Microsoft оновила фоторедактор Windows 10 та запропонувала нові ігри | Техносотня\nОновлення торкнулося також додатків Windows Inking. Відтепер там можна робити позначки безпосередньо в PDF-файлах, полегшивши та прискоривши таким чином процес додавання коментарів та обміну інформацією з іншими людьми. «Так само, як нам буває важко знайти ключі, гаманець або телефон, іноді важко знайти цифрове перо, щоб зробити нотатки. Windows Find my Pen виправляє цю проблему в оновленні Fall Creators», — йдеться в блозі компанії.\nВ обновлении Fall Creators вдосконалено режим гри, який дозволяє використовувати пристрій на повну потужність, як приставку Xbox. Для цього треба натиснути нову кнопку на ігровій панелі. Аби користувачі випробували цю потужність, компанія презентувала низку ігор в межах Xbox Play Anywhere, зокрема Cuphead, Forza Motorsport 7, Lucky’s Tale і Middle Earth: Shadow of War.\nКомпанія повідомила також, що оновлення зробить Windows зручнішим для людей з хворобою Лу Герига, яка впливає на здатність мозку контролювати органи тіла. Єдині м’язи, які ця хвороба не вражає — це очні. Нова функція операційної системи Eye Control створена на основі технології стеження за рухами очей, що дозволить людині друкувати і керувати курсором, використовуючи лише погляд.\nПредыдущий «Голос Америки», «Радіо Свобода» та CNN можуть заборонити в Росії – ЗМІ\nСледующий Соцмережа Facebook запустила нову стрічку новин «Цікаве»


Вівторок, 12 жовтня 2021, 10:10\nНа Волині упродовж попередньої доби зареєстрували 322 нові випадки коронавірусної хвороби COVID-19 (з них дітей – 38, медпрацівників – 12).\nСтаном на 11 жовтня на Волині від коронавірусу одужали 87 осіб. П'ятнадцять випадків завершилися летально: Луцький район – 1 (Рожищенська ТГ – 1), Володимир-Волинський район – 4 (Володимир-Волинська ТГ – 2, Нововолинська ТГ – 1, Оваднівська ТГ – 1), Камінь-Каширський район – 2 (Маневицька ТГ – 2), Ковельський район – 8 (Велицька ТГ – 1, Голобська ТГ – 1, Ковельська ТГ – 1, Люблинецька ТГ – 2, Турійська ТГ – 2, Шацька ТГ –1) .\nметодом ПЛР (осіб) – 1142;\nметодом ІФА (осіб) – 322.\nЛуцький район – 134 хворих:\nЛуцька ТГ – 71 хворий;\nБоратинська ТГ – 4 хворих;\nГорохівська ТГ – 10 хворих;\nКіверцівська ТГ – 14 хворих;\nМар'янівська ТГ – 3 хворих;\nОлицька ТГ – 6 хворих;\nПідгайцівська ТГ – 5 хворих;\nРожищенська ТГ – 10 хворих;\nЦуманське ТГ – 4 хворих;\nВолодимир-Волинський район – 44 хворих:\nВолодимир-Волинська ТГ – 7 хворих;\nЗатурцівське ТГ – 2 хворих;\nІваничівська ТГ – 11 хворих;\nНововолинська ТГ – 14 хворих;\nКамінь-Каширський район – 51 хворий:\nМаневицька ТГ – 19 хворих;\nПрилісненська ТГ – 3 хворих;\nДубечненська ТГ – 1 хворий;\nДубівська ТГ – 3 хворих;\nЗаболотівська ТГ – 3 хворих;\nКовельська ТГ – 37 хворих;\nЛуківська – 1 хворий;\nЛюблінецька ТГ – 9 хворих;\nЛю.бомльська – 2 хворих;\nСамарівська ТГ – 1 хворий;\nСераховичівська ТГ – 1 хворий;\nСтаровижівська ТГ– 4 хворих;\nТурійська ТГ– 9 хворих;\nШацька ТГ – 9 хворих.\nзахворіло (осіб) – 69 461 (з них дітей – 4043 та медичних працівників – 3814);\nодужало ( осіб) – 62 871 (з них дітей – 3429 та медичних працівників – 3641);\nлетальних випадків (осіб) – 1315 (з них медичних працівників – 29).\nЗа добу 11 жовтня 2021 року проти COVID-19 в області проведено 3013 щеплень. Першою дозою щеплено 1396 осіб, другою дозою – 1617. Від початку вакцинальної кампанії отримали одну дозу 147 383 людини, отримали дві дози та повністю імунізовані – 107 868 людей. Загалом проведено 255 251 щеплення.


Новини Чернівців - посеред вулиці чоловікові прострелили голову - Главред\nКровна помста у Чернівцях: посеред вулиці чоловікові прострелили голову\n19 липня 2020, 12:52\nБійка між двома чоловіками закінчилася стріляниною.\nБійка між двома чоловіками закінчилася стріляниною / cv.npu.gov.ua\nУ суботу, 18 липня, у Чернівцях прямо посеред вулиці на очах у перехожих застрелили чоловіка.\nЯк повідомили в прес-службі Головного управління Нацполіції у Чернівецькій області, інцидент стався на вулиці Небесної сотні біля кафе.\nЗа повідомленням прес-служби, спочатку на місці інциденту сталася бійка між двома чоловіками, в ході якої один з чоловіків вистрілив у голову іншому з бойового пістолета.\n"На місце події направлені правоохоронні органи. Надалі злочинець був затриманий. Зброю вилучено, марка встановлюється. Злочинцем виявився чоловік, 1966 року народження", - повідомили в поліції.\nПідозрюваного у вбивстві встановили і розшукали протягом декількох хвилин. Ним виявився 54-річний уродженець Азербайджану, який проживає на Буковині. Чоловіка затримали, правоохоронці проводять усі необхідні слідчі дії.\nЯк пишуть місцеві ЗМІ, вбивство є помстою. 54-річний чоловік нібито вбив батька людини, яка у свою чергу минулого року вбила його сина. В поліції цю версію поки не підтвердили.\nНагадаємо, раніше в Чернівцях відбулася стрілянина, в результаті якої загинув 33-річний місцевий житель.\nЗа даними ЗМІ, розстріляним виявився Євген Боршан, 1987 року народження. За неофіційними даними, Боршан був відомий у кримінальних колах на прізвисько Пача.\nЗараз ви переглядаєте новину «Кровна помста у Чернівцях: посеред вулиці чоловікові прострелили голову». Інші новини України читайте в розділі «Україна». Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter. Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter


У Запоріжжі Марина Порошенко відкрила першу Медіатеку — УНТ - Інформаційне Агентство Головне в Україні\nМарина Порошенко наголосила, що в кінці вересня відбулася презентація дизайн-проекту новоствореної Медіатеки, а вже сьогодні сучасна бібліотека нового зразка відкрита для школярів. Окрім книжок, тут є комп'ютери, принтер, ксерокс для поглиблення навчання, а головне – комфортні умови для розвитку дитини.\nГолова мережі «Епіцентр» Галина Герега зауважила: «Ми з Мариною Порошенко щиро мріємо про те, щоб у кожній шкільній бібліотеці нашої країни з'явився такий центр. Щоб кожна дитина, не зважаючи на те, в якому куточку України вона живе, мала можливість навчатися за високими сучасними стандартами. Ми хочемо, щоб перед нашими дітьми були відкриті двері до сучасного світу, щоб вони росли здоровими, щасливими та впевненими у собі».\nВчора Петро Порошенко відвідав Запоріжжя\nПетро Порошенко з робочим візитом відвідає Запоріжжя


Поліція: У Марші рівності взяли участь 3,5 тис. осіб - 112 Україна\nПоліція нарахувала 3,5 тис. учасників Маршу рівності у Києві\nНіхто з учасників не повідомляв про порушення і не звертався за допомогою\nМарш рівності у Києві Новое время\nПоліція нарахувала 3,5 тис. учасників Маршу рівності, який відбувся сьогодні у Києві. Про це повідомив перший заступник Міністра внутрішніх справ Сергій Яровий під час брифінгу, який транслював телеканал "112 Україна".\n"За нашою інформацією, у Марші взяли участь 3,5 тис. осіб. Забезпечили порядок 2,5 тис. поліцейських безпосередньо при проведенні цього маршу. Решта поліцейських, нацгвардійців забезпечували порядок в усіх інших районах Києва. Взагалі було 5 тис. правоохоронців", - заявив Яровий.\nНовини за темою: "Сафарі" проти "веселкових перспектив"?: Київ сьогодні збирається на Марш рівності\n"Пройшло все спокійно, від учасників Маршу рівності на цю хвилину якоїсь інформації про постраждалих не надходило", - заявив Крищенко.\nЯк повідомлялося, сьогодні на початку маршу сталися сутички поліції та націоналістів. Проти поліцейських застосували сльозогінний газ, 5 правоохоронцям знадобилася медична допомога. До управлінь поліції для встановлення анкетних даних та надання пояснень загалом доставили 57 осіб.\nНаразі Марш уже закінчився.\n#марш рівності #Київ #Київпрайд


Альоші не дозволять показати на «Євробаченні» свою «фішку» |...\nАльоші не дозволять показати на «Євробаченні» свою «фішку»\nСпівачці та її команді не дозволили використовувати спеціально підготовлену «фішку» під час номера.\nТалановита 24-річна українська співачка Alyosha, яка зараз щосили готується до виступу на «Євробаченні» в Осло, трохи засмучена тим, що раніше підготовлений елемент номера організатори не дозволили застосовувати. Планувалося, що у фіналі її пісні у співачки в руках з`явиться земна куля, яку вона запустить до глядацької зали, а вона полетить і зникне.\nОрганізатори так пояснили неможливість здійснення даного елементу в номері. По-перше, номер був заявлений дуже пізно, а по-друге, зараз немає можливості, щоб утілити цю ідею в життя через те, що куля заважатиме роботі численних камер.


У США сталася стрілянина - загинули четверо людей, у тому числі дитина\nСобытия в миреwww.ukrinform.ua01 апреля 2021\nЩонайменше четверо людей загинули, в тому числі дитина внаслідок інциденту зі стріляниною в містечку Оранж, штат Каліфорнія.\nПро це повідомляє в ніч проти четверга американський телеканал abc NEWS, передає Укрінформ.\n«Офіцери прибули на місце близько 17:30 за місцевим часом, коли велася стрілянина, де були виявлені «численні жертви, в тому числі з летальними випадками», - цитує телеканал департамент поліції міста.\nЯк повідомили правоохоронці, у ситуацію втрутився офіцер, і зараз громадськості нічого не загрожує. За словами одного з правоохоронців, підозрюваного разом зі ще одним постраждалим доставили до лікарні.


Azara Bed and Breakfast - Улан-Батор - Hotels.com\nЗатишний помешкання у місті Улан-Батор, що пропонує зручні ліжка\nЦе помешкання зачинено з 21 червень 2021 до 30 вересень 2021 (дати можуть змінюватися).\nPrime Minister Tserendorj St, Улан-Батор, 14150, Ulaanbaatar, Монголія\nМонгольський національний академічний театр опери і балету — 8 хв пішки\nМузей образотворчого мистецтва ім. Дзанабадзара — 10 хв пішки\nЦентральний музей монгольських динозаврів — 13 хв пішки\nМонастир Choijin Lama — 13 хв пішки\nСтандартні апартаменти, 1 двоспальне ліжко, для некурців\nСтандартні апартаменти, 3 односпальних ліжка, для некурців\nСентрал Тауер — 14 хв пішки\nНаціональний музей Монголії — 15 хв пішки\nМіністерство охорони здоров’я — 15 хв пішки\nМіністерство закордонних справ — 16 хв пішки\nУлан-Батор (ULN-Міжнародний аеропорт «Буянт-Ухаа») — 15 хв автомобілем\nВокзал Улан-Батора — 28 хв пішки\nВартість трансферу з/до аеропорту для дітей віком від 10 до 17 років становить 15 USD (в один кінець).\nAzara Bed and Breakfast пропонує безплатне скасування без штрафів?\nТак, Azara Bed and Breakfast пропонує на нашому сайті номери, для яких передбачено повне відшкодування сплачених коштів. Якщо ви забронювали такий номер, ви можете скасувати це бронювання за кілька днів до прибуття (термін залежить від правил помешкання). Радимо ознайомитися з політикою скасування бронювань даного помешкання.\nAzara Bed and Breakfast працює зараз?\nAzara Bed and Breakfast: які заходи чистоти і гігієни впроваджено в помешканні?\nAzara Bed and Breakfast пропонує паркування на території?\nAzara Bed and Breakfast дозволяє перебування з домашніми тваринами?\nО котрій годині Azara Bed and Breakfast починає реєстрацію та виселення?\nПочаток реєстрації: 13:00; кінець реєстрації: 0:00. За ранню реєстрацію стягається плата в розмірі 10 USD (за умови наявності послуги). Час виселення: 11:00. За пізнє виселення стягується плата в розмірі 10 USD (за наявності послуги).\nAzara Bed and Breakfast пропонує ресторан? Чи є ресторани поблизу?\nТак. Поблизу є такі ресторани, як Round Table Pizza (3 хв. пішки), Mojito (3 хв. пішки) та UB Kebab & Burger (3 хв. пішки).\nAzara Bed and Breakfast пропонує трансфер із/до аеропорту?\n3 -денна сімейна мандрівка, 29 трав., 2019\nA Jay, 2 -денна романтична відпустка, 26 лист., 2018\n2 -денна романтична відпустка, 23 груд., 2019\n3 -денна мандрівка з друзями, 16 вер., 2019\nSEONGGEUN, 2 -денна мандрівка з друзями, 15 вер., 2019\nHYOEUM, 1 -денна мандрівка з друзями, 13 вер., 2019\n2 -денна сімейна мандрівка, 2 вер., 2019\nJIHEE, 1 -денна мандрівка з друзями, 29 черв., 2019\n성민, 4 -денне відрядження, 20 трав., 2019


