ПРОБУЖДАНЕ: Юли 2017\nПървото учредено Българо-съветско дружество в Кюстендил е основано на 11 август 1940 година от 42 прогресивни граждани. Това става в бирария „Бохемия”. За председател е избран лекарят, доктор Петко Стефанов Бананов, бивш завеждащ вътрешно отделение в Кюстендилската болница (1927 – 1930 г.) и нейн управител (1931 – 1934 г.) Местното дружество се явява клон на централното дружество основано в страната. За подпредседател е избран офицерът от запаса подполковник С. Хлебаров, за секретар – бившият учител и адвокат В. Хлебаров, за касиер – библиотекар Крум Антонов, учител . За членове на ръководството са избрани още: доктор Стойне Ливадийски, доктор Владимир Дамянов и Ст. Тасков – тютюнев работник. Избран е и контролен съвет. Сред учредителите са още адвокатът Стефан Антонов, учителят Георги Ангелов и други. 18 от членовете на дружеството са комунисти (БРП), няколко са земеделци (БЗНС „Ал.Стамболийски”), а останалите безпартийни. Членове стават хора от всички прослойки – учители, лекари, адвокати, работници, чиновници, дребни търговци, шивачи, обущари, бръснари, занаятчии, земеделски стопани, пенсионери. Дружеството си поставя за задача да организира чествания на руски и съветски поети и композитори, вечеринки, посветени на наши националреволюционни дейци и писатели, да информира за развитието на съветската наука и култура. Целта е чрез многообразна дейност да откъсне младежта и населението от влиянието на фашистките организации – бранници и легионери. Ръководството на читалище „Братство” Кюстендил се обръща към новоучреденото дружество с молба за съдействие по осигуряване на подходяща съветска литература. Дружеството основава свой клуб с библиотека и читалня на днешния площад „Първи май”, установява контакти с Всесъюзната организация за културни връзки в Москва, урежда витрини и изложби с репродукции на картини на съветски художници, прожекции на съветски филми, организира безплатен курс по руски език. Постепенно броят на членовете нараства на 200 души.\nОт пролетта на 1940 г. Околийският комитет на Българската работническа партия в Кюстендил активизира своята дейност. Участието на партията в изборите прави нейните лозунги популярни сред всички слоеве на населението. Активизира се и ремсовата организация. Възстановяват се старите и се създават нови ремсови групи в града и околията. Основна политическа задача става борбата против въвличането на страната във Втората световна война.\nПо това време в страната се подема Соболевата акция – своеобразно всенародно движение за приемане на предложения от страна Съветския съюз пакт за приятелство и взаимопомощ. Предложението е направено на 26 ноември 1940 г. чрез А. Соболев, генерален секретар на Министерството на външните работи на Съветския съюз. Българското фашистко правителство го отхвърля и се опитва да го скрие от народа. Но главно под ръководството на Българската работническа партия по места се разгръща широка кампания за приемане на предложения пакт. Комунистите и ремсистите от Кюстендилско се включват активно в тази инициатива. В село Жиленци и района са събрани над 900 подписа. Впечатляващи са и резултатите в с. Скриняно, където акцията е ръководена от Стоян Лудев. Много подписи, телеграми и писма са изпратени от Горановци, Полетинци и други села. Активна дейност се разгръща и сред учениците в Мъжката гимназия, в Столарското училище, в Девическата гимназия. Писмата са изпращани до царя, правителството и редакциите на буржоазните вестници за сключване договор за ненападение и взаимна помощ със СССР. Ремсистите се включват ентусиазирано в разпръскването на позиви за приемане на съветското предложение. Чрез доктор Г. Василев със събиране на подписи са ангажирани и членове на БЗНС. Фашистката власт започва да преследва всички, които разпространяват позиви и събират подписи. Но акцията се превръща в своеобразен плебисцит за българо – съветска дружба, против прогерманската политика на българското фашистко правителство, за защита на жизнените интереси на трудещите се.\nОбществено-политическите условия в периода на Втората световна война не благоприятстват популяризирането на славянската идея и дружественият живот. След като на 1 март 1941 г. фашисткото правителство на Богдан Филов подписва във Виена протокола за присъединяване на България към Тристранния пакт , германски войски навлизат безпрепятствено в страната. В Дупница и Кюстендил са настанени части на 12-а немска армия.\nВ тези условия, поради гоненията, преследванията и грубия полицейски терор по решение на управителния съвет от 27 април 1941 г. българо-съветското дружество в Кюстендил е разпуснато, а скоро тази дейност въобще е забранена. На 22 юни 1941 г. – в деня на нашествието на Нацистка Германия в СССР, БРП изпраща призив до народа да не сътрудничи на правителството и на немските войски. На 24 юни партията обявява курс на въоръжена борба.\nДейността на българо-съветското дружество в Кюстендил е възстановена през май 1946 година.\nФаксимиле на писмо от 25 юли 1940 г., с което се иска разрешение за свикване събрание на Българо-съветско дружество в Кюстендил. Намерено в полицейските архиви след 1945 г.\nПолицейско разпореждане от 2 септември 1940 г. за вземане на отчет образуваните дружества в страната и членовете на техните ръководства. Намерено в полицейските архиви след 1945 г.\nПолицейски рапорт за дейци на Българо-съветското дружество. Намерено в полицейските архиви след 1945 г.\nСтраница от устройствен правилник на Българо-съветското дружество. Намерено в полицейските архиви след 1945 г.\nПоследна страница от учредителен документ на Българо-съветското дружество. Намерено в полицейските архиви след 1945 г.\nПротокол от създаване на дружеството в Кюстендил. Намерено в полицейските архиви след 1945 г.\nФаксимиле от списък на учредители на Българо-съветското дружество в Кюстендил. Намерено в полицейските архиви след 1945 г.\nФаксимиле от списък на учредители на дружеството. Намерено в полицейските архиви след 1945 г.\nЧленска карта на Костадин Лучански от 1949 г.\nУчебникът по антикомунизъм на фондацията на ексминистър Николай Младенов грубо противоречи на законовото правило, че политиката няма място в училище и на етичната норма, че омразата няма място в детските души\nЕйбрахъм Линкълн казваше, че можеш да излъжеш всички за кратко или един човек завинаги, но не и всички завинаги. Нацистът Гьобелс казваше, че една лъжа повторена 1000 пъти става истина. Кому служат и ччии пример следват днешните родни антикомунисти и грантаджии ще опитаме да разберем в следните редове.\nТези дни нашумя т.нар. „учебник” по антикомунизъм, подготвен от фондация на име „Софийска платформа”, в чието ръководно тяло е бившият зам.-председател на СДС, а по-късно висш функционер на ГЕРБ и и външен министър в кабинета „Борисов 1” Николай Младенов. Припомняме биографията му не само, за да изтъкнем, че днешният висш служител на ООН (съвместима ли е тази му позиция с грантаджийската активност) е класически политически ренегат, но и защото видният антикомунист е… син е на офицер от Държавна сигурност, потомък на комунистически род, чиито идеали днес оплюва обилно.\nРазликата е, че парите идват от Фондация „Америка за България”, платила огромните за нашите стандарти 227 000 лева за изработването, отпечатването и безплатното разпространение на антикомунистическия опус. Не е известно кои историци са писали „учебника”, но е факт, че той няма най-важното качество на учебник – не почива на научни факти и тяхното обективно изследване и тълкуване, а е едностранчив, тенденциозен, краен и пропагандистки, лозунгарски, досущ като учебниците в така мразеното от Младенов общество от неговата ранна — сталинска фаза…\n„Учебникът” противоречи и на основното конституционно и законово положение, че политиката няма място в учебните заведения. Именно затова е редно не само образователното министерство, но и прокуратурата да се самосезират и да проучат тази откровена политическа пропаганда в училище.\nНай-малкото, което е нужно да направят просветните власти, е да осигурят до българските ученици, до тях да достига и различното мнение за близкото ни минало, да им се съобщи за контекста на онова общество – глобално двуполюсно противопоставяне, Студена война, ембаргови режими и санкции, които подриваха икономиката в Източна Европа, надпревара във въоръжението и т.н.\nНека да бъдат информирани и за построеното по онова време, за социалната държава, която съществуваше, за развитието на българската индустрия, земеделие, образование, култура, наука, здравеопазване, спорт и т.н. Да им бъде казано обективно, че социализмът издигна България от бедна селска страна до мощна индустриална държава, в която над 20% от износа бяха машини и електроника, още толкова – химия и метали. И защо днес икономиката ни е евтин алкохолен туризъм и парцалки от Капалъ чарши. Как тогава за 3 години бе построен НДК, на който сегашната власт за 3 години не може да подмени плочките. Как тогава, за разлика от сега, имаше политици, съдени и влезли в затвора за корупция, а сега това е мираж за милионите гневни българи.