової війни. Спогади жителів села та ветеранів. (Джон Оуен Сміт, 1994)\nПолковник C.P. Стейсі, Канадська армія 1939-1945 рр. (Міністерство національної оборони, 1948 р.)\nСтівен Й. Залога, Польська армія 1939-45. Серія "Люди по зброї". (Osprey, 1982)\n9. Військово-морські аспекти дня D, включаючи операцію «Нептун» (фаза морського штурму висадок у Нормандії)\nЛейтенант Cdt. Тревор Блор, Замовлені баржі, Історія десантного корабля (Хатчінсон, н. Д.)\nІв Баффато, Кораблі Дня та#8211 Флот вторгнення союзників, червень 1944 р. (Conway Maritime Press, 1994)\nПітер Булл, До моря в ситі (Пітер Девіс, 1956) [десантний танк у Дьеппі, Італія, на південь Франції]\nЛембтон Берн, "Вниз по пандусам!" Сага восьмої армади (Керролл та Амп Ніколсон, 1947)\nВ. Брайан Картер, Врятований бомбою (Книжна гільдія, 2001) [десантний корабель у День D і на Далекому Сході]\nПідлейтен. В. Б. Картер, Десанти D-Day (Silent Books, 1993) [британський екіпаж десантних кораблів висаджує американські війська в Нормандії]\nJ.J. Колледж, кораблі Королівського флоту (Грінгілл 1987) [П’ятнадцяте століття до теперішнього часу]\nПол Дж. Коггер, «Закінчено з двигуном» (Vantage, 1972) [торговий морський флот США у Північній Атлантиці, Мутманськ, Нормандія, В’єтнам]\nДоктор Мартін Даунс (ред.), Ескорт -ескорт Другої світової війни (Видавнича компанія «Історичні історії», 1987)\nКеннет Едвардс, операція «Нептун» (Коллінз, 1946)\nПітер Елліот, Союзні тральщики у Другій світовій війні (Патрік Стівенс, 1979)\nПітер Еліотт, Ескортні кораблі союзників Другої світової війни (Макдональд і Джейн, 1977)\nМайкл Емері, від сухого доку до дня D. Зворотне плавання есесівців Єремії О’Браєна на фотографіях (Lens Boy Press, н.д.)\nДжордж Еванс, Історія суші (Джордж Еванс, 1972) [історія LCT 7074]\nБернард Фергюсон, Водяний лабіринт (Коллінз 1961) [історія комбінованих операцій, включаючи Суецький 1956]\nПідполковник Дж. А. С. Х'югілл, Сітка небезпеки (Херст і Блеккетт, c 1946 р.) [Десантний корабель, Танки в Нормандії]\nМарк Джеймс, Затонулі кораблі Нормандії на день D (Марк Джеймс, 1997)\nУ. Д. "Джим" Джарман, Ці валяються красуні (Книжна гільдія, 1997) [історія посадки барж у Другій світовій війні]\nДж. Леннокс Керр та Девід Джеймс (ред.), Хвилястий флот від деяких, хто служив (Джордж Г. Харрейс, 1950)\nJ.D. Ladd, Assault from the Sea 1939-1945 (David & amp Charles, 1976) [десантний апарат]\nДжон Ламберт та Аль Росс, союзні берегові сили Другої світової війни. Том II: MTB Vosper та американський Elcos (Conway Maritime Press, 1993)\nБрайан Лейвері, штурмовий десант. Проектування, будівництво та експлуатація. (Сіфорт, 2009)\nБрайан Лейвері, лише військові дії. Навчання Королівського флоту військового часу. (Конвей, 2004)\nЛюблячий Трістан (ред.), Штурм амфібій: маневр з моря. Від Галліполі до затоки (Книги про мореплавства, 2007)\nПол Лунд та Гаррі Людлам, Траулери йдуть на війну (Пол Лунд та Гаррі Людлам, 1971) [історія «Флоту Гаррі Тейта»]\nПол Лунд і Гаррі Людлам, Війна десантного корабля (В.Фулшем, 1976)\nПамела Мітчелл, «Кінчик списа». Підводні човни карликів (Річард Незервуд, 1993)\nКапітан С.В. Роскілл, Війна на морі 1939-1945. Том 1 Оборона (HMSO, 1954) [Офіційна історія британського флоту]\nКапітан С.В. Роскілл, Війна на морі 1939-1945, вип. 2 Період балансу (HMSO, 1956) [Офіційна історія британського флоту]\nКапітан С.В. Роскілл, Війна на морі, т. 3. Частина 1 Наступ 1 червня 1943 р.- 31 травня 1944 р. (HMSO, 1960 р.) [Офіційна історія морського флоту Великобританії]\nКапітан С.В. Роскілл, Війна на морі т. 3. Частина 1 Наступ 1 червня 1944-14 серпня 1945 (HMSO, 1961) [Офіційна історія британського флоту, цей том охоплює сам День D]\nЛейтенант Cdt. Пітер Скотт, Битва за вузькі моря (Заміське життя, 1945) [історія легких прибережних сил у руслі та Північному морі 1939-1945 рр.]\nДжон Слейдер, Четверта служба. Купці на війні 1939-45 років. (Нова гільдія, 1995)\nДжеральд Тогілл, Траулери Королівського флоту, частина перша: Адміралтейські траулери (Maritime Books, н. Д.)\nМ. Дж. Уітлі, Крейсери Другої світової війни (Брокгемптон, 1999)\nДжек Вільямс, Вони вели дорогу (Дж. Ф. Вільямс (Оропеса), 1994) [тральщики флоту в Нормандії, червень 1944]\nДжон де С. Вінсер, Кораблі дня Д (Всесвітнє суднове товариство, 1994) [перераховує всі кораблі, які брали участь в операції «Нептун»]\n10. Повітряна війна та нормандська кампанія\nAnon, британські німецькі та італійські літаки, як їх виявити: креслення та фотографії з описами. (Hutchinson & amp Co., до 1942 р.)\nСтівен Е. Амброз, Wild Blue. 741 ескадра. Про крило і молитву над окупованою Європою (Саймон та Шустер, 2002)\nРальф Баркер, Сильний удар, Вдарний звичайно (Чатто та Віндюс 1963) [епоси бомбардувальників]\nЖан-П'єр Бенаму, La Bataille Aerienne de Normandie 1944 (Видання Diffusions du Lys, 1994) [французькою мовою, корисні ілюстрації]\nРічард Таунсенд Бікерс, Нормандська повітряна війна (Лео Купер, 1994)\nМартін Боумен, Поля Малої Америки. Ілюстрована історія 8-ї повітряно-повітряної дивізії 2-ї авіації 1942-45 років (Wensum Books, 1977)\nМартін У. Боумен, Дикий блакитний там. Дні слави восьмих ВПС США в Англії (Касселл, 2003)\nРобін Дж. Брукс, Гемпширські аеродроми у Другій світовій війні (сільська місцевість, 1996)\nBernard Crochet, Les Avions du 6 Juin. La Bataille du Ciel (Видання Heimdal, 1993) [французькою мовою, корисні ілюстрації]\nСтівен Дарлоу, Бомбардувальники Дня: Історія ветеранів (Вулиця Груб, 2004) [Командування бомбардувальників RAF та підтримка 8-ї ВПС США вторгнення в Нормандію]\nСер Джон Хаммертон (під ред.), ABC RAF (Amalgamated Press 1942) [Посібник для всіх галузей ВПС]\nH.J.T. Ліл, Битва в небі над островом Уайт (Isle of Wight County Press, 1988)\nGust E. Lundberg Jr & amp. Капітан Karl S. Peterson (ред.), Keller's Killers, Whit's Warriors (No видавець, 1945) [557 -а група бомбардувань, фотографії AAF та офіцерські та чоловічі індекси]\nДжон Стенлі, "Ексбері Березня". Загадка Другої світової війни (Вудфілд, 2004)\n11. Шпигуни, спецоперації та нормандська кампанія\nВірджинія Коулз, Фантом -майор (Коллінз, 1958) [Девід Стірлінг і полк САС]\nM.R.D. Піша, Історія Другої світової війни. ДП у Франції. (HMSO, 1966) [офіційна історія]\nПоль uояк, Спецназ під час вторгнення до Франції (Історія та колекції підсилювачів, 1999)\nСінклер МакКей, Британський посібник зі шпигунів. Автентичний посібник з ДП для Другої світової війни (Aurum Press, 2014)\nФіліп Джон Стід, Друге бюро (брати Еванс, 1959) [таємна робота французької розвідки у Другій світовій війні]\nБілл Струттон і Майкл Пірсон, Таємні загарбники (Ходдер і Стоутон, 1958 р.) [Сторони пілотажу об’єднаних операцій, обстеження пляжів для подальших висадок]\nМайкл Тіллотсон (під ред.), ДП та Опір (Міжнародна видавнича група «Континіум», 2011)\n12. Гавані шовковиці, PLUTO та інші інженерні предмети\nДж. Еванс, Е. Палмер і Р. Уолтер (комп./Ред.), “A Гавань йде на війну. Історія Малберрі та людей, які це зробили ” (Видавництво Brooks House для історичного товариства Південного Мачарса, 2000)\nГай Харткуп, “Кодове ім'я Mulberry. Планування, будівництво та експлуатація гавані Нормандії ” (Девід та А. Чарльз, 1977)\nCdt. Walter Karig et al, Rhinos and Mulberries, стаття в Proceedings of Naval Institute of Naval США, т. 71, No 514 (грудень 1945 р.)\nАдріан Сірл, Плутон. Трубопровід під океаном (Shanklin Chine, 1995)\nГаррі Сміт та Боб Найт з Краєзнавчого товариства Еріта та Бельведерського, та підсилювач Баррі Барнетт з BICC Cables Ltd., Плутон. Найкраща таємниця Другої світової війни (Рада Бекслі, н. Д.)\nІнженер -будівельник на війні, том 1, Аеродроми, дороги, залізниці та мости (Інститут інженерів -будівельників 1948). Друга Світова війна.\nІнженер -будівельник на війні, том 2, Доки та гавані. Друга світова війна (Інститут інженерів -будівельників 1948).\nІнженер -будівельник на війні, том 3, Властивості матеріалів, конструкцій, гідравліки, тунелювання та геодезії. Друга світова війна (Інститут інженерів -будівельників 1948).\n13. Британські та канадські пляжі у День D (та наступні операції)\nІноді включаючи також наступні операції.Див. Також розділ «Нормандська битва» та розділи про окремі підрозділи. Дивіться британські десантні операції щодо британських повітряно-десантних операцій у День D.\nЖорж Бернаж, Золотий меч Юнони (Хеймдал, 2003) [французька та англійська]\nЛлойд Кларк, Орнський плацдарм. Нормандська серія Battlezone. (Саттон, 2004)\nКрістофер Данфі та Гаррі Джонсон, Нормандія: Золотий пляж і#8211 углиб країни від Кінга, червень 1944 р. Серія "Поле битви Європа". (Перо та підсилювач меча, 1999)\nКен Форд, Джуно -Біч. Нормандська серія Battlezone. (Саттон, 2004)\nКен Форд, Мечовий пляж. Нормандська серія Battlezone. (Саттон, 2004)\nТім Кілверт-Джонс, Нормандія: Пляж Меча. Битва 3 -ї британської піхотної дивізії за Нормандський плацдарм 6 червня - 10 червня 1944 р. Серія Battleground Europe. (Лео Купер, 2001)\nДжон Гілберт, Кривавий Бурон! (Gargunnock Books 2004) [День D Канади +1]\nКен Форд, День D 1944 (3), Sword Beach & amp; Британські десантні десанти (Osprey, 2002)\nП’єр Лендрі, Джек МакФадден та Ангус Скаллі, пляж Джуно. Канада у Другій світовій війні (Пінгвін 2003) [книга, компакт-диск]\nТім Сондерс, Нормандія: Золотий пляж. Сектор джигів і Захід. Серія «Європейське поле битви». (Лео Купер, 2002)\nСаймон Трю, Голд -Біч. Нормандська серія Battlezone. (Саттон, 2004)\n14. Пляжі США в День D (та наступні операції)\nІноді включаючи також наступні операції. Див. Також розділ «Нормандська битва» та розділи про окремі підрозділи.