Метінвест-СМЦ постачає металопрокат для ЖК ІБК Вертикаль\nГоловна > Новини > Метінвест-СМЦ постачає металопрокат для ЖК ІБК Вертикаль\nУкраїнські будівельні компанії поступово відновлюють свою роботу. У забудовників попереду дійсно багато роботи – частина з них вже відновлює планові роботи, а ще частина буде реалізовувати нові будинки для українців, що залишилися без дому внаслідок війни.\nМетінвест-СМЦ вже не перший рік співпрацює з будівельною компанією Вертикаль з міста Івано-Франківськ. Забудовник з 15 березня частково відновив свої планові роботи.\nМеталопрокат від Метінвест-СМЦ, зокрема арматура в розмірах від 8 до 20 використовуються у таких житлових комплексах:\nЖитловий комплекс, що розташований у найпрестижнішій локації міста Івано-Франківськ. Територія ЖК включає сучасний підземний паркінг та закритий двір з японськими садами. Зараз тут відновилося будівництво – виконуються внутрішні роботи та оздоблення фасадів.\nСучасний ЖК розташований у 5 хвилинах від центру міста. Поблизу розвинена інфраструктура: ТЦ, кафе, медзаклади, дитячі садочки та школи.\nПри будівництві ЖК застосовується технологія монолітно-каркасного будівництва, що сприяє надійності і довговічності об’єкту. Будівельні роботи незабаром планують частково відновити.\nЖК також розташований у 5 хвилинах від центру Івано-Франківська на березі річки Бистриця. Поблизу є необхідна для комфортного життя інфраструктура: садочки, магазини, банк, ресторани та ТЦ.\nНаразі компанія відновила будівництво ЖК – виконуються внутрішні роботи та оздоблення фасадів.\nСучасний ЖК з розвиненою інфраструктурою, куди входять не тільки магазини, навчальні заклади і кафе, а і пошта та АЗС із заправкою для електрокарів. Вбудовані гаражі звільняють простір для прогулянок і додатково убезпечують автомобілі власників квартир. Зараз будівництво відновилося - ведуться зовнішні і внутрішні роботи з облаштування ЖК.\nЖК з патріотичним дизайном знаходиться поблизу озера та міського парку. На території – кафе, супермаркети та власний дитячий садок «Козачок». ЖК обладнаний сучасним паркінгом, інвентарними кімнатами, де можна зберігати велосипеди чи санчата, а також швидкісними ліфтами. Зараз триває благоустрій території, роботи в підземному паркінгу, фасадні і внутрішні роботи.\nМетінвест-СМЦ радий співпраці з компанією Вертикаль та продовжить відвантаження металопрокату для подальшого будівництва нових ЖК.\nМетінвест-СМЦ постачає оцинкований рулон ДЗ «ПРОДМАШ» для виробництва просічних решіт\nМетінвест безкоштовно надає бронепластини військовим частинам\nМетінвест-СМЦ співпрацює з "Союз Діаген", що виробляє колеса для сільгосптехніки та допомагає ЗСУ\nМетінвест-СМЦ у Тернополі став другим домом та місцем роботи для колег-переселенців


Радянські "визволителі" просили їсти і брали штурмом рівненські магазини | ВСЕ - сайт чесних новин\nРадянські "визволителі" просили їсти і брали штурмом рівненські магазини\nОпубліковано vse.rv.ua Срд, 17/09/2014 - 19:15 Рівно 75 років тому, увечері 17 вересня 1939 року у Рівне вступили вояки Червоної Армії, своїм приходом назавжди змінивши подальшу долю мешканців нашого краю.\nЯкби ми досі жили в СРСР, то цю дату уже б оголосили ювілейною, і все місто "стояло б на вухах", готуючи чергове святкування у стилі радянської пропаганди. Нині ж до цієї дати ставлення неоднозначне: вересень, одними названий "золотим" – для інших обернувся чорним. Утім, нехай політичні та історичні оцінки залишаються фахівцям. Є ж іще спогади очевидців тих подій, архівні матеріали, які до певного часу були недоступні широкому загалу. Адже тривалий час інформація про вересень 1939-го подавалася відповідно до принципів радянської пропаганди, лише з позитивного боку. Як же Рівне зустріло "совєтів", та що принесли рівнянам визволителі?\nПеред визволенням Рівне пережило бомбардування і навалу біженців\nКоли до Рівного докотилися чутки про початок війни 1 вересня 1939 року, державні чиновники та військові керманичі заборонили публічно бодай згадувати про це. Громадськість намагалися заспокоїти, заперечуючи вторгнення німецької армії у прикордонні міста Польщі, й навіть вихвалялися, запевняючи, що Польща відбила навалу. Однак невдовзі ці байки розсипалися перед незаперечними доказами. Місто заполонили тисячі біженців, які прибували із Лодзя, Варшави, Любліна. Їхні розповіді про бомбардування та окупацію сіяли паніку та тривогу. А 14 вересня у небі над Рівним уперше з'явилися німецькі літаки, які бомбили квартали, де розташоване військове містечко і залізниця.\nКопія звернення зборів мешканців Басового Кута про возз'днання Західної України з радянською Україною\nНа коліях якраз перебували ешелони з технікою та боєприпасами польської армії. Як розповідали старожили міста, залізничну станцію було зруйновано вщент, кілька днів на коліях валялися розкидані рештки розбитих вагонів, лежали тіла загиблих польських вояків та місцевих працівників, обірвані дроти електромереж. Бомбардування тривали аж до приходу Червоної Армії в місто – до 17 вересня. Люди почали масово втікати з міста. Кому нікуди було податися, рятувалися, як могли. Ховалися у підвалах будинків, у виритих на городах ямах.\nМісто узяли без бою, хоча трохи постріляли\nНадвечір 17 вересня колона радянських військ зі сторони Здолбунова увійшла до Рівного. Рухалися вони нинішньою вулицею Чорновола, яка тоді носила ім'я польського політика Пілсудського. У грудні 1939 року, після встановлення у місті радянської влади, як тоді було заведено, "на прохання трудящих", а саме – працівників обласного радіокомітету та міського радіовузла (їхні офіси містилися на цій вулиці, будинок зберігся досі, розташований за так званою "пилою"), вулицю було перейменовано на вулицю 17 Вересня. За часів Незалежності вона стала носити ім'я В'ячеслава Чорновола.\nОфіційна версія причини походу ось як подавалася, зокрема, у тодішній у газеті "Правда": "Польсько-німецька війна виявила внутрішню неспроможність польської держави... З огляду на таку обстановку, радянський уряд віддав розпорядження Головному командуванню Червоної Армії дати наказ військам перетнути кордон і взяти під захист життя та майно населення Західної України та Західної Білорусії".\nЦе нині ми розуміємо, що у результаті таємного договору між нацистами і більшовиками, який отримав назву "Пакт Молотова-Ріббентропа", фактично відбувся поділ тодішньої Польщі між Рейхом і Країною Рад.\nРадянська історія вчила, що, мовляв, Червона Армія зайняла Рівне у результаті мирного походу і безкровно. Однак це не зовсім так. Власне, за даними військових архівів, Червона Армія повністю зайняла Рівне 18 вересня 1939 року. А 17 вересня о 18 годині у місто увійшов без бою лише передовий загін 45 стрілецької дивізії. Вояки зайняли на окраїнах Рівного кругову оборону. Наступного дня, 18 вересня, о 14 годині місцеве населення повідомило військових, що на станції Рівне стоїть чотири польські ешелони з військовим вантажем, готових до відправки.\nОфіцери зі зброєю змушують населення ремонтувати зруйновану німецькою авіацією залізничну колію. Аби зашкодити відправці, командування радянських військ наказало скерувати на станцію три танки. Перестрілка тривала близько години. Зрештою поляки здалися. Було захоплено 4 ешелони військових вантажів, 2 танки, узято в полон близько 300 офіцерів і солдатів.\nЧервона Армія увійшла в місто 17 вересня 1939 року\nМісцеве населення активно допомагало роззброювати польських вояків. Уже надвечір 18 вересня по місту були розставлені пости з місцевих активістів і робітників біля найважливіших державних та військових об’єктів – банків, вокзалу, різних складів, військових казарм. А 22 вересня активісти, які підтримували встановлення у місті радянської влади, почали організовувати робітничо-селянську міліцію. Місто поділили на шість дільниць, на чолі з вірними радянській владі людьми.\nЯк пригадують старожили, значна частина рівнян зустрічала підрозділи Червоної Армії на вулицях міста як визволителів – квітами, хлібом-сіллю, з червоними прапорами і співом "Інтернаціоналу". Люди пов’язували з ними надії на краще життя. Хоча багато хто ставився насторожено й навіть вороже. А ще й самі радянські солдати своєю поведінкою спонукали до цього.\nЯк свідчать архівні документи, перед переходом польського кордону червоні комісари проводили бесіди з особовим складом, у яких під загрозою воєнного трибуналу суворо попереджали про неприпустимість мародерства чи насилля щодо місцевого населення. Однак, як розповідають старожили, червоноармійці не встояли перед спокусою задурно отримати коштовні чи дефіцитні у СРСР товари. А ще створювали неабиякий ажіотаж у місцевих крамницях. Червоноармійці скуповували великими партіями велосипеди, жіноче взуття та білизну, панчохи, костюми, годинники, запальнички, портсигари, порцеляновий посуд.\nАфіша на одному з кінотеатрів Рівного запрошує до перегляду радянського кінофільму, вересень 1939 року\nЧерги, які утворювалися при цьому у рівненських крамницях, дуже дивували місцевих. Вони не розуміли цього "барахольства", мовляв, невже нічого цього немає у радянській Україні? За якихось тиждень-два у Рівному крамарі розпродали все, що мали, й практично усі магазини зачинилися. Не гребували визволителі і звичайнісіньким грабунком, причому не тільки щодо "класово ворожих елементів".\nА ще, згадують старожили, бійці Червоної Армії були якісь обшарпані, погано обмундировані, й увесь час по хатах просили їсти.\nОдних – "на білі ведмеді", іншим – їхнє майно\nДо початку жовтня 1939-го у місті було ліквідовано усі державні органи Другої Речі Посполитої. А для встановлення нового порядку до Рівного почали з'їжджатися партійні й радянські працівники зі східних областей УРСР. До міста почала масово переїжджати радянська партноменклатура. Новітні "пани" потребували помешкань, причому погоджувалися лише на більш комфортні. Відтак, для них почали звільняти квартири і будинки, виселяючи з них місцевих мешканців. Причому така доля спіткала не лише колишніх польських чиновників, військових, а й простих рівнян, які не догодили новому режиму тим, що мали певні статки, поважали народні традиції, українську мову.\nРепресії почалися у листопаді. Тих, хто не хотів добровільно виселятися, розстрілювали просто на подвірї. На підтвердження цьому є архівні свідчення, але їх довго замовчувала радянська історія. Новому начальству потрібні були гарні будинки. Чимало майна нещасних перекочовувало через поштові відправлення до СРСР, чи опинялося у кабінетах радянських чиновників. Уже тоді за солодкими обіцянками перших днів визволення почало проглядатися справжнє нутро радянської влади, і ставлення до "совєтів" почало змінюватися. "Радянізація" обернулася для багатьох рівнян трагедією. Кого не запроторили до тюрем, почали ешелонами вивозити, як кажуть старожили, "на білі ведмеді" – до Сибіру.\nЧервоний комісар Максимов (у центрі натовпу) виступає перед рівнянами на вулиці вересень 1939 року\nДо списків неблагонадійних потрапили не лише польські заможні пани, а й рівненські родини-учасники товариства "Просвіта", які шанували українські звичаї та традиції, хто одвічно тяжко працював, заробляючи собі на хліб власними руками, у кого знаходили портрети Шевченка чи книги українських класиків. Їх таврували націоналістами.\nЧервоні комісари почали полювання за душами рівнян Щойно перші червоноармійці вступили на вулиці Рівного, як запрацювала радянська пропаганда. Так звані червоні комісари, виконуючи волю комуністичної партії, заходилися промивати мізки місцевим мешканцям. "Політінформації" влаштовували просто посеред вулиць і майданів.\nРівнянам втовкмачували основній месиджі: ми прийшли, щоб звільнити поневолених робітників від капіталістів, власників та інших експлуататорів, щоб зробити вас щасливими, якими є мешканці у радянській Україні. Без такої "політінформації" не обходилися на жодному міському підприємстві, у жодній державній установі та школі. До місцевих кінотеатрів почали масово завозити кінофільми про щасливе радянське життя, про непереможну Червону Армію тощо.\nА тим часом Рівне потроху перетворювалося на радянське. Було фактично ліквідовано приватний сектор, зачинилися приватні крамниці. У новостворених магазинах зникло чимало товарів, натомість з'явилися черги. Колишні торговці втратили своє право мешкати у Рівному, їх було вислано зі спеціальною печаткою на документах – клеймом. Населення змушене було шукати роботу у державних організаціях. Як розповідають старожили, працівники, які трудилися у численних "конторах", які наплодила радянська влада, отримували мізерну зарплатню й могли навіть піддаватися арешту за порушення трудової дисципліни. Наприклад, за запізнення на роботу.\nЯк розповідають старожили, уже за місяць-другий після приходу "совєтів" місто стало якимось сірим. Навіть місцеві жінки перестали носити капелюшки та яскравий одяг, щоб не бути надто помітними на вулицях. Зате дружини радянських чиновників, надто ті, котрі приїхали зі Сходу, виряджалися, наче папуги, за що не раз були висміювані місцевим жіноцтвом.\nУже за якийсь місяць через основний тодішній рупор радянської пропаганди газету "Правда" партійці рапортували, що в Рівному "усі комунальні заклади працюють, лікарні і госпіталі забезпечені продуктами", "розгорнулась робота по ремонту шляхів і мостів", "магазини і лавки відкриті", "хліб продається за старими цінами", "місто відчуває одержану свободу, радіє їй і сповнюється палким бажанням будувати нове життя”.\nКлючові слова: 17 вересня пакт Молотова-Рібентропа Історія СРСР Червона армія Рівне Додати новий коментар\nЦе правдоподібне, мені це\nОпубліковано гаген Срд, 24/09/2014 - 22:26 IP 95.81.7.87\nЦе правдоподібне, мені це розповідав мій батько, який в той час жив в місті. Але він розказував , що при Польщі життя було не дуже солодке, а стало не набагато краще при советах.\nшколото темна,молодша сестра\nОпубліковано бідному Yorіkу Срд, 17/09/2014 - 22:49 IP 91.124.21.193\nшколото темна,молодша сестра мого діда,ще жива,і я можу тебе недоробленого,звозити до неї на розмову,щоб ти почуло з першоджерела про своїх немитих,смердючих і голодних предків..\nзвідки,ти тут,жертва аборту\nОпубліковано F-йлу Срд, 17/09/2014 - 22:41 IP 91.124.21.193\nзвідки,ти тут,жертва аборту енкаведистки взялось,тварєц історії:))))\nПо вашим БАНДЕРІВСЬКИМ\nОпубліковано York Срд, 17/09/2014 - 21:48 IP 93.36.12.73\nПо вашим БАНДЕРІВСЬКИМ відповідями я зрозумів, що призвісько КАЛЬКО фальшиве, як і все , що написано в цій статті!\nочевидно,на тому коні-твій\nОпубліковано G-імну Срд, 17/09/2014 - 21:36 IP 91.124.21.193\nочевидно,на тому коні-твій дєд-асвабадітєль,або з панаєхавшіх па разнарядкє партработнікав,і він все розповідав по-іншому:))\nЧмо це ти. Історію міста\nОпубліковано F Срд, 17/09/2014 - 21:32 IP 93.36.12.73\nЧмо це ти. Історію міста робили тисячі людей яких вже немає. А ти крім забруднення навколо себе нічого не вмієш. А призвісько Калько не природньо . Це я і хотів сказати. Коли людина збрехала один раз, що природньо для українців, то чому б не брехати і все життя!\nЩо ти тут вякаєш, чмо\nОпубліковано Рівнянин Срд, 17/09/2014 - 21:19 IP 37.19.165.133\nЩо ти тут вякаєш, чмо москальське?! Світлана Калько одна з найкращих журналісток у Рівному і займалась історією міста коли тебе ще в проекті не було\nТвое призвісько КАЛЬКО\nОпубліковано G Срд, 17/09/2014 - 21:04 IP 93.36.12.73\nТвое призвісько КАЛЬКО справжне? Я так дагадуюсь , що ні . Тоді що ти тут нам втуляеш?\nтак і було,дід розповідав про\nОпубліковано Гость Срд, 17/09/2014 - 19:47 IP 95.135.41.10\nтак і було,дід розповідав про цих брудних,смердючих і голодних "асвабадітєлєй" і панаєхавших.Асвабаділі від землі,худоби і господарства.До останнього дня,коли їхали повз колишньої землі, дід згадував про це...А,скільки їх на Донбас завезли...