\nНека на децата им бъде обяснено логическото противоречие как е възможно във времето, в което според „учебника” по антикомунизъм, България е била един огромен концлагер, е било възможно да бъдат създадени огромна част от произведенията, които и днес учат в училище, как е възможно малка България да изпрати хора в космоса, да се правят световно признати научни открития, да бъдем в първата петица и даже в първата тройка по олимпийски медали? И как всеки имаше работа, а по улиците не пребиваха хора просто ей така, че тежките криминални престъпления бяха рядкост, че всеки ходеше на зимна и лятна почивка на символична цена, че заплатата от 200–300 лева беше достатъчна, за да си купиш, макар и с известно чакане, нови (а не трета ръка), жилище и автомобил. Защо парното, токът, водата струваха броени левчета, а днес заради сметките към монополите, се лишаваме даже от храна…Да ни кажат защо днес външната ни политика е васална и безропотна спрямо Вашингтон и Брюксел, а някога Живков водеше равноправен диалог с канцлера на Западна Германия, премиера на Япония и с генерал Де Гол. Че тогава във властта участваха Николай Хайтов, Светлин Русев и Емилиян Станев, а днес Бойко, Цецо, Цецка, Валери Симеонов и Живко Суджука…\nОтделно от това, „учебникът” противоречи остро на моралната норма, че омразата няма място в чистите детски души. Ясно е, че целта не е просто децата вместо на „стражари и апаши” да играят на вече на „комунисти и демократи”. Целта е в детското съзнание трайно и необратимо да бъде наложена опорната точка, че в миналото ни всичко е лошо, че социалната държава по принцип е лоша, че стремежът към социална справедливост е много, ама много лош. И, разбира се – че Русия е много, много лоша, нищо, че тя от 25 години не е Съветският съюз. И още нещо много важно за авторите и техните спонсори от „Америка за България”– че преходната реалност, в която те живеят е…идеална. Че тя няма алтернатива, че ако някой дръзне да поиска промяна, е комунист, който ще ни върне в концлагера. Хитро измислено, нали, господа антикомунисти?! Лозунгите са познати, даже и със сложения им обратен знак, нали?!\nФакт е, че днешните родни и международни антикомунисти и неолиберали в съзнанието си са едни най-обикновени сталинисти или фашисти, готови да мачкат и репресират, че и даже да убиват (ще дойде и това време!), ако е застрашена тяхната власт, техните печалби, тяхното колонизаторско присъствие, тяхното глобално влияние.\nБългарското общество, въпреки изхарчените стотици милиони долари (само „Америка за България” рапортува за дадени 400 000 000 долара, а съвместно с други фондации и програми сумата може и да минава милиард), българският народ продължава да тачи доброто от социалистическото ни минало и да уважава и обича приятелска, славянска и православна Русия. Първият процент се движи около 50 (ако сложим хората, които искат радикални социални преобразувания и по-силна държава, сигурно ще клонят към 80 на 100), а вторият процент е над 80.\nХората усещат реалността. Виждат, че преходът беше несправедлив, че новият ни елит е калпав, а капиталистическото общество от неолиберален тип е пагубно. Последното го разбира вече целият свят, включително –в най-богатите страни. И как няма да не го разберат, щом неолиберализмът и глобализмът родиха уродливата реалност, в която 1% от хората владее толкова богатство, колкото останалите 99%, когато 8 милиардери имат толкова пари, колкото 3, 5 милиарда човека от бедните държави. Все по-ясно става, че в името на тези печалби се манипулират правителства и избори, купуват се политици, промиват се мозъци, чрез машината за глобално медийно влияние. Нима това не е неолиберален, капиталистически тоталитализъм?! Но хората постепенно се събуждат!\nНашите сънародници, включително и децата ни, разбират, че „демокрацията”, която ни построиха не е демокрация, че обществото ни, регионите, семействата, хората, живеят в несправедливо, бедно и все по-бездуховно общество, лишено от справедливост, от реални ценности и вяра, от сигурност и предвидимост, от ред и стабилност, и най-вече – от национална цел и единение. Пропада и опорната точка, че за това положение — видите ли — са виновни „комунистите и ченгетата”. Как да са виновни те, когато за 27 години на власт левицата бе едва 7–8 години, а десницата – 20! И когато в целия преход и десните, но и левите, изпълняваха духа и буквата на неолибералната икономическа и политическа доктрина –по-малко държава, всичко е пазар, тотална приватизация, всички привилегии за капитала, особено – за чуждия, социалните права на хората – в ъгъла и т.н.\nХората не са луди, господа антикомунисти!\nНяма да успеете не за друго, а защото в духа на младите е присъща борбата за промяна, за справедливост, за достойнство. Може те да не бъдат наречени „социализъм”, със сигурност няма да са едно и също с обществото преди 1989-а, със сигурност ще са много по-радикално леви, отколкото днес можем да си представим, със сигурност тяхна цел ще е да скъсат оковите на тоталитарния неолиберален капитализъм в световен мащаб.\nНо ще ги има, повярвайте!\nИзточник: вестник „Земя”, 27 юли 2017 г.\nСлед като чрез Ония ценности бяха остъргани значителни части от крехкия цивилизован пласт от съзнанието на милиони хора, сега повсеместно се сблъскваме с примитивно поведение: поддават се на евтини манипулации; образуват разбойнически банди, кланове, стихийни тайни организации и градят неформални йерархии; зъбят се на „чужди и външни" хора наоколо; подчиняват се на сексуални стереотипи; следват стадото себеподобни по случаен белег. Циганите логично най- бързо загубиха следите от цивилизованост, последваха ги и немалко българи.\nСред коренното население привилегиите за малцинствените групи и потискането по този начин конкретно на българския държавнотворчески народ, се появява реакция. Неизбежно се стига до отхвърляне, враждебност и непоносима дезинтеграция сред населението. А после и до ускоряване на тенденцията към разпад на държавата. Ваксинирането на децата ни с „програма за толерантност" с усилията на просветното министерство, „Отвореното общество" на Сорос и прочие кривозащитници, навреди на българите.\nТук все още инатливо се пънат да изпълняват задокеански и брюкселски предписания, които са противни на голямото мнозинство от нашия народ. И защото народът ни ги отхвърля с възмущение, управниците напират да ги налагат чрез „демократична" принуда. Отново се налага да отбележим, че свободата и справедливостта са несъвместими с либералната „демокрация" и обратно. При всички досегашни опити за присаждане на едната ценност върху стеблото на другата, се е получавала диктатура.\nСтрашното е, че нацията и властта над нея водят собствен живот, при който интересите им не се допират. От близо 30 години у нас е в ход процес, при който се променя чертежът, по който от килийното училище през османско време и доскоро се е възпроизвеждало културното ядро на българите. Държат ни в състояние на „организиран хаос", той е задължителен атрибут на всяка война. Нахвърлянето на цигански банди върху невинни българи е малка, но важна част от нея. С цел поддържане на трудно поносима среда за живот в страната, и поддържането на тревожно чувство за дебнеща опасност.\nВ крайна сметка се цели превръщането на нацията в някакъв „първичен бульон" от атомизирани индивиди, готови в името на печалбата, удоволствието или близкия успех, да се превърнат в подконтролна и положително настроена към чужда власт маса.Изключително важна роля за постигането на разрушителните цели има поддържането у нас на състоянието на постоянна икономическа и социална несигурност, на пълна липса на хоризонт пред обществото и отделния гражданин.\nИзточник: вестник „Труд”, 20 юли 2017 г. / със съкращения /\nИсторията на един успял ром, който си иска социализма - Н.Зарева\nСлучайна среща ми припомни, че през социализма ромите бяха сити и интегрирани по единствения успешен начин – задължаваха ги да работят. Но демокрацията ги постави по-високо в йерархията на социалните групи, превърна ги в привилегирована паразитираща прослойка, в заплаха за живота на друга част от обществото. Последната им жертва е Алекс от Бяла. Милиони левове потънаха в джобовете на цигански и български барони за интеграцията им, а си останаха неинтегрирани и до днес. Няма и намек за намерения безработните роми да бъдат откачани от хранилката на социалните помощи и битовата престъпност, и да бъдат закачени към трудовия сектор. Затова ще разкажа една история като доказателство, че ТРУДЪТ е единственият лост за интеграция на малцинствените групи. Историята е на един успял и богат циганин, който, обаче, тъгува за времето на социализма.\nСъдбата ме срещна с циганин от Разлог на безлюдна междуградска спирка. Черен, миришеше на пот, но лицето му излъчваше интелигентност и достойнство. Заприказвахме се. Извини се, че е мръсен, но отглеждал овце и направо от егрека запрашил с буса към спирката да получи пратка. Не смята думата „циганин” за обидна, само ако се употребява в множествено число. Държи да го наричат „ром”, за да се прави разграничение между различните прослойки в етноса. Неусетно разговора премина към паралел между онзи строй и настоящето. Човекът беше категоричен, че при социализма било много по-добре. Нищо че сега има печеливш бизнес, хубава къща на три ката, бус за работа и „Ауди” за парад. Може да отиде, където си пожелае, даже в Дубай. Но няма нито време, нито желание да пътува.\nКаквото и да ти говорят, запомни, за нас, циганите, при социализма беше истински рай. Никога не сме живели по-добре.\nДържавата го изучила, завършил техникум, след това държавата го изпратила на работа в местен завод по разпределение. Там вече работели родителите му. Дали им след няколко години голям апартамент в Разлог. В почивните дни обработвали градината на село, изкарвали си сами зеленчуците и плодовете. От завода ги водели на екскурзии, та видял и България. За добра работа го изпратили на екскурзия и в Съветския съюз. Циганите се чувствали равни с българите и българите ги приемали за равни. Не помнеше някой да е правил разлика между собствените му деца и българчетата в училището.\nНо помнеше кога „душата” му се е „събудила”, как от дива лоза започнал да се превръща в „облагородена асма”.