\nСтівен Бедсі, пляж Юта. Нормандська серія Battlezone. (Саттон, 2004)\nДжозеф Балкоскі, пляж Юта. Десантно-десантні та повітряно-десантні операції в день D 6 червня 1944 р. (Книги Stackpole, 2006)\nДжозеф Балкоскі, пляж Омаха. День D 6 червня 1944 р. (Stackpole Books, 2006)\nТім Бін, пляж Омаха. Нормандська серія Battlezone. (Саттон, 2004)\nЖорж Бернаж, Омаха -Біч, 6 червня 1944 (Heimdal Books, 2003)\nТім Кілверт-Джонс, Нормандія: Пляж Омаха. Битва V корпусу за плацдарм. Серія «Європейське поле битви». (Лео Купер, 1999)\nДжон К. МакМанус, Мертві та ті, хто скоро помре. День D: Великий Червоний на пляжі Омаха (Калібр NAL/Група пінгвінів, 2014)\nМартін К.А. Морган, Американці у День D. Фотографічна історія вторгнення в Нормандію (Zenith Press, 2014)\nКарл Шиллето, Нормандія: Пляж Юта. Сент -Мере Еглізе. Серія «Європейське поле битви». (Лео Купер, 2001)\n15. Битва при Нормандії\nКниги про битву при Нормандії, а не день Д. Дивіться також розділ «День D» (який містить деякі книги, які також висвітлюють битву при Нормандії) та розділи про окремі підрозділи, спогади та німецькі війська.\nДжон С. Олсуп, Пекло Хеджроу, Ленфер дю Бокаж. Омаха з червня до пагорба 108 18 червня 1944 (Хеймдал, 1985) [французькою та англійською мовами]\nСтівен Емброз, громадянські солдати. Від пляжів Нормандії до капітуляції Німеччини (Simon & amp Schuster, 2002)\nСтівен Бедсі, Кампанія Серія 1. Нормандія 1944 р. Десанти і прорив союзників (Osprey Military, 1990)\nФіліп Бодуен (переклад Грінґоу та Грінґоґу), Війни та відкриття (Видання OREP, 2000) [розповідь про 50 відкриттів, які вплинули на битву при Нормандії]\nЕверслі Беллфілд та Х. Ессам, Битва за Нормандію (Бетсфорд, 1965)\nДжон Баклі (під ред.), Нормандська кампанія 1944 р. Через шістдесят років (Routledge, 2006) [останні дослідження, більшість з яких переглядає усталені погляди]\nДжон Баклі, Британська броня в нормандській кампанії 1944 (Френк Касс, 2006)\nДжон Баклі, Монті та чоловіки#8217. Британська армія та визволення Європи (Публікації Єльського університету, 2013)\nЛлойд Кларк, операція «Епсом». Нормандська серія Battlezone. (Саттон, 2004)\nДжон Д’Арсі-Доусон, Перемога Європи (Макдональд, н.е.) [розповідь кореспондента війни, від Нормандії до Німеччини]\nЯн Дагліш, Над полем бою. Операція Bluecoat. Прорив з Нормандії, (Pen & amp Sword Military, 2009)\nЯн Дагліш, Над полем бою. Операція Epsom. (Перо та підсилювач меча, 2007)\nПатрік Делафорс, розбиваючи Атлантичну стіну. Руйнування прибережних фортець Гітлера (Касселл, 2001)\nПатрік Делафорс, Марш під звук гармати. Північно-Західна Європа 1944-5 (Sutton Publishing, 1996)\nНайджел де Лі, Битва за Сен-Ло. Нормандська серія Battlezone. (Саттон, 2005) або:#333333 ′ & gtJohn Buckley, Monty ’s Men. Британська армія та визволення Європи (Публікації Єльського університету, 2013)\nРемі Дескен, Нормандія 1944, Вторгнення, Битва та повсякденне життя (Видання Квест- Франція, 1993)\nКарло Д ’Есте, Рішення в Нормандії: Неписана історія Монтгомері та союзницька кампанія (Вільям Коллінз Сонс, 1983)\nЖан-П’єр Гуено та Жером Пекнар, “Пароли дю Жур Ж. Леттрес та карнети дю Дебаркемент”, ете 1944 (“Les Arenes”, 2004) [оповідання з Нормандської битви, французькою мовою]\nЕрік Гантон та Вільям Джордан, Нормандія, 1945 р. Після битви. (Піткін, 2005)\nСтівен Ешлі Харт, Колосальні тріщини. 21-я група армій Монтгомері в Північно-Західній Європі 1944-45. (Stackpole, 2007)\nМакс Гастінгс, Оверлорд. День D і битва за Нормандію 1944 (Associates Book Club, 1984)\nРобін Хейверс, Битва за Шербург. Нормандська серія Battlezone. (Саттон, 2004)\nМайор Дж. Як, Нормандія. Британський прорив (Вільям Кімбер, 1981)\nW.G.F. Джексон, Оверлорд: Нормандія 1944 (Девід Пойнтер, 1978)\nДжон Кіган, Шість армій у Нормандії (Джонатан Кейп, 1982)\nЕнтоні Кемп, Зображення журналу Лотарингії. Меморіальний альбом Лотарингії 31 серпня 1944-15 березня 1945 (Хаймдал/Серпенуаз, 1985)\nБен Кайт, Товсті серця. Британці та канадці в Нормандії 1944 р. (Helion & amp Company, 2014)\nСтефан Ламаш, «100 об’єктів де -ла -Батейль де Нормандія» (Orep Editions, 2014) [100 об’єктів, що представляють Нормандську битву, французькою мовою]\nФрансуа де Ланнуа, 21 -а група армій, підрозділи, які склали групу в Нормандії (Хаймдал, 2003) [французька та англійська]\nПол Латауксі, Фалез Кишеньковий. Нормандська серія Battlezone. (Саттон, 2004) Нормандія, французькою мовою]\nЕрік Лефевр, «Панцери в Нормандії: тоді і зараз» (після битви, н.д.)\nШон Лонгден, До перемоги здобичі. Від дня D до дня VE. Реальність за героїзмом (Арріс, 2004)\nДжеймс Лукас та Джеймс Баркер, Земля загибелі (Бетсфорд, 1978) [Битва за пролом у Фалезі, серпень 1944]\nГенрі Мол, Кан. Жорстока битва і вирив з Нормандії (Девід Чарльз, 1976)\nОлександр МакКі, Кан. Ковадло Перемоги, (Сувенірна преса, 1964)\nРобін Нійландс, Битва при Нормандії 1944 (Касселл, 2002)\nДжон Північ, Північно-Західна Європа 1944-5 (HMSO, 1977)\nКрістофер Пагслі, операція «Кобра». Нормандська серія Battlezone. (Саттон, 2005)\nВінстон Г. Рамсі (під ред.), Після журналу «Битва», № 8 1975, включає «Битву при кишені Фалеза 1944» (Battle of Britain Prints International, 1975)\nСаймон Трю, Битва за Кан. Нормандська серія Battlezone. (Саттон, 2004)\nДжордж Паттон Вотерс, Реліквії поля бою. Нормандія 1944 (Історія та колекції підсилювачів, 2014)\nЕндрю Вілсон, Вогнемет (Вільям Кімбер, 1956) [Танки Черчілля в Нормандії]\n16. Спогади командирів, біографії та автобіографії\nГенерал-майор Девід Белчем, Перемога в Нормандії (Chatto & amp Windus for Associates Book Club, 1981) [керівник відділу операцій та планування Монтгомері 1943-45]\nОмар Н. Бредлі, Історія солдата про союзницькі походи від Тунісу до Ельби (Ейр і Амп Споттісвуд, 1951)\nСтівен Брукс (ред.), Монтгомері та битва при Нормандії (The History Press for the Army Records Society, 2008) [щоденники та листування з січня по серпень 1944 року]\nКонтр-адмірал В.С. Чалмерс, повний цикл. Біографія адмірала сера Бертрама Хом Рамзі (Ходдер та підсилювач Стоугтон, 1959 р.) [Командир морського флоту союзників на День D]\nПатрік Далзель-Джоб, Арктичний сніг до пилу Нормандії: надзвичайні подвиги воєнного часу спеціального агента ВМС (Алан Саттон, 1991)\nДуайт Ейзенхауер, Хрестовий похід в Європі (Вільям Гейнеманн, 1948)\nДевід Фрейзер, Аланбрук (David Fraser, 1982) [біографія британського начальника Імператорського Генерального штабу на час Дня]\nГенерал-майор, сер Френсіс де Гінганд, операція «Перемога» («Ходдер та А. Стаутон», 1947 р.) [Автобіографія начальника штабу 21-ї групи армій 1944–1945 рр.]\nНайджел Гамільтон, Монті, том 3, фельдмаршал 1944-1976 (Скипетр 1987)\nДжон Х. Холден, лорд Монтгомері в Гемпширі та Нормандії (Рада округу Хемпшир, 1994)\nАлістер Хорн з Девідом Монтгомері, Монті 1944-45. Самотній лідер (Макміллан, 1994)\nГастінгс Ісмай, Спогади генерала лорда Ісмая (Хайнеманн, 1960) [автобіографія головного військового помічника Черчілля]\nРоджер Джеймс, Монтгомері в Аламеїні (Триколор, 2009)\nДжон Кеннеді, Бізнес війни (Хатчінсон, 1957) [оповідь про війну генерал -майора сер Джон Кеннеді]\nРональд Левін, Роммель як військовий командувач (Б. Т. Батсфорд, 1968)\nФельдмаршал Віконт Монтгомері з Аламейна, Мемуари (Книжковий клуб-компаньйон, 1958)\nФельдмаршал Віконт Монтгомері з Аламейна, Ель -Аламейн до річки Сангро. Нормандія до Балтії (Хатчінсон, 1973)\nФельдмаршал сер Бернард Монтгомері, від Нормандії до Балтії (Хатчінсон, 1946)\nГенерал сер Фредерік Морган, Увертюра до Оверлорда (Hodder & amp Stoughton, 1950) [автор був COSSAC – тобто відповідав за планування Дня Д до призначення командирів союзників]\nФорест К. Пуг, організатор Перемоги 1943-1945 років (Viking Press, 1973) [біографія генерала Джорджа Маршалла, начальника штабу армії США]\nГенерал -майор Річард Ромер, Розрив Паттона (Arms and Armor Press, 1981) [Роль генерала Паттона в кінці Нормандської битви]\nФрейдріх Руге, Роммель у Нормандії (Macdonald and Jane’s, 1979) [спогади про Фрідріха Руге, морського радника Роммеля]\nДесмонд Янг, Роммель (Клубний клуб, 1972) [біографія німецького полководця]\n17. Спогади ветеранів, усна історія та особистий досвід\nВ архіві Музею Дня#8217 також є багато неопублікованих спогадів, які не показані нижче. Перелічені тут, як правило, є лише широко опублікованими творами.