Tiia Tiik, minu blogi: juuni 2009\nEi karda me tuult ega vihmast Käsmu suvelaagrit.\nMõeldes Käsmule meenub esmalt meri ja kivid, siis valged aiad, millede sees rannamajakesed ja viimaseks meenuvad ikka inimesed – need kõige tähtsamad. Meie inimesed, kelleta laagrit ette ei kujuta, sest 200 liikumispuudega inimest, sõpra, korraldajat, vabatahtlikku, meie lapsi ootas ees 15. suvelaager, mis toimus 17.-19.juunini 2008.aastal. Ikka ja jälle Käsmus, juba teist aastat. Eks paljude hing meenutab Saaremaad ja Karujärve, kuid oluline on kokkutulemise võimalus ja jällenägemise rõõm, sest paljud inimesed on samad.\nTraditsioonid on need, milleta ei saa. Nüüdsel ajal on kombeks suvelaagreid ka suvepäevadeks nimetada, mõnel puhul isegi suvekooliks. Kuidas kellelgi suupärasem on. Korraldustööd algasid vist peale eelmise aasta suvelaagri lõppu, sest kuis muidu olid kõik õiged majutused, toitlustamine, võimalikult paljud ümber ehitustööd tehtud, uus teekate pandud ja oli näha, et laagriomanikud olid püüdnud liikumispuudega inimeste liidu soovitustega arvestada. Ainus, kellega kaubale ei õnnestunud saada oli ilmataat, sest meid pandi päris korralikult proovile, sest praktiliselt koos Ants Leemetsa laagriavasõnadega sai alguse ka pea kaks päeva kestev vihmasadu. Laagrilipu heiskamise au said endale 2007.aasta pr Käsmu – Tiia Tiik ja hr Kivirand – Heldur Otsa. Auli murdis koos oma toimkonnaga pead ja otsustati Samuel Golumbi juhendamisel, kõik helitehnika koos laagrilistega paigutada söögisaali. Palju meid oli aga ära mahtusime kõik. Parimad palad leiate varsti liidu kodulehelt piltide alt www.elil.ee.\nToit on tähtsal kohal, sest merelainete müha ja värske õhk tekitavad „hundiisu“. Kui poleks Aulil tublit toimkonda, kes kõikidele laagrilistele toidu lauda tõid, siss oleks mõne jaoks tõenäoliselt toit enne otsa lõppenud ja kõht korisema jäänud. Grillvorstikeste maitse on veel siianigi suus ja mälestused meeles. Veel oli hea, et sel korral said ahjusid kütta, telkidest inimesed majadesse vihmavarju ja kes tahtis sai saunastki mõnu tunda.\nLoomupoolest on liikumispuudega inimesed heatujulised: tants ja trall käib laagriski. Kes tantsida ei soovinud, uutnud - see laulis kaasa. Iga-aastasel Saaremaa käsitöö meistrite näitusel oli võimalik taas kord uudistada kaunist näputööd ja imestada osavate käte üle, sest igal aastal on nende inimeste käsitööl oluline panus loteriis ja auhindade laual. Esimesel õhtul olid kohal tragid taidlejad Saue Keila ühingust, kelle etteaste tibutantsu ja pardikese-mooniõie laulu ja tantsusaatel küttis kirgi, mis kulmineerusid õhtul üllatusesinejatega. Viiulimängija Natali mänguoskus oli lummav, kuid suures saalis oli võimendus nii vali, et sundis inimesi õues muusikat nautima, sest nii polnud kõrvadel valus aga Mart Eelmäe ühemehebänd pani inimesed trallitama. Valdavalt eakam rahvas nautis Boris Lehtlaane paarikümne aasta taguseid lauluviise ja Henn Rebase akordioni ja lõõtspilli mängu. Sarnane muusikavalik oli teiselgi päeval ja on loota, et laagrilistele meeldis, sest nooremapoolseid inimesi oli vähe, kuigi järgnevatel aastatel võiks ka nooremate jaoks näiteks disko korraldada. Noorte vähene osakaal tulenes tõenäoliselt sellest, et laager toimub nädala sees ja tööealistel inimestel raskusi töölt vabaks saamisega.\nTeisel päeval olid kavas 2 bussiekskursiooni ja sel korral oli lähtutud võrdsekohtlemise printsiibist ja ka ratastoolibussi reisihuvilised said giidiga ekskursiooni Lääne-Virumaa kaunitesse paikadesse. Need, kes ekskursioonile ei mahtunud said tegeleda sportlike mängudega. Anu ja Signe korraldasid teatevõistlusi, sooületamist ja saapaviskamist. Aknad jäid terveks, ohvreid ei olnud, sest saabast ei loobitud mitte kaugustesse ja kõrgustesse, vaid täpsuse peale rõngastesse. Peale lõunat ilmastikutingimused paranesid ja saadi korraldada ka vigursõitu ratastoolis. Kahju oli nendest inimestest, kes laagris boccia-mängust ilma jäid, sest tingimused olid liiga märjad. Õhtupoolikul korraldas Saaremaa mees Jüri Heinlaid viktoriini, mis osutus parajaks pähkliks ka tarkadele ning võitjaks osutusid Järvamaa targad ja ilusad.\nElevust tekitas skulptor Hendrik Hansen, kelle juhendamisel alustati meisterdamist ja üllatav oli vaadata, millised kuldsed Oskari-mehikesed neist viimistlejate käe all said. Kaua tehtud kauni taiese sai laagri lõpus kaasa iga skulptor. Parimad said pärjatud.\nSama lahe kui voolida, oli ka kõrvalt vaadata.\nVestlusring kogus ka palju kuulajaid, sest Virumaa mees Karl Mäesepaga on paljudele tuttav poliitikuna, Aasta inimesena kui ka ajalehtede veergudelt. Ta rääkis kuidas leiavad nad abivajajaid ja püüavad sponsorite abiga koolilõpetajatele riided selga muretseda. Üle lahe Soomest toodud humanitaarabi oli saanud nii mõnigi saalisviibija ja Karli jutust jäi kõlama julgustus, et kui on vaja abi, siis tuleb sellest rääkida õidetele inimestele ja küsida abi, sest paljudele probleemidele on võimalik lahendusi leida. Andmiserõõm on tihti veel suurem, kui saamiserõõm, sest tead, et oled muutnud kellegi inimese elu paremaks.\nLisaks traditsioonilistele tegevustele oli laagris ka uut, sest iga uus on hästituntud vana. Meeleolukas oli kunstniku Maia Pulleritsi kommenteerimisel moedemonstratsioonil ülesastunud Viljandi ühingu naiste ja piigade esitlus. Poleks uskunudki, et nii ilusad võivad olla naiste käekotid, peakatted ja õlasallid. Sellistel jahedatel õhtutel nagu Käsmus lõikava meretuule, vihmasabina ja kümnekraadise sooja juures oleks paljudki soovinud mõnda pehmesse ja karvasesse riidetüki alla pugeda.\nAeg möödub kiiresti ja kolmandal päeval kui oli aeg laagripäevadest kokkuvõtteid teha säras päike kõrgel taevas. Korraldajad tänasid laagrist osavõtjaid, parimad said auhinnad ja tänukirjad, vaba mikrofoni kasutati paaril korral tänukõne ja laulude esitamiseks. Salažürii oli oma tööd hästi teinud ja nii kuulutati sel aastal Tantsulõviks - Harry Kestlane ja Lõvikeseks Kaia Nõlvak. Ka said valitud juba teised pr Käsmu – Mare Kõll ja hr Kivirand – Rein Lehtmets. Taaskord on üks traditsioon alguse saanud ja lipu langetamise au kuuulus juba uutele Pr Käsmule ja hr Kivirannale. Edu teile, palju õnne ja kohtumiseni tuleval aastal.\nMõtted said üles täheldatud Tiia Tiik, proua Käsmu 2007, 2008 ELIL vabatahtlik, Tallinna Invaspordiühingu liige\n- juuni 28, 2009 Kommentaare ei ole:\nSildid: elurõõm, käsmu, laager, puuetega inimesed, suvi\nPuuetega inimeste suurim probleem on vanad ühissõidukid\nAutor: Päären Mardiste\nTallinna puuetega inimesed peavad pealinna ühistranspordi olukorda liikumispuudega inimeste jaoks kesiseks ning lähenev talv muudab ühistranspordist sõltujate olukorra veelgi murettekitavamaks.\n„Kui Tallinna linnal oleks raha, et osta kaasaegseid busse, trolle ja tramme, siis oleks olukord hea,” ütles TPIK-i (Tallinna Puuetega Inimeste Koda) projektijuht Tiia Tiik. Aga olukord ei ole hea ja kui näiteks talvel juhtub, et graafikujärgse madalapõhjalise bussi asemel tuleb kõrge, siis puudega inimesele tähendab see väga ebameeldivat olukorda.\n“Juba 10 minutit –3 kraadiga istuda on nagu külmkapis olemine,“ märkis Tiik. Samas möönis ta, et võrreldes viie aasta taguse ajaga on praegune seis tunduvalt parem.\nTallinnas halb teeninduskultuur\nMuret teeb bussijuhtide teeninduskultuur. Taas kerkib probleem talviti, kui bussijuhid peatavad masina nii, et uksed on posti või lumehunnikuga kohakuti. On juhtunud ka seda, et ratastoolis inimesed jääva ühissõiduki uste vahele. „Ratastoolis inimene on sama väike, kui eelkooliealine laps. Kui ta tahab maha minna ja inimesed seisavad ees, siis ta ei pääsegi liikuma,“ seletas Tiik.\nKaasreisijatel soovitas Tiik puudega inimeste abistmisel tagasihoidlik olla, sest see võib mõlema jaoks ohtlikuks osutuda. Tema sõnul võib juhtuda, et inimene kukub ratastoolist välja või võib abistaja ise end vigastada. „Ükski inimene ei pea appi minema, kui teine pool seda just ei küsi. Puudega inimene on tihtipeale ikka piisavalt palju ise võimeline hakkama saama,“ ütles ta.\nTranspordiamet lubab olukorda parandada\nTallinna Transpordiameti juhataja asetäitja Tiit Siimoni sõnul on järgmisel aastal plaanis osta 14 uut trolli ja 15 bussi, mille uksed on madalal.\nLisaks on linnal plaanis ühissõidukite infosüsteemide parandamine, mis vajadusel võimaldab teatud ühistranspordi suundadel rohelise fooritule kestust pikendada või punase fooritule kestust lühendada. Rakendatakse ka häälteatamisseadmed, mille abil saab ühissõidukites teadustada üheaegselt nii saabuva kui ka järgmise peatuse nime.\nTallinna Puuetega Inimeste Koda korraldab 15.–16. oktoobril puuetega inimestele, nende lähedastele ja spetsialistidele suunatud messi „Invamess 2008", mille eesmärk on jagada laialdast teavet teenustest ja toodetest, mis aitavad parandada igapäevast toimetulekut.\nSildid: invamess, invatakso, probleem, sotsiaalteenused\n- juuni 28, 2009 1 kommentaar:\nTagant järele tarkus: oli ta jah puhkus, suur ja kurnav töö oli, millele lisaks tohutu vastutus ja väsimus. Liiga vähe personali ja palju eri puudeliikidega lapsi oli raske koos toimima saada. Juhtus, et mõnel oli igav, samas kui mõni jäi väga rahule, teise tegutseja peale läks kogu aeg ja palju enenrgiat. Lõpp hea, kõik hea.