\nОт завода ги завели на балетна постановка в Народния театър, а даже по телевизора не бил виждал балерини. Но всичко било толкова красиво и изящно, че когато представлението свършило, очите му били мокри. След това не пропускал подобни мероприятия, пръв се записвал в списъка – гледал постановки с всички велики български артисти, започнал да чете и книги. От завода ги завели и на изложба. Излязъл от залата влюбен и в това изкуство. Имал практика да „слага на влог”, но решил, че колкото и да струва, ще си купи истинска картина. Намерил художник, влязъл в ателието и дъхът му секнал при вида на селска къща с есенна градина. Пазарил се, купил я. След време още две. Още си ги пази, и когато го налегне мъка, сяда пред тях и ги съзерцава. За нищо на света не би ги продал.\nПодчертава, че изкуството е вторият фактор, който го е изградил като човек и характер.\nНо дошла демокрацията, заводът го изхвърлил на улицата със стотици други работници, сред тях и цигани. Едни се хванали за временна работа, други събирали старо желязо, трети започнали да крадат. А той заминал за Германия. Нощувал под мостове и по пейките в парковете, простудил си бъбреците, а намерил работа само за месец-два. Опитал да проси, но го досрамяло. Върнал се и заминал за Гърция да дои овце. С голи ръце, без апарат. Костите на ръцете му се изкривили, изпитвал ужасни болки, а и бъбреците взели да се обаждат. Изчакал да му изтече договора, взел парите и се върнал в България. Захванал се да приложи наученото и да прави собствен овчарник. Но получил бъбречна криза. Нямал осигуровки и си плащал на ръка за снимки и прегледи, а после и за операция. Оперирали го в софийска клиника. След операцията го настанили в една стая с доцент около неговата възраст, преподавател във ВУЗ. Доцентът проклинал оня строй, оплаквал се колко бил ощетен, как го разпределили преподавател в някакво северняшко градче, как се измъкнал от разпределението, защото баща му познавал „голяма клечка” в ЦК на БКП. И пак същата „клечка” му помогнала да стане асистент. Но при пътувания в чужбина за обмяна на опит, само веднъж попаднал в списъка, и то за Москва. За Куба не го взели, защото нямал доклад по някаква тема, а никой не го предупредил да напише такъв. Дали му гарсониера, защото бил ерген, та „клечката” пак се намесила и му дали по-голямо жилище. Но се измъчил с преместването на багажа.\nЦиганинът го слушал мълчаливо. Доцентът се усетил, че може би го натоварва. Ама защо ти обяснявам, ти си циганин, знаеш по-добре от мен как ни мачкаха, еле пък вас, колко трудно беше с работата, казал доцентът.\nИ тогава циганинът се вбесил. Господине, ние сме почти набори, но погледни моето лице и ръце, погледни и своите. Ти изглеждаш по-млад за годините си. Но докато ти си бил в кабинет и си недоволствал я за жилище, я за чужбина на държавни разноски, аз съм работил и за твоята заплата. Всички цигани изработвахме заплатите на такива като теб, докато ти си търсел връзки да се уредиш по-добре в живота. И въпреки това не мога да кажа, че съм живял зле, че са ме мачкали.\nЩом говориш така, значи си комунист! За пръв път срещам циганин комунист, възкликнал доцента.\nНяма значение дали съм комунист или не съм, а че казвам истината. А ти даже не знаеш, че безработен циганин при социализма нямаше. Отнасяха се към нас с уважение, имахме самочувствие. Сега почти няма работещ циганин. Харесва ли ти циганите да не работят и ти да ги издържаш с данъците си? Не. Хересва ли ти, че циганите крадат и пребиват хора за 20 лева? Не. Смяташ ли, че полицията ще те спаси, ако те нападне циганин? Не. Харесва ли ти да виждаш просяци по улиците и джебчийки в трамваите? Не.\nЕ щом е „не”, защо ми говориш, че някога сме били по-зле?! Особено пък ние, циганите. И на него казал да запомни, че циганите са живели добре само при социализма.\nДоцентът не казал нито дума повече. Мълчал един ден, а на втория дошла санитарка да му премести багажа в друга стая. Затваряйки вратата след себе си, доцентът казал ни висок глас: „Аз с комунист в една стая не мога да лежа!”\n… Излязъл моят ром от болница, довършил фермата. Наел за овчари други цигани – от солидарност, а и да не си рискуват живота като крадат жици. Но седмици преди Гергьовден двамата овчари изчезнали от кошарите, отмъквайки няколко агнета. Полицията ги открила, но не открила агнетата. Тогава циганинът издигнал желязна ограда около фермата, инсталирал видеонаблюдение, наел други цигани и въвел бонуси за добра работа. Така се застраховал двойно от кражби, но въпреки това не смее да се отдели повече от ден-два от кошарите. Доволен е от себе си, че не е кривнал от правия път, но всеки път като минава край завода, в който е работил, душата му страда . Човек се чувства най-добре и е най-свободен в голям колектив, от мен да го знаеш. Винаги ще има кой да ти помогне, да си кажете нещо ново. Когато работиш с пет човека, след време няма за какво да си говорите. Подивяваш, без да усетиш. Разбираш го, когато попаднеш сред непознати хора, и не можеш нито разговор да подхванеш, нито знаеш как да се държиш.\nПитам го за какво мечтае.\nМечтае внучката му да стане балерина. Мечтае да разшири фермата и да наеме още работници, за да си бъдат по-голяма дружина и да не подивяват. Мечтае времето да се върне назад, в завода пак да работят хиляди хора и младите цигани да бъдат там. Да ги водят на балет, на театър, екскурзии и манифестации – с костюми и вратовръзки , както му е реда. Убеден е, че след това те сами ще спрат да крадат.\nАвтобусът се показа в далечината и през очите на мъжа премина сянка от съжаление и страх. Наведе глава и се извини, че ме е занимавал половин час със себе си, но вече бил забравил какво се говори пред непознати.\nОтговорих, че не ми е досадил. Но изглежда и аз съм подивяла, защото исках, но не се осмелих да му кажа, че тази непредвидена среща е една от най-важните в досегашния ми живот. Дълго ще се спомням думите му…\nИзточник: сайта mejdu-redovete, 16 юли 2017 г.\nДнес модерна е думата „интеграция”, но реално такава бе постигната в периода 1944-1989 година\nЩе започна с това,че „циганско малцинство“ в България няма. В нашата страна живеят няколко етнически групи цигани.“Ромите“ са потомци на пришълци от Северна Индия (Раджастан),които през Византия (XI-XII век) се разделят на север-към днешните Грузия и Армения, на юг-към Египет, Сирия, Палестина и Северна Африка.Третата посока е Мала Азия, Балканите и Европа.\nКардарашите са известни като „сръбски“ или „унгарски“ цигани. По традиция са православни. В България идват между Първата и Втората световна война от Беломорска Тракия,Вардарска Македония и Северна Сърбия (Войводина). Спазват старите цигански норми и правила на поведение. Занимават се с котларство и бакърджийство-занаяти, практически унищожени след „промените“ у нас. Чергаруват.\nЙерлиите смятат себе си за хора с „висок морал и модерен манталитет“. Живеят уседнало. Делят се на „български цигани“- християни и протестанти, и „турски цигани“-мюсюлмани. “Турските“ цигани са най-многобройната част от циганите в България. Спазват мюсюлманските, но зачитат и българските големи празници. Говорят цигански (романес), примесен с турски думи и обратното-турски-с елементи на цигански. Повечето отричат циганския си произход и имат турско самосъзнание.\nЛударите (рудари) се самоопределят като „власи“ или „влашки цигани“. Говорят диалект на румънски език. Според поминъка се делят на „мечкари“ и „копанари“. Бриджит Бардо „приключи“ с панаирджийските мечки.\n“Копанарите“ все още дялат лъжици и други изделия от дърво, но са на изживяване.\nДемирджиите живеят в Старозагорско, Чирпанско и в някои пловдивски села. Не говорят цигански, а български и са християни.\nДействителният брой на циганите в България е неясен. Немалко от тях се обявяват за етнически българи или турци. При преброяването от 2001 г. циганите са 370 908 или 4.68 % от населението. Преброяването през 2011 г. показва 320 761. Американски източници твърдят за около 450 000 към 1990 г. Други — за 700 000 до 1 000 000 души.\nПреди 1990 г. Турция спира изпълнение на Спогодба за изселване под претекст, че заедно с „български турци“ заминават и цигани. В днешни дни „ромите“ са на почит и уважение в „битките“ за власт. Те са избирателен потенциал за ДПС и ДОСТ. Техният глас има значение и за други партии. „Алфа Рисърч” съобщава, че на изборите за Народно събрание през 2014 г. циганите дават от цялата избирателна маса на партиите, както следва – за ГЕРБ – 8%, за БСП – 17%, за ДПС – 44%, за АБВ – 3% и т.н.\nВ днешния политически речник на мода излезе думата „интеграция“. След 9 септември 1944 г. това беше курс на БКП с цел включване на циганите в икономическия, политическия и културния живот, за приобщаване към обществото. Издаваше се вестник „Нов живот“ на български език. Постановление на Министерския съвет от 1958 г. регламентира усядането на циганите чергари. Те се установяват на постоянно местоживеене. Осигурява им се работа с прилично възнаграждение в ТКЗС, в промишлени предприятия и в градински центрове. Правят се опити за „разселване“ сред българи, но циганите се стремят към компактен живот в „свои“ квартали.\nТрудът и образованието са главните фактори, които дават резултат за промяна на „циганския“ начин на живот. Към 1946 г. над 80 % от циганското население е неграмотно. Държавата открива детски градини и училища в техните квартали. Постановление на Министерския съвет нарежда „целокупно“ приемане на циганчета в училищна възраст в българските училища. От 1958 г. българският език става задължителен в циганските и турските училища. Въвежда се практика за облекчено приемане на цигани в професионални училища и техникуми, във висши учебни заведения. В началото на 60-те години на м.