\nДжон С. Осланд, «Листи додому: спогади про війну» (Land Productions, 1993) [Включає День D]\nРодерік Бейлі, Забуті голоси дня D – Нова історія висадок у Нормандії (Ebury Press, 2009)\nДжонатан Бастабл, «Голоси дня Д», розповіді очевидців від 6 червня 1944 р. (Девід і А. Чарльз, 2004)\nМоллі Беркельт і Дік Боуен, Одного разу у воєнний час XIV, День D (Бармі Книги, 2004)\nМартін Боумен, Згадуючи День D. Особисті історії героїв повсякденності. (HarperCollins, 2004)\nБілл Челл, Боротьба з Дюнкерка до Гамбурга (Pen & amp Sword, 2011)\nБілл Клоуз, командир танка. Від падіння Франції до поразки Німеччини (Pen & amp Sword Military, 2013)\nДжо Коул, Дорога на фронт (Рада округу Ланборг-он-Тіс, 1994) [досвід дизайнера та конструктора камуфляжу та його малюнки, включаючи День D]\nМайкл Каммінг, Радарні роздуми (Radar Associates, 2000) [таємне життя радіолокаційної механіки ВПС у Другій світовій війні]\nЛейтенант Cdt. Олівер Докінз, Нічний перехід до Нормандії (компанія Decca Navigator Company n.d.) [особистий запис про місце відкриття навігатором]\nСаймон Еванс, артилерист Кей (Джефф Блор, 2007) [досвід артилериста від нормандських пляжів до дня VE]\nШейла Геддес, Дивна алхімія (Pen Press Publishers, 2001) [групи підтримки у Другій світовій війні]\nСержант Тревор Грінвуд, День Д до Перемоги. Щоденники британського командира танків (Саймон і Шустер, 2012)\nДжон Холл, Солдат Другої світової війни (без видавця, 1986) [День від Дня до Дня VE у Німеччині]\nЯн К. Хаммертон, Ахтунг! Мінен! Виготовлення командира танкових військ (Книжкова гільдія, 1991) [Нормандія до Німеччини]\nПатрік Хеннессі, Молода людина в танку [День D до і після]\nДжон Говард і Пенні Бейтс, Щоденники Пегаса. Приватні папери майора Джона Говарда DSO. (Pen & amp Sword Military, 2007)\nГаррі Джонсон та підсилювач Крістофер Данфі, «Яскраво зоряний світанок». Деякий досвід вторгнення в Нормандію. (Фредерік Уорн, 1980)\nМайор Роберт Кілн, День D до Арнему з артилеристами Хартфоршира (Публікації Castlemead, 1993)\nДжеймс Кайл, Тайфун -казка (Biggar & amp Co., 1989)\nДжеймс Лізор, Невідомий воїн (Гейнеман, 1980)\nПітер Ліддл, День D тих, хто був там (Pen & amp Sword, 2004)\nРамзі Х. Мілн, матрос-пілот тайфуну (Sterling Graphics, Вікторія, до н. Е. 1988) [включає 440 ескадрильй RCAF, лютий-серпень 1944 року та захоплення]\nРассел Міллер, Ніщо не менше перемоги. Усна історія Дня Д. (Майкл Джозеф, 1993)\nПайпер Білл Міллін, Вторгнення (Книжна гільдія, 1991)\nГордон Мур, «Прелюдія до битви» (книги «Мідас», 1983) [мемоари піхоти]\nГ.А. Морріс, Битва за Ель -Аламейн та за його межами (Книжна гільдія, 1993)\nРобін Нійландс та Родерік де Норманн, День D 1944, Голоси з Нормандії, які одного разу розповіли ті, хто був там (Cassell Military Paperbacks, 1993)\nБілл Ньюман, “Спаркс” РН. Зачароване життя. 1935-1953 (Білл Ньюман, 1993)\nДжеффрі Піко, випадковий воїн. На передовій від Нормандії до Перемоги (Книжна гільдія, 1993) [1 -й Гемпшир]\nСтен Проктер. Тихий маленький хлопчик йде на війну. 43-й Уессекс 1943-1945 (Стен Проктер, н.д.)\nНорма Роджерс, До остаточної зброї (1-я Книжкова бібліотека, 2002 р.) [Альфред Веслі Роджерс з 411-м гарматним батальйоном ААА (США), включаючи День D +3]\nСтелла Руттер, завтра день D. Чудова історія війни першої драматурги Супермарин. (Емберлі, 2014)\nРобін Севідж, День Д. Останній з визволителів (Helion & amp Company Limited, 2014)\nХайн Северлох, WN62. Німецький солдат і спогади № 8217 про оборону Оманського пляжу в Нормандії, 6 червня 1944 р. (H.E.K. Creativ Verlag, 2011)\nФренк і Джоан Шоу (упорядники), «Ми пам’ятаємо день Дня» (Echo Press (1983) Ltd, н.д.)\nКапітан С. Шор, з британськими снайперами до рейху (Грінвілл Книги, 1997)\nJ. G. Smith, In at the Finish (Minerva, 1995) [екіпаж танка, Північно-Західна Європа 1944-1945]\nРоберт Торнберроу, Що у війні (Prospero Books, 1999)\nРон Уолш, В компанії героїв (Трубадур, 2004) [у Королівському флоті, включаючи атлантичні колони, Північна Африка, День D]\nГаррі Уордон, Прогноз до Кварталу, Мемуари 1935-45 (CPW Books, 1994)\nКеннет Дж. Вест, «Це називається Там-о’-Шантер» (Merlin Books, 1985) [досвід солдата протягом дванадцяти місяців другого фронту]\nЯн Вілсон, Від Белфаста до дня Д (Рада округу Північний Даун, Бангор, 1994)\nРоберт Вулкомб, Лев Нестримний. Спогади офіцера піхоти від дня D до Рейнської землі (Black & amp White Publishing, 2014)\n18. Німецькі сили та Атлантична стіна\nДивіться також розділи Нормандійської битви та командирів.\nЖан-Філіпп Борг, Німецьке бойове спорядження 1939-45 рр. (Історія та колекції підсилювачів, 2014)\nАлен Шазет та Ален Дестуш, 1944: Le Mur De L’Atlantique en Normandie (Видання Heimda, н.д.)\nБрайан Л. Девіс, Німецька армійська форма та відзнака 1933-1945 рр. (Товариство військової книги, 1971)\nЕрік Лефевр, «Панцери в Нормандії тоді і зараз» (Битва за Британію Prints International, 1983)\nПол Гамелін, Le Mur De L'Atlantique Les Blockhaus de L'Illusoire (Даніель та Сі, 1974)\nРічард Харгрівз, Німці в Нормандії (Pen & amp Sword Military, 2006)\nДевід К. Ісбі (ред.), Боротьба з вторгненням. Німецька армія на День D. Німецькі дебрифи Другої світової війни (Greenbill Books, 2000)\nДевід К. Ісбі (ред.), Бої в Нормандії. Німецька армія від дня D до Villers-Bocage (Greenhill Books, 2001)\nДевід К. Ісбі (ред.), Боротьба з проривом. Німецька армія в Нормандії від ‘Cobra ’ до прогалини Фалез (Greenhill Books, 2004)\nJ.E. та H.W. Кауфман, А. Янкович-Поточник та підсилювач Володимир Тонік, Атлантична стіна. Історія та путівник. (Pen & amp Sword Military, 2012)\nВернер Кортенгаус, Бойова історія 21. танкової дивізії (Helion & amp Company, 2014)\nДідьє Лодьє, Пантерний батальйон 116. танкової дивізії та № 8217 в Нормандії, липень-серпень 1944 р. (Історія та колекції підсилювачів, 2012)\nЖан Поль Паллуд, Рукмарш! Відступ Німеччини з Нормандії, тоді і зараз (Міжнародна битва за Британію, 2007)\nРуді Рольф і Пітер Заал, Фортеця Європа (Airlife, 1988)\nНорберт Шамбер, броня Waffen-SS в Нормандії. Бойова історія танкового полку СС 12 і танково-танкового полку СС 12 Нормандія 1944 р. На основі їхніх оригінальних щоденників війни. (Helion & amp Company, 2012)\nФіліп Вікерс, Дас Райх, 2 -а танкова дивізія СС і#8211 Поїздка до Нормандії, червень 1944 р. Поле битви Європа. (Лео Купер, 2000)\nСтівен Залога, Укріплення Дня Д у Нормандії (Видавництво Osprey, 2011)\nСтівен Залога, Диявольський сад#8217, Сад Роммеля та відчайдушна оборона Омаха-Біч у День D (Stackpole Books 2013)\nНіклас Цеттерлінг, Нормандія 1944 – Німецька військова організація, бойова міць та організаційна ефективність (J.J. Fedorowicz Publishing Inc., 2000)\n19. Окупована та визволена Франція\nРічард Кольєр, «Десять тисяч очей» (Коллінз, 1958) [картографування французькими цивільними людьми Атлантичної стіни]\nЖенев’єва Дюбоск, «Моя найдовша ніч» (Лео Купер + Секер і Амплуолбург, 1978) [спогади дівчини Франції про 11 років про День Д]\nФрансуаза Дютеро та Жерар Фьом’є, “Кальвадос із зайняттям” 1940-1944 рр. (Archives départemeuntales du Calvados, 1993)\nФрансуаза Дютеро, Визволення Кальвадосу 6 червня 1944 - 31 грудня 1944 (Рада повіту Кальвадос, Кан 1994)\nБернард Гарньє та співавт. (Ред.), Les populations civiles стикаються з дебаркетментом та а-ля батейль де Нормандія (CRHQ, CNRS- Université de Caen, 2005)\nВільям І. Хічкок, Визволення. Гірка дорога до свободи, Європа 1944-1945 рр., (Simon & amp Schuster, 2009)\nЖан Лечеврель, Les Dés Sout Sur Le Tapis. Caen et les environs été 1944 (S.E.B.N- Caen, 1984)\nАнрі Марі, Віллер Бокаж, Деді aux жертв цивілізації (Хеймдал 2003) [французька та англійська]\nРассел Міллер, Друга світова війна: Опір (Книги часу-життя, 1979)\nФрансуаза Пассера та Жан Кельєн, Les civils dans La bataille de Normandie (Orep Editions, 2014)\nClaude Quétel, Caen 1940 1944 р. La Guerre. Окупація. La Libération (Видання, квест, Франція, Меморіал де Каен, 1994)\nМері Луїза Робертс, День D Французькими очима. Нормандія 1944 (Університет Чикаго Прес, 2014)\nLouis Le Roch’h Morgère, Du Sang et des larmes (Архів Кальвадосу, 1994) [Виставка картин, у тому числі з Нормандії 1944 р. Текст французькою, англійською, російською мовами.]\nГенрі Руссо, Les Années Noires. Vivre sous L’occukupation (Gallimard, 1992)\nЯн Велстед, SAS з макісом (Грінгілл, 1994) [В дії з французьким опором у червні-вересні 1944 року]\n20. Жіночі послуги\nРей Фрімен (укладач), Погляд з боку Wrens на Дартмут часів війни (Історична група Дартмута з Музеєм Дартмута, 1994)\nБренда Макбрайд, Війна медсестер (Cakebreads, 1993) [Нормандія до Німеччини та концентраційні табори]\nБренда Макбрайд, Тихі героїні, медсестри Другої світової війни (Кекси, 1989) [Протягом усієї війни, включаючи інтернування японців]\nГвендолін Пейдж (під ред.), «Вони слухали таємно». More Memories of the Wrens (Рів, 1993)\nПеггі Скотт, Вони зробили можливим вторгнення (Хатчінсон, н. Д.) [Жіночі послуги]\n21. Уніформа, транспортні засоби та зброя\nУ багатьох випадках загалом охоплює Другу світову війну, а не спеціально День Д.