\nArtikkel on avadatud ajakirjas Sinuga 10. 2006\nMis võiks olla paremat puudega lapsel kui veeta suvepuhkust laagris, tundes rõõmu iseseisvalt hakkama saada, vanemate abist sõltumata. Otsides praktika võimalust, leidsin võimaluse Tallinna Liikumispuudega Inimeste Ühingu kaudu. poolt pakutav võimalusest. Ettepanek viia läbi suvelaager puuetega lastele tundus reaalselt teostatav – mõeldud, tehtud. Peale projekti esitamist Tallinna Sotsiaal- ja Tervisohiuametile ning Eesti Noorsootöö Keskusele, algasid üllatused. Esiteks oli nõue laagri korraldamisel läbida esmaabikursused, teiseks oli laagri juhataja ja kasvataja koolituste, eksamite sooritamine ning tunnistuste omamine. Suureks abiliseks osutus noortelaagri korraldaja käsiraamat, mida julgen soovitada ka teistelegi ürituste korraldajatele. Eksamid tehtud, paberid korras, alustasime laagri reklaamimist leidmaks lapsi, kuid kolmandaks kõige raskemaks probleemiks osutus laste leidmine. Uskumatu, sest Tallinna statistika andmetel on ligi tuhat puudega last. Meie sihtgrupiks olid tavakoolis õpivad liikumis- ja nägemispuudega lapsed. Üllatuseks ostus puuetega laste suvelaagrite paljusus ja vanemate vähene huvi või laagri omaosaluse surus. Oli vanemaid, kes teatasid laste tulekust, kuid hiljem loobusid teatamata põhjust, oeltatada võib rahapuudust, raske puudega lapsele isiklike abistajate puudumist, kartust meie pädevuses... Suvelaager toimus Järvamaa metsade keskel liikumispuudega inimeste ühingu ruumides. Rõõmutav oli see, et paljudele lastele oli see esmane kogemus viibida metsas, ööbida kämpingutes või talumajas, käia saunas, mitu korda päevas ujumas. Positivseks osutus puuetega laste ja tavalaste kaasamine laagrisse, sest tavakoolis õppivate puuetega laste erivajadused ja arengutase olid sedavõrd erinevad, et tuli teha valikuid ühiste tegevuste organiseerimisel. Toit maitses hea ja uni kestis kaua. Tõeliseks magnetiks oli järv, mille äärest ei saanud lapsed eemale sooja vee ja looduse tõttu. Ühiselt käidi jalutamas metasateedel, Valgehobusemäel, korjati maasikaid, lilli, milledest said kaunid pärjad või looduspildid. Õhtud möödusid kamina ääres grillides, vesteldes, lauldes ja anekdoote, unejutte lugedes. Eredad mälestused jäid Rakvere linnusest koos giidiga, proovides järgi sõjarelvi, riideid, mänguvahendeid, turnides keldrites ja müüridel, millele järgnes piknik linnuse hoovil. Samuti jääb meelde noortepäraselt kaasajastatud etendus „Lumivalgeke ja 7 pöialpoissi”, millest võtsid osa nii lapsed kui ka täiskasvanud ning medalite ja pildinäitus. Soovin jagada kogemusi, mis aitavad laagrite planeerimisel: • nõustada lapsevanemaid vabanemaks hirmudest oma lapse hoooldamise, järelevalve ja perest eemaloleku suhtes; • võimaldada tasuta suvelaagreid, et puuetega laste pered hinna tõttu ei loobuks laste laagrisse saatmsest; laagri planeerimisel arvesse võtta puudest tulenevaid vajadusi (invatransport laste kodudest, abistamine hügieenitoimingutel, söömisel, tegevustes) ja abistamisele kuluvat energiat ning igale lapsele individuaalse abistaja olemasolu; • personali komplekteerimisel arvestada laste endi soove, võimaldades kaasa võtta tuttavat abistajat, samuti on tänuväärne praktikantide poolne abi laste järelevalve tagamisel kindlasti ööpäevaringne valve, ravimite andmine ning mitmete kaasaegsete olme- ja pesemisvõimaluste olemasolu; • integreerida puuetega lapsi tavalastega avardamaks laste omavahelisi suhteid, toimetulekuoskusi igapäevases elus ja tulevikus. Lõpetuseks saab lugeda viiepäevane laagri korda läinuks, sest koosoldud aeg möödus kiiresti tänu laste sõbralikkusele, meeskonna sobivusele ja loovusele paindliku rütmi leidmisel tegevuste planeerimisel. Vanematele ja lastele puhkamise võimaluste leidmine parandab ka perede üldist toimetulekut ja usaldust inimeste suhtes, kes on motiveeritud tegelemisest puuetega lastega.\nSildid: puhkus, puudega inimesed, sotsiaaltöö, suvi\nArtikkel on ilmunud Eesti Liikumispuuetega Inimeste Liidu infolehes nr 20/2003. Liikumispuudega inimestel, eriti sügava ja raske puudega ratastooli kasutajatel piirab toimetulekut invatranspordi halb kättesaadavus ja kallidus. Peale Tallinna, Tartu ja Pärnu, kus teenus toimib enamvähem normaalselt, ei saa mujal sellega kuidagi rahul olla, maapiirkondades see praktiliselt puudub. Liidu juhatus on soovitanud ühingutel pöörduda omavalitsuste poole nõudmisega invatranspordile eraldi eelarverea sisseseadmiseks. Täna uurime, kuidas on korraldatud taksoteenus puuetega inimestele Tallinnas ja Saksamaal. Selgitusi annab Tallinna Puuetega Inimeste Koja taksoteenuse projektijuht Tiia Tiik Invatransporditeenus Tallinnas: Soodushinnaga taksoteenus on transporditeenus sügava ja raske puudega inimestele, kelle alaline elukoht on registreeritud rahvastikuregistris Tallinna aadressil ning kes oma puude tõttu ei saa kõrvalabita kasutada ühiskondlikku transporti. Eesmärk on parandada puuetega inimeste elukvaliteeti ja avardada nende võimalusi ühiskonnas toimetulekuks. Invatransporditeenust osutatakse alates 19.maist 1998. aastast. Algselt väljastati teenuse kasutamiseks kviitungeid, kuid juba viis aastat, alates 1. novembrist 1998. a. on kasutatud magnetkaarte. Firmadest on teenust osutanud Tulika Rent, Tulika Takso, Esra, Linnatakso ja Toiran. Tallinna linna eelarvelistest vahenditest tasutakse taksofirmale osutatud teenuse eest, millest on maha arvatud kliendi omaosalus. Teenuse loomisest alates on koordineerijaks MTÜ Tallinna Puuetega Inimeste Koda. Anname informatsiooni, töötame välja teenuse kasutamise korra, väljastame magnetkaarte, edastame taksofirmale nimekirjad, otsime lahendusi klientide probleemidele, vajadusel kutsume kokku taksokomisjoni, kuhu kuuluvad teenusekasutajate esindajad ja linnaosa puuetega inimeste spetsialist. Samuti koostame aruandeid ja arved, mille esitame Sotsiaal- ja Tervishoiuametile. \_par Alates 2002. aastast viime läbi uuringut teenusekasutajate hulgas, uuringu tulemustega saab tutvuda Tallinna koja koduleheküljel www.tallinnakoda.ee . Hetkeolukord: Teenuse kasutamise võimalus\_par on kokku 599 kliendil, kellest sügava puudega on 228 klienti ja raske puudega 371, lapsi on kokku 78. Ratastooli ja tugiraami kasutab, pimedaid ja raske nägemispuudega kliente on 104 ning liikumis- ja liitpuudega kliente 311. Alates 2001.a. osutatakse üle 65-aastastele puudega inimestele teenust ainult juhul, kui nad liiguvad ratastoolis. Teenust osutavad Esra väiketaksod ja OÜ Toiran. Esra takso kasutamise võimalus on 523 kliendil. 76 ratastoolis kliendil on võimalus kasutada ratastoolibussi. Takso kuulimiit on 350 krooni, millest klient tasub omaosalusena 25% arvest. Bussi kuulimiit on 10 sõitu, kusjuures 1 sõit v\_õib kesta kuni 0,5 tundi. Klient tasub omaosalusena 10 krooni sõidualustamistasu ja 1.50 krooni kilomeetrilt. Taksot saab telefonilt 66 14 000 ja 1300, ratastoolibussi on vaja 12 tundi ette tellida, võimalusel täidetakse tellimus lühema aja jooksul. Tellimisel tuleb teatada, kas soovitakse tellida taksot või ratastoolibussi, magnetkaardi number, sõidu aeg, aadress, telefon ja abivajadus, ratastoolibussi puhul ka orienteeruv tagasisõidu aeg. Invatransporditeenus Saksamaal Schwerini linna puuetega inimeste aasta moto on "Mitte midagi ei toimuks ilma meieta!"\nSildid: invatransport, sotsiaalteenused, takso\nOlen Tiia Tiik ja inimene eelkõige. Elan Tallinnas ja olen siin ka sündinud 1969.aasta hilissügisel. Lapsepõlv möödus koos õdedega Kalamajas, edasi koolitee Lasnamäel ja keskharidus Tartus, kus õpetati nägemispuudega lapsi. Olen lahutatud, kahe poja ema. Inimene õpib kogu elu. Hindan haritust ning seetõttu pean meeldiva töö ja huvipakkuva elu aluseks enesetäiendamist. 2007 sai minust kõrgharidusega sotsiaaltöötaja. 2002 aastast olen ettevõtja füüsiline - teen raamatupidamisteenuseid ja nõustamisteenuseid. 1999 aastast töötan Tallinna Puuetega Inimeste Kojas taksoteenuse koordinaatorina (projektijuhina) ja ka teen raamatupidamist Merit programmis ja bilanssigi. Nõustan inimesi, arvan, et vajaik on elukestev õpe ja pidev teadmiste ja oskuste täiendamine ja arendamine, selleks osalen koolitustel, nõupidamistel ja infopäevadel. Olen pikaajalise projektide nõustamise, koostamise ja elluviimise oskusega. Mulle meeldib suhelda inimestega ja arvan, et maailma saab muuta paremaks! Ütlen sõna sekka seal, kus leian, et see on vajalik. Hobideks on linetants, kirjandus ja poliitika. Olen 10 aastat vabatahtlik puuetega inimeste ühendustes ja abiks liikumispuudega inimesele. Tore on veeta aega koos sõprade ja toredate inimestega. Saab üritustel ja laagrites ja projektitegevustel palju reisida, kohtuda huvitavate inimestega, koguda muljeid ja elada huvitavat elu. Meeldib spoti teha ja vabadel hetkedel veeta looduses, mere ääres jalutades või jalgrattaga sõites. Hindan mulle kalleid inimesi - armastan oma lapsi,elukaaslast ja õdesid. Loe lisaks minust edasi teistel lehekülgedel. Parem tulevik meile kõigile! Kirjuta mulle tiiatiik@hot.ee Tiia Tiik\nOlen sündinud: 23.novembril 1969 Tallinnas, teise lapsena, mul on vanem õde ja kaksikõde. Elan: Tallinnas, Mustamäel 2 toalises korteris ja kasvatan kahte last. Haridus: kõrgharidus. Eriala: sotsiaaltöö. Koolipraktikad: * sotsiaaltöö