в. се предприемат действия за по-трайно откъсване на децата от семейството и кварталната среда и поставянето им в по-добри условия в интернати. Откриват се основни училища със засилено трудово обучение, които по-късно прерастват в средни. Те са оборудвани с работилници за обработване на дърво, стругарски и шлосерски отдели. Впоследствие са трансформирани в професионално-технически училища. Усилията дават резултат. Нивото на неграмотните цигани пада до 11 %, но по-късно отново расте. Родителите смятат, че децата им трябва да учат от 8–9 годишна възраст до навлизането им в пубертета, когато вече са годни за сключване на брак. Трудно преодолима е ценностната система на циганите, която държи на преден план свободата, рода и семейството, децата, веселието, задоволяването с най-насъщното, липсата на амбиция за власт над другите.\nЦиганите се приобщават към обществените норми на живот и в Строителните войски, където младежите получават ежегодно строителна квалификация.\nСекретариатът на ЦК на БКП с решение от 1978 г. активира дейността на държавните учреждения, насочена към издигане на равнището на циганското население в България. Цели се засилване на приобщаването във всички области.На преден план е образованието. Използват се „разселването“ сред българи, както и възможностите на „смесените“ бракове. Изпълнението на приетите програми върви трудно. Опасността от турчеене на циганите води до продължаване на промяната на турско-арабските им имена с български чрез смяна на старите паспорти,при раждане и при изпращане в казармата. След 1989 г. резултатите, постигнати с много труд бързо и безотговорно са заличени.\nПрезидентът (1990–1997 г.) Желю Желев премахва задължителната адресна регистрация. Министър-председателят Андрей Луканов „организира“ изготвяне на „програмата Ран-Ът“ за преход към пазарна икономика. Депутатите одобряват с бурни ръкопляскания документа, който впоследствие ликвидира по-лошо от война постигнатото за 45 години от социалистическата власт. Днес 60% от населението живее на прага на бедността. Движението за права и свободи ислямизира и турцизира българските цигани.\nФилип Димитров съсипва ТКЗС и селското стопанство, Иван Костов-промишлеността. Днес 60 % от населението живее на прага на бедността. Вместо реална политика за приобщаване, след 1989 г. десетки ромски фондации и структури съвместно с български партньори източват огромни финансови средства от ЕС и дарения от отделни държави. Властите правят опити за „излизане“от положението, но „циганската спасителна лодка“ потъва заедно с „българския кораб-майка“. Демографската катастрофа е факт. Прогресията за раждаемост показва, че към 2050 г. циганското население в България може да бъде около 3 млн. души, турското-около 1.2 млн., а българското-под 1 млн.\nПолитическият модел на фасадна демокрация от брюкселски тип вече 27 години обслужва политико-икономическата прослойка, наричаща себе си „елит”.\nПрез 1989 г. с брутен вътрешен продукт от около 25 млрд. щатски долара бяхме 9 милиона. С безплатно образование, здравеопазване, 150 000-на армия с 300 бойни самолета, 3 700 танка, с наука, култура и спорт, уважавани по целия свят. С вътрешен ред, спокойствие и защита на живота и имота на гражданите.\nДнес брутният вътрешен продукт на България е около 50 милиарда долара. Всичко е скъпоплатено. Имаме едва няколко самолета и 15 000 войника. Могат ли председателят на Народното събрание, министър-председателят и президентът да обяснят на българите, на циганите и на турците какво правят те за тях и къде отиват милиардите, поверени в техни ръце? Защото сме най-бедната и корумпирана държава в Европейския съюз.\nДнес 41 % от българите, циганите и турците до 16 години са неграмотни, а останалите — депрофесионализирани. Не усещат ли нашите управляващи, че с действията или бездействията си участват в погребалния ритуал на собствената си Родина?\nОт сайта lyubomirshopov.bg (със съкращения)\n*Авторът е дипломат. Завършва Московския държавен институт за международни отношения. Бил е ръководител на делегацията ни на преговорите по разоръжаване между НАТО и Варшавския договор. От 1985 до 1988 г. е началник на отдел „Балкански страни“ в МВнР. Автор е на книгите „Отдел „Трети“ (2012 г.), „Геноцид“ (2014 г.) и „Турският въпрос и държавната сигурност“ (2016 г.) Член е на Асоциацията на разузнавачите от запаса и на Национална асоциация „Сигурност“ .\n„Нареда на работниците за освобождението на българският народ” – 1871 г.\nНовият документален четирисериен филм на известния американски режисьор Оливър Стоун «Интервю с Путин» можете да видите вече преведен на български\nИнтервюта с Путин, еп. 3 (2017)\nИнтервюта с Путин¸еп. 4 (2017)\nРежисьорът Оливър Стоун смята за гротескно, че много негови сънародници не знаят какъв е Путин. „Изглежда в момента много хора в Америка – в Държавния департамент, медиите и ЦРУ – се обявяват срещу каквито и да е отношения с Русия. Жалко“, каза той в интервю за немския вестник „Велт ам Зонтаг“.\nПо думите му САЩ „не се вслушват в Путин“. „Той е важен политик на световно равнище, а ние го обявихме за наш главен враг. В тази ситуация е гротескно, че мнозина американци не знаят кой е той“. Стоун споделя, че след интервютата с руския президент е останал с впечатлението, че „Путин не се стреми към създаване на експанзионистична, агресивна Русия, но иска да вижда, че се уважават нейните национални интереси. Това е нещо, което на Запад постоянно не се проумява. Може би САЩ не са заинтересовани Русия да има собствен суверенитет“, отбеляза Стоун. Режисьорът посочи, че американската общественост „често познава Путин само по кратките интервюта, които показва телевизията на САЩ. Там го превеждат и в повечето случай гласът на превода е твърд, груб“, отбеляза той и добави, че именно по тази причина искал Путин да говори във филма на родния си език, а преводът е със субтитри.\nПреводът на български е благодарение на „Документални филми” (dokumentalni.com) и Илиан Станчев\nВинаги съм се страхувал да пиша за него. Не защото е сложен, а защото е съвършен.\nУ всеки друг може да се намери нещо неясно, неточно ,нещо объркано.У него е чисто просто, здраво. Аз не знам дали има втора българска фигура, създадена така естествено и така монолитно.В образа му няма нищо излишно. Онова, което при някои създава една по-свободна атмосфера, при него би звучало вулгарно. Неговите светли очи и лаконичната му реч не търпят нищо допълнително. Тук един по-аристократичен косъм е в състояние да разруши съвършенството. Надали има друга наша личност по-чужда на театралното пресъздаване. Подобно на Паисий той е анонимен .В биографията му няма нито едно увлечение, нито една жена, нито един романтичен скандал. А е бил млад, хубав, весел. В биографията му всичко е извисено над страстите, над малките слабости. И въпреки това той не прилича на икона, не е парче исторически лед. Всичките му действия са пропити от една човещина, която смайва.От една сдържана мъжка ласка, която кара България да лудее от обич.\nЕдно приближаване до него винаги трогва и смущава. Не защото е безсмъртен, а защото е във висша степен морален.\nЦелият му живот е низ от примери, които извисяват нацията. Неговата храброст и неговата скромност са пословични. В името на делото той е бил едновременно и добър, и безпощаден, невидим и ярък, колкото строг, толкова и справедлив. Всички, които са имали работа с него, са го обожавали. И Раковски, и Ботев, и Вазов, и шопите от софийско.Единствен предателят не е разбрал светлината. В летописа на вечността му няма нищо слабо, грозно, неприлично. Нищо, което би ни наскърбило, Суетата на вождовете му е органически чужда. Суетата на дребните герои-още повече. Той никога не е смесвал делото със себе си, макар че целият е бил потопен в огъня му. Никога не е търсел шума, славата, евтините радости. Освен красиво, но непотребно себепоказване, което вълнува изкуството, но обижда революцията. Ето защо на неговия паметник никога не бива да има знамена и мечове, героични пози, орлови погледи.Там горе един ямурлук и едни цървули и страшните,но скъпи думи:Ако загубя, губя само мене си...\nЕдно изключение, което няма равно на себе си. Разбира се, тук думата сам не означава самотен. Тук тя значи единствен. И наистина, кой друг би могъл да оспори неговото дело или нравствената ми висота. Кой друг може да изрече това просто, и безподобно: Аз съм Левски. Да го изрече, без да се смути или без да се надцени. Сигурен съм, че никой. В неговия случай има нещо недосегаемо, неповторимо. Той беше неук, но гениален. Едно дърво без голяма корона, но с огромни корени. Словото му не беше красиво, но беше силно. То не радваше, а будеше, възпитаваше и дори плашеше. Не беше слово на поет, а на нелегален. Затова от него историята не наследи нито една реч и нито един статия. Но това не му попречи да й остави примера на една организация, която обедини нацията и създаде България. Преди гения народът имаше честите-хайдушките кости и стръкчето здравец. След него той получи революционните окръзи уставът на БРЦК и знамето на една княгиня. Днес това може да ни изглежда малко или наивно, но по онова време то беше прескачането на няколко века, възлизането от самотата на личното отмъщение, раждането на колективна ангажираност. В този смисъл той хвърли мост между народа и епохата. Той, който пръв разбра революцията, без която не можеше и която идваше.\nУбеден съм, че най-красивите слова, казани за него, са винаги недостатъчно красиви. Не защото е претенциозен, а защото е свят.