\nЖан Бушері, британський Томмі в Північно-Західній Європі, 1944-1945. Том 1 Уніформа, знаки відмінності та спорядження. (Історія та колекції підсилювачів, 2001)\nЖан Бушері, Канадський солдат у Північно-Західній Європі, 1944-1945 рр. (Історія та колекції підсилювачів, 2007)\nМартін Брейлі та Річард Інґрам, Томмі Другої світової війни. Європейський театр уніформи британської армії 1939-45. (Кровуд, 1998)\nПітер Чемберлен і Кріс Елліс, британські та американські танки Другої світової війни (Arms & amp Armor Press, 1969)\nДжон Черч, Військові транспортні засоби Другої світової війни (Бландфорд, 1982)\nБрайан Л. Девіс, Уніформа британської армії та підсилювачі Другої світової війни (Arms and Armor Press, 1983)\nАнрі-Поль Енджамес, урядове питання. Колекціонер Європейського театру операцій армії США і посібник №8217, том 1 (Історія та колекції підсилювачів, 2012)\nАнрі-Поль Енджамес, Урядовий випуск. США Армійський колекціонер Європейського театру операцій та посібник №8217, том 2 (Історія та колекції підсилювачів, 2012)\nДжордж Сорок, Довідник британської армії 1939-1945 років (Саттон, 1998)\nТеррі Гендер, Зброя піхоти союзників Другої світової війни (Кровуд, 2000)\nЕрік Гроув, Танки Другої світової війни (Orbis, 1976)\nДжо Ліндхерст (консультант), Військові колекційні речі. Міжнародний довідник мілітарії ХХ століття. (Саламандра 1983)\nЕндрю Молло, Армійська форма Другої світової війни (Blandford press, 1973)\nНайджел Монтгомері, Танк Черчілля 1941-1956 рр. (Усі моделі). (Видавництво Хейнс, 2013)\nМайор Фредерік Майетт, Сучасна стрілецька зброя. Енциклопедія відомого військового вогнепальної зброї 1873 р. По теперішній час. (Саламандра 1978)\nГвідо Розіньолі, Армійські знаки та знаки Другої світової війни. Г.Б., Польща, Бельгія, Італія, СРСР, США, Німеччина. (Бландфорд, 1972)\nБарт Х. Вандервін та Олі Слейджер Організація Бт. Довідник армійських транспортних засобів спостерігача до 1940 року (Warne, 1974)\nPat Ware, Sherman Tank 1941 і далі (усі варіанти М4), Власники та посібник#8217 Майстерня (Haynes Publishing, 2012)\nB.T. Уайт, танки та інші бойові автомобілі епохи Бліцкрейгу 1939-1941 років (Blandford Press, 1972)\nB.T. Уайт, танки та інші бойові транспортні засоби армії 1942-45 (Blandford Press, 1975)\n22. Журналісти та фотографи в Нормандії\nДиспетчери Дня Д, Нормандія 1944: Avec les correrespondes de guerre (журнал Hors Série Normandy, н. Д.) [Французькою мовою]\nДжонатан Гоун, фотоальбом армії США. Зйомки кольорової війни 1941-1945 США для ETO (Histoire & amp Collections, 1996)\nЯн Грант, Оператори на війні (Патрік Стівенс, 1980) [Оператори британських збройних сил у Другій світовій війні, включаючи День D]\nПолковник Барні Олдфілд USAF, Ніколи не розстріляний у гніві (Дьюелл, Слоан і Пірс, Нью-Йорк, 1956) [він був офіцером військових видань, який займався пресою під час Дня Д]\n23. Вишивка Overlord\nВишивка Overlord завдовжки 272 фути (83 м) демонструється в "The D-Day Story".\nСтівен Брукс та Ева Екстайн, операція «Володар». Історія Дня Д і вишиванка Overlord. (Ешфорд, 1989)\nБрайан Джуелл, Conquest & amp Overlord. Історія гобелена Байє та вишиванки повелителя (Мідас, 1981)\n24. Посібники по полю битви в Нормандії та Нормандія сьогодні\nДивіться також книги Нормандійської зони бойових дій (Саттон) та книги Європи Бойового поля (Перо та підсилювальний меч), які перераховані у розділах, що охоплюють пляжі Дня Д, та Нормандська битва.\nДж. П. Бенамоу, Нормандія 1944 р. Ілюстрований польовий довідник з 7 червня по 22 серпня 1944 р. (Хеймдал, 1982 р.)\nАнон, Сади пам’яті, Люди та їхня доля (Видання OREP) [Місця спогадів та пам’яті про тих, хто віддав своє життя в битві за Нормандію]\nТоні та Валмай Холт, посібник майора та місіс Холт з полів битв на нормандських пляжах денного дня (Лео Купер, 1999)\nRH Hunter & amp T.H.C Brown, Battle Coast (Spurbrooks, 1973)\nІв Лекутьюрі, Пляжі висадок Дня Д (видання Ouest- Франція, 1999)\nКлод Кветель, Меморіал миру (Editions du Regard, 1993)\n25. Загальні книги про Другу світову війну\nКрістофер Клаут, Річард Хамбл, Вільям Фаулер та Дженні Шоу, Гітлерівські генерали та їхні битви, з 1932 року (Саламандра, 1976)\nI.C.B. Шановний (головний редактор), Оксфордський компаньйон Другої світової війни (Oxford University Press, 2001)\nРічард Холмс, Друга світова війна, Визначний візуальний посібник, від Бліцкрига до Хіросіми (Дорлінг Кіндерслі, 2009)\nРоберт Опі, Альтернативна книга записів від бліца до перемоги 1939-1945 (NC, n.d.)\nКлод Кветель (переклад Джона Річі), Друга світова війна, фотографії з Німеччини 1933 р. До Японії 1946 р. (Видання Меморіал де Каен, 2003 р.)\nЧезаре Сальмаджі та Альфредо Паллавісіні, 2194 дні війни. Ілюстрована хронологія Другої світової війни (Windward, 1977)\nA.J.P. Тейлор, Володарі війни (Пінгвін, 1978) [Муссоліні, Гітлер, Черчілль, Сталін, Рузвельт, Японія]\nБригадир Пітер Янг (ред.), Альманах Другої світової війни (Гамлін, 1981)\n26. Портсмут у Другій світовій війні\nМи маємо кілька додаткових книг про домашній фронт у Другій світовій війні, яких тут немає.\n5 червня о 22:45 шість британських планерах Хорса з чоловіками на чолі з майором Говардом з надзвичайною точністю вилетіли на землю біля мостів у Бенувілі та Ранвілі. Протягом десяти хвилин їх мета була досягнута майже без втрат. Через 30 хвилин десантні десанти 6 -ї повітряно -десантної дивізії почали падати. Ще однією з багатьох цілей ‘Red Devils ’ було захоплення батареї гармати Merville.\n© Архів Другої світової війни\nБрудні справи у День D\n«Коли ми йшли разом, - згадував Лірмінг, - я почув крик ззаду і повернувся, щоб побачити, як німецький вантажний автомобіль з’їхав у похідну колону, вийшов і продовжив свій шлях». Двоє канадських військовополонених були вбиті миттєво, інший був важко поранений. Німецькі війська у вантажівках сміялися і насміхалися, поки вони розбігалися, очевидно задоволені своїми руками. Це не був поодинокий звір. Інші військовополонені повідомляли про безліч скорочених страт, після яких німці або залишили трупи канадців, щоб вони загнили, або витягли їх на дорогу, щоб їх жахливо поранили повз транспортні засоби.\nСмерть і руйнування були широко поширені в Нормандії, але до 12 числа загинуло 156 канадців СС Танкова дивізія Гітлерюгенд (Гітлерюгенд) після вторгнення союзників не були бойовими жертвами - вони були жертвами вбивств. Родом з ізольованих і збіднілих шахтарських і фермерських міст Нової Шотландії, канадці були вбиті під час спроби капітуляції або страчені після захоплення. Шквал вбивств, скоєних молодими фанатиками Росії Гітлер югенд є одним із найжорстокіших військових злочинів, скоєних під час союзницької кампанії на північному заході Європи.\n19 серпня 1942 р - Менш ніж за два роки до того, як союзницькі війська вирвалися на берег у Нормандії, - німецькі захисники знищили 2 -ю канадську піхотну дивізію, яка здійснила масовий рейд на окупований французький порт Дьеп. З 6086 чоловіків, які вийшли на берег, 3623 (майже 60 відсотків) були вбиті, поранені або полонені. Враховуючи цей провал, до опівночі 6 червня 1944 року канадські командири були полегшені, вони зазнали «лише» 1074 жертв у обмін на значні початкові здобутки.\nНа світанку 7 червня 3 -а канадська піхотна дивізія відновила просування на південь від пляжу вторгнення Джуно: 7 -а бригада праворуч, 8 -а посередині та 9 -а ліворуч. На противагу канадцям були залишки німецької 716 -ї піхотної дивізії і, щойно прибувши на поле, гітлерюгенд. 7-а бригада зіткнулася з невеликим опором і оселилася на оборонних позиціях уздовж шосе Кан-Байо та залізничної лінії, що паралельно їй.\nКрайньо ліворуч від 9 -ї бригади, хайлендери Північної Нової Шотландії та фузілієри Шербрука збиралися вперше вступити в бій. Просуваючись з Вільйон-лес-Бюїссона через Бурон та Ауті, вони прямували на німецький аеродром Карпіке, за 5 миль на південь від лінії старту. Початковий опір був мінімальним, і обидва підрозділи досягли хорошого прогресу. Незабаром після полудня авангард повідомив про видимість аеродрому. Незважаючи на оптимізм у штабі бригади, насіння лиха вже було посіяне.\n9 -а бригада знаходилася ліворуч від канадського просування, британська 185 -а піхотна бригада наступала на південь від пляжу Меч на її лівому фланзі. Однак, коли канадці рухалися вперед, англійці занурилися, залишивши 9 -ю бригаду з відкритим і вразливим флангом. Чекали накинутися 25 -й танково -гренадерський полк, яким командував ветеран Стандартенфюрер Курта "Панцер" Мейєра та 50 танків Panzer IV від Оберштурмбаннфюрер 12 -й танковий полк СС Макса Вюнша. Обидві частини входили до гітлерюгендської дивізії Мейєра, однієї з найелітніших формувань німецької армії.\nМолоді члени Гітлержугенду носять нещодавно нагороджені залізними хрестами, заробленими під час битви за Каен. (Ullstein Bild/Getty Images)\nНа початку 1943 р. Адольф Гітлер схвалив формування 12 -го СС Танкова дивізія Гітлерюгенд. Кадри ветеранів -сержантів та офіцерів з 1 -го танкового корпусу СС навчали молодих гренадерів дивізії, усі вони були випускниками гітлерюгендської організації. Більшість з них були у віці до 19 років і все життя провели у нацистському середовищі. Їх освіта, їхнє позакласне життя, справді весь їхній етос був занурений у викривлені цінності націонал -соціалізму. Не маючи альтернативних джерел інформації, насичених постійною дієтою пропаганди про німецьку «расову перевагу» і повністю переконаних у справедливості своєї справи, молоді солдати були готові зробити все для свого фюрера.