praktika - Mustamäe Linnaosa Valitsuse sotsiaalhoolekande osakonnas (2006); * valikpraktika - Tallinna Liikumispuudega Inimeste Ühingus (2006), liikumis-, nägemis- ja liitpuuetega laste laagri korraldaja, kasvataja-juhataja; * eakate praktika - Pärnu Tammiste Hooldekodus (2005); sotsiaaltöötaja, abistaja, hooldustöötaja; * puuetega inimeste praktika - Tallinna Invaspordiühingus (2005), Karujärve suvelaagri liikumispuuetega inimeste juhendaja-korraldaja; spordipäevade korraldaja, võistlustel kohtunik; * noorte praktika - Liikumispuuetega Laste Tugiühingus (2004), Käsmu suvelaagri kasvataja- juhendaja; * laste praktika - Tallinna Lasteaias Õunake (2004), liitpuuetega laste kasvataja, Kloogaranna suvelaagri kasvataja-lapsehoidja. Tõde, mille järgi elan: Inimene õpib kogu elu. Muuta ei saa teisi inimesi, kuid muuta saab suhtumist teistesse ja leppida erinevustega. Teen täna paremini kui eile ja homme paremini kui täna! Lemmik raamat: Tommy Hellsten. Saad kõik, millest loobud. Hobid: linetants, sport, kirjandus, fotograafia. Samuti hindan sõprust ja koostööd, jagan kogemusi ja talun kriitikat (teen ka ise kui vaja ja ütlen oma arvamuse välja, põhjendustega...). Kui vaja oskan öelda ei! Tunnustused: Aasta Õppija 2003 Tallinnas Töö: projektijuht-sotsiaaltöötaja, lisaks raamatupidaja. Tegelen puuetega inimestele invataksoteenuse kordineerimisega, nõustamisega ja info edastamisega. 'Nõustan raamatupidamise ja projektide kirjutamise, eelarve koostamise, planeerimise ja aruannete alal. Äri: FIE-na tegutsen 2002.aastast raamatpupidamis- ja nõustamisteenused Ühiskondlik tegevus: 2006 Sotsiaaldemokraatliku Erakonna liige 2007 Tallinna piirkonna revisjonikomisjoni liige 2007 Naiskogu Kadri Tallinna juhatuse liige 2007 osalesin EV Riigikogu valimistel kandidaadi numbriga 853 ja sain 55 häält 2005 osalesin Tallinna omavalitsuse valimistel kandidaadi numbriga 694 ja sain 25 häält 2003 Põhja Eesti Pimedate Ühingu liige, tööhõive ja hariduskomisjoni liige 2001 Tallinna Invaspordiühingu liige, laagrite ja spordipäevade korraldaja, juhendaja 1999 Tallinna Puuetega Inimeste Koja taksokomisjoni liige 1999 Vabatahtlik erinevatel üritustel, laagrites ja projektides\nSildid: mina, puuetega inimesed, sotsiaaltöötaja\nHaridusamet tunnustab aasta parimaid õppijaid ja koolitajaid\n08.10.2003 Täiskasvanud Õppija nädala raames annab Tallinna Haridusamet täna kell 13 volikogus üle tänukirjad Tallinna selle aasta parimatele täiskasvanud õppijatele, aasta koolitajatele ning koolitussõbralikumale organisatsioonile. Tallinna parimaks Aasta Koolitajaks Organisatsiooniks valiti sihtasutus Vaata Maailma, Aasta Koolitajaks Eesti Tervisearengu Instituudi projektijuht Kädi Lepp ning Aasta Koolitussõbralikumaks Organisatsiooniks Tallinna Täiskasvanute Gümnaasium. Aasta Õppija tiitli pälvisid lastepäevakodu “Päikene” õpetaja-abi Tiiu Nordmann, Eesti Piirivalve töötaja Kaupo-Mait Mitt, justiitsministeeriumi kantsler Priidu Pärna, hulgilao komplekteerija Erki Kaikonen ja MTÜ Tallinna Puuetega Inimeste Koda projektijuht Tiia Tiik. Täna jätkub Täiskasvanud Õppija Nädala täiskasvanud õppija päevaga Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasiumis algusega kell 16. Homme, 9. oktoobril toimub lahtiste uste päev Nõmme Pensionäride Päevakeskuses (Sihi 6). Reedel, 10 oktoobril kell 12 algab Tallinna Täiskasvanute Gümnaasiumi karjäärikeskuses karjääripäev põhikoolis õppijatele. 9.-10. oktoobrini pööratakse tähelepanu puudega inimeste õppimisvajadustele ja –võimalustele. Esinevad Eesti uetega inimeste liikumise esindajad, eksperdid Euroopa Puuetega Inimeste Foorumist ja sotsiaalministeeriumist. Täiskasvanud Õppija Nädalat peetakse Eestis kuuendat korda ja see kestab 12. oktoobrini.\nSildid: parim, tunnustus, õppimine\nTiia Tiik Kandidaat nr. 853\nOlen sündinud 1969.aastal Tallinnas. Lapsepõlv möödus koos õdedega Kalamajas, edasi koolitee Lasnamäel ja keskharidus Tartus, kus õpetati nägemispuudega lapsi. Olen lahutatud, kahe poja ema. Inimene õpib kogu elu. Hindan haritust ning seetõttu pean meeldiva töö ja huvipakkuva elu aluseks enesetäiendamist. 2007.aasta kevadel saan kõrghariduse sotsiaaltöö alal ja aastast 1999 töötan Tallinna Puuetega Inimeste Kojas projektijuhina. Minu huvideks on tantsimine, lugemine ja sport. Elades mere äärses Tallinnas meeldib mulle vabasid hetki veeta looduses ja mere ääres jalutades või jalgrattaga sõites. Riigikokku kandideerima ajendas mind rahulolematus Eesti sotsiaalpoliitikaga. Eestis on viimastel aastatel oluliselt suurenenud sotsiaalhoolekandele eraldatavad rahalised vahendid, kuid toetustest on vähe, et olukorda parandada ja teenustele mõeldud raha on ebapiisavalt. Kuna hinnanguliselt on 10% riigi elanikkonnast puuetega inimesed, siis kaasnevad kulutused abivahenditele, teenustele, pensionidele ja toetustele. Olukorras, kus töötus on asendunud tööjõu puudusega, tuleb kaasata puuetega inimesi ja laste vanemaid. Just see sihtgrupp on kaotanud konkurentsivõime ebapiisava hariduse, oskuste ja teadmiste osas meie kiiresti muutuval tööturul. Vajadus on nõustada inimesi ja korraldada psühholoogilisi koolitusi motiveerimaks puuetega inimeste töötamist; teha kättesaadavaks abivahendid, eriti arvutid ja interneti püsiühendus. Selleks, et puudega inimene saaks haridust ja tööd, on vajalik tagada piisavalt rahastatud taastusravi ja rehabilitatsioon, kohene nõustamisabi traumajärgselt või vahetult peale puudega lapse sündi. Vaja on arendada kesk- ja kõrghariduse kättesaadavust ning muukeelsele elanikkonnale eesti keele õpet ja e-õpet. Selleks tuleb muuta täiend- ja ümberõpe paindlikumaks, eriti peale haigestumist või traumat. Töötamise võimalus peab olema kaugtöö, osaajalise või täisajaga tööna ning riik kompenseerima puudega inimese tööga seotud kulutused tööandjatele ja puudega inimesele. Probleemiks on rehabilitatsiooniteenuste ebapiisav rahastus või inimesed, kes loobuvad ravist, suutmata maksta rehabilitatsiooni- ja meditsiiniteenuste ning kaasnevate kulutuste (transport, eriarstide visiiditasud, ravimid) eest. Erinevates omavalitsustes tõlgendatatakse toetuste määramise süsteemi erinevalt ja nii ei jõua rahaline abi inimesteni. Toetuste maksmisel arvestatakse kogu perekonna sissetulekut ja hoolekandeseadusest tulenevat kohustust saada abi vanematelt või täiskasvanute puhul lastelt. Põhjamaade eeskujul peaks arendama teenuseid ning kujundama eluaseme poliitikat nii, et ehitada erinevaid noorte- ja eakatekodusid, kus puuetega inimestel oleks võimalik elada ja puudest tulenevalt ka toetavaid teenuseid kasutada.\nSildid: europarlamendi valimised, sotsiaalteenused, tutvustus\nPere ja kodu 8,2002. Tekst: Signe Leesmann\nVäikestele poistele meeldivad relvad.\nMeeldib paugutamine, sihtimine ja tabamine. Vanemad on teist meelt – äkki teeb liigne relvahuvi lapse vägivaldseks? Erinevaid mänguasju, nende seas ka relvi ja sõjamänge, Tiia Tiik oma poegadele Imrele (10) ja Renele (7) keelanud pole, ehkki ta ise vägivalda ei poolda. “Kord avastasin, et sahtlist olid kadunud kõige suuremad lauanoad,” räägib ta. “Ei tea, milleks poistel neid vaja läks, igatahes väitsid nad, et mängisid kangelast.” Muidugi ehmatab selline asi iga ema, kuid Tiia tookord suurt numbrit ei teinud – mis sest tagantjärele tarkusest ikka. Mängupüstoleid, vibusid ja mõõku armastavad Imre ja Rene juba teisest eluaastast peale. Millest selline huvi? Ema Tiia meenutab, millest see alguse sai: “Poisid elasid siis suviti maal ja olid ninapidi koos endast kümme aastat vanemate poistega. Suuremate laste kirg metsavennamängude vastu nakatas ka Imre ja Rene.” Siiani on Tiia sõnul kõik hästi läinud. Mis kõige tähtsam, poisid teavad ja arvestavad, et inimese pihta sihtida ei tohi. Mängurelvadega mängimises ei näe midagi halba ka psühholoogid. Seda seni, kuni mäng pole muutunud vaenulikuks. Psühholoog Kadi Liik ütleb, et laps võib käituda oma eesmärgi saavutamiseks vägivaldselt, ehkki eesmärk ise seda pole. Näiteks võtab laps teiselt auto ära, sest tema mängus on just see asi puudu. Ta ei kavatse teisele halba, ka ei pruugi temas olla pingeid.Psühholoogide sõnul viib lapse sõjamängude ja mängurelvadeni sageli agressiivsus, mille on põhjustanud vanemate käsud ja pahandamine. Teisisõnu – autoritaarne kodukord või selle vastand, liiga vaba ja minnalaskev kasvatus. Mõlemal juhul jääb lapsel puudu ema soojusest ja heast sõnast. “Kuid mitte ainult,” rõhutab Kadi Liik. “Vähemalt sama oluline on lapsega tema või kellegi teise vägivaldse käitumise põhjusi ja tagajärgi arutada. Tähtis on see, et laps teaks, miks temalt üht või teist käitumist oodatakse või miks keelatakse.” Mäng vabastab pingetest Agressiivsus peab välja pääsema, kui see on kord juba lapse sisse pugenud. Pingetest võivad vabastada teatud mängud, näiteks võib laps kujutleda mängides autoavariisid. Vahel pole sõjakas laps loomult agressiivne, vaid püüab teistega sarnaneda. Kui kõigil on püstolid, miks siis temal pole. Võibolla käiks laps muidu püstolitest ja mõõkadest suure kaarega mööda. Juhul, kui vanemale tundub, et teatud mänguasjad, olgu siis sõjariistad, autod või nukud, köidavad last liialt palju, soovitab Kadi Liik analüüsida kõigepealt iseenda käitumist. “Võibolla soosib vanem peamiselt ühte liiki