\nМного имена могат да се откраднат от народа, но неговото име никога. То е млякото и въздухът за всичко българско. От кошарите до класните стаи. Клетвата, без която сме немислими. Не вярвам друга нация да е свързана с такава фатална любов към един образ. Ние не само се гордеем, че го имаме, ние ликуваме. Той е нашето вечно изригване ,нашето нравствено оплождане , безкрайността ни. Невидимата емблема, която ни свързва. Когато мислим за него, ние мислим за всичко онова, което ни спасява и мъчи за Свободата, за Републиката, за шампионите, за устата, която изфъфля: Фанете тогоз! Така той ни даде в едно и също време най-чистото усещане за подвига и най-страшното усещане за цената на предателството. Неговата бесилка стана нашият кръст. Той увисна на нея не само за да спаси България, но и за да я разтърси. Да и покаже слънцето и вълците. Тук е скрит един трагизъм, който няма равен на себе си. Ето защо за народа той е нещо повече от Героя. Той е Светецът. Онзи най-скъп син, пред когото майка България винаги е стояла на колене, задавена от гордост и сълзи.\nСтояла е и ще стои, докато я има.\nВ началото на декември 1872 г., малко преди залавянето на Левски, троянският йеродякон Максим (бъдещ пловдивски митрополит) и отец Енчо Николов, председател на Сопотския революционен комитет, отслужвали Света Литургия в девическия метох в Сопот.\n"На края на службата - разказва по-късно митрополит Максим - отидохме в килията на баба Христина с цел уж да причастим болната монахиня. Слязохме по секретна стълбичка, прикрита с черга, в зимника, дето намерихме Дякона, че си чете причастни молитви пред иконата, при запалено кандило и две вощеници. Аз дякон, снех от рамото си орара и го подадох на Левски, който, облечен в расото на леля си Христина, го постави на рамото си и се причасти като дякон - от Светия Потир".\nНе знаем коя молитва точно си е чел. Все си мисля, че е тази: "На Твоята тайна вечеря, Сине Божий, днес за причастник ме приеми. Защото на враговете Ти няма да издам тайната, нито целувка ще Ти дам като Иуда...". Или този псалом: "Да тръгна и по долината на смъртната сянка, няма да се уплаша от злото, защото Ти си с мене".\nА "смъртната сянка" вече го е причаквала в долината...\nНе знам какво учат за Левски децата днес. Но на нас ни разправяха как през 1864 г., навръх Великден (с привкус на демонстративност) Левски отрязва своите коси на йеродякон, хвърля расото, отказва се от Бога, отрича се от вярата, открадва коня на вуйка си и - право в Легията на Раковски. Така от монах се превърнал в революционер и от Дякон Игнатий - в Апостола на свободата. Защото (казваха) израснал, узрял и прозрял, че "Свободата не ще Екзарх, иска Караджата". Изглежда ефектно, даже зрелищно и най-вече - идеологически правилно. Но това, което изглежда правилно, не е вярно.\nДълго време предпочитаха революционера, защото се самоласкаеха, че приличат на него, и на знамената си го слагаха, и още се кичат с името му, и за съюзник го прогласяват, и за алиби пред историята на него се надяват. Не желаеха и не желаят да проумеят държавника, защото Левски е отрицание на тези, дето се самооблъщават, че са държавници, и вършат обратното на това, което е казал, завещал и предначертал.\nА до духовника, до неговата духовна същина, до неговия нравствен императив тъй и не могат да се докоснат. И понеже не го разбират, заобикалят го.\nЛевски не хвърля расото, не се отказва от Бога и не се отрича от вярата. Тъкмо напротив - в онази Възкресна утрин Левски като Христова жертва се поднася пред олтара на Свободата. Посвещава се. Защото свободата не може нито без Екзарха, нито без Караджата. Както България не отделя Дякона от Апостола. Който се е посветил на Бога и на Народа.\nЛевски е лъчезарен и хладнокръвен; безстрашлив и свенлив; ангелогласен и аскетичен; великодушен и безкомпромисен; хоругвоносец и стратег; монах и воин; дякон и рицар; духовник и революционер; светец и държавник.\nДуховникът не си противоречи с държавника, нито революционерът - с духовника. Тези три същности са неотделими и неразделяеми. Без това триединство щяхме да говорим за някого друг, не и за Левски. В това триединство е неговото постоянство, неговото безстрашие, неговата нравственост, неговият стоицизъм, неговата възвисеност, неговата мащабност, неговата безсмъртност, неговата святост.\nЗащото Левски не разделя, а събира.\nНеговото любимо песнопение е "Достойно естъ": "Достойно естъ яко воистину блажити тя Богородицу, присноблаженную и пренепорочную и матер Бога нашего. Честнейщую херувим и славнейшую без сравнения серафим, без истления бога Слова рождшую, сущую Богородицу тя величаем".\nВ тефтерчето си е преписал "На прощаване" и тропара във възхвала на светите братя Кирил и Методий: "Яко апостолом единонравнии и словенских стран учителие, Кирилле и Методие богомудрии, Владыку всех молите, вся языки словенския утвердити в православии и единомыслии, умирити мир и спасти душы наша".\nВ Наредата и в Устава на БРЦК Левски е записал изрично, че в ръководството на всеки революционен комитет трябва да има свещеник.\nИ това не е тактика, не е театър. Това е обричане.\n"Заклевам се в Евангелието, в честта си и в Отечеството, пред Бога и пред честното събрание на съзаклятието, че от всичко, което ми се яви, няма да кажа и открия никому нищо до смърт и до гроб..."\nТака започва клетвата на новооглашените, написана от ръката на Левски. Написал е и една "Забележка. Новооглашеният ще се изправи пред една маса, на която има сложено едно Евангелие или кръст, един нож и един револвер, и ще си тури лявата ръка на сърцето, а дясната ще я вдигне нагоре, и ще следва да дума следующите думи, т.е. гореизложените."\nЛевски събира на едно Евангелието и револвера, кръста и камата, вярата и свободата. За да знае всеки, който се е захванал с народната работа, че отговаря пред Бога и пред Народа.\nЗащото - ако не обичаш Народа, как ще служиш на Бога. И ако не си чист пред Бога, как ще служиш на Народа. И "Както Син Човеческий не дойде, за да Му служат, но да послужи и даде душата Си откуп за мнозина" (Мат. 20:28), тъй и Левски носи кръста на своето Апостолско себеотричане. Това е то, Евангелието на новозаветния народен водач:\n"Гледайте, че ще бъдете отговорни и пред Народа, и пред Бога - близо е времето! И в Евангелието нали се казва: "Човече, трябва да работиш за народът си до смърт и всичко да жертвуваш за него. Там съм и Аз! Ако ти умреш, нали и Аз за теб се разпнах!"... И още: "Който не изпълнява клетвата, в която се е клел пред Евангелието, т.е. във вярата си и в честта си, той е най-низкият и гнусавият човек на светът! По-добре е за човекът сто години мъки честни, нежели да тъпче честта си и вярата си! Утре е ден и ще се каже на такъв: не си честен, не си Българин, лъжеш и в Евангелието".\nЗнаменосецът на Панайот Хитов не нарича себе си знаменосец, нито байрактар. А хоругвоносец. За Левски знамето със сърмения лъв и везаните букви "Свобода или смърт" е хоругва. Пред хоругвата, под нейната закрила, всеки враг е безсилен. Защото тя е символ на победата на Христос над ада, дявола и смъртта.\nЗа Левски жертвата за народа не е страшна. Не е смърт, не е гибел, не е край, не е тлен. Тя е "утеха и душеспасение", "живот вечен", "неописана радост и награда", "святи Дар и от Бога венец". Той изначално се е принесъл в жертва, обещал се е. "Аз съм се обещал на Отечеството си жертва за освобождението, а не да бъда кой знае какъв. Такова нали ми е предначертанието - не да видя себе си на голям чин, но да умра, братко!" И още: "Преди да тръгна по тоя път, аз по-напред съм изпратил душата си при Бога".\nЗа Левски народната работата е свещена, Свободата е свята, а Освобождението на България е Възкресение. Възкресение на историята, държавата, народа и човека: "Не щат ли ни забележат в историята, която ние възкресяваме и й даваме нов век!? Не щат ли да ни поменуват по всичките черкови в българско, докато трае името Българин за това, гдето ний ще скъсаме веригите на България и ще извадим народа, с Благословлението Божие от Ада в Рай!?"\nКогато говори за правата на човека, Левски говори като европейски мислител. Но той не спира дотук. Той надгражда още една степен. Най-важната. "Днешният век е век на свободата и равноправността на всички народности". Той не казва "равноправие" - защото равноправието е състояние. Той казва "равноправност" - защото равноправността е качество, неотменно присъщо на човека. Защото правата човешки са от Бога - "както е дадено на човека да живее от Бога". Защото "човекът има Благословлението от Бога да бъде господар с всичките си права".\nКогато ни предначертава бъдещата свободна България, Левски я определя с една дума. Храм. "Храм на Истинната и Правата Свобода", "Храм на съгласието, братството и съвършеното равенство".\nЛевски и пътя към Храма ни е предначертал. Той гледа оттатък робството и отвъд Освобождението. Държавата България не съществува, Парламент няма, Оборище е далече, но държавникът Левски пише нашата най-първа Конституция. Защото като съберем и подредим принципите, изписани от неговата ръка, ще получим точно това - Конституцията на една "чиста и свята република", която е излязла пред времето и "нейното име гърми най-бляскаво по цяла Европа".\nНие гледаме безучастно как негодяи всякакви оплячкосват Храма.\nТой е монах, той е образован духовник. Ако сравним тетрадката на 18-годишния Васил и Наредата на работниците за освобождението на българския народ, написана от 34-годишния Левски, гледката е поразителна. В тетрадката едно момче прави сравнителен, догматически анализ на различните религии. В Наредата Апостолът предначертава бъдещата българска държава. И двата документа са "ръцеписни", както би казал Левски. Един и същи почерк, една и съща аналитична мисъл, една и съща сдържаност и последователност.\nЦялата стилистика на Левски е богословска, евангелска:\n"Трябва да се съветваме един други и да избягваме и най-малката гордост. Да не присвояваме за себе си нищо. На драго сърце да обичаме тогова, който ни посочи погрешките. Защото ако обичаме само ония, които обичат нас, каква е нам награда? Който иска да спаси живота си, ще го изгуби, а който изгуби живота си, ще го намери. Изпълни това, на което си се обрекъл. По-добре да не се обричаш, отколкото да се обречеш и да не изпълниш. Който ме отхвърля и не приима думите ми, има що да го съди. Словото, което говорих - то ще го съди в последния ден. Сега ценете и осъждайте. Аз ще съдя най-после..."