\nМаючи чисельність майже 20 000 чоловік, Гітлерюгенд був більшим за інші дивізії як Ваффен-СС, так і Вермахту. Він також був краще оснащений, з більшою кількістю танків, ніж у типових німецьких бронетанкових дивізій, і таким додатковим озброєнням, як ракетні установки Nebelwerfer. Незважаючи на те, що він був незакритий до Дня D, він пройшов кращу підготовку, ніж практично будь-яке інше бойове формування у будь-якій армії Другої світової війни. Навчання було зосереджене на роботі в команді та польових ремеслах, яке проводилося під очима суворих, перевірених у боях керівників завдань, які провели роки на забороненій забої Східного фронту. Більшість вправ включало використання боєприпасів, і хоча це призвело до надмірної кількості загиблих, воно також дало молодим гренадерам цінну і дуже реалістичну підготовку.\nНа початку квітня 1944 р., Перед тим, як дивізія переїхала зі свого навчального табору на північний схід від Антверпена, Бельгія, до Франції в очікуванні вторгнення союзників, Гітлерюгенд отримав низку секретних наказів. Зібрані взводом чи ротою, без присутніх офіцерів, молоді гренадери уважно слухали, як старші сержанти усно виклали «ставлення на фронті», очікуване від гітлерюгенда. Від них очікували, що вони битимуться до смерті і ніколи не здаватимуться до французьких мирних жителів, аби жорстоко поводилися, якщо вони виявляли будь -які ознаки непокору чи нахабства, і, що є найважливішим з точки зору цієї розповіді, заборонялося брати в’язнів. Окремі спогади розходяться щодо того, чи директива наказувала розстріляти захоплених ворожих військ з рук або допитувати, а потім страчувати. Але зрозуміло, що правило дня полягало в тому, що життя в’язнів не мало цінності.\nПерегляд канадського просування з місць Абат д’Арденн, середньовічного монастиря на північний захід від Кан, панцирний Мейєр швидко розгорнув свої сили для підготовки засідки. Розмістивши більшість своїх обладунків безпосередньо на лінії походу 9 -ї бригади, він розмістив залишки танків та своїх гренадерів на зворотному схилі вздовж оголеного лівого флангу Канади. Незабаром після обіду дев'ятий передовий караул зіткнувся з блокуючими силами Мейера, і тоді більшість сил Мейера впала на відкритий фланг горців. У подальшому рукопашному бою німці обігнали канадські головні елементи, забравши багатьох в’язнів і вигнавши вцілілих на лінію старту.\nЛіверс, командир канадського авангарду, був обурений манією його викрадачів. "Вони були шалено схвильовані і непостійні ... постійно кричали і кричали один на одного", - згадує він. "Я дійсно думав, що вони, напевно, вживали наркотики". (У світлі останніх відкриттів про поширеність використання метамфетаміну в німецьких військових воєнного часу, гренадери цілком могли бути на наркотиках.)\nВбивство почалося негайно. Поранений рядовий Лорн Браун та Ленс Капл. Білл Маккей тулився в тій же окопі, коли німці захопили позиції Канади. МакКей, прострелений в обличчя та в праву руку, зникав із свідомості, коли СС солдат наказав пару зі своєї траншеї. Браун, який сильно кровоточив з лівого зап'ястя, намагався піднятися на ноги, коли солдат притиснув його черевиком і неодноразово штикав у груди і живіт.\nКаменяр Констанс Реймонд Гілберт ховався у своєму підвалі, коли бої пройшли над його будинком в Авті. Поповзши нагору, він вчасно визирнув у бік, щоб побачити канадського солдата з високо піднятою рукою, який здається. «Він перетинав сад мадам Годе, - згадував Гілберт, - і коли він опинився на відстані 3–4 метрів від німців, його було збито».\nКоли німці збирали своїх полонених, трійка ворожих десантників вирізала з роти С вісім горців і наказала їм сісти біля узбіччя. У цій групі були Cpl. Томас Девідсон і Pvts. Джон Мюррей, Ентоні Джуліан та Джеймс Вебстер. Після того як наказали канадцям зняти шоломи, троє німецьких охоронців швидко їх застрелили. Не задовольняючись холоднокровним вбивством, кати-садисти потім витягли тіло Девідсона та тіла іншої людини на вулицю, де танк, що проходив повз, незабаром перемолив їхнє м’ясо та кістки у невпізнанну кров. Минуло шість днів, перш ніж німці нарешті дозволили мешканцям Ауті поховати останки всіх восьми канадців. "Ми були змушені взяти двох з них лопатою, - згадував Гіл Берт, - тому що вони скоротилися до желе".\nНімці пройшли своїми вижилими полоненими через Бурон та Ауті по дорозі на Кан. Усі люди, які не встигали, негайно були розстріляні. Але витривалість не гарантувала. Коли колона йшла через Ауті, охоронці відвели півдюжини працездатних чоловіків убік і неодноразово їх стратили. Ще четверо, включаючи медика та його пацієнта, зіткнулися з подібною долею, перш ніж майор Леон М. Роденізер, командир роти горців, зумів переконати конвоїрів припинити вбивство. Незважаючи на це, німецькі війська, які прямували на фронт, залишили ще дев’ять загиблих біля дороги.\nКоли військовополонені прибули до штаб -квартири Мейєра в Аббає д’Арденні, підбігла група німецької військової поліції, яка попросила добровольців виступити вперед, хоча вони відмовились уточнити, з якою метою. Коли ніхто з канадців не підняв рук, німці вибрали навмання 10 і провели їх до абатства. Після неглибокого допиту охоронці провели кожного по черзі по темному ходу в сад абатства і вбили його. Перші шість загинули ударами дубинки. Однак їхні вбивці невдовзі втомилися від цих зусиль і просто вистрелили останнім чотирьом у голову. Тієї ночі почули, як Мейєр скаржився: «Що ми хочемо з цими ув'язненими? Вони їдять лише наші пайки ». Німецький командир неявно виправдовував вбивство канадських військовополонених під самим носом.\nВранці 8 червня німецькі охоронці доставили ще сім канадських в’язнів до штаб -квартири Мейєра в абатстві д’Арденні. Ян Єсьонек, чеський військовозобов’язаний, який працював водієм у Гітлерюгенді, того дня обмивався в абатстві. Він дивився, як кожного чоловіка називали по імені та проводили через арку до саду. Коли кожен в’язень входив, йому наказали зробити поворот ліворуч, а потім негайно вистрілити йому в потилицю. Повні 24 години після битви німці продовжували вбивати своїх канадських військовополонених.\nВ цілому, 58 канадських полонених були вбиті в результаті боїв навколо Бурона та Отті 7 червня. Одинадцять вбивств сталися одразу після битви, 27 були скоєні транзитом у тил, а останні 20 були перенесені. виходити з жорстокою точністю далеко від поля бою.\nКоли розгорнувся кошмар 9 -ї бригади, 7 -я готувалася до захисту від контратак. 7 червня було відносно спокійно, оскільки їхній противник, 26 -го СС Танковий гренадерський полк тільки тоді прибув у район позаду військ Мейера. Командир 26 -го, Вільгельм Монке, мав репутацію безстрашного воїна, але поганого тактика. На його подальшу шкоду, відновлюючись після важкої рани ноги, отриманої в 1941 році, він став залежним від морфію і, як відомо, був дуже непостійним.\nВідповідно до своєї репутації, Монке не дочекався, коли весь його полк прибуде в район операцій, перш ніж кинути свої частини по частках на укорінених канадців. О третій годині ночі 8 червня він здійснив зондові атаки на ділянку оборонної лінії, що утримується королівськими гвинтівками Вінніпег, погрожуючи всій позиції. Протягом ранку запеклий бій вівся туди -сюди серед кам'яних сіл та садиб по обидва боки залізничної набережної.\nУ другій половині дня німецька атака охопила компанії А і С гвинтівки Вінніпег. Знову німці взяли багато полонених і знову почали серйозно вбивати своїх полонених. Лейтенант Дон Джеймс був серед групи в'язнів, які йшли на південь по дорозі до Ле-Месніл-Патрі. Він спостерігав, як СС охоронці відокремили кількох чоловіків, наказали їм стати на коліна на узбіччі дороги, а потім холодно застрелили їх. Це був явний акт вбивства, беззбройні військовополонені не надавали ні опору, ні провокацій.\nІнша партія з понад двох десятків канадських в’язнів була направлена до штабу 12 числа СС Розвідувальний батальйон у Шато д’Одрійо. Там, у затінку явора, за замком Штурмбаннфюрер Герхард Бремер допитував майора Фреда Ходжа, Ленса Капл. Остін Фуллер і Pvt. Фредерік Сміт. Розлючений їхньою відмовою розголошувати більше, ніж ім'я, звання та серійний номер, Бремер раптово наказав їх розстріляти. Через кілька хвилин та ж доля спіткала і PVs. Девід Голд, Джеймс Макінтош та Вільям Томас.\nТого дня ще сім в’язнів були відправлені в ліс і отримали постріли в обличчя, груди та голову.Трохи після 16:30, коли французькі цивільні Леон Лезеньор та Євген Бушар проходили мимо замку, вони спостерігали, як німецькі охоронці виганяли 13 фруктів, що залишилися, до фруктового саду. Коли французи вийшли з поля зору, вони почули фузілду пострілів, коли німці стратили канадців. Згідно з судово -медичними доказами, виявленими з місця події, офіцер перевірив кожне тіло на наявність ознак життя і відправив усіх, хто вижив, пострілом у голову.