mänguasju või tegevusi,” märgib ta. Laps mängib ühe asjaga siis, kui tal teisi pole. Kui tal on erinevaid mänguasju, eelistab ta paratamatult ühtesid teistele. Ja need, mis kõrvale jäävad, võivad armsaks saada mõne aja pärast. Samamoodi möödub ühel hetkel suur huvi agressiivsete mängude ja mängurelvade vastu. Lapsed jäljendavad telekangelasi Kui teleris jookseb populaarne multikas või seriaal, kus kasutatakse ohtralt relvi, võivad relvad ka laste seas mõneks ajaks suurt tähelepanu pälvida. Mõni laps on sellistesse filmidesse kiindunud aastaid, teine ühe aasta ning kolmas ei huvitu üldse. Pea alati saab vanem mõjutada last ja tuua tema ellu teisi väärtusi. Kas mänguasjade või uue tegevuse kaudu. Samuti võivad lapsed mängides jäljendada vanemaid lapsi või grupi liidreid, räägib psühholoog. Kust tuleb teadmine, mida relvaga teha? Tavaliselt televiisorist. “Lapsed jäljendavad telekangelasi,” sõnab Kadi Liik. Võitlusjanulised multifilmitegelased õpetavad väikesele vaatajale nii mõndagi: kuidas käsitseda relva, kuidas end kaitsta või saavutada jõuga oma tahtmist. “Teisalt muudab tohutu vägivalla hulk naha paksuks,” lisab psühholoog. Hiljem ei kohuta enam naljalt miski. Kuid olgu see tee, mida mööda laps mängurelvadeni jõuab, milline tahes, alati tuleks selgitada kohe alguses, mida relv tähendab ja kuidas see võib teistele haiget teha. Mängurelvade tootmist on kaalutud ka lõpetada. Ilmselt oleks see aga põrandaaluse äri algus. Seepärast on kõige mõttekam usaldada iseennast ja teha järeldus, mitu püssi peab lapsel olema ja mitu püssimeeste filmi võib ta nädalas vaadata. HALVUSTAMINE - OHTLIKUM KUI PLASTMASSIST TANK! 1970.–80. aastate Saksamaal peeti mitmeid arutelusid, kas keelustada sõjamänguasjad või ei. Paraku jäi see asi soiku, sest ei suudetud kokku leppida definitsioonis – kas veepüstol ja mõõk on piisavalt sõjakad ning kas sinna ritta kuuluvad ka džiipidega mängukaardid. Leiti, et isegi kui vanemad relvi ei osta, ehitavad lapsed püstoli legodest või sihivad üksteist näpuga, hüüdes: käed üles! Göttingeni Ülikooli psühholoogia õppejõud Hans Peter Nolting arvab, et isegi kui vanem sõjamängu kodus keelab, on tal seda naabripoiste juures raske teha. Targem oleks lastega rääkida, mis ema-isa sõjamängu juures häirib. Tänane päev soosib ka sõjakate rollidega mänge. Kindlasti tuleb enne mängu algust paika panna reeglid, näiteks – inimeste ja loomade pihta ei sihita. Püstol taskuraha eest Lõpuks otsustavad ikkagi vanemad ise, milliseid mänguasju osta. Lapsed peavad seda aktsepteerima. Samas peaksid nad olema vabad selles, mida oma taskurahaga teha, pakub psühholoog. Kui lapsele veepüssi ei osteta, võib ta ette kujutada, et krokodill on veepüss, või taskuraha eest ostetud püstoliga Winnetoud mängida. On arvatud, et sõjamängudes vabanevad lapsed agressiivsusest. Tõsi on siiski see, et ei saa olla vägivaldne ja veidi aja pärast suhtuda samasse asja ükskõikselt. Pingeid võib maandada küll poksides, kuid sama tulemuse võib saavutada ka marke sorteerides või soojas vannis lesides. Agressiivsust ei vähenda kujuteldav vastane, vaid tähelepanu kõrvalejuhtimine. Relv ei tee vägivaldseks Märgatavat seost sõjamänguasjade ja hilisema vägivaldsuse vahel pole psühholoogid tähele pannud. Selleks peavad lisanduma muud tingimused: näiteks kui lapsel on palju vägivaldseid kogemusi või kui ta usub, et on olemas vaid hea ja halb. Vägivaldsusele kaldub laps ka siis, kui ta kogeb iga päev kodus, et tugevam saavutab oma tahtmise.Määravaim on laste ja vanemate suhe, ja siin on vanemate halvustavad märkused ohtlikumad kui plastmassist tank. Tõsiseks muutub asi siis, kui jalgpall ja tavalised mänguasjad lapsele üldse enam huvi ei paku ning ta mängib vaid sõjamänge. Samuti juhul, kui laps alustab suhtlust sõnadega: ma lasen su maha! Võibolla tunneb laps end abitu ja allaheitlikuna ning julgeb lasteaeda minna vaid mängurelv taskus? Seegi on märguanne vanematele, et nõu tuleks pidada psühholoogiga. Allikas: Eltern 8/2002\nSildid: mäng, poisid, psühholoogia\nPõhja Eesti Pimedate Ühingu ajakiri Kuukiir 28. oktoober 2003\nSoodushinnaga taksoteenus on transporditeenus puuetega inimestele, eesmärgiga parandada puuetega inimeste elukvaliteeti ja avardada nende võimalusi ühiskonnas toimetulekuks. Teenus sisaldab kliendile Tallinna linna piires ja kuni 30 kilomeetri kaugusele Tallinna linnapiirist ööpäevaringset transporditeenuse osutamist takso või ratastoolibussiga, tema sõidukisse ja sõidukist maha aitamist ning abistamist liikumisel esimeselt korruselt sõidukisse ja sõidukist esimesele korrusele. Muudes tingimustes lepitakse kokku teenuse osutajaga. Taksoteenust puuetega inimestele osutatakse alates 19. maist 1998. aastast. Algselt väljastati kviitungeid, mille alusel sai teenust kasutada ja alates 1. novembrist 1998. võeti kasutusse magnetkaardid. Firmadest on teenust osutanud Tulika Rent, Tulika Takso, Esra, Linnatakso ja Toiran, kellel on Esraga alltööleping. Teenust finantseeritakse Tallinna linnaeelarve realt. Tallinna Sotsiaal- ja Tervishoiuamet on sõlminud teenuse osutamiseks ja koordineerimiseks lepingud kuni 2005. aasta lõpuni. Riigihange viidi läbi kevadel, mille tulemusel tunnistati edukaks pakkujaks Esra KO. Taksoteenuse rahastamine: Periood Linna finantseerimine Kuu keskmine Kaarte Keskmiselt kasutajaid kuus Bussi kasutajaid 1998 92 751 15 459 216 216 ? 1999 520 125 43 344 746 343 32 2000 971 357 80 946 1019 387 56 2001 1 154 569 96 214 1093 393 59 2002 2 089 100 174 092 880 517 75 2003 1 990 000 159 917 608 490 79 Teenuse loomisest alates on taksoteenuse koordineerijaks olnud MTÜ Tallinna Puuetega Inimeste Koda. Tiia Tiik töötab Tallinna kojas projektijuhina alates 29. oktoobrist 1999 aastast. Tallinna koda töötab välja teenuse osutamise korra, väljastab magnetkaarte, edastab taksofirmale klientide nimekirjad, tegeleb klientide probleemidele lahenduste otsimisega, vajadusel kutsub kokku taksokomisjoni, kuhu kuuluvad taksoteenuse kasutajate esindajad ja linnaosa puuetega inimeste spetsialist. Samuti koostab aruandeid, teeb koostööd taksofirmade, Sotsiaal- ja Tervishoiuameti ning linnaosade spetsialistidega. Esitab aruanded ja arved Tallinna Sotsiaal- ja Tervishoiuametile. Tallinna linna eelarvelistest vahenditest tasutakse taksofirmale osutatud teenuse eest, millest on maha arvatud kliendi omaosalus. Alates 2002.aastast alates viib läbi uuringut teenusekasutajate hulgas. Uuringu tulemustega saab tutvuda Tallinna koja koduleheküljel www.tallinnakoda.ee Hetke olukord: Teenuse kasutamise võimalus on sügava või raske liikumis-, nägemis- ja liitpuudega isikul, kelle alaline elukoht on registreeritud rahvastikuregistris Tallinna aadressil ning kes oma puude tõttu ei saa kasutada ühiskondlikku transporti iseseisvalt ega kõrvalabita. Alates 2001. aastast osutatakse üle 65-aastastele puudega inimestele teenust juhul, kui ta kasutab väljaspool kodu liikumisel ratastooli. Teenust osutavad Esra väiketaksod ja OÜ Toiran. Oktoobrikuu seisuga on väljastatud 1466 kaarti, teenust osutatakse 599 kliendile, sealhulgas 184-le ratastooli ja tugiraami kasutavale, 104-le pimedale ja nägemispuudega kliendile, ning 311-le liikumis-või liitpuudega kliendile. Kliendil on kohustus teatada oma andmete muudatustest (puudeaste, arstitõend, elukoht, telefon jm), mis on teenuse osutamise aluseks, samuti kaardi kaotusest või vargusest. Keelatud on anda magnetkaarti teistele kasutada, sealhulgas puudega lapse magnetkaart kehtib vaid koos lapsega. Esra takso kasutamise võimalus on 523-l kliendil ja 76-l ratastoolis kliendil on võimalus kasutada ratastoolibussi. Takso klient tasub omaosalusena ühe neljandiku arvest. Kuulimiit on 350 krooni. Teenust osutab ESRA takso. Tellimine telefonilt 6614 000 või 1300. Bussi klient tasub omaosalusena 10 krooni sõidualustamistasu ja 1.50 krooni/kilomeetrilt. Kuulimiit on 10 sõitu, kusjuures 1 sõit = 0,5 tundi. Samadel telefonidelt saab ratastoolibussi tellida, kuid vajalik on buss ette tellida (12 tundi), võimalusel täidetakse tellimus lühema aja jooksul. Tellimisel tuleb teatada, et soovitakse tellida ratastoolibussi ja magnetkaardi number, sõidu toimumise aeg, aadress, telefon ja abivajadus. Võimalusel orienteeruv tagasisõidu kellaaeg.