\nКои измежду тези думи са на Спасителя, и кои - на Апостола?\nАко човек не е прочел ни ред от Левски и не е отгръщал Библията, няма да ги различи...\nТова не е подражание. А служение. Отдаденост на Бога и на Народа. Една непоклатима конструкция - духовна и нравствена.\nАко сравним протоколите от турския съд и Евангелския разказ за съда над Христос, ще открием:\n- че Понтий Пилат, прокураторът на Юдея, не се отличава от Али Саиб паша (дивизионен генерал, министър на полицията, председател на Държавния съвет и на извънредния съд, който съди и осъжда Левски);\n- че първосвещеникът Йосиф Кайяфа, наричан "прочут лакей на римляните", не се отличава от прочутия турски лакей хаджи Иванчо Пенчович ефенди (член на Върховния съд и на Държавния съвет на Османската империя, най-приближеното лице на Мидхад паша и най-пръв Мидхадов шпионин и доносник - лицето, което Вазов по достойнство и заслуги би причислил към триадата "подлецът, шпионът, мръсникът");\n- че Синедрионът осъжда Иисус мълниеносно и панически, и турският съд осъжда Апостола - набързо и панически;\n- че и едните, и другите завършват разследването с едни и същи думи: "И той не проговори за нито едно нещо. И изобщо той отказа да спомене някакви имена и лица";\n- че едните тичат при Понтий Пилат - да потвърди присъдата, а другите чакат потвърждение на присъдата от султан Абдул Азис;\n- че в 15-ия ден на месец нисан 3793 г. разпъват Христа помежду двамата разбойници, а в 20-ия ден на месец зилхидже 1289 г. обесват Левски и го хвърлят в Позорното гробище, при престъпниците;\n- че "Тогава всички ученици Го оставиха и се разбягаха", както пише св. Матей, а комитетските хора "и под земята да ги търсиш - няма ги", както пише Христо Иванов Големия;\n- "Прости им, Господи, те не знаят що вършат!", ще извика Иисус на кръста; "Народе????", ще напише Левски, а пред турския съд ще каже: "Нашите българи обичат свободата, но приемат я, ако им я поднесеш в къщите, на тепсия". А под бесилото ще поиска от отец Тодор само едно - "Поменувай ме, отче, като йеродякон Игнатий".\n- и както после ще продават късчета от кръста Христов, и със страданието Христово ще търгуват - за опрощение на греховете, тъй в оня леден февруари заптиетата ще режат парченца от въжето на Апостола и ще ги продават по два гроша - против уроки...\nИ няма нищо удивително в това повторение. Защото целият живот на Апостола, неговата гибел, неговата саможертва и неговата безсмъртност следват земното служение на Спасителя. Който е Пътят, Истината и Животът. "Занятието ми е да облекчавам положението на българите и обикалях да им давам упование. Възложиха ми да обнадеждавам цяла България". Йеродякон Игнатий, главният Апостол на цяла България, и за миг не се отклонява от Пътя, не предава Истината, нито я продава, но полага Живота си заради нашето Спасение.\nВсъщност - има една разлика.\nПетър, който се отрече, преди петелът още да пропее, горко плака, а Юда хвърли 30-те сребърника и отиде, та се обеси.\nХаджи Иванчо обаче нито плака, нито се обеси, нито хвърли своите златни ордени, дето му бяха награда от Империята за неговото лакейство, ами стана депутатин в Учредителното събрание на освободена България, отвори подписка за паметник на Апостола и завлече народните пари, събрани за същия паметник...\nКръстим се пред Левски, а се влачим подир хаджи Иванчо.\nПовтаряме думите на Дякона, но не ги спазваме.\nТърсим предателя, а го предаваме всеки ден.\nТърсим гроба, но не търсим Апостола.\nИ не знаем отговора на най-страшния въпрос - "Народе????", понеже не разбираме какво ни пита...\nНа третия месец след Освобождението майката на Левски, сестра му и монахинята Евгения отишли в София. И намерили мъжа, дето през февруари 1873-то лето свалил Апостола от бесилото и с една волска каруца го откарал до Позорните гробища. Там хвърляли неопяти разбойниците и революционерите, престъпниците и враговете на падишаха - обесени или посечени. Навсякъде из това мъртвило се въргаряли изгнили дрипи и човешки кости, а побеснели кучета ги влачели и ръфали. Тогава оня незнаен българин изровил вкочанената земя и положил Апостола помежду разбойниците, всред свирепия вой на кучетата. И белязал мястото с объл камък и кръстен знак на камъка. Да се знае.\nИ тъй, на петата година подир обесването, незнайният тоз българин завел трите жени на Позорните гробища, и потърсили мястото, и заварили облия камък отместен. И намерили празен плиткия гроб. И нищо нямало там. И Апостола го нямало. Нито златната му коса, ни парче от бялата му риза. И тогава майка му, сестра му и монахинята Евгения извикали в един глас "Господи! Господи!", дали на добрия българин една жълтица и си тръгнали закъм Карлово като най-щастливите хора под слънцето.\nА цяло Карлово ги чакало с трепет, и всеки искал в неговото вино да умие костите на Апостола, и в неговото платно да го повие. И китки носели шарени, и бели божури и червени, и дъхав здравец, и чимшир от карловските дворове, и хоругвите от черковата. И отецът ги чакал - със златен епитрахил и Светото Евангелие в ръце.\nИ като ги видели да идат тъй весели, пък не носят нищо, заридали карловци и заплакали, и си рекли "От мъка безумни са!"\nТогава трите им разказали всичко - и за Позорните гробища, и за отваления объл камък с кръстния знак, и за празния гроб. И като чул думите им, отецът отворил Светото Евангелие, и прочел с висок глас и силен, туй, що пише там от памтивека - за Иисуса, разпнат помежду разбойниците, и за трите жени мироносици, що отишли на гроба Господен, и заварили камъка отместен, и не намерили Иисуса в гроба, а намерили двама човеци в ослепителни облекла, и човеците им рекли: "Защо търсите живия между мъртвите!"\nА като свършил отецът чтението, камбаните забили празнично, иконите се засмяли, а хоругвите запели с ангелски гласове "Достойно естъ"...\nТова е само една легенда.\nНе само. Това е онзи "святи Дар и от Бога венец".\nОт Бога. И от Народа.\nИзточник: вестник ДУМА, 18 юли 2013 г.


Pyrola rotundifolia - зимнозелена кръглолистна\nТова чудесно ароматно диво цвете става все по-рядко и намалява в целия си асортимент.\nКръглолистната зимна зеленина расте на височина от 10 до 30 см. Обезкосмените му стъбла, понякога червени зачервени, възникват от прикореневата розетка от стъблени яйцевидни листа. Кимащите камбановидни бели цветя, в китките обикновено от 6 до 10, имат пет венчелистчета; стърчащите им червеникави стилове са добре отделени от оранжевите прашници.\nКръглолистната зимна зеленина е много локализирана в Великобритания и е регистрирана от много малка зона на Ирландия. В Уелс две добри места за разглеждане на това диво цвете са Националният природен резерват Нюбъро Уорън в Ангълси и Националният природен резерват Кенфиг на юг. По-специално Нюбъро Уорън има фини колонии от това растение, докато в Кенфиг Кръглолистната зимна зелена разширява територията си и броят на растенията се увеличава. Този вид е по-често срещан в много страни от Северна и Централна Европа, включително Словения и Италия.\nТова растение расте на влажни варовити субстрати, особено в дюни, блата, блата и в гори.\nPyrola rotundifolia цъфти от май до август.\nОбщото име Wintergreen се отнася до приосновните листа, които остават зелени през зимните месеци, докато специфичният епитет rotundifolia означава „с кръгли листа“, препратка към формата на остриетата на приосновните листа.\nПоказаните на тази страница растения са заснети в Северна Италия през юни и в Националния природен резерват Нюборо Уорън, Уелс, през юли.


Народна медицина с живениче | Gotvach.bg\n»Народна медицина с живениче\nЖивеничето е многогодишно тревисто растение, цъфтящо в периода май-септември. То е сивокафяво, без характерен мирис, но с изразен, горчив вкус.\nМоже да се открие из цялата страна, край пътищата, из влажните сенчести места и гори, до 1000 м. В народна и традиционна медицина се използват коренищата, заедно с грудките.\nКоренищата на живеничето се изваждат на есен, през месеците септември-октомври. Най-добре се сушат на сянка или в сушилня при температура до 40°С.\nНай-често билката се използва заради своето противовъзпалително действие. С негя се лекуват възпалени лимфни възли и гърло, хемороиди, скрофули и гуша. Външно се прилага отново при хемороиди, при всякакви кожи възпаления и заболявания, циреи, зачервявания, лунички и други.\nЗа вътрешно приложение се приготвя отвара от живениче. За целта 1 кафена лъжичка ситно нарязани корени се потапят в 600 мл вода. Сваряват се за 5 минути, след което се прецежда. От полученото се приема по 50 мл 3 пъти на ден, преди основните хранения.\nОтвара от корена се използва, освен за проблеми с гърлото, като подути жлези и възпалени сливици, така и за дълбоки абсцеси и лимфни отоци и като "ин" тоник. В Китай се смесва със сол.\nПриемът на растението трябва да става само под лекарски контрол. Големите дози от него са отровни. Да не се приема от хора със сърдечни заболявания и аритмии, тъй като е силен кардиологичен стимулант.\nОсвен корените, в народната медицина се използват още листата на растението. Те се прилагат за изчистване на токсините, най-вече при състояния на лимфни разстройства, ревматизъм, както и псориазис или екзема.\nПодобни тинктури от листата се приемат в комбинация с други билки, подпомагащи храносмилането. Препоръчват се при запек и ленивост на червата. В съчетание с билки като лапад, кучешко грозде или репей, се прилага при лечението на различни кожни състояния.\nБолезнените отоци, язви и рани, се покриват с компрес, накиснат в настойката. При екзема, кожни възпаления и гъбични инфекции пък се правят промивки.