\nМожливо, один з офіцерів гітлерюгенду штурмбаннфюрер Бернхард Зібкен - командир 26 -го батальйону 2 -го танкового гренадерського СС - наполягав на поводженні з полоненими канадцями з суворим дотриманням міжнародних стандартів. Увечері 8 червня, незважаючи на наполягання Монке, він припинив відправляти в’язнів у тил- на вимогу, яку Зібкен правильно висловив як наказ їх стратити,- він відправив групу з 40 канадських військовополонених із сараю у Муліні до штаб-квартири Монке у Ле-Хауті. дю-Боск Трохи ближче до милі від села наближався німецький штабний вагон, який зупинився, і схвильований офіцер СС вийшов, змінюючи погрози та викрикуючи накази у сержанта, що очолював колону. Через кілька хвилин їх охорона вивела нещасних канадців на сусіднє поле і посадила їх рядами. Потім гренадери з напівдоріжки, що очікувала, негайно зійшли з коня і розпорошили чоловіків 9-мм патронами з автоматів MP 40. Дивом, п’ятеро вижили після фузиляди, змогли втекти, а згодом свідчили про різанину.\nОстанній акт у цьому жахливому цирку стався 17 червня в Абатстві д'Арденні. Захоплений у бою рано вранці і відправлений на допит до абатства, лейтенант Фред Вільямс та Ленс Капл. Джордж Джеральд Поллард з «Стормонт», «Дундас» і «Гленгаррі Хайлендерс» був убитий за наказом Мейера або Оберштурмбаннфюрер Карл-Хайнц Міліус, наступник Мейера на посаді командира 25-го танково-гренадерського полку.\nПротягом двох тижнів елементів висадки на День Д елементів Гітлерюгендської дивізії вбили майже 160 канадців. Більшість чоловіків, неозброєних і нібито військовополонених, стикалися з принизливими стратами далеко від поля бою. Проте, незважаючи на жахливу природу та непристойну кількість цих звірств, злочинці в значній мірі уникли правосуддя.\nЧлени медичного корпусу Королівської канадської армії зберігають могили солдатів і цивільних, вбитих німецькими військами в Баслі, Нормандія. (Galerie Bilderwelt/Getty Images)\nХоча на своєму повоєнному суді Мейєра особисто не звинувачували у жодному із вбивств, його визнали спонсором етичного настрою, який схвалював, навіть заохочував вбивства в’язнів. У цьому сенсі він вважався "відповідальним за смерть канадців". Був визнаний винним, його засудили до смертної кари. Рішення підлягало перегляду генерал -майором Крістофером Вокесом, повноваженням суду та генеральним офіцером, що командує окупаційними силами канадської армії в Європі. Фокс, не бажаючи притягувати польових командирів до відповідальності за дії підлеглих, замінив вирок Мейєра на довічне ув'язнення. Колишній СС Офіцер був відправлений до Канади у квітні 1946 року і пропрацював п’ять років у виправній колонії Дорчестер у Нью -Брансвіку. Він був переведений до британської військової в'язниці у Верлі, Західна Німеччина, у 1951 році і звільнений 7 вересня 1954 року. Він помер від серцевого нападу 23 грудня 1961 року, на свій 51 -й день народження.\nМонке залишився вірним Гітлеру в останній битві за Берлін і здався російським військам у години закриття конфлікту. 9 травня 1945 р. Радянська таємна поліція доставила його на допит до Москви. Наступні шість років він провів в одиночній камері в надрах горезвісної будівлі Лубянки, перш ніж був переведений до офіцерського табору у Войкові. Монке залишався в радянському полоні до 10 жовтня 1955 р. Після спокійної післявоєнної кар’єри дилера автомобілів він помер у Німеччині 6 серпня 2001 р. У віці 90 років.\nУ серпні 1944 року британські війська захопили Вюнше, який провів решту війни у таборі для високопоставлених німецьких офіцерів у Кейтнессі, Шотландія. У 1948 р. Влада союзників, здавалося, задоволена апетитом до судових процесів у справах військових злочинів, звільнила Вюнше і повернула його до Німеччини. Він керував промисловим заводом у Вупперталі і вийшов на пенсію у 1980 році. 17 квітня 1995 року, за кілька днів до свого 81 -річчя, Вюнше мирно помер у Мюнхені.\nПоезія багато в чому про нормандські висадки - День D\nНа честь і вдячність пам’яті всіх, хто служив до, під час та після Дня Д.\nДля надання певного контексту для наступних віршів, карта наземних пляжів у Нормандії та зображення картини під назвою & quot; Комбіновані операції - Нормандський пляж & quot; розташовані навпроти. Обидва будуть збільшені, щоб надати більше деталей.\nФотографія Кирила Крейна була зроблена на церемонії присвячення пам’яті Командування Об’єднаних Операцій 4 липня 2013 року в Національному меморіальному дендропарку в Стаффордширі.\nКартина Девіда А Торпа графічно нагадує нам про небезпечні умови, які панували під час початкової фази нападу операції «Нептун», частини амфібії операції «Оверлорд».\n"Нормандія" Ветерана Юнони Кирила Крейна\nНормандія 44, Філ Під\nЇхні тіла та парашути звисали з дерев\nБіля церковної вежі в Нормандії в Сент -Мере -Еглізе\nВісімдесят другий десантний з неба, заповненого трасером\nКидок кістки долі вибирає тих, хто помре\nНа пляжі Омаха сотні і сотні\nСкелі над ними тепер назавжди недоступні\nЗ мінометів і кулеметів, а також 88 -х\nДивно, що хтось міг пережити це пекло\nВійська планера з шостого захопили мости в Орні\nАле деякі ніколи не бачили того першого світанку\nВони протрималися вдень під час нападу танків\nАле вони ніколи не відступали, ніколи не відступали\nОрли кричали, коли брали Карентан\nВони не всі встигли, але німці, вони побігли\nРозчищення вулиць у міру розриву мінометних снарядів\nПомерли десятки сотень перших\nКанадці, які воювали поблизу міста Курсуллес\nРозірваний і понівечений величезними раковинами\nУсі вони знали про небезпеку, деякі знали, що впадуть\nКоли вони бігали крізь кулі, щоб прорвати стіну моря\nБританські командоси в Уїстреамі, королева Червона\nПлацдарм, який вони взяли туди, був оплачений мертвим\nПросувається вглиб країни як день, що триває\nВсе менше і менше з великою кількістю товаришів\nЯкщо ви відвідаєте роки пізніше і почуєте морський гуркіт\nНе забудьте тих, хто був там у червні 44 року\nЗа всіх тих, хто там воював, і багатьох, хто загинув\nЦінуйте свою свободу і згадуйте їх з гордістю.\nБуло чверть на шосту ранку червня\nКоли маленькі кораблі підійшли до моря\nНавантажений людьми всіх народів\n& QuotVanguard & quot, щоб звільнити світ\nЇх охороняли ВВС\nІ охоплювали флот з кожної сторони\nКожен одягнений чоловік був упевнений у своєму завданні\nРозбивши ворога, якого він зустріне\nМоре було біло-чубате і сердите\nУ міру того як маленький корабель змикався в ряд\nАле королівські морські піхотинці, які формували екіпаж\nБули безстрашні, на хвилі чи розсолі\nПонад вісім миль вони боролися\nЩоб зберегти їх утворення цілими\nА коли наблизилися до берега, звідки потрапили під обстріл\nНі міномет, ні снаряд не стримували їх\nУсі вони чули вогонь великих морських гармат\nІ снаряди, що кричали над головою\nВибухаючи з ревом, серед ворожих рядів\nІ засипає передній берег мертвими\nОскільки ці крихітні кораблі випливли о сім двадцять п’ять\nТого ж ранку на березі Нормандії\nЛюдину, яка дивилася, можна було чітко побачити\nЦя свобода була збережена & quot; Вічно & quot\nКоли війська союзників підмітали пляжі\nЦі маленькі кораблі знову зіткнулися з морем\nРятуйте ті кораблі, які були потоплені вогнем або колом\nІ загинув за "Свободу"\nЗараз вторгнення закінчилося\nІ незабаром більше не буде про це мови\nПроте я знаю, що & quotGlenearn & quot ніколи не забуде\nТого дня, шостого червня, сорок четвертого\n[HMS Glenearn був материнським кораблем, який перевозив незначні десантні кораблі, їх екіпажі та вантажі людей з британських вод приблизно на 8 миль від узбережжя Нормандії, де їх опускали у воду, щоб пробитися до пляжів для висадки власними силами . Цей вірш був отриманий з подякою від Майлза Сазерленда. Якщо хтось знає, хто був поетом, повідомте нас про це через & quotЗв'яжіться з нами & quot на банері сторінки.]\nЯк колишнього військовослужбовця, я був перенесений гуляти по території, де так багато жертвувало заради інших. Вплив величини втрат вразив мене, коли я піднявся на підйом і побачив море білих хрестів. Я бігав по пляжу і написав цей вірш. Білл Вудс.\nЦе була не твоя земля\nАле це було частиною плану\nВід корабля до берега,\nО, мужність, яку ти носив\n200 метрів відливу піску\nПросякнуті кров'ю багато людей\n6603 втрати американських життів, 3 години, шалені\n6603 сім’ї назавжди розпалися через Атлантику\nЖиттєві жертви заради визволення, зняття гніту\nДоводити назавжди, що свобода заслужена, а не обдарована\nКолись невідомий пляж, пофарбований в бордовий колір\nНіколи не забувайте Нормандський пляж 1944 червня!\nГрупа живої історії Східно -Йоркширського полку\nУ нас є деяка інформація про майора Р Резерфорда. Ви шукаєте щось конкретне. Було б корисно, якби я мав з вами якийсь прямий контакт. Чи можете ви повторно опублікувати повідомлення з адресою електронної пошти. Модератор не опублікує вашу електронну адресу, а передасть її.