\nSildid: puuetega inimesed, taksoteenus, transport\nEesti Päevaleht, 31. jaanuar 2007 kl 08:53 Toimetaja:Madis Taras\nElame ajastul, kus elu muutub aina kiiremaks ja paindlikumaks. Isikutunnistus on taskus ID-kaardi näol, makse saab maksta Internetis ja kirjavahetus toimub e-mailide kaudu ning taskus on paljudel mobiiltelefon, mille abil oleme kõikjal kättesaadavad. Elu on muutnud lihtsamaks, sest arsti juurde vastuvõtule saame registreeruda Internetist. X-tee portaali abil suhtleme Maksuametiga ja saame vaadata oma kehtivaid dokumente. Tihti kuuleme meedias ja uudistes, et meie elanikkond vananeb ja rahva tervis on halb, kuid arstid lahkuvad välismaale ja järjekorrad pikenevad. Pahuraks muudavad inimesed aga pikad järjekorrad eriarstide juurde ja hambaravisse ning seetõttu otsustavad paljud kasutada tasulist vastuvõttu kui rahakott võimaldab ja tervisehädad kannatamist ei oota. Väljapääs oleks digilugudes, mille kaudu oleksid arstidele kättesaadavad patsientide elulised näitajad (veregrupp, ravimite kasutamine, kroonilised haigused, allergiad jmt) ning arstid saaksid kiiresti teada andmed avariide korral või konsulteerida omavahel keerukamate haigusnähtude korral. Võidavad patiendid, keda ei pea transportima suurlinnadesse ja perearstid ei peaks saatma inimesiedasi eriarstide juurde. Probleemiks saab andmekaitse, mis keelab inimeste andmeid edastada ilma lubaküsimata aga samas pole võimalik lihtsalt kindla põhjuseta inimeste andmeid kasutada, sest igast ametnikust, kes andmeid vaatab jääb maha jälg, mille tõttu on teol tagajärg ja vajadusel võimalik aru pärida. Ajakirjandusse jõudnud juhtumid om tihti inimeste hoolimatust või pahatahtlikkusest ja ka Eesti väiksusest, kus pole võimalik alati anonüümseks jääda. Samas selgub Andmekaitse Inspektsiooni tellitud uuringust, et elanikud teavad, mida mõistetakse delikaatsete isikuandmete all, kuid samas puudub ülevaade kui paljude nad oma isikuandmeid esitavad erinevate kliendikaartide taotlemisel, Interneti portaalide külastamisel, registreerimistel, õnnemängudes. Lõppetuseks jääb tõdeda, et ühelt poolt on loodud võimalused muutmaks meie elu lihtsamaks ja paremaks, kuid teiselt poolt kehtivad seadused ja andmete lekkkimise kahtluses pigem rabeleme oma iskuandmete tõestamisel ja korduval esitamisel kuigi elame digitaalsel ajastul, kus on palju võimalusi oma andmete kontrolli tagamiseks. Tiia Tiik, sotsiaaltöötaja\nSildid: hirm, id-kaart, isikuandmed, uuringud\nEesti Päevaleht. 15. juuli 2007 kl 14:03\nEks ikka on nii, et Tallinn ei saa kunagi valmis. Linn aina uueneb, paraneb ja muutub kaasaegsemaks. Sestap on põhjust loota, et vanu hooneid renoveerides, kaasajastades või ümber ehitades muutub olukord paremaks kõikidele inimestele. Üheks nn „ilmekaks” näiteks on ammu teada-tuntud Mustamäe teel asuv Marja pood, mis on aegade jooksul oma nime muutnud, kuid kaldtee on seal olnud minu mäletamist mööda viimased kümme aastat. Kevadel hakkati hoonet ümber ehitama ja teada on tõsiasi, et ilma Tallinna Linnavalitsuse ametites kooskõlastamata seda teha ei saa, sest juba aastast 2003 kehtib majandusministri määrus nr 14, mida aluseks võttes üldkasutatavaid hooneid on võimalik ligipääsetavaks muuta. Kehtiv määrus peab olema aluseks ka nimetatud endise Marja poe hoone ümberehitamisele, kuid pärast taasavamist selgus, et kasiinole ruumide ja sissepääsu ehitamisel on lammutatud kaldtee. Vaid viis minutit kohapeal olukorda hinnates saab külastajatest õige pildi. Kaldee, mida varem kasutasid ümbruskonna eakad inimsed, lapsevankritega emad ja liikumispuudega inimesed, on kadunud ja vaevaliselt liiguvad kepiga vanainimsed mööda trepiastmeid, lapsevankritega vanemaid ei silmanud. Juu on nemad leidnud ostude tegemiseks ligipääsetavamad ostukohad. Jääb tunne, et klientide vähesuse üle kaupmehed ei muretse. Tõsiasi on see, et pood nimega Comarket ja ukse kõrval asetsevad pangaautomaadid on hea asukohaga, olid senini paljudele inimestele ligipääsetavad. Arvan et leidub veel neidki inimesi, kellel on meeles ligi kümne aasta tagune varing, mis vigastas paljusid ja tõi kaasa hukkunuid. Tundub et Tallinnas on võimalik määruses kehtivaid nõudeid liikumis-, nägemis- ja kuulmispuudega inimeste liikumisvõimaluste tagamiseks üldkasutatavates ehitistes läbi sõrmede vaadata. Juu seetõttu on tõeks saanud viieastmelise trepi ilutsemine endise kaldtee asemel. Soovin üles kutsuda ümberehituse tegijaid ja linnavalitsuse ametnikke, et taastada nimetatud kaldtee, sest olukord ei saa halvemaks muutuda, vaid puudujääke peab kõrvaldama ehitaja. Teadmatus ei vabanda tekkinud olukorda, kaldtee kadumist, ja seadustest, määrustest kõrvalehiilimist. Kindlasti tahavad peale minu veel paljud ümbruskonna elanikud peatselt näha kaldteed, mis tagaks paljudele inimestele ümbruskonnas ligipääsu ostukeskusele. Allpool lisatud pildid on olukorra kirjelduseks piisavad argumendid. Tiia Tiik, sotsiaaltöötaja\nSildid: kaldtee, kauplused, ligipääsetavus, ratastool\nLiikumisvabadus trolli- ja bussikasutaja kogemuste näol.\nMärksõnaks võib öelda, et vabadus on see kui saan olla sõltumatu teistest ja mul on oskus iseseisvalt toime tulla keerulises Tallinna liiklusolukorras. Kõigepealt on vajalik iseendale selgeks teha, et millal, millega ja mis ajal on soov minna. Seejärel on vajalik kas Internetist sõiduplaane uurida aadressil www.tallinn.ee või peatustesse kohale minna ja vaadata, mida teostada on raske kui mitte võimatu, sest sõiduplaanid pole nähtavad oma väikese kirja ja kõrgustesse paigutamise tõttu – kellele ja miks nad on 1.70 cm kõrgusel, sest paljud lapsed, eakad on väiksekasvulised? Tallinnas on see hea asi, et trolle liigub tipptunnil iga 5-7 minuti järel aga sellegi poolest pole sellest ratastoolis seiklejale abi, sest enamus trolle ja busse pärinevad veel paarikümne aasta tagant ja neile ligipääs on takistatud, sest kolme astet trollile tähendab mitme oskamatu inimese füüsilist abi aga sellel on omad ohud ja parem karta kui kahetseda. Väljaspool pealinna elavatele inimestele on jäänud mulje, et pealinnas on kõik asutused, transpordivahendid ja kõnniteed oluliselt ligipääsetavad – tegelikkuses oluliselt paremkui võrrelda 10 aasta taguse ajaga või mõne muu Eesti linnaga, külaga. Mõeldud tehtud ja kui kellaaeg valmis vaadatud, siis on vajalik kindla peale pigem varem kui ajaliselt kohal olla. Paljud peatused on korras aga takistuseks võib saada trollijuhtide hooletu ja üleolev suhtumine klientidesse, sest troll sõites peatusest mööda, avades uksi posti, prügikasti, lumehunnikute taga, jättes kõnnitee ja trolli vahele üle 20 cm, parkides viltu. Abi peale lootma jäädes on üpris naiivne lootus, sest paljude kogemuste korral on abi pakutud paaril korral. Paratamatus on ka see, et trollid võivad remonti vajada ja asendustrollina saadetakse liinile madala asemel kõrge liiklusvahend. Sarnane olukord on ka bussidega. Samas kui juhtida bussikoondise ja trollipargi ametnike tähelepanu kirja teel kitsaskohtadele, siis järgneb kohene reageerimine paremuse suunas. Nii näiteks korraldati möödunud aasta sügisel kiirkursus trolliijuhtidele, mille tulemusel paranes osade trollijuhtide arusaam ja hoiakud. Kehvem olukord on bussidega, sest neid on vähem ja piirkonniti vägagi erinevate liinidele ebaühtlaselt jaotatud. Nii näiteks liiguvad Lasnamäele keskmiselt kolm madalapõhjalist bussi tunnis, kui Astangule läheb samas vahemikus 1 madal buss 1-1.5 tunni kohta, Pirita ja Muuga suunal on liikluses eranditeta kõrged bussid. Oleme pööranud tähelepanu bussikoondisele, et puuetega inimesed liiklevad ka õhtuti ja nädalavahetustel, mis tõttu ei saa võrrelda neid sülelastega, kes õhtuti ühistransporti ei vaja. Asi muutub vähehaaval paremuse pole. Palju aega kulub ootamiste peale, sest kui Mustamäelt saab kesklinna trolliga, siis võib järgmise trammi või bussi peale ümberistumiseks oodata kümneid minuteid. Ei ole mingitki lootust, et ise ühistranspordiga kasutada ühistransporti pääsemaks tööle, kooli või huviala trenni... Meie kliima on liiga karm, et riskida pikaajalise ootamisega peatustes, teadmata kas märgitud kellaajal madal transpordivahend saabub. Samuti talvel kui on probleeme peatustesse jõudmisega – põhjuseks tänavate koristus, sest lükatakse ära suured hanged ja lahtine lumi, kuid väiksema lume ja lahti tallatud saasta ei vaevuta rookima. Kevad ja suvi on paremad aastaajad ka lihtsalt jalgsi liikumiseks, ka abistaja leidmisel on oluliselt paremad võimalused. Väljumisega on oluliselt kehvem olukord, sest kaasreisijaid lihtsalt ei huvita kas ratastoolikasutaja saab ja jõuab trollist välja või mitte, mistõttu on soovitatav vajutada stoppnuppu enne peatust andes märku väljumise soovist. Probleem selles, et tihti kasutavad sõitjad invakohti seisukohtadena ja pole ruumi kuhu seisma jääda, kinni hoida. Arvatakse, et liikumispuudega inimene on vaimupuudega ja kõnetatakse abistajat – näiteks õpetas sügisel trollijuht mulle, kuidas nuppu vajutada, mis peale väljus trollijuht rooli tagant, tõstes peatuases plate välja, moodustus väljumiseks kaldteed. Olukord paraneb kiiremini, kui on ühistranspordiga liiklejaid – see aitab mõista kaasreisijatel, bussijuhtidel, et puuetega inimesed on võrdsed teistega koos oma soovide, vajaduste ja harjumustega. Kokkuvõtteks tuleks inimesi julgustada, sest kui on rohkem julgeid ja aktiivseid puuetega inimeisi, siis on meil rohkem liikumisvabadust ja linnal rohkem raha, sest invatransporditeenus on alati kallim kui kokkuvõttes sõita madalapõhjalisete trollide-, trammide- ja bussidega.\nSildid: ratastool, transport, vabadus\nKursusetöö. Hoolekande teenuste kättesaadavus puuetega inimestele Tallinnas. Tallinna Pedagoogliline Seminar (2006)\nUurimustöö hüpotees, et viimastel aastatel on Tallinnas loodud mitmeid erinevaid hoolekandeteenuseid, kuid informeeritus teenustest ja rahulolu teenuste kasutamise võimalustega on ebapiisav, leidis üldjoontes kinnitust ning uurimustulemusi saab pidada usaldusväärseks, sest kliendid on rahul teenuse kvaliteediga, kuid puudusi on informatsiooni kättesaamisel. Lähtudes uurimuse eesmärgist ja ülesannetest võib esile tuua järgmised järeldused: 1)Puudega inimeste toimetulekut on parandanud sotsiaalteenuste kättesaadavus, sest valdav enamik taksoteenuste kasutajatest olid rahul pakutavate teenustega, mille tulemusel paraneb toimetulek ja iseseisvus osaleda aktiivsemalt ühiskondlikus elus. 2)Tuleks parandada inimestele sotsiaalabi võimalusi pakkuva informatsiooni kättesaadavust, lihtsustada info leidmist ka vene keelsele elanikkonnale. Selleks on vaja arendada võrgustikutööd kohaliku omavalitsuse, arstide, juhtumikorraldajate, rehabilitatsiooniasutuste ja puuetega inimeste oganisatsioonide vahel. 