Сало: забезпечувати життєдіяльність Львівщини неможливо - BBC News Україна\nСало: забезпечувати життєдіяльність Львівщини неможливо\nЗабезпечувати життєдіяльність Львівській області у ситуації, що склалася, неможливо, заявив журналістам голова Львівської обласної державної адміністрації Олег Сало, коментуючи захоплення мешканцями області приміщень облдержадміністрації.\n"Забезпечувати життєдіяльність області в ситуації, що склалася, неможливо. Зараз управління проводиться в телефонному режимі, а далі буде видно, тривають переговори з обласною радою", - цитує губернатора агенція "Інтерфакс".\nКоментуючи захоплення приміщень, пан Сало сказав, що ці дії є порушенням закону, і було відкрито кримінальне провадження.\nНа питання про подальшу долю своєї заяви про про відставку він відповів:\n"Не знаю, я і далі залишаюся в команді президента, тому що тільки президент може вийти з цієї ситуації і допомогти Львівській області".\n23 січня кілька тисяч жителів Львова зайшли в будівлю, де розміщена Львівська облдержадміністрація. Вони змусили Олега Сало написати заяву про відставку з посади голови Львівської ОДА і заявили про формування власних органів управління .


Дієтологи назвали продукти, які можуть оновлювати шкіру людини » МІА Вектор Ньюз\nВектор Ньюз » НОВИНИ » Здоров`я » Дієтологи назвали продукти, які можуть оновлювати шкіру людини\nДієтологи назвали продукти, які можуть оновлювати шкіру людини\nВ данному переліку продуктів можна знайти оливки та олію, яку отримують з цих плодів.\nДані продукти - справжнє джерело жирних кислот омега-3. Вони корисні для волосся, нігтів, покращують циркуляцію крові і зберігають вологу в шкірі. В оливках є фенольні сполуки - олеуропеін і олеокантал. Це одні з найбільш потужних антиоксидантів в природі. Дікінській університет встановив: олеокантал прекрасно справляється із запальними процесами в шкірі, як і ібупрофен.\nДалі йде кавун. Він багатий вітаміном С, який сприяє роботі колагену. А ще в ньому багато лікопіну - допомагає покращувати циркуляцію в шкірі. Це дає здоровий вигляд особі. Експерти радять споживати по 2-3 чашки кавунового соку на тиждень.\nЧитайте також: Знайдено ключ до розгадки розвитку хвороби Альцгеймера\nГранатові кісточки мають в складі еллаговую кислоту і пунікалагін. Вони зберігають колаген і рятують від пошкодження вільними радикалами. На думку вчених, засоби зроблені на основі шкірки граната прискорюють загоєння ран за рахунок підвищення концентрації колагену, синтезу білків і ДНК. У гранатах також є вітамін С, який, який тісно пов'язаний з колагеном, висока концентрація цинку (допомагає в загоєнні ушкоджень). Крім іншого, гранати містять багато клітковини, корисної для травлення. А хороше травлення - запорука здоров'я шкіри. Краще випивати по склянці свіжовичавленого гранатового соку щодня.\nШпинат, в свою чергу, завдяки вмісту бета-каротину і лютеїну покращує еластичність шкіри. Магній в шпинаті знижує рівень стресу, небезпечного для здоров'я і краси. Останній пункт у списку - ягоди (чорниця, малина і ожина). Вони можуть замінити вітамінні комплекси і імуностимулятори, необхідні для людей із запальними шкірними захворюваннями.\n» Знайдено ключ до розгадки розвитку хвороби Альцгеймера


Річки пересихають, а водосховища міліють: в Криму води стало ще менше\nРічки пересихають, а водосховища міліють: в окупованому Криму води стало ще менше\n3 червня 2021, 09:37 Читать новость на русском\nВ окупованому Криму води стало ще менше / sprotyv.info\nВ окупованому Криму проблема браку води загострилась. Водосховища, порівнюючи з минулим місяцем, значно обміліли, а річки й далі пересихають.\nВ окупаційному "Гідрометцентрі" зазначили, що загальний запас води у водосховищах на початку літа становив 79,24 мільйона кубометрів. Це на 6,53 мільйона кубометрів менше, ніж місяць тому, а також на 5,92 мільйона кубометрів менше, ніж минулого року.\nДо речі Росіяни оголосили, що "зняли водну блокаду" Криму\nПриплив води в водосховища природного стоку зменшився\nТак, в травні приплив води становив:\nБілогірське водосховище – 2,83 мільйона кубометрів,\nСімферопольське – 0,534 мільйона кубометрів,\nЩасливе – 0,718 мільйона кубометрів,\nЧорноріченське – 2,19 мільйона кубометрів.\nЧерез відсутність опадів, що утворюють стік, після третьої малосніжної зими в окупованому Криму повторюється така ж ситуація, як і минулого року. Сільські річки округів Алушти, Судака та Феодосії пересихають.\nМинулого місяця в басейнах випало опадів лише від 7% до 35% норми. Особливо від цього страждають басейни річок Кача, Бельбек, Чорна, Салгир.\nБрак води в Криму: що треба знати\nДо 2014 році Україна забезпечувала півострів прісною водою на 88%, однак тепер це має робити держава-окупант.\nВідтак окупанти поповнюють запаси води в Криму з водосховищ природного стоку і підземних джерел. За твердженням екологів, це призвело до засолення ґрунту на півострові.\nУ 2020 році ситуація з водою у Криму стала критичною. Цьому сприяли рідкісні опади та малосніжна зима.\nСпочатку воду для людей подавали за графіком, а 19 квітня взагалі зупинили подачу гарячої води. Говорили, що потрібно зберегти запаси для туристів, які приїдуть влітку.\nПізніше графік подачі води у Ялті скасували, однак відразу повідомили, що це – тимчасове рішення.\nУкраїна постачатиме воду на півострів, проте виключно після його деокупації.\nНовини УкраїниОкупація КримуНовини КримуВода в Криму


Все о Кофе » Разное » Підвішену каву\nДата публикации 16/04/2014 | Автор: admin\nТепер зігрітися від чашки кави, відчути тепло і турботу інших людей зможуть все більше росіян, які виявилися не в простій ситуації. Кава до запитання або підвішену каву — це новий «хіт» різних кав’ярень, так звана соц. активність громадян. Тепер в кав’ярнях зможуть не тільки замовити каву собі, а й купивши його для когось іншого, так би мовити «підвісити».\nВ Італії в місті Неаполі не так давно з’явилася традиція підвішувати каву. Ця дія стало так популярно серед жителів італійського міста, що незабаром про неї стало відомо по всій Італії і розповзлася по інших країнах світу. У Росії ця мода на підвішену каву з’явилася зовсім недавно, близько місяця тому. На даний момент кофеїн де є кава до запитання поки не так багато.\nАле кожен день підвішену каву стає все популярнішою і виходить за рамки Москви. Все через те, що про «підвішеному кави» люди кажуть активно в інтернеті, в соціальних мережах. За цей місяць по статистики однієї з московських кав’ярень було оплачено 300 чашок кави. Скористалися цією пропозицією вже 200 не забезпечених відвідувачів кав’ярні. В акції беруть самі різні люди. Коли ця послуга тільки була запущена, співробітники кав’ярні самі виходили до метро безкоштовно роздавали каву. Організатори сподіваються, що ця італійська традиція буде допомагати тому, щоб більш заможні росіяни почали думати не тільки про себе, а й про інших людей, яким потрібна допомога. Дійсно — це дуже хороша традиція.\nОфіціантка однієї з московських кофеїн розповіла, що кількість підвішених чашок кави постійно змінюється. Наприклад у вихідні дні їх набагато більше: і тих, хто купує це кава, і тих хто за них звертається. Ті хто звертається за кавою — дуже різні люди.\nУ цій послузі не відмовляє нікому. У кав’ярні звертаються і пенсіонери, і просто люди, які забули взяти з собою гаманець. Є й просто цікава публіка. Іноді в кав’ярні стали заходити люди тільки для того, щоб підвісити каву. Заходять в кав’ярню для того, щоб замовити каву для іншого і йдуть. Це справжня соціальна відповідальність.\nЗвичайно ж така акція викликала чимало обговорень по всій Росії. Одні вважають, що кава до запитання — це один з перших кроків до побудови соціально активного громадянського суспільства. Інші думають, що це все придумано тільки на тих, хто не хоче платити, так як в кафе не пускають справжніх бомжів і будинків, т. Е. Тих, на кого була розрахована акція спочатку в Італії. Так само є думка, що в будь-якому випадку ця акція буде допомагати людям робити добрі справи.\nЧи стане підвішене кави традицією — побачимо. Але вже зараз на цьому прикладі ми побачили, що наші співвітчизники стали добрішими і готові допомагати своїм ближнім.\nКава і кішки Що між ними спільного?\nМи вже повідомляли раніше про дивовижну взаємозв'язку між кішками та кави. Не так давно в Японії з'явилася мережа спеціальних кав'ярень для любителів пухна ...\nКава & ndash; один із найпопулярніших сьогодні напоїв, що має мільярди цінителів і просто любителів по всьому світу. Більше того & ndash; останні дослідженн ...\nВажливі поради щодо вибору кавомашини »\n« Кава потурецкі 2


ID - це просто! - Деражнянська міська рада\nНовини міста › ID – це просто!\nДеражнянський сектор УДМС інформує: ID-картка – зручність у використанні та високий рівень захисту\nПаспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. З 2016 року в Україні запроваджено паспорт громадянина України у формі ID-картки, який містить безконтактний електронний носій.\nЗвертаємо увагу на те, що ID-картка має значну кількість переваг в порівнянні з паспортом громадянина України зразка 1994 року, зокрема:\n– більш захищена та виключає можливість підробки;\n– особам, які подорожують до країн, в яких запроваджено автоматичні пропускні\nсистеми, знадобиться значно менше часу при перетині кордону;\n– за допомогою ID-картки громадяни можуть із зручністю користуватися електронними сервісами, що поступово запроваджуються в різних сферах\n(наприклад, додатком «Дія» – для отримання електронних версій документів);\n– в межах країни спрощено процедуру надання власникам ID-карток\nадміністративних послуг, які передбачають ідентифікацію особи.\nНайголовнішими перевагами ID-картки є те, що отримання громадянами цього документу суттєво підвищить рівень захищеності кожної особи від проявів злочинності та міжнародного тероризму.\nПодати заяву на оформлення біометричного паспортного документа можна в будь- якому підрозділі Державної міграційної служби України.\nДетальну інформацію щодо процедури оформлення паспорта громадянина України у формі картки можна дізнатись на офіційному сайті ДМС України за посиланням:https://dmsu.gov.ua/poslugi/pasport-gromadyanina-ukrajni.html або ж за телефоном «гарячої лінії» Управління: (0382) 65-03-06 та (093) 273-85-10.\nДля зручності отримання цієї послуги рекомендуємо скористатися сервісом «Електронна черга», що дає змогу зареєструватись онлайн та обрати зручний час та дату для оформлення біометричного документа.\nВраховуючи карантинні заходи, просимо громадян під час відвідування підрозділу служби дотримуватись рекомендацій МОЗ України:\n🔹 користуватися захисною маскою та дезінфікуючими засобами; 🔹 не створювати скупчення людей у підрозділі та дотримуватись безпечної відстані між\nлюдьми (щонайменше 1,5 метри).\nМи турбуємось про Вас! Неухильно дотримуйтесь рекомендацій МОЗ та бережіть себе і оточуючих!