ЗАБРАВИ ЗА АМСТЕРДАМ! Ето това е дестинацията за с*кс туризъм – 25 000 жрици в курорта! – Новини от България – политика, спорт, шоу\nЗАБРАВИ ЗА АМСТЕРДАМ! Ето това е дестинацията за с*кс туризъм – 25 000 жрици в курорта!\nАко наистина търсите амстердамски забавления на много по-достъпна цена, тогава пропуснете червените фенери и се насочите към Азия. Град Патая в Тайланд се смята за най-зловещата конкуренция на свободната европейска столица.\nПосетителите често описват това място като дивия запад, а различните организации за защита на човека брандират това място като „педофилския рай“. Патая приютява повече от 27 000 проститутки и освен за платената любов, мнозина отиват там, за да си намерят евтина съпруга.\nГледката на дебели и застаряващи господа с млади и красиви жени е напълно нормална за това място. Тайландската версия на Содом и Гомор предлага не само услуги от жени, но и услуги от мъже, които маскират всичко зад популярните тайландски масажи. Красотата им не е единственото положително качество.\nИстината е, че мнозина европейци ги предпочитат, защото се оказва, че красавиците могат да бъдат и изключително добри домакини, поне в това вярват мнозина европейци и австралийци, които са се преместили в Тайланд, за да изкарат последните си години.\nИ въпреки наличието на някаква власт като полиция в града, проституцията се контролира от местните „лордове“. Туристите също не може да бъдат особено защитени, защото често има и жрици, които биха могли да станат жертва на ограбване или лишаването от ценности. И докато градът е бил известен с изключителната си зоологическа градина, все повече хора пристигат по-често, за да тестват сексуалните услуги.\nБиляна Йотовска се разголи насред зима\nДемон облада актриса в телевизионен ефир и заяви: „Искам да изям вътрешностите и защото е красива“\nЩЕДРО! Алисия си показа новите моцарелки подарък от Бирмата! СНИМКИ\nBe the first to comment on "ЗАБРАВИ ЗА АМСТЕРДАМ! Ето това е дестинацията за с*кс туризъм – 25 000 жрици в курорта!"


Коригирайте Microsoft Edge не може да се отвори с помощта на вграден администратор Windows 10 - Как Да Ръководя\nFix Microsoft Edge не може да се отвори с помощта на вграден администратор Windows 10\nС Windows 10 Microsoft представи нов вграден уеб браузър, наречен Microsoft Edge. Това е уеб браузърът по подразбиране в операционната система Windows 10 и много по-бърз и лесен за употреба в сравнение с предишния Internet Explorer. Също и с ден на ден актуализации на Windows 10 edge браузър се опитайте да отговорите на всички функции, налични с уеб браузъра за композитори като chrome и Firefox. С броя на положителните точки потребителите намериха някои отрицателни точки като ръб браузър се срива, не отговаря и т.н. И някои потребители съобщават Microsoft Edge Не може да се отвори с помощта на вградения администраторски акаунт.\nПо принцип, ако сте влезли във вашия Windows 10 Компютър с вграден администраторски акаунт, няма да можете да отворите Microsoft Edge браузър или няколко други приложения на Windows. Това се дължи на функция за защита, която ограничава сърфирането за силно привилегировани акаунти като Local Administrator, който е вграден администраторски акаунт. Ако се опитате да го направите, ще получите следното съобщение:\nТова приложение не може да се отвори.\nMicrosoft Edge не може да бъде отворен с помощта на вградения акаунт на администратор. Влезте с друг акаунт и опитайте отново.\n1 Как да поправите Microsoft Edge не може да се отвори с помощта на вграден администратор\n1.0.1 Проверете версията на Windows\n1.0.2 Ако сте потребители на Windows 10 Home\n1.0.3 Промяна на настройката на UAC\n1.1 За други издания на Windows 10\nКак да поправите Microsoft Edge не може да се отвори с помощта на вграден администратор\nТехнически Този ръб на Microsoft не може да бъде отворен с помощта на вградена грешка на администраторски акаунт, присъства и в Windows 8.1, но засяга само приложенията на метрото в него. Тъй като на приложението, изпълнено във вградения акаунт, автоматично се предоставят повишени права, приложенията се блокират за използване, за да се предотврати тяхното увреждане на операционната система. Тъй като Microsoft Edge беше добавен в Window’s 10 като приложение, той вече е засегнат и в Windows 10 от тази функция. Ако все още искате да използвате браузъра Edge в администраторския акаунт, приложете решенията по-долу.\nНай-простата корекция, за да се отървете от това предупредително съобщение, е да промените местните политики за сигурност, за да позволите да се изпълнява под вградения акаунт на администратор.\nПроверете вашата версия на Windows\nМожете да промените местната политика, като използвате групови правила. Но функцията за групови правила е налична само за издания на Windows 10 pro, а не за домашни издания. Така че, ако сте потребител на Windows 10 Home basic, трябва да промените системния регистър на Windows, за да разрешите този проблем. Така че първо проверете кое издание на Windows използвате.\nЗа да проверите версията на Windows, натиснете win + R, след това въведете winver и натиснете клавиша Enter. Ще се появи нов прозорец и ще бъде ясно написано коя версия имате. Това ще бъде или Windows 10 Home edition, или Windows 10 Pro edition.\nТук отбележете операционната система Windows 10, която използвате. След това угарни стъпала.\nАко сте потребители на Windows 10 Home\nАко използвате Windows 10 Home basic, тогава нямате функция за групови правила, за да промените местните правила и да поправите Microsoft Edge не може да бъде отворен с помощта на вградена грешка на администратора. По тази причина можете да промените някои записи в системния регистър, като спазите по-долу, за да поправите тази грешка.\nЗабележка : Регистърът на Windows основната част от компютъра с Windows. Всяка грешна модификация ще доведе до сериозен проблем на вашия компютър. Силно препоръчваме да създайте точка за възстановяване на системата преди да направите каквато и да е модификация. Така че ако нещо се обърка, можете да го направите извърши възстановяване на системата за да се върнете към предишното работно състояние.\nЗабележка : По-долу стъпки, приложими за Windows 10 Всички издания. Това е специално приложимо за основните потребители на Home, тъй като те нямат функция за групови правила, за да правят промени в местната политика.\nОщипване на системния регистър\nПърво натиснете win + R, напишете regedit и натиснете клавиша Enter. Това ще отвори редактора на системния регистър на Windows, Сега отидете до следния ключ на системния регистър.\nНе забравяйте да подчертаете Система в левия прозорец и след това намерете FilterAdministratorToken в десния прозорец.\nЗабележка: Ако не можете да го намерите, щракнете с десния бутон върху празно място в десния прозорец и изберете Ново> DWORD (32 бита) Стойност И Наименувайте новия ключ като FilterAdministratorToken.\nСега, ако вече сте намерили горния ключ или просто сте го създали, просто щракнете двукратно върху бутона. Под Данни за стойност напишете 1 и щракнете върху OK.\nОтново Сега отидете до следния ключ на системния регистър:\nУверете се, че UIPI е маркиран, отколкото в десния екран щракнете двукратно върху ключ по подразбиране. Сега под Стойност тип данни 0x00000001 (1) и щракнете върху OK. Затворете редактора на системния регистър.\nПроменете настройката на UAC\nОтворете контролния панел> Потребителски акаунти. Изберете Променете настройките за контрол на потребителския акаунт. Или можете да натиснете Win + R и да въведете useraccountcontrolsettings и натиснете клавиша Enter. Сега в прозореца Настройки за контрол на потребителския акаунт преместете плъзгача на второ ниво отгоре, което е „Уведомете ме само когато приложенията се опитват да правят промени в моя компютър.\nЩракнете върху Ok, след това затворете всичко и рестартирайте компютъра си, за да запазите промените. Това би Коригиране на Microsoft Edge Не може да се отвори с помощта на вградения акаунт на администратор проблем в Windows 10 Home потребители.\nЗа други издания на Windows 10\nАко сте потребител на Windows 10 Pro, този метод е приложим за вас. При този метод направените по-горе промени ще бъдат направени в Политика за местна сигурност вместо регистър на Windows. Локалната политика за сигурност не е налична в Windows 10 Home, така че методът на системния регистър е използван по-горе.\nПърво отворете Локална политика за сигурност, като натиснете Win + R, след това въведете secpol.msc и натиснете клавиша Enter. Сега в левия прозорец, Навигирайте да се Настройки на сигурността > Местни политики >Опции за сигурност.\nС избраните Опции за защита в левия прозорец, Намерете Режим за одобрение на администраторски акаунт за контрол на вградения акаунт на администратор на десния прозорец. Кликнете два пъти тя да отвори свойствата си.\nТук изберете Активирано в Настройка за локална сигурност и щракнете върху Добре.\nОбяснението на тази политика е следното:\nТази настройка на правилата контролира поведението на режима за одобрение от администратора за вградения акаунт на администратор. Опциите са (1) Активирано: Вграденият администраторски акаунт използва режим за одобрение от администратора. По подразбиране всяка операция, която изисква повишаване на привилегията, ще подкани потребителя да одобри операцията. (2) хора с увреждания: (По подразбиране) Вграденият администраторски акаунт изпълнява всички приложения с пълна административна привилегия.\nСега Рестартирам компютърът ви, за да влезе в сила промените, които сте направили проверката на Microsoft Edge се отваря.\nТова са някои от най-добрите работещи решения за коригиране на Fix Microsoft Edge не може да се отваря с помощта на вграден администраторски акаунт, снимките не могат да се отварят с помощта на вградения администратор или настройката може да се отваря с помощта на вградената администраторска грешка на компютър с Windows 10 . Надявам се, че след прилагане на тези решения проблемът ви ще бъде решен. Все още имате някакви запитвания, предложения за тази публикация, не се колебайте да коментирате по-долу. Прочетете и от нашия блог Нулирайте преинсталирайте браузъра Microsoft Edge до настройки по подразбиране в Windows 10