3)Oluline osa töös puuetega inimestel on võrgustikutööl, kuhu kuuluvad nii sõbrad, sugulased, töökaaslased, lapsed jm. Tähtis on ka erinevate ametnike koostöö. 4)Puuetega inimeste abiandmisel ei tohi võtta arvesse toimetuleku piiri, vaid kaaluda ja lähtuda inimeste individuaalsetest erivajadustest ja alles seejärel otsustada teenuste ja toetuste võimaldamise üle, sest puuetega inimeste peamisteks abistajateks on nende pereliikmed, toetades tema perekonda, tagame pere parema toimetuleku (koolitused, nõustamine, tugiisiku ja isikliku abistaja kasutamine jne). Samas peab teavitama inimesi, et alati ei saa jääda lootma ainult riigi ja omavalitsuse abile, sest alati on abivajajaid rohkem kui on võimalusi. Selgitamist vajab asjaolu, et puuetega inimeste pereliikmetel (abikaasadel, lastel) on kohustus oma abivajavate vanemate abistamisel ja toetamisel (nii majanduslikult kui füüsiliselt). 5)Luua erinevaid võimalusi, mis aitaksid puuetega inimestel parandada elukvaliteeti ja võimaldama nende aktiivsemat osalemist väljaspool kodu. On vaja teavitada puuetega inimesi rehabilitatsiooniplaani koostamise vajalikkusest ja sellest tulenevatest võimalustest (abivahendid, teenused, abistaja, töökohtade kohandamine jpt), mis aitavad leida tööd ja tõsta sotisaalset aktiivsust läbi osalemise puuetega inimeste ühingutes, koolituste ja huvitegevuse kaudu. Meedias kajastatakse puuetega inimeste probleeme ja edusamme ning erinevaid projekte. Lõpetuseks võib öelda, et sotsiaalteenused aitavad muuta puuetega inimeste elu paremaks, sest paraneb elukvaliteet, toimetulek ja sõltumatus teistest inimestest. Rahulolu valmistab teadmine, et Tallinnas on kiiresti arenenud sotsiaalteenuste süsteem ja puuetega inimestele on loodud võimalused elukvaliteedi parandamiseks sotsiaalteenuste näol, mida on oluliselt rohkem kui teistes Eesti omavalitsustes. Uurimuse tulemused on võrreldavad eelmiste aastate tulemustega ning saab järeldada, et paranenud on rahulolu taksojuhtide teenindamisega ja suhtumisega puuetega inimestesse. Taksoteenuse koordineerimisega ollakse rahul, kuid on inimesi, kes arvavad, et neile tuleb kohustusi meelde tuletada ja pakkuda teenuseid. Üldiselt teatakse kust abi küsida ja millised on võimalused, rahulolematust tunti juhtumikorraldamise, arstiabi ja ravimite kompenseerimisega ning kutsenõustamisega.\nSildid: kursusetöö, puuetega inimesed, sotsiaalteenused\nDiplomitöö. Sotsiaalteenused eakatele ja puuetega inimestele Tallinnas. Tallinna Pedagoogliline Seminar (2007)\nSotsiaalhoolekande üldiseks ülesandeks on osutada abi toimetulekuraskuste ennetamiseks kõrvaldamiseks või kergendamiseks kõigile seda vajavatele isikutele või perekondadele. Eneseväärikust säilitav elustandard annab sotsiaalse turvalisuse tunde, aitab kaasa rahva elujõu säilimisele ning sotsiaalsele kaasatusele vastastikku hoolivas keskkonnas. Sotsiaalteenused aitavad parandada eakate ja puuetega inimeste elukvaliteeti ning need inimesed on valmis tasuma omaosalusena teenuste kasutamise eest. Tallinnas on arenenud võrgustikutöö erinevate ametkondade, linnaosa sotsiaalhoolekande osakondade, ametite ja puuetega inimeste ühenduste vahel. Sotsiaalteenuste osutamisel lähtutakse põhimõtetest, et aluseks võetakse inimesekeskne sotsiaalkaitse süsteem, milles linnakodanikele abiandmisel lähtutakse piirkondliku vastutusega sotsiaaltöötajate tööst; sotsiaalteenuste osutamisest ja sotsiaaltoetuste andmisest. Nii puuetega kui ka eakad inimesed teadsid, et sotsiaalteenuste või -toetuste taotlemiseks on vajalik pöörduda kohalikku sotsiaalhoolekande osakonda. Puuetega inimesed kasutavad mitmeid Tallinna linna sotsiaalteenuseid ja nad pöörduvad abisaamiseks sotsiaaltöötaja poole. Arvati, et omaosalust on nõus maksma, kuid mitmete erinevate teenuste, ravimite ja abivahendi eest tasumisel on kulutused suured, eriti liikumispuudega inimestel isikliku sõiduauto kasutamisel, sest neid kulutusi ei kompenseerita. Eakad inimesed küll teadsid sotsiaalteenuseid, kuid leidis kinnitust eelnevate uuringutest selgunud tõsiasi, et 75% inimesi ei lähe ise abi küsima, sest loodavad ise toime tulla. Samas toodi välja probleemina sotsiaaltoetuste ja -teenuste taotlemise sõltuvus perekonna sissetulekust, mistõttu loobutakse abi küsimisest. Uurimistööst selgus, et nii töötavate kui ka pereliikmete abi kasutavate inimeste majanduslik toimetulek on oluliselt parem võrreldes üksi elavate inimestega. Eakad on rahul oma tervisliku seisundiga, sest on harjunud elama tagasihoidlikult, leppinud olukorraga ja oma tervislike erivajadustega. Tervislikku seisundit hindavad nii eakad kui puuetega inimesed stabiilseks ja üks puudega inmene mitmete haiguste tõttu kehvaks. Järeldusena võin välja tuua, et parandades info kättesaadavust, jõuab abi kiiremini nende inimesteni, kes abi vajavad, mis aitab ennetada toimetuleku raskusi, vähendada õpitud abitust ja käega löömist ning julgustab inimesi pöördumaks sotsiaaltöötaja poole. Abi saamine võimaldab vältida suuremaid kriise ja võlgadesse sattumist ning arvutikasutamise oskus võimaldab Internetist infot otsida. Vajalik on koondada kogu info ühele kodulehele, kus on info seaduste, määruste, teenuste, toetuste, ligipääsetavuse, madalapõhjaliste ühistranspordi vahendite sõiduplaanide, piletihindade ja muule abi kohta. Teada on, et elame vananevas ühiskonnas, kus inimeste eluiga pikeneb, ning sellest tulenevalt on vajadus nii meditsiini- ja tervishoiu- kui ka sotsiaalvaldkonnas suurendada teenuste rahastamist, võimaldamaks tõsta teenuste limiiti, vähendada omaosalust ja planeerida teenuseid nii eakatele kui ka puuetega inimestele. Töö hüpotees, et Tallinnas on arenenud hoolekandeteenuste süsteem, kuid informeeritus teenustest ja vajadus teenuste järele on oluliselt suurem kui pakutavad võimalused, leidis osaliselt kinnitust sest ilmnes, et informatsiooni ja abisaamise võimalustest ollakse teadlikud, kuid vajadus teenuste järele on oluliselt suurem. Parandades koostööd erinevate võrgustikutöö valdkondades (meditsiin, tööhõive ja rehabilitatsioon) ning kaasata sinna töösse puuetega inimeste organisatsioonide esindajaid, ennetame olukorda, et ametnikud ei oska riske ette näha. Lõpetuseks saab väita, et käesolev uurimistöö aitab kaasa Tallinna sotsiaalhoolekande arengule ning võimaldab teha ettepanekuid linnavalitsusele rahaliste vahendite paremaks kasutamiseks ja planeerimaks teenuseid kliendikesksemalt erinevatele sihtgruppidele, sh eakatele ja puuetega inimestele, vastavalt nende vajadustele.\nSildid: diplomitöö, sotsiaalteenused, uurimus\nOma töödest tegemistest.\nTaksoteenuse kasutamise uurimuse tulemused 2007. Tallinna Puuetega Inimeste Koda.\nKOKKUVÕTE Uurimuse tulemused on võrreldavad eelmiste aastate tulemustega. Valimisse kuulus iga 6 taksoteenuse kasutaja. Kuna küsitlus toimus kirjalikult ja oli vabatahtlik, siis vähenes võrreldes eelmise aastaga küsitletute arv 132-le (2006 - 149). Täidetud ankeete saabus tagasi 46. Küsitlust viidi läbi kuuendat aastat ja see võib olla üheks passiivsuse põhjuseks; teiseks põhjuskes võis olla valimisse sattunud suur venekeelt kõnelevate ja eakate inimeste osakaal. Kõige rohkem vastajaid (38%) oli üle 65aastaseid ja vähem oli alla 15aastaseid (4%) vastajaid. Siit saab teha järeldusi, et pidevalt suureneb eakate inimeste osakaal teenuse kasutamisel ning asjaolu, et käesoleval aastal on lisandunud üle 100 uue kliendi, mis teiselt poolt suurendab veelgi taksode vajadust ning tekitab järjekorda. Samas on viimast aastatel kahekordistunud ka invabussi taksoteenuse kasutajate arv, mille tulemusel on esile kerkinud probleem, et tipptundidel pole võimalik eelneval päeval ratastoolibussi ette tellida. Ka liiklusummikud ja teetööd on põhjuseks takso ja invabussiteenuse hinna tõusus, sest poole tunnise sõiduga ei jõuta enam oma ühte sõitu tehtud. Limiit on suurenenud talvekuudel, kui ikkagi on see ebapiisav, sest liikumis- ja nägemis ning liitpuuetega inimestel pole võimalik vabalt kasutada ühistransporti ja nad vajavad kõrvalabi ning kasutavad abivahendeid. Rahulolu taksoteenuse kasutamisega oli langenud 64,2% (2006 – 77,7%) ja rahul ei olnud 20,7% (2006 – 22,3) ning dispetserite teenindamisega oli rahulolu tõusnud 69,6% (2006 – 55,7%) ja neid kliente, kes polnud rahul oli vaid 4,3% (2006 - 43%), mis näitab mõistvat suhtumist dispetseritesse, sest kui pole taksosid, siis ei suudeta tellimusi täita. Taksoteenuse koordineerimisega st Tallinna Puuetega Inimeste Koja tööga oli rahulolu jäänud samale tasemele, sest 92,5% ((2006 90,5%) vastas jaatavalt ja eitavalt 7,1% (2006 - 3,2%), tuues välja taksotellimise pikka järjekorda, taksode vähesust ja taksofirma väljavahetamist, mis lahendaks olukorra kui ei leita juurde taksojuhte. Ainult 50% vastajatest olid pöördunud abi saamiseks sotsiaalhoolekande osakonda. See üllatas, sest sellest saab otseselt oletada klientide madalat teadlikkust ja aktiivsust abi küsimisel ning saime kinnitust klienditöös esinevale probleemi, kus puudega inimesed ja nende pereliikmed, hooldajad ei oska abi küsida ja ei tea, kuhu abi saamiseks pöörduda. Nad ei oska minna ja küsida Tallinna linna teenuseid ja toetuseid, sest probleemiks on vähene suhtlemine, eesti keele mitte valdamine, eelnenud negatiivne kogemus jmt. Uurimusega on võimalik tutvuda ja need edastatakse järgmiselt: 1) teenuse finantseerijale - Tallinna Sotsiaal- ja Tervishoiuametile 2) teenuse osutajatele – takso- ja transpordifirmadele (Esra, Toiran ja Termak); 3) linnaosavalitsuse puuetega inimeste spetsialistldele; 4) teenuse kasutajatele TPIK-s ja koduleheküljel – www.tallinnakoda.ee > trükised ja materjalid > taksoteenuse rahulolu uurimus 2007.a. Lõpetuseks tuleb tõdeda, et erinevad kliendi rahuloluuuringud on vajalikud, sest aitavad välja tuua probleeme ja võimaldavad teha ettepanekuid, teenusele hinnangut anda. Kuuendat aastat läbiviidud uurimuse tulemused on võrreldavad ja kliendid annavad ise oma hinnangu nii koordineerija kui teenuseosutajate töökvaliteedi kohta. Paranenud on klientide nõustamine ja teavitamine ning koostöö linnaosavalitsuse puuetega inimeste spetsialistide, Tallinna Sotsiaal- ja Tervishoiuametiga. 