Цей захід став гарною можливістю українським лікарям ще більше дознатися про кращі практики, які на сьогодні використовуються в Німеччині в сфері реабілітації, неонатології у контексті спостереження за дітьми з груп ризику.\nПроведення семінару надало можливість поділитися практичним досвідом використання в роботі реабілітаційних установ міжнародної класифікації функціональності, порушень здоров’я - групи інвалідності дітей/підлітків, досвідом в організації центрів сприяння раннього розвитку дітей, соціально-педіатричних центрів та організацією паліативної допомоги дітям. Все це має велике практичне значення в умовах реформування системи охорони здоров’я, яке на сьогодні відбувається в Україні.\nПрофілактика неінфекційних хвороб та інвалідності, катамнестичне спостереження, раннє втручання у веденні передчасно народжених дітей та паліативна допомога - визначені Всесвітньою організацією охорони здоров’я як підхід, що поліпшує якість життя пацієнтів, членів їх родин, і тим самим суттєво впливає на показники інвалідизації, захворюваності, смертності й профілактику сирітства.\nПрограма семінару «Резерви зниження інвалідності у дітей з груп ризику. Неонатальні аспекти. Соціальна педіатрія»\nДо вашої уваги програма семінару та матеріали секції «Роль катамнестичного спостереження у зниженні захворюваності та інвалідності дітей з перинатальною патологією».\nПроблемні питання ранньої відновлюваної реабілітації у дітей з порушеннями та ураженнями нервової системи\nКирилова Л.Г. професор, президент Асоціації дитячих неврологів України\nДосвід роботи українських спеціалістів в області педіатричної паліативної допомоги\nРіга О.О. професор кафедри педіатрії No1 та неонатології Харківського національного медичного університету\nСучасні проблеми порушень функціонального стану кишечника у дітей з перинатальною патологією\nЗнаменська Т.К. професор, президент Асоціації неонатологів України\nКорекція ранньої анемії у передчасно народжених дітей\nВоробйова О.В. професор кафедри неонатології Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л. Шупика\nОсновні особливості препарату Нумета G13E\nВийшла 2 з 5 серій майстер-класу «Нумета G13E. Стандартизоване харчування» під назвою «Основні особливості препарату Нумета G13E».\nВийшла 1 з 5 серій майстер-класу «Нумета G13E. Стандартизоване харчування» під назвою «Еволюція підходів до проведення парентерального харчування у неонатологічній практиці». Майстер-клас підготовлений спільно Асоціацією неонатологів України та компанією Baxter.


Апеляцію Іващенка розглянуть «без суду і слідства» - dt.ua\nАпеляцію Іващенка розглянуть «без суду і слідства»\n9 серпня 2012 в 10:06\nПри розгляді апеляції колишнього т.в.о. міністра оборони Валерія Іващенка Апеляційний суд не буде проводити часткове судове слідство.\nАпеляційний суд Києва не буде проводити часткове судове слідство при розгляді апеляції колишнього тимчасово виконуючого обов'язки міністра оборони Валерія Іващенка на вирок Печерського районного суду міста Києва. Таке рішення було ухвалене на попередньому слуханні апеляції.\nІващенко та його захист просили проведення часткового судового слідства в ході розгляду апеляції, однак суд відмовив у задоволенні цього клопотання, пославшись на те, що всі матеріали, надані захистом, будуть розглянуті в ході засідання по суті.\nКрім того, Іващенко та його адвокати просили розглянути апеляцію на постанову Печерського районного суду міста Києва 25 червня про обмеження строків ознайомлення Іващенка з матеріалами його справи. Суд не знайшов підстав для прийняття у виробництво цієї апеляції.


Ласкаво просимо! - ІнфоОберіг\nІнфоОберіг - система кіберзахисту нотаріусів\nНотаріальна палата України, 13.07.2018\nФакти ICTV, червень 2017\nРобочий комп’ютер нотаріуса опиняється наче у силовому полі захисту, яке постійно підтримується із «центру сили».\nІнфоОберіг ― це захист нового покоління, що означає: підхід до організації кібербезпеки як до багаторівневої системи; постійний моніторинг робочих місць нотаріусів; залучення фахівця кіберцентру ІнфоОберіг до ухвалення окремих рішень; організація кібербезпеки як сервісу; можливості індустріального IT-рішення для малого бізнесу та багато іншого.\nНавіть якщо інцидент стався, ІнфоОберіг збирає достатньо даних про хакерське втручання, щоб довести невинність нотаріуса.\nПеред встановленням ІнфоОберіг перевіряє систему захисту робочого місця нотаріуса і чистить його від можливих вірусних заражень.\nСервіс для малого бізнесу з перевагами великого.\nЦіною не-встановлення кіберзахисту може стати ліцензія нотаріуса!\nгрн 3996 на рік\n(менше 9 гривень на день)\nПодвійна аутентифікація з повідомленням про підключення до реєстру:\nв розмірі сплаченої суми.\nЗнак «Нотаріус під кіберзахистом»:\n2 наклейки на двері;\nматеріали для сайту;\nрозміщення в каталогах нотаріусів;\nматеріали для сторінки Facebook.\n12 годин / 6 днів на тиждень;\nРеагування на інцидент:\n3 години юридичної допомоги;\n3 години технічного експерта з реагування на інцидент;\nнезалежний звіт з цифровими доказами;\nвідомість здійснених підключень до держреєстрів.\nНастройка персональних політик безпеки:\n1 раз на місяць БЕЗКОШТОВНО;\nкожний наступний раз - 199 грн.\nгрн 5999 на рік\n(менше 13 гривень на день)\nв розмірі трикратної сплаченої суми.\nматеріали для сторінки Facebook;\nнастільна конструкція зі знаком.\n24 годин / 7 днів на тиждень;\n5 години юридичної допомоги;\n5 години технічного експерта з реагування на інцидент;\nкожний наступний раз - 99 грн.\nОтримати консультацію Ви зможете за безкоштовним номером 0 800 219 015.\nВід яких конкретно проблем ви мене захищає?\nМи захищаємо вас від незаконних дій хакерів-зловмисників. Щоб ваше робоче місце ніхто не зламав, щоб ніхто не зміг скористатися вашими ключами, а дані ваших клієнтів залишалися захищеними. Щоб вам потім не доводити в суді, що ви ― не «чорний нотаріус».\nЧому я маю платити за захист під час доступу до Держреєстрів? Нехай держава захищає.\nДержава захистила свої реєстри, і чекати додаткової допомоги від для приватного нотаріату можна довго. Для тих, хто піклується про себе сам наше рішення дозволяє «тут і зараз« дати повний сервіс із захисту робочого місця за дуже доступною ціною.\nЯка гарантія того, що після встановлення ІнфоОберіг мій робочий комп’ютер буде недосяжним для зловмисників?\nМи настільки впевнені у своєму сервісі, що обіцяємо повернення грошей у разі інциденту, і додатково надаємо технічну та юридичну допомогу. Важливо розуміти, що ми ― сервісна компанія і дуже дбайливо ставимося до кожного клієнта.\nЯк фахівці, ми розуміємо, що на сьогоднішній день 100% захисту від хакерів не існує. Зламують навіть ФБР.\nАле з ІнфоОберіг ймовірність зламу сходить на нуль.\nЧим ви краще антивіруса?\nАнтивірус ― тільки один з 4 рівнів захисту у системі ІнфоОберіг. І антивірус не несе ніякої відповідальності за можливі злами.\nЩо відбувається, коли ІнфоОберіг ідентифікує атаку на комп’ютер нотаріуса?\nСистема блокує трафік, фахівець кіберцентру ІнфоОберіг діє за протоколом, повідомляються всі залучені сторони: нотаріус, Нотаріальна палата, при необхідності, правоохоронні органи.\nВи самі пишете код? У вас великий відділ розробки?\nІнфоОберіг ― це сервіс, який включає в себе технологічні рішення від світового лідера Fortinet (США), напрацювання в кібер розслідуваннях CyberLab, а також наш власний досвід побудови системи кіберзахисту для нотаріусів в Україні.\nПрограма такої сили, яку пропонує ІнфоОберіг, створюється великим штатом довгий час. Ми виступаємо не як програмісти-кодери, а як фахівці, що проаналізували існуючі рішення, вибрали найкраще для конкретної задачі, інтегрували і підтримуємо. У нашому штаті є програмісти, але вони реалізують точкові завдання. Основну роботу виконують аналітики і експерти з кібербезпеки.\nЩо входить у послугу, окрім встановлення програми захисту?\nМи надаємо технічну, маркетингову і сервісну підтримку. У технічну входить безпосередньо захист. Сервісна частина ― робота з клієнтами 24/7, консультаційна, технічна і юридична.\nМаркетингова підтримка включає можливість показати клієнтам, що нотаріус піклується про захист свого робочого місця і даних своїх клієнтів. Такий сервіс в Україні на сьогоднішній день не пропонує ніхто.\nРічна вартість ІнфоОберіг ― 2999 грн, якщо розбити на 365 днів, вийде менше чашки кави на день. Прихованих і додаткових платежів немає.\nСкористатися суперпропозицією і купити зараз!