\nЯ вже деякий час, 30 чи 40 років, мав у своєму розпорядженні значок східно -йоркширського ковпака, який передавали через мою бабусю. Як бачите, він дещо відрізняється від звичайного значка. Чи міг хтось пролити світло на справжній бейдж, може бути рік?\nМені в дитинстві казали, що це срібло, доглядай за ним, це були твої діди, я ніколи не бачив іншого такого самого.\nСподіваюся, що посилання на фото працює, заздалегідь дякую.\nПривіт, мені цікаво, чи можете ви допомогти. Я намагаюся дослідити свого дідуся Реймонда Теренса Родоса, я вважаю, що він, можливо, служив у 2 -му батальйоні східно -йоркського полку у Другій світовій війні. Цікаво, чи є у вас якась інформація про нього? Якщо ви зробите це, моя електронна адреса - [email protected]\nПривіт. Моїм дідом був 2 -й лейтенант Френсіс Вільям Матесон Шарман, який служив у полку під час Другої світової війни. Я знаю, що він був нагороджений Військовим Хрестом, але мені було б дуже приємно отримати додаткову інформацію про його службу. Дуже дякую.\nПривіт, мій свекор, рядовий Девід Джордж Вілкінсон був застрелений у голову десь після висадки на пляж (він вижив, але помер у 1990 р.) Він сказав мені, що його застрелив французький снайпер, а не німець. Хтось знайомий з цим? Ми завтра їдемо до Нормандії, тому я припускаю, що інцидент стався поблизу Германвіля. Rgds Bill\nЦе цікава історія. Я цього раніше не чув. Я опублікую ваше запитання на нашій сторінці у Facebook та подивлюсь, чи хтось більше знає про це.\nВаш свекор служив у 2 -му батальйоні? Східні Йорки мали сумнівну честь надати два штурмові батальйони на День D. Другий приземлився на пляжі Меч, а п'ятий - на Голд -Біч. Якби він був із 2 -м батальйоном, то це справді було б поблизу Германвіля. Потрапивши на пляж, вони пробралися до своєї другої мети - ОДИНОК. Цей опорний пункт знаходиться на північ від D35A, що пролягає від Коллевіль-Монтгомері до Уїстрема. Підкоривши цю позицію, вони перейшли до своєї наступної мети Strongpoint DAIMLER. Це положення знаходиться біля водонапірної вежі на південь від Уїстрема і отримало прізвисько батарея водонапірної вежі. Це дає вам деяке уявлення про маршрут, який пройшов 6 -го числа.\nМайор Роберт Барбер був моїм дідом.\nЯ сподіваюся, що ти зможеш мені допомогти?\nЯ намагаюся знайти інформацію (особливо фотографії) про\nРядовий Гаррі Шенн EYR 8 -го батальйону WW1 DOD 14/07/1916\nПопередньо він працював у санаторії в Халлі.\nБудь -яка інформація, яку ви можете мати, або пропозиції щодо відстеження якомога більшої кількості інформації (оскільки я зовсім новачок!) Були б дуже вдячні.\nВелике спасибі наперед\nЯ шукаю будь -яку інформацію про свого тата, який нещодавно загинув. Його звали Клайв Бредлі, і я маю його зображення у формі, номер на ньому 4344089, але я не зміг знайти жодної інформації з цього.\nМій тато пройшов, не розкриваючи жодної сімейної інформації, і мій тато дуже хотів би знати, звідки він родом, і чи є у нього якась сім’я, тож ваша допомога була б дуже вдячна.\nМій дідусь служив з 5 -м мільярдом східних йорків під час Другої світової війни\nВін був убитий під час бойових дій у травні 1942 року\nПохований на Олександрійському військовому кладовищі\nЯ намагався дослідити рух одиниць, але придумую дуже мало, але багато на 2 -му Bn.\nСхоже, це був підрозділ технічної допомоги\nЧи може хтось надати мені якусь інформацію чи направити в правильному напрямку.\nЯ тільки почав свої пошуки (для трьох членів сім'ї), тому ресурсу для цього новачка важко знайти\nМені було цікаво, чи є у вас інформація про постраждалих чи переміщення військ?\nМій дядько був у 2-му Східному Йорку і був убитий у День D\nМи відвідали його близько 6 років тому і залишили записи в кладовищній книзі тощо. З тих пір ми переїхали до Канади, але я вважаю, що більшість моїх досліджень виявляють ту саму основну інформацію на рівні компанії, а не одиниці.\nДякуємо, що прочитали це. Хорошого дня.\nМій батько був у Східному Йорку під час Другої світової війни. У його військових записах написано, що він був у 7 -му батальйоні, але я не можу про це згадати, мій батько сказав нам, що він був на першій хвилі, щоб потрапити на Голд -Біч. Хтось може пролити світло на цю змішу, будь ласка?\nХто ця людина, оскільки я перший онук Реджинальда Резерфорда, і я знаю всіх інших\nХто ти? Я перший онук Реджинальда. Я дочка його старшої дитини. Я знаю всіх онуків\nВідповідь Стівену Брауну, дедусі 5 -го полку Східно -Йоркширського полку.\nМоїм дядьком був Джон Томас Велберн, він помер 3 жовтня 1942 року\nПохований на Олександрійському меморіальному цвинтарі в Єгипті.\nЯ знайшов багато інформації на веб -сайті Комісії Військових Могил Співдружності.\nЯ мав дуже обмежену інформацію про нього, але зі старого листа моїй покійній матері\nце дало мені його ранг і номер, я знайшов його номер поховання та план\nмогил, що дозволило мені визначити місце його останнього спочинку\nУдачі вам у пошуку. Сподіваюся, ви знайдете потрібну інформацію.\nМій батько, Рой Барден, служив у «Іст -Йорках» з 1943 року і брав участь у висадці на День D. Невдовзі після приземлення він отримав поранення ("удари снарядів"#39) під час укриття за американським танком. Згодом його врятували і повернули назад до Великобританії, але він був одягнений у американську форму і не мав інших засобів ідентифікації, потрапивши до лікарні в Бірмінгемі. Отже, минув деякий час, перш ніж він був ідентифікований і возз'єднався з родиною. Він мало пам’ятав цей інцидент і не мав уявлення, як він опинився в американській формі.\nЄдиний інший важливий факт - він стояв біля фотографа на десантному кораблі, якого застрелили ще до того, як вони вилетіли на пляж. Можливо, комусь це звучить знайомо?\nОскільки він помер кілька років тому, я не маю жодної іншої інформації, але було б чудово заглибитися у цю таємницю.\nмій дядько Гаррі Леслі Олдфілд з Шеффілда був у 5 -му мільярді східно -йоркської області. він був убитий 6 червня 1944 року на Голд -Біч. ми нещодавно знайшли його надгробок на військовому кладовищі Байо. його ім'я також фігурує на меморіальній дошці на пам'ятнику на золотому пляжі у Вер-сюр-Мер Нормандія з 28 іншими солдатами (так горді)\nВіллам Береза зараз 95 років перебував у Східному Йоркширі, висадився на пляжі з мечем, шукає ворогів будь -яких інших товаришів, він мій вітчим, дуже пишається ним\n7 -й батальйон був сформований у 1940 році і зарахований до 203 -ї піхотної бригади. ] Батальйон був переведений до 73 -ї піхотної бригади в липні 1941 року та до 162 -ї піхотної бригади у вересні 1942 року. Він був розформований у жовтні 1944 року, ніколи не виїжджаючи з Великобританії. 5 -й блок моїх тат.\nАнонім - мій двоюрідний брат в Австралії. вона не усвідомлює\nМакс Макси - твій двоюрідний брат!\nПем і Алекс - його батьки\n[email protected] Анонім - мій старший двоюрідний брат в Австралії. сандра\nМій дядько Тоні Норріс був у Іст -Йорках в Уїстреамі як носитель. Він був довоєнним штатним військовослужбовцем і, на мою думку, був у Дюнкерку в Дюнкерку з Суррей. Потім він став противником свідомості, але попросив служити носильниками. Він також був в Арнемі, де перевозив потерпілого з поля бою, коли наступив на міну, яка відірвала йому ногу. Він все ще носив жертву і виграв BEM за це. За його словами, "на той час не боліло" & quot. Він помер кілька років тому. Хтось його пам'ятає? Напевно, зараз трохи запізно.\nЩойно знайшов цю тему..і із західного узбережжя Канади у мене є невеличкий сюрприз для Сандри Резерфорд та Божевільної Макси. Мій батько був канадським офіцером, який був відряджений до британської армії за програмою Канлоан 1943 року. Він був призначений у Беверлі в Східному Йорку і приєднався до Східно -Йоркширського полку в якості лейтенанта. Він добре знав майора Рега Резерфорда (герцога Йоркського, власного). У мене є дві фотографії вашого діда. Один - це груповий знімок, який включає Боба Реннісона, Башера Боуна, майора Джона Бейкера та 2 інших. Інша - сольна картина усміхненого Рега Резерфорда. Я не можу сказати, чи це до Дня Д чи ні. Дата не додається. Якщо ви хочете отримати копію, моя електронна адреса: [email protected]\nПривіт, чи готові ви опублікувати фотографії на нашій сторінці у ФБ?\nЯ думаю, що вони зацікавлять всю групу.\nГарного вам дня. Так, я буду радий розмістити на вашій сторінці у ФБ.\nПривіт, мій дідусь був у 2 -му батальйоні Східний Йорк. Він пережив висадку на День D, убитий 24 червня. У листі, надісланому його дружині, зазначено, що він загинув під час битви за ліс. Я не можу знайти жодної інформації з цього приводу. Хтось ще чув про цю битву. Дякую\nЗгідно щоденника батальйону за 24 число, батальйон звільнив 1 -го Саффолка в лісі Ле -Менсіль на дорозі Епрон -Газель. Деякий артилерійський вогонь був направлений на позицію, в результаті чого 1 офіцер і 3 інші чини загинули, а 3 інші чини були поранені. Схоже, ваш дідусь був або офісом, або одним із трьох інших чинів.\nЕпрон знаходиться недалеко від Кан і Казель (не Газель) тепер називається Матьє. Дорога - D7, а Le Mensil - на захід від дороги неподалік від Матьє.