2007.astal sai likvideeritud aastaid kestnud ootejärjekord, mis omakorda tekitas taksode ja invabusside vähesuse ning vajaduse kasutusse võtta rohkem taksosid ja invabusse, mis omakorda nõuab lisa finantseerimist Tallinna linna eelarvest.\nSildid: taksoteenus, transport, uurimus\nÜlevaade Aulilt vabadussamba juures käigust.\nTäna kell 13.00 startisid Arko, Tiia (fotoaparaadiga) ja Auli Vabadussõja võidusamba tagaküljele olukorda kaardistama. Seal ta oma ilus kõrgubki. Arko on julge ja pargib auto keelualasse - lubatud on selline tegevus ainult (lisatahvli järgi) välisesinduste autodele, sõnakestki pole invaparkimise lubamisest/võimalusest.\nTee viib mõnusalt allamäge, Arko on veel optimistlik. Siia see optimism vaibubki. Mõõtmise tulemusena saime äärekivi kõrguseks keskmiselt 15 cm. Kuna Arkol on ustavad sõbrad kaasas, siis pole äärekivi takistuseks ja teekond samba juurde jätkub.\nEesmärk on saavutatud! Arko takseerib fassaadipoolset trepistikku. 21 astet. Vähemalt neid eluohtlikke relsse pole külgedele pandud, mis esialgsel maketil olid! Nii targad vähemalt oldi, et meie meeste soovitust kuulda võeti. Ometi kord on ka fotograaf Tiia pildikasti kinni püütud! Samba jalam vallutatud, võib alata tagasitee, jälle "tagaukse" kaudu. Tagasi parkimisplatsi lähistele jõudnud, karjatab Auli: Appike, Arko, su keelualas autot hakatakse ära viima! Aga ei - täiesti juhuslikult sattusime ühel ajal sambatagusele töömeestega, kel oli antud korraldus likvideerida aps äärekividega. Seisev töömees on murelik - kaldtee üks jupike otsa jääb õhku, sest pinnas on ebaühtlane. Kas kannab ikka seda tursket selli, kes ratastoolis istudes paigaldamist jälgib? Töö tehtud, töömehed läinud. Toimub panduse pidulik avamine. Ettevalmistusi (maailma) esimeseks laskumiseks sellelt teeb Arko Vool. Tundub, et kasutamiskõlbulik. Fotoaparaat salvestab ajaloolist hetke. Noh, kuidas oli? Arko auto oli õnneks alles. Keelutsoonis sooritab Arko sellega tagasipööramise manöövreid. Sic! Nagu näete, on parkimisala täpselt nii suur, kui paistab - kaks auto pikkust.\nAutosse istudes oli kaks vahvat momenti:\n1. tuhises mööda rattur ja hoogu maha võtmata sõitis pandusest üles - edasi oma sõidu eesmärgi suunas;\n2. noor pere titekäruga kasutas pandust iseenesestmõistetavalt, nagu oleks see just nende jaoks valminud. Näete neid Arko auto taustal oma teekonda jätkamas.\nVeel üks kogemus tänasest. Kuna aega oli jalutada (panduse paigaldamine võttis julgelt tunni ja meie tahtsime ilmtingimata tulemuse ära näha), siis käisin ka uhke trepi ees rahvast vaatamas. Seal oli üks vanaproua, kes hoidis kinni trepi käsipuust ja näis kõhklevat - minna või mitte. Küsisin, kas võin aidata. Proua tänas ja loobus - polevat enam seda jaksu. Nii ta siis vaikselt tatsa-tatsa minema hakkaski, ausalt, kurb oli ...\nTervitavad Tiia ja Arko ning ülevaate koostaja Auli\n- juuni 26, 2009 Kommentaare ei ole:\n- juuni 18, 2009 Kommentaare ei ole:\nMinu arvates on see suure tööpuuduse juures üks arukas samm, et vanaduspenionärid puhkusele saata ja anda tööd noortele. Kimbutab juu töötus praegu noori, koolilõpetanuid, välismaal töökaotanuid, lapsepuhkuselt tööle ihkajaid. Minu mäletamist mööda on isegi põhjamaades seda rakendatud, et pensinile jäänud saab valida kas pension või siis töötamine ja pool pensionit. Kindlasti on sellel asjal kaks otsa ja on ka tööotsi, mida noored täita ei taha ja ei soovi, siis need vakantsed ja mitte atraktiivsed tööpotid on võimalik täita ka vanaduispensionil olijatega. Kui töötud peavad sotsiaalabi taotlema ja ei too maksudena Eesti riigile miskit sisse, siis vanaduspensionärid on eelnevate aastakümnetel tööd teinud ja saavad väljateenitud aastatelt vanaduspensioni. Kurb on asja juures see, et meie pensionide suurus pole võrreldav teiste heaolu riikidega ja seepärast paljud vanemas eas inimesed ka pensioni isa teenivad.\nSildid: pension, tööotsijad töö, töötus\nSiit siis huvipakkuv ajalehe artikkel. Olen minagi käinud ja otsinud, kuhu saaks autot panna, kui vajadus seda maja külastada. Samas naabruses on lastehaigla, kuhu ette pargitud autosid ära vedajad agaralt teisaldavad. Mõistagi suure tasu eest.\nKui ikka lähed haigele inimesele järele, külla või last traumapunkti viima, siis ei jäägi muud üle, kui tulla taksoga või passida kuniks mõni parkimiskoht vabaneb. Kui aega pole ja hooletult auto parkimist keelavasse tsooni parkida, siis oled autost lihtsalt ilma. Karm värk, kuid see parkimise(korraldamutuse) probleem on Mustamäel pikaajaline. Autosid on palju ja kuhugi neid ööseks, päevaks parkida on probleem. Võetakse siis kasutusele murulapid, kõnniteed ja vada maaalad, kuhu vähegi mahub.\nJa mida teevad jalakäijad? Nad jalutavad seal, kus ruumi on. Olgu selleks siis sõiduteed, muru või autode vahel kord kõnniteel, kord sõiduteel. Ohtlik nii meile, lastele, noortele, vanakestele. Katsu sa siis talvel lund rookida või lapsevankriga rallida, ratastooliga või kelguga nendes autode poolt sisse sõidetud roobastes liigelda. Mitte ei saa aga elu vaja elada ja oma asja ajada.\nLahendus oleks Tallinna linna ja linnaosade arengukavade jmt ümbervaatamine ja parkimiskohtade, -majade ja parklate välja ehitamine. Lahendaks paljude probleemid, sest majade vahele pargivad minibussid, sõiduautod ja kaubikud. Elanike sõiduvahenditele ei jäägi ruumi. Samuti saime ajakirjandusest kuulda kuidas Haabersti piirkonnas teed taradega suleti, mille tulemusel ei pääsenud tuletõrjeautod ridaelamut kustutama. Prügiautodest, kiirabidest rääkimata.\nInimiesed mõtelge, avaldage oma arvamust ja olge valvsad, sest autojuhid on liikvel ja tahavad ka oma sõidukeid parkida.\nArtikkel ise selline:\nParkimine regionaalhaigla Mustamäe korpuse juures muutub tasuliseks\nFOTO: Raigo Pajula Põhja-Eesti regionaalhaigla Uus parkimiskorraldus Põhja-Eesti regionaalhaigla Mustamäe korpuse juures hakkab kehtima 1. juulist.\nJuuli algusest saavad haigla külastajad ja patsiendid oma auto parkida haigla esise tee servas või külgmises parklas. Esimene parkimistund on tasuta, iga järgmine tund maksab kümme krooni. 24 tunni pilet maksab 50 krooni, viie päeva pilet 200 krooni ning kümne päeva pilet 350 krooni. Parkimine on tasuline kõikidel nädalapäevadel ööpäev läbi. Haigla juhatuse liikme Eve Karmo sõnul on tasulisele parkimisele üleminek sundkäik olukorras, kus haiglal puuduvad rahalised võimalused piisaval hulgal parkimiskohti välja arendada.\n- juuni 17, 2009 Kommentaare ei ole:\nSildid: haiglad, mustamäe, parkimine\nHuvitav lugeda, et hooldekodud on alustanud peremajutust, sest kohad on aga tühjad. Nii ongi nutikamad tegevjuhid otsinud klientuuri ka läbi nädalalõpu pakettide ja hindu langetades. Kui mõni hooldekodu on teistest oluliselt parem ja kallim hinna poolest, siis peabki ellujäämiseks ja klientide püüdmiseks midagi ette võtma. Huvitav lugeda sellepoolest, et kui Villa Benita mõtleb, siis Iru hooldekodu tunnistab, et pole veel selle peale tulnud. Mulle meeldivad noored ja oma tööd armastavad inimesed, kes soovivad oma käega asja arendada ja ka eakate inimeste eluolu paremaks muuta. Kui nüüd keegi ka noortekodusid tegema hakkaks nagu on nt Soomes siis oleks küll turgu. Praegu on nii, et lastekodust või oma kodust võib raske puudega 20-30-ndates noor inimene olude kokkusattumisel sattuda vanadekodudesse. Ja neid juhuseid on mitmeid. Kurb, et Eestis veel nii palju arenguruumi on.Aga vanasõnagi ütleb, et loodus tühja kohta ei salli.\nArtikkel siis järgmine:\nLinnale kuuluva Iru hooldekodu kinnitusel on neil tekkinud sama nõudlus sellel aastal.\nPaar kuud üle aasta tegutsenud hooldekodu üks omanik ja tegevjuhi kohuseid täitev Terje Kross kinnitab, et uus lähenemine on andnud tulemusi. „Reklaam tõi meile palju noorema kliendi,” tõdeb ta. Tema sõnul tõi nädalalõpuks pakutav puhkekodupakett korraga ligi 30 inimest.