Соціально-економічний розвиток України наприкінці XVII — у XVIII ст. - Україна наприкінці XVII — у XVIII ст. - Посібник О.Д. Бойко - Історія України - Статті - Шкільна програма 12 класів\nУкраїна наприкінці XVII — у XVIII ст.. Соціально-економічний розвиток України наприкінці XVII — у XVIII ст.\nСтрижнем тогочасної економіки було сільське господарство, тенденції розвитку якого накладали помітний відбиток на перебіг всіх суспільних процесів. У цей період земельна власність служить для правлячих верств економічною основою їхнього панування, виступає гарантом незалежності, умовою надання привілеїв. Тож не дивно, що, втрачаючи політичну автономію, лівобережна старшина та шляхта намагалися зберегти бодай економічну незалежність шляхом концетрації у своїх руках значних земельних володінь. Тогочасне старшинське володіння землею існувало у двох формах: приватно-спадковій та тимчасово-умовній. Характерною рисою спадкового («вічного», «спокійного») володіння була його незалежність від службового становища. Як правило, воно виникало в процесі купівлі-продажу, обміну, дарування, застави, при торгових операціях, що фіксувалися у відповідних юридичних документах.\nПроцес зростання та зміцнення старшинської земельної власності підтримував гетьманський уряд, вбачаючи в ньому опору та гарантію автономії України. Царський уряд також з розумінням ставився до економічного зміцнення старшини, сподіваючись у такий спосіб бодай частково компенсувати прогресуюче обмеження політичних прав та вольностей. Однак як централізовану державу Росію не влаштовувала практика стихійної «займанщини». Саме тому з метою посилення контролю за процесом зростання старшинського землеволодіння було запроваджено порядок наділення і затвердження придбаних земель винятково за царськими указами.\nХарактерною рисою процесу зростання великого землеволодіння було збільшення земельної власності в Україні російських поміщиків. Найбільшими землевласниками стали О. Меншиков, П. Рум'янцев-Задунайський, Г. Потьомкін (42,2 тис. десятин) та інші російські вельможі, яким значно поступалися національні землевласники.\nЗростання крупного феодального землеволодіння супроводжувалося масованим наступом на землі та права козацтва і селянства. Особливо постраждали ці верстви в другій половині XVIII ст., коли офіційна влада в центрі та на місцях перестала визнавати «займанщину» юридичною підставою для володіння земельними угіддями. Після поразки Української революції старшина взяла курс на обмеження прав рядового козацтва. Це обмеження виявилося в забороні козакам вільно розпоряджатися землею, примусовому використанні безплатної козацької праці в старшинських маєтках, забороні козакам торгувати горілкою, насильному переведенні їх у посполиті тощо. Становище козацького стану погіршувалося. Крім військової служби, козаки брали участь у всіх війнах Російської імперії, охороняли південні кордони від татар, будували канали та фортеці. Ці обставини вели до прогресуючої деградації козацьких господарств. Не маючи змоги за власний кошт відбувати військову службу, значна частина козаків змушена була виписуватися з козацького стану і займатися промислами, торгівлею, заробітчанством.\n— поглиблення спеціалізації різних регіонів (Лівобережжя та Слобожанщина спеціалізувалися на вирощуванні жита; Волинь — пшениці, Полісся — льону й коноплі, землі між Дністром і Прутом — тютюну тощо);\nВідбулися суттєві зрушення не тільки в аграрному секторі, а й якісні та кількісні зміни в інших секторах економіки — промисловості, торгівлі, фінансах. Базовими підвалинами розвитку промисловості того часу були ремесло та промисли. Характерні риси ремісничого виробництва: розширення спектра ремісничих спеціальностей (якщо в першій половині XVII ст. їх налічувалося 270, то наприкінці XVIII ст. — вже 300); поглиблення спеціалізації ремесел (існувало 34 спеціальності з деревообробки, 25 — будівельної справи, 17 — виробництва одягу тощо); залучення ремесла до процесу товарно-грошових відносин. Процес поглиблення суспільного поділу праці, прогресуюче відокремлення ремесла та промисловості від сільського господарства підштовхували розвиток урбанізації в українських землях.\nПочаткові форми мануфактури — це дрібні підприємства, в яких ще панувала ручна ремісницька техніка, але вже існував поділ праці, поступово розпочиналася механізація виробничих процесів. До таких мануфактур належали підприємства, що виробляли залізо (рудні), скло (гути), поташ (буди), папір (паперові), селітру (майдани) та ін. Розвинуті, централізовані мануфактури виникали у текстильній, насамперед, суконній промисловості. Найбільшими з них були Путивльська (Глушківська), Ряшківська (Прилуцький повіт) та Салтівська (Слобожанщина).\nПереважна більшість цих підприємств були казенними, посесійними, вотчинними та купецькими. До введення кріпацтва 1783 р. приватні мануфактури Лівобережжя та Слобожанщини використовували вільнонайману робочу силу. Надалі активно експлуатується примусова праця кріпаків, державних приписних селян або посесійних селян-кріпаків, які були власністю підприємства. Однак навіть на купецьких, капіталістичних мануфактурах основна ставка робилася головним чином на вільнонайману працю.\nНаприкінці XVII ст. на Лівобережжі збиралося 390 ярмарків, у Слобожанщині — 271. У Правобережній Україні в першій третині XVII ст. виникло 16 ярмарків, у 40—60-х роках — 42. Як правило, ярмарки збиралися кілька разів на рік і приурочувалися до релігійних свят. Найбільшими і найбагатшими за асортиментом були ярмарки в Києві, Ромнах, Ніжині, Кролевці, Стародобі, Харкові, Сумах, Львові. Зокрема, товарооборот ніжинських та роменських ярмарків сягав 4 млн. крб.\nОтже, наприкінці XVII—XVIII ст. характерними рисами соціально-економічного розвитку українських земель були зростання крупного феодального землеволодіння; обезземелення селянства, його закріпачення; розбудова та відокремлення міст від сіл; поступальний розвиток селянських промислів і міського ремесла, на базі яких виникають мануфактури; збільшення товарності виробництва; зростання паростків капіталістичного укладу в економіці; формування національного ринку. Особливість цих процесів полягала в тому, що вони відбувалися в умовах бездержавності на Правобережжі та прогресуючого згортання автономії на Лівобережжі. Включення українських земель до складу іноземних держав, підпорядкування української економіки їхньому впливові та владі суттєво гальмували та деформували поступальний розвиток.


Патріарх ХХІ століття, який надав Україні томос: Варфоломій І святкує 80-ліття - Релігійна правда\n29 лютого святкує свій 80-й день народження Вселенський патріарх Варфоломій І. Він зіграв одну з ключових ролей для унезалежнення та визнання Українського православ’я, пише релігієзнавець Дмитро Горєвой у своїй колонці для видання “Радіо Свобода“. Вселенський патріарх Варфоломій I під час візиту до України. Київ, 25 липня 2008 року Трагедія греків та Константинополя У часи Другої світової …\nДУМКИ Патріарх ХХІ століття, який надав Україні томос: Варфоломій І святкує 80-ліття\n29 лютого святкує свій 80-й день народження Вселенський патріарх Варфоломій І. Він зіграв одну з ключових ролей для унезалежнення та визнання Українського православ’я, пише релігієзнавець Дмитро Горєвой у своїй колонці для видання “Радіо Свобода“.\nУ часи Другої світової війни, через 20 років після масового виселення греків із Малої Азії в маленькому селищі на острові Імброс народився Димитріос Архонтоніс – майбутній 270-й патріарх Константинополя – Нового Риму. Бути греком у Туреччини після грецько-турецьких війн та так званої «Малоазійської катастрофи» дуже важко. Однак, схоже, було потрібно, щоби саме цей грецький юнак народився у Туреччині, був її громадянином, а отже міг займати керівні посади у першій за честю православній кафедрі у світі.\nНаразі про колишню велич Константинополя свідчить лише перше місце у Диптиху – переліку православних церков – та окремі церковні споруди сучасного Стамбулу. Вже понад 5 століть це місто є головним символом величі Турецької держави. За цей час православні встигли багато чого пережити під владою мусульман. Патріархи стали залежними від світської влади, їх обмежували у пересуванні, закривали семінарії для підготовки майбутніх кадрів, а деяких навіть вішали на брамах власної патріархії. Однак, окрім знищення окремих патріархів, турецька влада вдавалася до винищення самого інституту Константинопольського патріаршества. Світська влада в Анкарі і досі не визнає за патріархом титулу «Вселенський», вважаючи його керівником місцевої релігійно-етнічної громади православних греків. Те, що він є першим серед 300 мільйонів православних вірних – ігнорується.\nСаме у таких умовах функціонує сучасна Константинопольська патріархія. Проте це своєрідне щеплення від тих хвороб, на які страждала церква. Середньовічний Константинополь був столицею імперії. Симбіоз церкви і влади там був настільки сильний, що «духовні скрєпи» сучасної Росії на тлі Візантії виглядають войовничим атеїзмом. Константинопольська церква, як і будь-яка державна церква, не була позбавлена цих хвороб. Однак завоювання турками Константинополя у 1453 році кардинально змінили ситуацію. Церква просто вимушена була переорієнтуватися з фокусу уваги державі на свій народ. Саме в таких умовах формуються та живуть православні, де вони становлять меншість на Близькому Сході. Це те, що не розуміють православні слов’яни, які звикли до домінуючої ролі православної церкви у своїй країні.\nСаме фокус на народі був однією з найбільших мотивацій патріарха Варфоломія вирішити «українське питання». Він неодноразово говорив про те, що воліє повернути мільйони віруючих до церковного спілкування. Це те, що ним керувало, та чого дійсно не розуміли церковні функціонери, сформовані у радянський час. Вони звикли до політики, до діалогу з владою, а тому піклування про народ вважали не більше ніж необхідною риторичною фігурою.\nПатріарх Варфоломій незрозумілий радянським та пострадянським єрархам та вірним. Його не цікавлять фінанси, він не намагається встановлювати монополії на надання релігійних послуг – тобто не поділяє основних інтересів єпископату РПЦ. Проте дійсно переймається екологією, що не типово, та і не зрозуміло для пересічного пострадянського єрарха. У більшості з яких за плечима лише середня професійна освіта. До речі, саме за піклування станом навколишнього середовище Варфоломій здобув прізвисько «Зелений патріарх». Він переймався найважливішими проблемами сучасності ще задовго до народження таких мейнстрімних особистостей, як Ґрета Тунберґ.\nВарфоломій – доктор канонічного права. Вчився у відомих університетах Європи, з дійсно видатною історією. Папський Григоріанський університет, Мюнхенський університет, Екуменічний інститут Босе та Папський східний інститут – наукові школи патріарха. Він розуміється на церковних канонах, щоби там не казали його опоненти. Володіє 8 мовами: грецькою, турецькою, англійською, французькою, німецькою, іспанською, італійською та латиною.\nВарфоломій гідний своїх нащадків. Його керування Вселенським престолом одне з найдовших в історії, а він обіймає першу православну кафедру вже 28 років та 4 місяці. Більше керували лише єпископ Візантійський Тит у ІІІ столітті (30 років) та Константинопольський патріарх Сергій І у VI столітті (28 років та 7 місяців). І це при тому, що середній термін правління Константинопольських єрархів становить 7 років.\nВарфоломій – другий зі всіх Вселенських патріархів, що видав два томоси про автокефалію. Один у 1998 році – Церкві Чеських земель та Словаччини, а другий у 2019 році – Православній церкві України. До нього це встиг зробити лишень один єрарх – патріарх Веніамін, надавши томоси Албанській та Болгарській церквам. Проте у Варфоломія ще є шанс обігнати свого попередника, якщо буде вирішена криза у Північній Македонії і тамтешній церкві буде надано томос про автокефалію.\nОчільник Вселенського престолу здійснив чимало закордонних поїздок. Його церковна діяльність призвела до руйнації монополії Російської православної церкви у посткомуністичних країнах. Автономія для Естонії та Фінляндії, автокефалія Україні, вивільнення церкви Грузії, переорієнтація Болгарської патріархії та відродження Албанської архієпископії – все це результат титанічних зусиль «першого серед рівних». Фактично патріарх Варфоломій – це такий собі православний Іван Павло ІІ, який зробив суттєвий внесок у руйнацію «Імперії зла». Патріарх Варфоломій не потопає у розкоші дорогих аксесуарів, елітних авто чи люксової нерухомості. Однак він вміє вирішувати глобальні людські проблеми, вертати, а не відвертати людей від церкви. Певно це і є ознака справжнього патріарха ХХІ століття.


Ввечері 5 січня вінничанка на сходинковій площадці між 4 та 5 поверхами будинку побачила тіло жінки. Всі ознаки вказували на те, що її вбили… Як виявилося злочинець ретельно «замітав» сліди,...\nКвартет чоловіків організував у Вінниці інтимний бізнес\nЧотири вінничанина підозрюються в організації надання секс-послуг. За версією слідства, вони користалися складною ситуацією жінок і пропонували їм «легкі гроші». Бізнес чоловіки поставили на конвеєр – через сайт рекламували інтимні...\nУкраїнські лідери «ЕКОтрансформації» 16 грудня у прес-центрі УНІАН презентували десять найцікавіших кейсів і досягнень в екологізації виробництв у 2020 році, які допомогли знизити негативний вплив на навколишнє середовище. Серед лауреатів...\nМер Вінниці Моргунов підписав угоду про передачу Цюріхом 35 трамваїв Tram2000\nМіський голова Вінниці Сергій Моргунов 23 грудня, підписанням зі швейцарськими колегами відповідної угоди, започаткував ІІ фазу співпраці із Цюріхом щодо поставок трамваїв.\nПротягом 2020 року спецтехніка розчистила більше одного кілометра Південного Бугу у межах Вінниці. Роботи дозволили поглибити річку у місці фарватеру до 4-6 метрів, тоді як раніше на окремих ділянках глибина...\nУ Вінниці стрімко зріс рівень захворюваності на коронавірус. Про це свідчать дані Вінницького обласного лабораторного центру МОЗ. Так, минулої доби серед містян виявлено 86 інфікованих, що майже вдвічі більше, ніж...


Спортивне харчуваня Atomixx - купити Atomixx у Львові та Києві\nBCAA MAXX POWDER від ATOMIX 300 грам\nAMINO MAXX HydroBeef від ATOMIX 160 капсул\nAMINO MAXX HydroBeef від ATOMIX 320 капсул\nTribu Maxx 750 мг від Atomixx 100 капсул\nL-Carni Maxx 550 mg від Atomix 60 капсул\nL-Carni Maxx Liquid від Atomix 1 літр\nЛимон-лайм (Немає в наявност) Яблуко (Немає в наявност)\nL-Carni Maxx Liquid від Atomix 500 мл\nAtomix - відмінний вибір для атлетів\nЯкщо ви вибираєте відповідне спортивне харчування, то рекомендуємо вам звернути увагу на компанію Atomix. З огляду на розміри ринку спортпіта в наш час, то це невелика фірма, яка з'явилася лише кілька років тому. Але за цей час виробник зміг показати себе тільки з кращого боку. Компанія пропонує покупцям якісне спортивне харчування та найбільш привабливі ціни для його придбання.\nПро фірму та продукцію\nAtomix - це фірма з США, яка постачає свою продукцію на внутрішній і європейський ринок. За час роботи компанія змогла створити лінійку якісних добавок і отримала позитивні відгуки від покупців.\nЗараз виробник готовий надати всі необхідні товари для спортсменів. У атлетів не виникне проблем з вибором, адже компанія намагається враховувати потреби кожного покупця, щоб запропонувати йому відповідне рішення.\nПротеїни і гейнери - це головні продукти в лінійці виробника. Вони отримали дуже сучасний склад і зможуть задовольнити всі запити в подальшому використанні.\nПротеїни будуть корисні для спортсменів, які бажають поступово набирати м'язову масу і виконують кілька тренувань на тиждень. Це унікальні джерела білка, він надається організму в найбільш доступній формі і використовується для побудови нових тканин.\nЯкщо ви займаєтеся постійно і бажаєте забезпечити швидкий приріст м'язів, то вам необхідно вибрати білково-вуглеводні суміші - гейнери. Фірма змогла ідеально поєднувати основні компоненти в своїй продукції, вони відмінно доповнюють один одного і підвищують ефективність складів.\nПропонується маса інших добавок, в тому числі креатин, амінокислоти, вітаміни та мінерали. Вони вживаються додатково, для підвищення ефективності застосування спортивного харчування.\nAtomix зможе запропонувати і супутні товари. Наприклад, фірма випускає якісні шейкери для змішування і вживання складів. Вони мають продуману конструкцію і дуже зручні у використанні.\nДеякі плюси спортивного харчування виробника:\nНижчі ціни, ніж у інших американських і європейських брендів. Це молодий бренд, і покупець не переплачує за гучне ім'я.\nВисока якість всієї продукції і відповідність світовим стандартам.\nПридбайте товари від Atomix на нашому порталі. Інтернет-магазин спортивного харчування зможе надати вам привабливі ціни для покупки і можливість швидко зробити замовлення. Купуючи продукцію цього виробника у нас, ви можете бути впевнені в її винятковій якості і швидко отримаєте свою покупку!