Я можу собі уявити, що деревина le Mensil стала відома як деревина самогубців, якщо німці мали звичку регулярно обстрілювати її.\nДякую за відповідь, це дуже корисно. Мені сказали, що це поблизу Кан, і ваша інформація це підтверджує.\nЧи є щоденники доступними для перегляду будь -ким, якщо так, то який веб -сайт для цього.\nЧи є фотографії 2 -го батальйону\nДякую за твою допомогу\nЯ вважаю, що всі полкові щоденники ведуться в ІВМ. Ви можете надіслати запит на копії, але це коштує. Цей хлопець пропонує дуже доступні послуги.\nУ мене є кілька сторінок з червня 1994 року. Якщо ви опублікуєте свою електронну пошту, я надішлю їх вам. Я не випущу вашу електронну пошту.\nЄ фотографії 2 -го батальйону просто небагато. Я також можу викопати один для вас.\nМій батько Вільям Дженкінсон був у 2 -му батальйоні Східного Йорку. Раніше запит про французького снайпера в Нормандії він відправлявся на бойовий патруль, і вони мали справу з двома снайперами в саду, які були французами\nМій батько Вільям Дженкінсон, 2 -й батальйон Східного Йорку, також розповів мені, коли вони долали німецькі бункери і викопували землі, здаючи німецьких солдатів, які виходили зі своїми подружками -французами. жорстке нормування.\nБатько дідуся моєї дружини був у 2 -му батальйоні східно -йоркширського полку, його звали Френсіс Вільям Мартін 3972782, ми знаємо, що він похований на кладовищі війни Байє. Однак ми не маємо жодної іншої інформації про нього, чи могли б ви з цим допомогти\nМене звуть Рег Робертс, я відповідальний за пост про мою дружину і діда Френсіса Вільяма Мартіна, який був у вашому полку і помер у Франції одразу після Дня Д, ми зараз знайшли його могилу і плануємо відвідати його наступного року, але я все одно будемо вдячні за будь -яку іншу інформацію, яку ви можете нам надати. Спасибі заздалегідь\nМій дядько, кпл. Джон Едвард Рендл, 2 -й батальйон, Іст -Йорк. Народився 1913 р., Помер 31 травня 1940 р. У Дюнкерку. Похований на кладовищі Де Панне, Бельгія. Ділянка 2 Ряд B Могила 3. Номер служби 4342120. Ми намагаємось відстежити родину його вдови. Ми не знаємо, якого року він був одружений, прізвище його дружини чи імена/стать його дітей. Ми вважаємо, що у нього було 2 дитини. Чи є фотографії 2 -го батальйону, які б називали солдатів? Ми навіть не знаємо, як він виглядав. Дякую.\nМого чоловіка звати Баррі Кершоу шукає будь -яку інформацію про свого батька Роя Кершоу, який служив у Світовій війні\nМи як сім'я хотіли б зробити фотографію Дякую\nПривіт, я досліджую історію своєї родини, я завжди пам’ятаю, як моя бабуся розповідала мені, що вони базувалися у казармі Вікторії Беверлі під час Другої світової війни, я думаю, мій дід Джон Берн був солдатом, можливо, капралом, а пізніше сержантом -піонером. На жаль, він зазнав ушкодження мозку при падінні після того, як птах пролетіла перед ним. Будь -яка інформація буде вдячна.\nШукаю джентльмена на ім’я Артур Вагстафф, рядовий 4618258\nУ вас є записи про цю людину? Свідоцтво про шлюб моєї бабусі свідчить, що він із Східно -Йоркського полку\nНіби б уважно прочитав, але не зрозумів\nПогодьтеся, ваша ідея просто відмінна\nПрошу вибачення, але думаю, що ти помиляєшся. Введіть, ми обговоримо. Напишіть мені в PM, ми будемо це впоратися.\nВи випадково не фахівець?\nCopyright 2022 \_ Меч Біч на День D ...


ПП К БІЗНЕС — Код ЄДРПОУ 34535407\nПП К БІЗНЕС\nПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО К БІЗНЕС\nПП "К БІЗНЕС"\n02.08.2006 (13 років 11 місяців)\nКЛАДЬКО ВІКТОРІЯ ГРИГОРІВНА\nАдреса: 69069, Запорізька обл., місто Запоріжжя, Дніпровський район, ВУЛИЦЯ ДНІПРОПЕТРОВСЬКЕ ШОСЕ, будинок 24-А\nУчасники та бенефіціари 34535407\nАдреса засновника: 69069, Запорізька обл., місто Запоріжжя, Дніпровський район, ДНІПРОПЕТРОВСЬКЕ ШОСЕ, будинок 12-X\nДата (період) обрання або переходу на єдиний податок: 04.01.2011\nДата взяття на облік: 02.08.2006\nУправління ПФУ в Ленінському районі м.Запоріжжя\nІдентифікаційний код органу: 20508404\nНомер взяття на облік: 08/03-4754\nПоказники 2007 2011 2013 2014 2015\n01.08.2006 Змінилася адреса 69069 ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОН М.ЗАПОРІЖЖЯ ВУЛ. ДНІПРОПЕТРОВСЬКЕ ШОСЕ БУД. 24-А\n02.08.2006 Змінилось найменування юридичної особи ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО "К БІЗНЕС"\n07.08.2006 Змінився вид діяльності 85.12.0 - МЕДИЧНА ПРАКТИКА\nІнформація про компанію "К БІЗНЕС"\nОтримайте ключову інформацію про юрособу "К БІЗНЕС". Юридична інформація про юрособу допоможе заступнику директора в виборі, співпрацювати з партнером або не потрібно. Ці відомості можна отримати у відкритих реєстрах. Такий набiр даних отримують за допомогою ІПН бізнесу 34535407.\nДані про компанію "К БІЗНЕС"\nЗа кодом бізнесу, що називається номер свідоцтва про реєстрацію, можна дізнатися, в якому місці знаходиться ця юрособа - для "К БІЗНЕС" це Запоріжжя, в нашому каталозі на букву П. Юридична адреса бізнесу 69069, Запорізька обл., місто Запоріжжя, Дніпровський район, ВУЛИЦЯ ДНІПРОПЕТРОВСЬКЕ ШОСЕ, будинок 24-А, а також більш докладне досьє можна прочитати в повній версії нашого сервісу. За кодом підприємства в нашому каталозі містяться дані про фаундерів і тих, хто має право підпису, прізвища, імена та по батькові цих суб’єктів правової діяльності. Ключові особи цієї компанії - підписант Кладько Вікторія Григорівна, керівник Кладько Вікторія Григорівна, а також засновники Кладько Вікторія Григорівна. У повній версії системи можна знайти судові рішення по цій компанії, дані з податкового реєстру і статутний капітал компанії. Форма власності компанії – ПРИВАТНЕ ПІДПРИЄМСТВО Дивіться інші компанії в Запоріжжя або в каталозі на букву П\nТОВ "ВОСТОК АВТОМИР"\nТОВ "КОМПАНІЯ "ІНВЕСТИЦІЙНІ ПРОЕКТИ"


Аби відпочинок у лісі чи на березі водойми лишив апетитні спогади, скористайтеся рецептами ведучої рубрики «Кулінарія» Тамари ПАХОЛЮК, котра, як ви пам’ятаєте, є ще й заввідділення харчових технологій Волинського технікуму НУХТ.\nІнгредієнти: свинячі реберця; чорний мелений перець; сіль; зерна кінзи; трохи олії.\nРозрізаємо (якщо ще не розрізано) м’ясо вздовж реберець. Натираємо кожен шматочок з усіх боків сіллю, потім чорним меленим перцем і подрібненими зернами кінзи (можна взяти кінзу відразу мелену).\nТепер обмазуємо кожен шматочок олією і кладемо в миску, нехай трохи маринується.\nПоки м’ясо маринується, розпалюємо вогнище у мангалі. Для приготування шашлику слід використовувати дрова з дерев листяних порід, а вже якщо додати кілька полін із яблуні або черемхи, то буде зовсім чудово.\nСвинячі реберця затискаємо в решітку так, щоб між ними залишалися проміжки (тоді вони підрум’яняться з усіх боків).\nСтавимо решітку на вогонь. П’ять хвилин обсмажуємо з одного боку. Перевертаємо. Ще п’ять хвилин обсмажуємо з іншого боку. Знову перевертаємо.\nТепер заради експерименту спробуємо підкоптити м’ясо. Кидаємо прямо на жар кілька гілочок черемхи і накриваємо мангал кришкою (під кришкою набирається температура, ідеальна для приготування м’яса, а дим від гілочок черемхи просочує м’ясо). Виходить легке гаряче копчення. Готуємо м’ясо під кришкою близько 30 хв. На всяк випадок перевіряйте м’ясо кожні 10 хв. Бо на низькому мангалі може й підгоріти. Коли стейки будуть готові, викладаємо їх на велику тарілку зі свіжими овочами.\nІнгредієнти: картопля – 8 штук, бекон – 200 г, сало – 100 г, сіль, перець – за смаком, зелень.\nКартоплю почистити та надрізати через 1 см. Нарізати скибочками м’ясо.\nСало порізати шматочками. М’ясо і сало (заздалегідь посолені й поперчені) розкласти в надрізи у картоплі. Картоплю загорнути у фольгу. А далі випікати. Якщо в духовці, то класти картоплини треба на деко й запікати при 180 градусах 50 хв. Якщо ж ви на природі, картоплини печуться в жару приблизно стільки ж часу.\nСмачного та гарного вам відпочинку!


блогерка | Рівняни\nPosts tagged: блогерка\nTag Archives: блогерка\nРівнянка без маски і одягу осоромилася в тролейбусі: відео\nУ Рівному інстаблогерка Катя Маямі роздяглася в тролейбусі. Скандальне відео 24-річна дівчина опублікувала на своїй сторінці, чим неабияк збурила мережу. На ролику видно, як дівчина разом зі своєю операторкою їдуть у тролейбусі. Раптом операторка запитує: “Слабо в траліке роздягнутися?”. Після цього Катя Маямі знімає одяг і позує в купальнику. Дефіле перервала кондукторка, яка зауважила, щоб дівчина негайно вдягла маску. “В кінці кондукторка […]\nСуддя з Рівненщини, яка на 8 місяці вагітності захворіла на коронавірус, стала мамою\nОлександра Жуковська – суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області і блогерка. Вчора вона розповіла про народження доньки у Фейсбуці. “Вага дівчинки – 3 кг 100 гр, зріст – 52 см,”– написала жінка. Нагадаємо, на 8 місяці вагітності жінка захворіла на COVID-19, але через швидку реакцію гінеколога і ранню діагностику, її вчасно госпіталізували. Детальніше історію судді можна прочитати тут. […]\nКоронавірус, Новини Рівного, Люди, Історії успіху переглядів: 110