\nKrossi sõnul arvatakse sageli, et hooldekodusse tulekuks peab olema vähemalt saja-aastane. „Kontseptsiooni me muutnud ei ole,” kinnitab Kross, kuid tunnistab, et nüüd veedavad Villa Benitas aega ka 55–60-aastased. „Noorim on olnud 43-aastane.”\nVilla Benita kliendid on jaotatud siiski rangelt kaheks. Kui esimesel, maapinnaga samal tasandil asuval korrusel on enesega ise toime tulevad kliendid, siis teine korrus on täielikult hooldushaigla teenust vajavate patsientide päralt, kes vajavad näiteks aega operatsioonijärgseks taastumiseks.\nKross toob näite majas elanud perest, kus voodihaige oli maja teisel ja poeg puhkas alumisel korrusel. Samuti võivad talitada abikaasad, kes ei taha teineteisest väga kaugel olla. „Meie juurest on läbi käinud kõik peremustrid,” lausub Kross, näidates majas asuvat laste mängutuba.\nKahe nädala pakett\nVäikese, 24-kohalise Rae hooldekodu juhataja Erkki Jaakre sõnul ei ole valla doteeritav asutus peremajutusele kordagi mõelnud, sest esmajoones tuleb rahuldada oma piirkonna inimeste vajadus. Samasuguse võimaluse puudumist tunnistab ka suure, 385 kohaga Iru hooldekodu sotsiaaltöö juht Aili Vellemäe.\n„See vajadus on sellel suvel tekkinud,” lausub Vellemäe. „Siiani ei ole nõudlust sellise teenuse järele olnud.” Irus seetõttu pereliikme majutamise võimalust ei ole, küll on tema sõnul Nõmme hooldekodus üks selline tuba. Vellemäe sõnul ei paku Iru ka nn intervallteenust ehk paaripäevast või ka kuu aja pikkust teenust. Siiski on olemas 14 täistasulist kohta 305-kroonise ööpäevamaksumusega. „Selle sees on hooldus, meditsiin ja huvitegevus,” selgitab ta, hinnates täituvuse heaks, seda vaatamata hinnale.\nPõhivajadustele rajatud äriplaan toob kliente\n•• „Oleme hinda langetanud,” viitab Villa Benita juhatuse esimees Terje Kross üldisele majandusolukorrale. Praegu algavad majutuse hinnad Villa Benitas 450 kroonist ööpäevas, nädalalõpu veetmisel 600 kroonist.\n•• „Selline äri on rahulik ette-võtmine,” räägib Kross, kelle sõnul näeb äriplaan ette kasumini jõudmist kolme-nelja aastaga.\n•• Krossi sõnul on hakanud hooldekodu üles leidma ka väliseestlased ja teiste sekka on eksinud mõni Soome klient. „Spaa on tervenemine läbi vee, aga siin on ka meditsiiniline abi olemas,” selgitas ta. Meditsiinitöötajate kohalolek tähendab, et teenus on 24 tunni jooksul kättesaadav ka esimese korruse elanikele.\n•• „Kui esimene hirm saab ületatud, saavad nädalavahetusel puhkekodu külastanud inimestest sageli meie püsielanikud,” märkis Terje Kross.\n•• Tema sõnul on majaelanike omavahelise suhtlemise parandamiseks ühine ajalehtede lugemine ja söögitegemine, töötoad ja loengud ning õhtune magus suutäis köögis. Elanikel on ka oma taimekastid, kus kasvatatakse näiteks kobartomatit ja tilli.\n- juuni 16, 2009 Kommentaare ei ole:\nSildid: arendamine, noortekodu, peremajutuspakett, vanadekodu


Lauri Pedaja ja Inga Tislar viivad kuus eestlast endaga Euroopasse rongiseiklusele | Õhtuleht\nToimetas Katharina Toomemets, 28. juuli 2019, 12:21\nLauri Pedaja ja Inga TislarFoto: Erakogu\nKolmapäeval käivitus casting aasta lahedama reisisaate osalejate leidmiseks, kus näitleja ja juuksur Lauri Pedaja ning "Eesti laulu" finaalis end kuulajate südamesse laulnud Inga Tislar otsivad oma meeskondadesse osalejaid Euroopa rongiseikluses Rööparalli.\n"Rööparallist tuleb megaepic reisisaade," kirjeldab ühe võistlustulle astuva meeskonna kapten Lauri eesootavat seiklust ise oma Instagramis. „Ootame castingule igat noort seiklushuvilist, kes tahab suve lõpetada kuuepäevase rongitripiga, kus kogu pull makstakse kinni ja parimaid ootavad ka auhinnad!“\nTeine kapten Inga lisas omakorda: "Kaks tiimi ja viis riiki – kindlasti tuleb sellest tihe rebimine minu ja Lauri tiimide vahel, millelaadset ükski osaleja varem kogenud pole, ole sa reisinud palju tahes!"\nEsimese päevaga registreeris Rööparallile juba üle 250 reisihuvilise, casting kestab 1. augustini ning osaleda saavad kõik 18-27-aastased noored. Registreeri ennast SIIN.


seedimine - Postimees: Värsked uudised Eestist ja välismaalt\nSeedimine, meie igapäeva A ja O, tuletab end meelde siis, kui kimbutama on pääsenud seedevaevused, nagu kõhupuhitus, kõrvetised või kõhukinnisus. Mida teha, et seedimine kulgeks muretult, räägib Apotheka proviisor Liisa Randmäe.\nMida teeb liigne trenn seedimisele?\nLiigne treening on seotud ägedate ja krooniliste seedetraktiprobleemidega.\nKoer, grillimine ja kondid\nSuvel on inimestel kombeks veeta palju aega vabas õhus grillides. Tihtipeale soovitakse valmistatud einet jagada oma neljajalgse sõbraga ja nii rändabki mõni grillliha- või konditükk laualt lemmiku suhu. Paljudele koertele võib aga tugevalt maitsestatud liha- ja kondisöömine halvasti lõppeda. Lihtsamatel juhtudel võib asi piirduda kergekujuliste seedeprobleemidega.\nKas olete kuulnud mõnest ravimist, mis toimiks ühtviisi tõhusalt nii depressiooni, maohaavade, diabeedi, südamehaiguste kui ka liigeseprobleemide korral? On tõsi, et sellist superravimit ei eksisteeri, ometi on meil kasutada taim, mis kõigi nende haiguste puhul teaduslikult tõestatud positiivset mõju omab.\nPutin on valmis ameeriklaste vabandust ootama kuus aastat\nUSA uudistekanali Fox News saatejuht Bill O´Reilly nimetas möödunud nädalalõpul USA presidendi Donald Trumpi intervjuu ajal Venemaa presidenti Vladimir Putinit tapjaks.\nLugeja küsib: miks kõht tegelikult korisema hakkab?\n«Miks kõht koriseb? Kas laulev kõht on tõesti tühja kõhu tunnusmärk või on selle põhjused hoopis tõsisemad?» küsib lugeja.\nVideo: USAs leiti püüton, kes oli ära söönud kolm hirve\nAmeerika Ühendriikides Florida Evergladesi looduskaitsealal leiti Birma püüton, kes kinni püüti ja kelle seest leiti kolm hirve, ühe täiskasvanu ja kahe poja jäänused.\nInimsmugeldajad uimastavad põgenikke diislikütusega ja nakatavad parasiitidega 2\nVäljaande Newsweek andmetel uimastavad inimsmugeldajad põgenikke diislikütusega ja nakatavad nad parasiitidega enne kui neid üle Vahemere Euroopasse transpordivad.\nPuust ja punaseks video: miks kõht koriseb?\nNew Yorgi Ülikooli gastroenteroloog Lisa Ganjhu soovitab kõhust mõelda kui õhupallist. Näljaga hakkab see õhust tühjaks jooksma ning kuuleme plärtsatuvaid hääli.\nKorralik toidu mälumine aitab saleneda\nKõigile tuntud soovitus on, et süüa tuleb aeglaselt. Kuid oluline on, et see aitab ka saleneda. Selleks on mitu veenvat põhjust, selgitab Figuurisõprade peakonsultant Mai Maser.\nKuus asja, mis sinuga juhtuvad, kui jood hommikul esimese asjana klaasi vett 1\nJah, see tähendab seda, et sa peaksid jooma klaasi vett enne, kui sa kummutad alla terve tassitäie kohvi.\nKolm lihtsat asja, mida sa saad teha iga päev, et põletada rohkem kaloreid\nMõnikord on inimeste päevakava tõesti nii tihe, et lihtsalt ei ole aega jõusaali minna või oled väsinud ja tunned, et täna ei ole sa võimeline tund aega intensiivselt trenni tegema. Siin on kolm lihtsalt asja, mida sa saad teha iga päev ja sa ei vaja selle jaoks eraldi varustust või lisaaega, et minna jõusaali.\nViies ja kuues tervisenädal on möödunud kõikuvas meeleolus – kord motivatsioon tuleb, siis jälle läheb. Kaasa ei aita absoluutselt tõsiasi, et kaal püsib jonnakalt paigal. Miinus kolm kilo ja no ei liigu enam allapoole. Kui, siis vahel uuesti üles, nii võib see päeva jooksul mitme kilo kaupa pendeldada. Milles siis ometi asi?\nRobottolmuimeja korraldas pereisale täieliku katastroofi 1\nHõivatud perede ustav abiline, robottolmuimeja, võib väga ootamatult inimese vastu pöörduda ja kodus korraliku kaose korraldada.\nMiks ja kuidas mõjutab sage juhuslik näksimine väikelapse tervist 1\nViis jooki, mida ei tohiks enne trenni juua\nEnne treeningut tuleb kindlasti piisavalt juua, kuid iga rüübe selleks ei sobi.\nVaata, mis juhtub allaneelatud nätsuga\nUSA keemikud näitasid selgitavas videos, et alla neelatud nätsu pärast pole vaja muretseda.


"Mul on see õigus!" Khloe Kardashian tunnistas, et ta üritabki iga hinnaga kaotada internetist enda retušeerimata foto - Kroonika\n"Mul on see õigus!" Khloe Kardashian tunnistas, et ta üritabki iga hinnaga kaotada internetist enda retušeerimata foto\nLisatud kõnealune foto!\nSel nädalal on seltskonnameedias kõige kõmulisemaks fotoks Khloe Kardashianist tehtud klõps, mille tema assistent kogemata internetti lekitas. Ühel hetkel hakkasid inimesed märkama, et sotsiaalmeediapostitused, kus seda fotot oli kasutatud, hakkasid kaduma.\nNüüd tunnistab Khloe, et ta tõesti andis oma meeskonnale korralduse see foto nii ajakirjandusest kui ka sotsiaalmeediast ära kaotada. Tõsielustaari sõnul on temal õigus dikteerida, milliseid fotosid temast jagatakse, sest ta on võidelnud terve elu ebakindlusega ning tema keha, mille kallal ta on palju vaeva näinud, on jäänud sellele pildile väga halvasti ega näe välja, nagu see tegelikult on.\n"Kui ausalt öelda, siis see surve, pidevad mõnitused ja arvustamised, et ma peaksin olema kogu aeg perfektne ja teiste standarditele vastama, on olnud peaaegu talumatu," lisas ta.\nKhloe tunnistab nüüd, et ta kasutabki filtreid ja piltide tuunimist selleks, et näidata maailmale end sellisena, nagu ta ise tahab. "Ma jätkan nende kasutamist valehäbita ka edaspidi," jääb ta endale kindlaks, sest staari sõnul ei saa keegi teine talle öelda, kuidas ta välja peaks nägema.