Промислові вентилятори - якісне обладнання з доставкою по всій Україні від компанії Ekvives\nВентилятор промисловий - обов'язковий елемент промислового виробництва, великого магазину, спортивного або розважального комплексу або громадської будівлі. Дим, пар, сильно пахнуть речовини або звичайний вуглекислий газ - все це повинно бути відведено з робочих приміщень. На зміну їм потрібно доставити чистий, багатий киснем повітря. Для цього як найкраще підходять промислові вентилятори виробництва «Еквівес». На нашому сайті не складно оформити замовлення на покупку промислового вентилятора з доставкою по Україні.\nТипи і особливості вентиляторів промислових\nЄ три основних типи вентиляторів, класифікованих по тиску:\nнизького (ВЦ 4-75, ВЦ 4-70);\nсереднього (ВЦ 14-46);\nвисокого (ВВД, ВЦ 6-28, ВЦ 10-28);\nВентиляційні системи низького тиску можуть працювати в приміщеннях з температурою до + 85С. Найчастіше їх роблять на основі двигунів горизонтального розміщення.\nВентилятори середнього тиску більш продуктивні, можуть працювати в жорстких умовах і обслуговувати приміщення більшої площі і кубатури. Їх використовують там, де вентилятори низького тиску не справляються.\nПромислові вентилятори високого тиску використовують для кондиціонування великих приміщень, розраховані на значні виробничі навантаження. Можуть бути застосовані як повітряні насоси в сушарках, топках, котелень і т.д.\nВентилятори відрізняють за типом монтажу та конструктивними особливостями. Наприклад, є агрегати, спеціалізовані для відводу диму, які додатково комплектують фільтрами. Існують дахові системи, які можна встановити на горі, не займаючи корисної площі. Також затребувані димососи, які нагнітають повітря в топкові приміщення. Тепловентилятори - для обігріву складів і господарських приміщень.\nВентилятори осьові витяжні промислові виготовляють з якісних матеріалів - це сталь з підвищеною кількістю вуглецю, титанові сплави, дюраль, алюміній. Продукція «Еквівес» розрахована на серйозні навантаження. Купити промисловий вентилятор в Україні через наш сайт - відмінне рішення, ви отримаєте якісні вироби за помірними цінами.


БРЕНД СКОТЧ – ВАЖЛИВА ДЕТАЛЬ ФІРМОВОГО СТИЛЮ | Психологія особистого розвитку\nБренд скотч – важлива деталь фірмового стіляБренд скотч це одне з головних винаходів кінця двадцятого століття. З цією думкою погодиться практично кожен фахівець з реклами. Бренд скотч це відмінний спосіб надійно скріпити пакувальні ящики з картону, поліетилену або іншого не тканинного матеріалу. За допомогою скотча часом навіть виконують роботи по додатковому оформленню вантажу (наприклад, скотч з написом «акція!» І т.д). Але в даній статті я розповім про те, що ж таке бренд скотч і переваги, які передбачає використання бренд скотча.\nВиготовляється стрічка скотч з полімерних матеріалів. Від їх щільності залежить і щільність готового скотча. Також різним може бути і сам полімер. Від його типу залежить колір плівки і її прозорість. З кожним днем з’являється велика кількість новинок. Це дозволяє підібрати потрібний колір. Часто скотч вибирають згідно корпоративним кольорам. Це не правило, але фахівці з фірмового стилю вважають, що, таким чином, після нанесення емблеми, товар стає легко впізнаваним для споживача. Крім того, товари упаковані таким скотчем рідше губляться на складах і перевалочних пунктах. Це пояснюється тим, що коробку легко ідентифікувати і з’ясувати приналежність вантажу.\nЯкщо ви визначилися з видом скотча, то можливо вам сюда, щоб зробити заказ: https://sticker.com.ua/produktsiya/pechat-na-skotche/brend-skotch\nДалі в підборі потрібного виду скотча все залежить від поставлених цілей. Канцелярський скотч прозорий, його клейовий шар тонкий. Це стосується і малярного скотча, його клейовий шар ще тонше, це дозволяє його легко видаляти навіть з досить ніжних поверхонь, таких як шпалери. Що ж стосується бренд скотча, то найчастіше це технічний скотч. А відповідно його клейовий шар повинен бути достатньо потужним, щоб витримувати вагу вантажу. Скотч буває товщиною від 40 до 48 мікрометрів. Причому 25 з них це товщина самої плівки, а різницю складає товщина клейового шару. Ширина скотча коливається від дев’яти міліметрів до п’ятдесяти міліметрів.\nБрендові пуховики – це означає багато чого


Спогади колег - Анатолiй Гарматюк - Анатолiй Гарматюк\nУСМІХАЄТЬСЯ НОВЕ ТИСЯЧОЛІТТЯ Й ВУСТАМИ АНАТОЛІЯ ГАРМАТЮКА\nПішов у вічність мій давній друг, гуморист і сатирик Анатолій Гарматюк. Йому сповнилося сімдесят. Міг би ще жити. Та минув уже рік, як його серед нас нема.\n… А життя ж починалося, немов погідний весняний ранок, таке багатообіцяюче. Здається, зовсім недавно ми зустрілися у місті, яке тоді ще звалося Сталіно, в клубі молодих літераторів „Обрій” при газеті „Комсомолец Донбасса”. Толя, молодий гірничий інженер, після закінчення Київського політехнічного інституту, приїхав сюди за призначенням на роботу. Щотижня ми збиралися на літоб’єднанні. Починалися шістдесяті роки, з їх „відлигою”, і там, на тих творчих змаганнях, де й взялося стільки цікавих, талановитих, відчайдушних хлопців і дівчат, котрі в юнацькому запалі доводили один одному і всім разом, у чому криється життєва істина, що є сенсом буття, що є краса. Толя привертав до себе увагу дотепними, влучними репліками, а ще – інтелігентністю, врівноваженістю, толерантністю, за якими вгадувалася справжня людська порядність. Він володів оригінальним мисленням, і чимось подібний був у цьому до Віктора Дідківського, теж нашого однодумця й випускника політеху, який став відомим ученим, зробив великий внесок у розвиток конверторного виробництва сталі, порошкової металургії. Ми подружилися.\nРазом із нами відвідував зібрання й молодий поет Василь Стус. З ним я сидів за одним столом у Сталінському педінституті всі п’ять років.\nОсь що писав Василь про це літоб’єднання у листі до нашого спільного приятеля Анатолія Лазоренка, який тоді служив у війську: „У Донецьку відкрився клуб молодого літератора. На ньому міленько ходимо вбрід по болоті, дригаєм ногами і обхлюпуєм багнюкою один одного. З українців його відвідують Коля К., Володя М., Толік Гарматюк, Микола Хижняк, я, ряд інших. Нас там майже не видно. Мені недавно вибили бубна. Але я не дуже скавчав, я згадував, як поводили себе в такій ситуації собаки Д. Лондона…”\nЯк правило, після чергового зібрання в клубі по дорозі додому ми продовжували ще обговорювати різні літературні події. „Ми” – це Василь Стус, Василь Захарченко, Анатолій Гарматюк, Олег Орач, Микола Хижняк, Анатолій Лазоренко, Іван Білий, Іван Принцевський та інші. А інколи ці обговорення продовжувались у когось вдома.\nЧасто ми бували в гостях у батьків Василя Стуса. Якось там зібралося все наше товариство, в тому числі Анатолій Гарматюк. Родина Стусів (Семен Дем’янович, Їлина Яківна, їх син Василь та донька Марія) мешкали в скромному будиночку на шахтарському виселку поблизу залізничної станції. Толя був зачарований батьками Стуса – простими робітниками, надзвичайно інтелігентними людьми. Семен Дем’янович брав активну участь у нашій розмові, читав напам’ять Шевченка. А коли, випивши по чарці вина, ми вирішили заспівати, він першим завів старовинну народну пісню „Тихо, тихо Дунай воду несе…”\nТоля вирішив продовжити навчання і вступив на філфак Донецького університету. Там зблизився з викладачем україністики І. Т. Принцевським. Інтелігент у кількох поколіннях, той мав знання на рівні академіка, і часом ми дивувалися, чому Іван Тимофійович не має відповідних учених ступенів. Значно пізніше дізналися: тому, що син „ворога народу”, директора школи, в’язня ГУЛАГУ.\nНа початку шістдесятих Донецький університет, донедавна педінститут, ще тримав у своїх стінах дух Івана Михайловича Дзюби, котрий свого часу теж тут навчався, і його блискучий розум пам’ятали викладачі, багато розповідали про нього студентам. Тоді ще Дзюба часто приїздив з Києва у своє село, а по дорозі до рідних, бувало, зустрічався з донецькими молодими літераторами. Одного разу він завітав до мене на квартиру. Відбулася пам’ятна для мене розмова. І тут як не згадати працю І. Дзюби „Інтернаціоналізм чи русифікація?”. За неї не один раз мене допитували згодом у Донецькому КДБ, але то вже має бути окрема розповідь. Так, ми читали її, ту визначальну працю, вона буквально перевернула наше уявлення про радянську дійсність. Здавалося, після такого відкриття уже неможливо сприймати життя по-старому. А реальність між тим набирала загрозливих обрисів. Виключили з Київського університету вихідця з Донбасу Василя Голобородька, поета рідкісного таланту. Повернувся він, як завжди, небагатослівним, але навіть з тих уривчастих розмов ми відчули тривогу – гайки закручують…\nЯкось із Києва приїхав поет Микола Холодний. Спочатку він виступив у клубі молодих літераторів, а потім ми вирішили продовжити розмову у мене вдома. Народу зібралося чимало, і не тільки з Донецька, а й з сусідньої Макіївки. Ясна річ, Анатолій Гарматюк також був на тій зустрічі. Ми з ним уже встигли разом попрацювати на обласному радіо, згодом обидва перейшли в обласне книжкове видавництво. Толя редагував виробничу літературу, я – художню. Епатажний, різкий, Микола Холодний вражав своїми віршами: „Зустріньмось в понеділок на морському дні.// Там сонце спить зеленою жирафою.// Я розповім про нього, ти ж розкажи мені // Твоїх очей осінню біографію…” Не менш вражаючі були в нього й судження. Особливо – про політику.\nМи були на творчому піднесенні, видавали свої хто перші, а хто – другі збірки. Готувалися до вступу в Спілку письменників. Анатолій Гарматюк на той час добре заявив про себе як сатирик, гуморист. Він любив гостро „вистрелити” дошкульним словом, недарма поза очі ми любовно називали його „гармата”. Йому вже дали рекомендації до вступу відомі донецькі письменники Євген Летюк, Павло Шадур, Андрій Клоччя. Однак… У 1967 році, коли вже Анатолія мали приймати до Спілки, раптом усе різко змінилося. І не лише в нього.\n… Одного тихого осіннього ранку до видавництва „Донбас” під’їхала чорна „Волга”. З неї вийшов цибатий худорлявий чоловік у цивільному. За кільканадцять хвилин потому він повернувся до машини. Разом зі мною. „Волга” рушила вулицею імені Артема у напрямку КДБ. Допит тривав до пізньої ночі. Хто, де, коли давав мені „самвидав”. Про що розмовляв зі Стусом, Холодним, іншими товаришами. Я відповідав коротко: „Ніякого „самвидаву” не знаю. З хлопцями говорили про поезію”. Тоді поїхали на мою квартиру і вчинили обшук. Нічого не знайшли, окрім кількох віршів М. Вінграновського, які після деяких вагань мені повернули. Буквально перед цим В. Стус, наче знав, попередив мене: „Нічого вдома не тримай. Зберігай у родичів або знайомих”.\nДругий обшук у мене на квартирі був особливо ретельний, лютий. Шукали працю І. Дзюби „Інтернаціоналізм чи русифікація?”. Перетрушували все до нитки. Моя мати сиділа приголомшена, з серцевим нападом, на ліжку. Її підвели, випотрошили подушки, матрац, і все мовчки, зрідка лише кидаючи один одному тільки їм зрозумілі репліки. Але видно було: „настукав” хтось такий, що не раз бував у мене вдома, був „своєю людиною”.\nПовезли в КДБ, знявши прямо з робочого місця, і Анатолія Гарматюка. Вимагали, аби розповів про націоналістичні розмови у товаристві, яке збирається на квартирі у Володимира Міщенка. „Ми знаємо, – сказали, – ви запланували підготовку письмових протестів від імені донецьких шахтарів проти утисків української мови в Донбасі. Ви збираєтесь зачитати їх на з’їзді письменників України”.\nАнатолій відмовився підписати таке. Почали лякати, натякаючи, що, мовляв, буде з молодою дружиною, сином. Потім знову викликали в КДБ, залякували: мовляв, покриває не тих, кого треба. Толя не пішов проти власного сумління. Він за будь яких обставин був порядною людиною. А скільки ж крутилося довкола таких, що липнули, набиваючись у друзі, аби потім, вийшовши за двері, притьмом побігти й закласти клятих ”українських буржуазних націоналістів”, які звили кубло в пролетарському місті Донецьку та вершать антирадянську діяльність! Стукачів тоді було біля нас, як тієї мошви навколо ліхтаря. Назву лиш одного з них, хто доносив на мене в КДБ і чиї пасквілі потім тикали мені в обличчя. Станіслав Цетляк. У Донецьк приїхав зі Львова, писав модерні новели, літературні рецензії, і таки правда – був ерудований, на тлі донецької простоти здавався людиною вищого цивілізаційного рівня. І досі не можу зрозуміти, навіщо йому було так не шанувати самого себе, взявшись виконувати найбруднішу роботу для кадебістів? На жаль, я міг би назвати не тільки Цетляка\nЗ видавництва „Донбас” мене вигнали, провівши перед цим загальні збори колективу і навіки затаврувавши як українського буржуазного націоналіста. Довелося виїздити з Донецька не лише мені. Василь Захарченко подався у Черкаси, Галина Гордасевич – до Львова, Анатолій Гарматюк повернувся на свою батьківщину – Поділля, до Вінниці. Та в жодну з газет на роботу його не взяли (радянське КДБ працювало узгоджено, не зважаючи на територіальну приналежність). З 1967 по 1978 роки видавництва перестраховувались (а може була негласна вказівка), друкувати його не брались, повернули йому вісім рукописів. Був час, перебивався з дружиною і дітьми, працюючи за 60 рублів керівником літстудії на підшипниковому заводі. І тільки через 15 років після першої спроби А. Гарматюка таки прийняли до Спілки письменників.\nТреба бути справжнім українцем, щоб отак наполегливо, незважаючи ні на що, день у день іти до своєї мети, працювати над словом, гранити його, мов каменяр. Йому було боляче, а він сміявся – дарував своїм численним слухачам – читачам сатиричні мініатюри, гуморески, жартами, байками давав поживу для думки. Він багато виступав в різних аудиторіях – майже в усіх областях України. Його завжди добре сприймали, просили читати гумор ще і ще. Народне сприймання додавало йому сил і натхнення. І він напише:\nЯ – не геній, на жаль, але\nБуваю геніально щасливим,\n…Коли бачу усміхнені обличчя людей,\nЩо слухають мене, гумориста.\nГарматюк написав і видав понад 20 збірок гумору та сатири. Назву лише деякі з них, по пам’яті: „Проти шерсті” – найперша, видана в 1963 році. Потім „Лисяча наука”, „Інтелігентна Киця”, „Лев у Зайця”, „Вундеркінь”, „Дебати й результати”. Він став лауреатом літературних премій імені Степана Олійника, імені Микити Годованця, імені Степана Руданського. Нагороджений Грамотою Президії Верховної Ради України. Останню книгу „Вибрані сміхотвори” Анатолій Гарматюк видав 2006 року. І поки ця книга з дарчим написом ішла до мене поштою, автора не стало. Постійні стреси вкоротили віку – цукровий діабет, ампутація ноги. І… зупинилося серце…\nНаш народ добре знається на гуморі, любить і цінує жарт, уміє посміятися з огріхів. Тому книги подільського сміхотворця Анатолія Гарматюка потрібні. Вони зміцнюють людський дух. Важливу роботу виконує його дружина – Ніна Михайлівна. Упорядковує архіви. Уже видала окремою збіркою публіцистичні роздуми „Рідна мово моя”, збірник ліричних і жартівливих пісень на слова А. Гарматюка „Коли душа співає…”, дитячу книжечку „Кульбаба чи кульдід?”, книгу прозових творів гумору та сатири „Усміхніться, люди добрі!”. Нині готує до друку сатиричні і гумористичні твори, написані упродовж останніх шести років.\nРозбираючи рукописи, Ніна Михайлівна знайшла на робочому столі чоловіка аркуш паперу, на якому було написано: „Прощальний привіт”. Під цим заголовком – тільки два рядки:\nПрощай, мати – Україно,\nВідлітаю в інший світ…\nЗ Україною, яку Толя любив над усе, ради народу якої трудився все життя, він попрощався, і це прощання не може не схвилювати кожного вразливого серця.\n„Літературна Україна”. – 2007. – 23 серпня.\nІНЖЕНЕР ЗА ФАХОМ І БАЙКАР ЗА ПОКЛИКАННЯМ\nРоку 1969-го мені потрапила до рук крихітна збірочка „Інтелігентна Киця”. Її автора – Анатолія Гарматюка – я вже знав. Заочно. Як молодого й перспективного сатирика. Байки його – компактні й дотепні, мудро-усміхнені, завжди з несподіваною кінцівкою, – мені сподобалися. Я написав до „Літературної України” відгук-усмішку. Коли газета її надрукувала, отримав від автора вдячного листа і збірку з автографом. Звідтоді за творчістю Анатолія Гарматюка я слідкував, відзначаючи, як творчо зростає молодий байкар. Родом з Вінниччини (с. Мигалівці, чомусь всі – чи майже всі, – веселі літератори України народжуються в селах), вчився в школах Хмельниччини, Закарпаття (Ужгород), Тернопільщини, потім навчання в інституті, університеті. Від збірки до збірки видно було як зростає молодий сатирик. По всьому ще видно було: в українську сатиру і гумор прийшов справжній сатирик, перш за все байкар, і байкар від Бога!\nУспіхи колеги радували. А якось – це було вже в сімдесятих, – в Будинку творчості „Ірпінь” (мала, мала колись наша Спілка і такий чудовий Будинок творчості під Києвом!), де я тоді мешкав у четвертому, здається, корпусі, хтось вранці заспівав у коридорі. Затягнув арію з якоїсь – вже не пригадую – опери. Голос – баритон, молодий і сильний, так мене вразив, що я притьмом вискочив у коридор, дивуючись, хто ж це з письменників володів таким вокальним багатством? І побачив молодого, чорнявого, з елегантними вусиками… Ну, майже парубка. Виявилось, що той співак і є Анатолій Гарматюк, байкар з Вінниці.\nТак ми вперше познайомилися очно. Враження на мене він справляв надзвичайно гарне, з ним було просто приємно спілкуватися. Голос в Анатолія і справді був рідкісної краси, який при відповідній вокальній обробці міг стати брильянтом. Анатолій навчався в Київському політехнічному інституті. До речі, разом із своїм тезкою Мокренком. Удвох вони виступали на студентських концертах, співали на „біс” арії з опер, українські народні пісні, романси. Тільки Анатолій Юрійович після Київського політеха закінчив Київську консерваторію, став солістом Київського театру опери та балету ім. Т. Г. Шевченка (баритон), народним артистом СРСР, а Анатолій Панасович закінчив (після політехнічного інституту) Донецький університет (1969) і вирішив повністю віддатися літературі. Оскільки байки не могли (та й нині не можуть) прогодувати, а в молодого байкаря, інженера за першим фахом і філолога за другим, з’явилася сім’я, працював спершу інженером, потім журналістом, видавцем, а з 1975 року завідував Кабінетом молодого автора при Вінницькій організації СПУ. Заодно й керував заводською літстудією, був нагороджений Грамотою Президії Верховної Ради УРСР.\nПисав. Все кращі й кращі веселі твори, стислі, лаконічні, але оригінальні й дотепні. Істинно „гарматюківські”.\nВиходили збірки: „Проти шерсті”, „Лисяча наука”, „Лев у Зайця”, „Нетипові типи”, „Вічний парубок”, „Вундеркінь”, „Веселий залп”, „Дебати й результати”, збірки віршів для дітей (1963-1985).\nПотім побачили світ „Веселі паралелі”, „Дотепні думки житимуть віки” (воістину!), „Гумор різних народів” (переспіви), „Вибрані твори”, „Чим вимірювати сміх?”, прозові книги гуморесок, мініатюр та афоризмів „Чи є у вас почуття гумору?”, „Привіт, сміхолюби!”, „І сміх, і сльози, і неврози”, „Нескорений сміх” (1990-2003).\nДо сімдесятиріччя від дня народження байкаря вийшов том „Вибрані сміхотвори” – 2006.\nЦе вельми солідний, вагомий і веселий підсумок своєрідної творчості Анатолія Гарматюка, на той час почесного курінного отамана Вінницького куреня гумористів ім. Степана Руданського (козацьке його прізвище – Пушкар), у якому зібрано справді все найкраще з написаного на той час Анатолієм Панасовичем: байки та баєчки, фейлетони, притчі, жарти, епіграми й пародії, гуморески, співомовки…\nАнатолій Гарматюк продовжує торувати свою дорогу, як пише в передмові до вибраного Віктор Косяченко, знаний дослідник нашого сміху: „І на відміну від сюжетно розгорнутих байок-новел М. Годованця, байок-притч А. Косматенка, байок-співомовок П. Глазового, що зазвичай приваблюють соковитою деталізацією – у змалюванні ситуацій чи характеру персонажів, він творить байку-п’єску, сценку, в якій поведінка образів-алегорій визначається не стільки деталізацією фабули, скільки більше чи не менше акцентованими в соціально-психологічному, локально-часовому плані ремарками. Тобто байкар виразно продовжив ту лінію в розвитку жанру, яку в часи Шевченка започаткував своїми „прибаютками” Левко Боровиковський, а згодом розвинув старший сучасник самого Гарматюка Павло Ключина”.\n„Тож завершуючи вступне слово, – зазначає далі критик, – хочеться насамперед порадити – читачам активніше звертатися до гумору, шанобливо ставитися до тих, що поклали собі за мету, працювати, щоб людям весело було. А самому Анатолієві Панасовичу висловити щире товариське спасибі за самовіддану плідну працю на ниві сміхотворності і побажати щасливого творчого довголіття”.\nЯк добре, що Анатолій Панасович хоч і наприкінці життя, а дочекався такої уваги й шани-подяки – іншим, буває, і тут не щастить. А ось побажання подальшого щасливого творчого довголіття, на жаль, не збулося: „Вибрані сміхотвори” виявилися останньою прижиттєвою збіркою Анатолія Гарматюка. Відзначивши своє сімдесятиліття, байкар невдовзі піде з цього світу (тяжка недуга), але веселе слово його завжди з нами. І з нині сущими, і буде воно, віримо, з тими, хто ще житиме у цьому світі. Буде, покіль буде жити наша незрівняна українська сатира і гумор, одним із творців якої віднині і назавжди є і він – Анатолій Гарматюк.\nАнатологія українського сміху „З ким сміється Україна”. – Київ. – 2009. – С. 447.\nПОВАЖНЕ ДОПОВНЕННЯ ДЛЯ УКРАЇНСЬКОЇ ЛІТЕРАТУРИ\nПро підготовлене 10-томове видання творів Анатолія Гарматюка\nАнатолій Панасович Гарматюк (1936 – 2006) – відомий український письменник, перекладач, культурний діяч, творчий шлях якого тривав понад 50 років його свідомого кипучого життя. Він здійснив чималий внесок у розвиток сатири і гумору, в популяризацію і поширення зарубіжних літератур світу в Україні, виховав 2 покоління гумористів на Вінниччині, тут він фактично координував цей жанр до останніх днів свого творчого призначення, і після Степана Руданського, традиції якого він відновив і продовжив, є першим найбільшим представником сатири і гумору у нашому краї.\nАнатолій Гарматюк був свідомий свого літературного покликання – працював наполегливо, ретельно тримав руку на пульсі ідейних запитів доби, до вирішення порушених проблем підходів з теоретичних положень жанру і по-філософськи, планував і вів облік своєї праці, навіть комплектував письменницький архів, важливіші моменти творчого життя записував у щоденники. Тобто, працював у класичному стилі і написане ним в своїй основі, безумовно, належить до кращих надбань національної літератури і культури. Не випадково він залишив по собі досить значний творчий доробок – за життя видав 22 книги сатири і гумору загальним тиражем 430750 примірників, які стали культурним здобутком у колишньому Радянському Союзі, а тепер на всіх теренах СНД, а також в США, Канаді, Австралії, Англії, Аргентині, Франції, Німеччині, Польщі, Чехії, Словаччині, Болгарії та інших. А за короткий час після смерті письменника вийшли його книги: „Рідна мово моя” (2006), „Коли душа співає…” (2006), „Усміхніться, люди добрі!” (2006), „Кульбаба чи кульдід?” (2007), „Літературно-журналістським пером” (2007), „Де сила й тиск – там опір повсякчас” (2007), „Усміхається нове тисячоліття” (2007), „Любов найбільша – мій народ” (2008).\nЦе свідчення того, що письменник наполегливо і активно працював до останніх днів і написане ним не вміщається у всі ті книги, які вже видані, а отже, є що видавати до сьогодні.\nПомітним явищем у культурному житті України стала великоформатна книга спогадів про нього „Миті життя гумориста і сатирика Анатолія Гарматюка” (2008). Вона містить 54 спогади побратимів по перу, друзів з 12 (!) областей України. Крім цих спогадів, у 2006-2009 роках до родини письменника надійшло понад 80 журналів, альманахів, часописів, газет з різних областей України з його творами, а також публікаціями про його творчість.\nТут ми говоримо про типові прояви творчих здобутків цього письменника, але вони дозволяють відчути, що його творчість була завжди актуальною і потрібною народові, що вона не старіє за хронологічними характеристиками культурного вжитку, що цей автор йшов до читачів з добрими помислами і багатством духовного набутку, яке виявилося певним чином невичерпним скарбом цивілізованої людини. А його твори популярні не лише в Україні, а були перекладені і сьогодні перекладаються десятками мов народів світу.\nВизначний письменник часто має шанувальників і прихильників не лише серед читачів, а й в колі видатних діячів сучасності. А це досить промовиста риса, оскільки його знали, цінували і поважали такі видатні письменники, як Ю. Мушкетик, В. Стус, І. Драч, А. Косматенко, М. Годованець, С. Олійник, П. Глазовий, В. Косяченко, Ю. Цеков, І. Зуб, П. Ребро, О. Чорногуз, П. Шабатин, Д. Молякевич, А. Крижанівський, Б. Олійник, В. Чемерис, В. Юхимович, О. Жолдак, В. Забаштанський, В. Яворівський, О. Іванович, Р. Чілачава, Е. Волосевич (Білорусь), М. Мушинка (Словаччина), безумовно і колеги по перу з Вінницької письменницької організації НСПУ, де він трудився і в правлінні організації, і як її лектор, і консультант, організатор багатьох культурних зустрічей, імпрез і виступів, учасник визначних соціально-культурних подій.\nЛистуючись із багатьма названими письменниками, довкола нього створилася і важлива епістолярна спадщина, за якою у майбутньому будуть писати небуденні сторінки історії української літератури і культури, адже саме його творчість була бажаною в культурних підприємництвах і так часто використовувалася за сценічними чи навіть атрактивними заходами.\nПісля смерті Анатолія Гарматюка вивченням і впорядкуванням його творчої спадщини зайнялася його дружина Ніна Михайлівна Гарматюк, яка за короткий час освоїла методику науково-літературного опрацювання творчості письменника і виконала неймовірно великий корпус роботи – розшукала, систематизувала і уклала 10 томів його літературної праці, куди ввійшли основні його сатирико-гумористичні твори, переклади творів зарубіжних письменників, наукові розвідки і публіцистичні виступи, звісно і його епістолярія (понад 700 листів). Вона опрацювала його архів, що дало їй можливість глибше зрозуміти, проникнути і конкретніше систематизувати творчість письменника. І ця робота має бути також відповідно оцінена.\nДружина письменника уважно спостерігала за його працею та окрім того, що вона пройнялася цим духовним заняттям чоловіка, сама набула добрих навичок у розумінні і розгляді його літературної справи і літературно-мистецького напрацювання. За короткий час вона найголовніше опрацювала. При цьому вона використала численну літературу, яка була опублікована про творчість А. Гарматюка – відгуки закритого і відкритого рецензування у видавництвах, куди надсилав свої твори для видання А. Гарматюк, численні рецензії і відгуки, що були опубліковані в газетах, журналах, книгах (понад 400). Вивчила поради і рекомендації видатних письменників, з якими листувався гуморист і які передавали йому свій багатий досвід. Ніна Михайлівна як упорядник підтримує ділові і творчі зв’язки з інститутами і науковими установами. Красномовним прикладом цього може стати лист з Національного університету „Києво-Могилянська академія”: „Вельмишановна пані Ніно! Наукова бібліотека НаУКМА засвідчує Вам свою високу повагу та висловлює щиру подяку за подаровані твори Вашого чоловіка – п. Анатолія.\nНа титульних сторінках поетичних та публіцистичних збірок розміщено напис „Дарчий примірник від родини Анатолія Гарматюка”.\nЩиро бажаємо успіхів на шляху до здійснення Вашої мрії – повне зібрання творів гумориста, сатирика, творця красного письменства. Анатолія Панасовича Гарматюка обов’язково побачить український світ.\nЗ повагою, Віце-президент з інформаційного забезпечення, Директор наукової бібліотеки Тетяна Ярошенко ”\nНіна Михайлівна радиться та консультується з професійними письменниками на предмет наукового або й технічного опрацювання спадщини Анатолія Гарматюка, щоб його творчість набрала системного упорядкування в основному за жанровими і хронологічними характеристиками, заодно і за важливістю того чи іншого твору. То ж на сьогодні укладачка впорядкувала фактично повнометражне 10-томове видання творчості А. Гарматюка і в такий спосіб воно набуло системності, зручної читабельності і вписується у порядок багатотомових видань українських письменників, які вже видавалися. На Вінниччині за останні 30-35 років вперше упорядкована і укладена в 10 томів творчість письменника, який тут народився, прожив більшу частину свого свідомого життя і закінчив свій земний шлях – Анатолія Гарматюка. І, мабуть, вперше в історії української літератури повне зібрання творів українського письменника уклала дружина – росіянка за національністю.\nТворчість Анатолія Гарматюка вже оцінена у значній мірі впродовж книжкових і журнальних публікацій його творчості і у тих відгуках, рецензіях, схваленнях, які він отримував. Тобто відповідна висока оцінка його творчості вже складена і цього зрештою вистачило б, щоб його творчість можна було рекомендувати для використання у засобах масової інформації, для публікацій у збірниках і альманахах, для внесення її до програм шкільного навчання і виховання, для вміщення його творів у шкільні підручники. Адже гуморист особливо часто виступав перед шкільною і студентською молоддю і його досить добре сприймали юні слухачі і читачі. Сприймають добре і сьогодні. Свідченням цього є конкурс гумору і сатири „Вінницька гуморина” імені А. П. Гарматюка, який започаткувало міське управління культури у 2007 році. В ньому беруть участь учні і молодь міста. В цьому році конкурс проводився вже вчетверте. І з кожним роком число учасників конкурсу зростає.\nВін часто виступав на сценах театрів і концертних залів. Він чи не єдиний з вінницьких письменників брав постійно участь у „Вишневих усмішках”, що проходили в столичному палаці „Україна”. А на Вінниччині його виступи бачили в усіх найпотужніших підприємствах, де він виступав. Він любив виступати і мав живе апробування своєї творчості серед трудових колективів. Він запалював людей і на творчість, пробуджував у них любов до слова, до творчості. Як висококваліфікований письменник, він у своїй творчості вділяв увагу значущим суспільним темам, торкався гострих і болючих проблем нашого життя і в радянські часи, і в сучасну добу незалежності України. Не уникав і художніх оцінок політичного життя. Систематично відгукувався на проблеми морально-етичної поведінки українських громадян. І це позитивно сприймало суспільство, позитивно оцінювала і критика.\nТак, кандидат філологічних наук Митрофан Лисак ще у журналі „Донбас” за 1981 рік № 4 писав: „Нова збірка Анатолія Гарматюка (йдеться про кн. „Вічний парубок”) переконливо засвідчила, що в його особі українська література має зрілого майстра сміху, невтомного трудівника на сатиричній ниві. <…> Зірке око байкаря охоплює широке поле життєвих спостережень, тому тематично книжка різноманітна <…>. Гарматюк влучає по носіях таких потворних явищ, як користолюбство і хабарництво, намагання урвати якнайбільше від суспільства, нічого не даючи йому, безгосподарність і марнотратство, пияцтво і хуліганство, бюрократизм і бездушне ставлення до людей, порушення трудової дисципліни і громадського порядку”. Ми і сьогодні зустрічаємося з такими явищами, отже, твори А. Гарматюка залишаються досі актуальними і необхідними для наших громадян…\nПроголошення 24 серпня 1991 року незалежності України зняло скутість гарматюкового вислову у межах дозволеного радянською цензурою. У 1992 році Анатолій Гарматюк друкував сатиричні політичні „співомовки на теми радянської системи”. В 2003 році вийшла його збірка політичної сатири під назвою „Нескорений сміх” (Вінниця, видавництво „О. Власюк”).\nУ передмові до цього видання пишеться: „Як відомо, на основі народного анекдоту, жарту, прислів’я видатний наш сміхотворець ХIХ століття Степан Руданський започаткував новий жанр в українській літературі – співомовку. В цих коротких гумористичних і сатиричних віршованих творах відбито риси тодішнього суспільного життя, виведено образи типових його представників.\nБлизько сімдесяти років ХХ століття Україна була під радянською владою, нав’язаною народові комуністами. Упорядник збірника сучасного українського фольклору „Народне слово” (1964 р., перевидання 1992 р.) Юрій Семенко писав, що в радянських умовах жарт (анекдот) став наймогутнішою нелегальною зброєю українського народу в боротьбі з комуністичною ідеологією, комуністичною системою, запроваджуваною в життя жорстоким насильством. І зауважив: „Сучасні народні жарти – прекрасний матеріал для поета. Вони чекають на свого С. Руданського”\nАвтор збірки „Нескорений сміх” і виступає в ролі такого поета, пропонуючи сучасному читачеві свої „співомовки на теми радянської системи”…\nКритика високо оцінила творчість А. Гарматюка. А багатство його творчої спадщини тільки утверджує нас на думці, що у його цілісному вигляді цей набуток гідний уваги і пошанівку всього українського суспільства, він має бути збережений і донесений до громадян. Це усвідомила і дружина письменника Н. М. Гарматюк, яка до 75-річчя з дня народження (14.01.2011 р.) підготувала повне зібрання його творів у 10 томах, у яке ввійшли віршовані та прозові гумористично-сатиричні твори, які є основою його творчого набутку, а до цього, як у кожного солідного і багатостороннього автора долучаються праці з літературознавства і мовознавства, публіцистичні твори, чимала епістолярія, аналітично-бібліографічні матеріали.\nПро багатство підготовленого видання промовляє те, що у перші п’ять томів увійшли 3581 віршований гумористично-сатиричний твір з майже 25-х гумористично-сатиричних жанрів. Зокрема, у першому томі зібрано 469 байок, твори розподілені по циклах, а також достатньо прокоментовані упорядником і її консультантами. У другому томі вміщено 425 віршованих творів, включно з сатиричними поемами, притчами, фейлетонами, сатиресками, гуморесками, співомовками. У третьому томі представляється найбільше з того „нечуваного розмаїття жанрів”, про яке говорила критика. Тут 860 віршованих творів з понад 12 жанрових форм. У такому ключі побудовано і укомплектовано всі 10 томів, які ми вважаємо важливими і достойними того, щоб їх донести до читача.\nМи не ставимо перед собою завдання щодо детального аналізу підготовленого видання А. Гарматюка, адже йдеться про раніше публіковані і рецензовані твори, що уважно рецензувалися у видавництвах, скрупульозно, а особливо у радянські часи суворо добиралися. Після видань, як вже було сказано вище, книги письменника отримали схвальні відгуки висококваліфікованих критиків, науковців, письменників і друзів по перу. Ми бачимо своє завдання в тому, щоб дати цілісний погляд на це видання і поновно підтвердити його важливість для українського суспільства, для літератури і культури нашого народу, нашої держави у цілому.\nДійсно, підготовлене упорядником 10-томове видання творів А. Гарматюка є з певної точки зору неповторним явищем, що потребує його прийняття та підтримки у виданні. Хочу сказати і про наступне. Багатотомове видання творів письменника кропітка та у повному обсягу дорога справа, яка виправдовується тим, що вливається до національного скарбу. Але упорядник значно полегшила видання тим, що взяла на себе величезний корпус робіт, зрештою вже виконаних, що стосується укладання творів, а й надалі, очевидно, забезпечить редагування і коректуру творів письменника, що значно здешевить видання. Все ж необхідним буде його технічне забезпечення, витрати на папір тощо. Так чи інакше, ми зобов’язані вділити увагу цій чималій літературній спадщині А. Гарматюка і видати її.\n„Освіта Вінниччини”. – 2010. – 9 липня.\nНА УКРАЇНСЬКІМ ТВОРЧІМ ПОЛІ\n( Пам’яті Анатолія Гарматюка)\nПід небом січня урочистим\nНароджуються люди хисту.\nВони дерзаннями нас будять,\nБо це – натхненні, добрі люди.\nІ Анатолій з того плем’я,\nЩо міцністю, неначе кремінь.\nІ, як відважні Козероги,\nНе зрадив чесної дороги.\nЗнайшов себе у шестидесяті,\nЯкі ми будем пам’ятати.\nІ висловив думки відверті,\nНазвавши книжку „Проти шерсті”.\nТо перша книжка. Потім, згодом\nБібліотечку дав народу.\nХоч бачився із ним не часто,\nТа кожна зустріч – як причастя.\nЙого міцне рукостискання,\nТа ще замислене мовчання,\nЯк згадка, де нема прощання.\nІ повторю я без вагання:\nНе буде в мене з ним прощання.\nНестримний творчості політ\nЗна Україна та і світ.\nВін не схилявся до корита.\nЗміг гордо, хоч і важко, жити.\nТримав перо своє надійно,\nЛедь стримував тривоги рвійні.\nБув, є і буде Анатолій.\n2007 р., Київ.