store.bg - Хоби - дървени плоскости - 10\nХоби ... ... Търсене на: дървени плоскости Страница 11 от общо 42\nМащабно умален сглобяем модел от дърво на египетски кораб - Cleopatra. Брой части: 66 Дължина на модела: 25.8 cm Моделът на "Artesania Latina" е част от серията "Historical Boats", която съдържа 3 от най-емблематичните кораби в историята - египетски кораб, Дракар и римска галера. Разработени за лесно сглобяване, моделите от серията са подходящи за деца над 8-годишна възраст. При сглобяването на този макет ще ви е необходимо и лепило за дървени модели и макети. След завършване на модела е необходимо дървените части да бъдат лакирани. За по-голяма прецизност и удобство по време на работа, ...\nТърсене на: дървени плоскости Продукти 121-132 от над 500


Станимир Стоилов: Харесвам сгъстения цикъл, а не по един мач в неделята - По света и у нас - БНТ Новини\nСтарши треньорът на Левски Станимир Стоилов за пореден път заяви, че сред изискванията му към играчите са свързани, освен победа, с победа, но придружена с добра игра.\n„Сините“ посрещат в събота, 23 октомври, от 18.45 часа Пирин Благоевград в мач от 12-ия кръг на Първа лига.\nНаставникът разкри, че играчите, които са се ваксинирали в центъра, отворен на стадион „Георги Аспарухов“, се чувстват добре.\n„Играчите на Пирин са концентрирани и опитни, затова трябва да бъдем много внимателни. Надявам се да играят по-спокойно играчите, за нас проблем е отсъствието на привърженици. При нас трябва да се намери от мотивационна гледна точка – решение, това е трудно, когато ги няма феновете. За мача с Локомотив беше важно да спечелим 3 точки, но моите изисквания са били винаги да играем добре, т.е. искам победа с добра игра“, коментира Станимир Стоилов.\nПрез следващата седмица ще се проведат и мачовете от турнира за Купата на България, което ще сгъсти цикъла от мачове.\n„Аз харесвам сгъстения цикъл, за мен е неприятно да играем в неделята един мач. Не приемам оправдания от типа на умора, ако сме тренирали от юли всички. В някои мачове може да се наложи да правим ротации“, коментира наставникът.\nНа 26 октомври, вторник, Левски се изправя срещу Септември Симитли от 19.00 часа в 1/8-финален мач за Купата на България.\nНа стадиона на Левски беше отворен ваксинационен център, като футболистите на тима вече дадоха добър пример, подлагайки се на процедурата, която има за цел да спре разпространението на COVID-19.\n“Имаше дребни проблеми за по-малко от десетина часа след ваксинацията, но всички са добре, останаха десетина играчи, които да се ваксинират, но ще подберем кога да се случи това с оглед на мачовете. Ако един се разболее, тук има опасност всички да се заразят, но ако си ваксиниран, болестта минава много по-леко“, коментира още Станимир Стоилов.\nЛечков към Кирил Петков: Долу лапичките от българския футбол\nГеорги Иванов се разделя с Локомотив Пловдив\nГреъм Кери си тръгна от ЦСКА преди Рома\nБоби Михайлов: Работим активно за развитието на младите и талантливи играчи


Безжични слушалки Blitzwolf FYE8 » SmartZone.bg\nНачалоАудио/ВидеоБезжични слушалкиБезжични слушалки Blitzwolf FYE8\nБезжични слушалки Blitzwolf FYE8\n139.00 лв. 170.00 лв.🚚 Безплатна доставка!\nBluetooth слушалки Blitzwolf\nСлушалките са специално оборудвани с двойни динамични говорители, които придоставят нечуван досега звук. Силен, плътен бас, мощен звук и кристално чисти средни и високи честоти.\nБезжичните слушалки Blitzwolf осигуряват страхотен звук и голям комфорт. Благодарение на Bluetooth 5.0 технологията връзката е стабилна, а консумацията на енергия е по-ниска. Благодарение на сензорния панел, управлението на слушалките е лесно и бързо, а защитата на ниво IPX5 ви позволява да ги използвате по време на тренировки или дъжд.\nIPX5 защитата позволява използването на слушалки по време на тежки тренировки във фитнес залата, както и при дъжд, тъй като те са устойчиви на пръски.\nСлушалките се включват автоматично, щом отворите кейса и автоматично се изключват, когато го затворите. Всичко, което трябва да направите, е да ги сдвоите само веднъж и да им се насладите, веднага щом ги извадите от кейса.\nУдобни във всяка ситуация\nСлушалките Blitzwolf осигуряват удобство и комфорт при използване във всяка ситуация, независимо от това дали ги използвате по време на учене, разходка или на работа. Ергономичната им форма и висококачествените материали, от които са направени, ви карат да забравите напълно, че ги имате.\nКод: BW-FYE8 Категория: Безжични слушалки\nСлушалка: 5.1 g\nКейс: 60,5 g\nКейс: 44,3 х 15,5 х 29,7 мм\nСлушалки: 51,6 x 40,6 x 54,5 мм\n2,40 GHz до 2,48 GHz\nСлушалки: 50 mAh\nКейс: 500 mAh\nСлушалки: 1-2 часа\nкейс: 2 часа\nВреме за игра на музика\nдо 5 часа (моно)\nЖивот в режим готовност\nНапиши пръв отзив за “Безжични слушалки Blitzwolf FYE8” Отказ


Досиетата станаха държавна тайна - bTV Новините\nДосиетата станаха държавна тайна\nКандидат-кметовете, депутатите и лидерите на политическите партии няма да бъда проверявани за принадлежност към бившата Държавна сигурност.\nПубликувано в 21:36 ч. 24.04.2002 г.\nНародните представители приеха Закона за класифицираната информация. Досиетата официално се определят като държавна тайна.\nВероятно ще се променят и лустрационните текстове в Закона за радиото и телевизията.\nЗасекретяват се три категории данни - тези, които засягат отбраната на страната, външната политика и вътрешна сигурност и икономическата политика.\nСекретни ще бъдат документите за стратегически правителствени поръчки. Международните и финансови договори също остават в тайна. Условието е една от страните да поиска засекретяване или да се докаже, че разкритията ще повлияят на преговорите. Така правителството получи правото да не оповестява договори като този с "Краун Ейджънтс".\nДържавна тайна е личният състав на службите за сигурност и обществен ред.\nДепутатите одобриха и въпросник за кандидатите за достъп до тайните. С него се цели да се установи отговаря ли проучваното лице на критериите за надеждност. За да се работи със секретни материали, трябва да се предоставят данни за родители, съпрузи, за лица, с които лицето живеете, за хазяи. Има въпроси за психическо заболяване, дългове, доходи.\nЗаместник-председателят на ПГ на НДСВ, Владимир Дончев, обясни, че "при отказ на лицето от проучване, събраната информация незабавно се унищожава т.е. няма никаква опасност, тя да бъде използвана против лицето".


18 Януари 2020 18:11ПУБЛИКУВАНА\n18 Януари 2020 18:17ОБНОВЕНА\nСребро е разпиляно при бягството\nОгромна сума пари е открадната от Митницата в Благоевград.\nТова коментира за ИНФОМРЕЖА районният прокурор Борислав Ковачки.\nТой обясни, че в сградата е проникнато като апашите са прескочили оградата на Митницата, покатерили са се по аварийна външна стълба на пристройка, която била като трамплин до прозорец в един от кабинетите на третия етаж.\nВзета е огромна сума пари, която все още не е установена в цифри, и сребърни накити.\nБили са поне двама, защото сам човек не може да направи обира, каза Ковачки.\nОт 15.30 е започнало разследването след като на обед е подаден сигнал.\nКакто ИНФОМРЕЖА писа, голяма част от „плячката“ е изпадала по пътя, докато апашите бягали. Откраднатото обирджиите събрали в пликове.\nРазследването продължава и към този момент.\nобир Митница Благоевград Борислав Ковачки районен прокурор прокурор пари метална каса сребърни накити Митница охрана Агенция Митници


Първите му стъпки — 9 месеца\nВ народните представи на всички етнически общности в България дълбоко е залегнало убеждението, че физически здравото дете трябва да се научи да ходи без чужда помощ около първата година от живота си. Вярва се, че забавянето на това умение се дължи на враждебността на митични сили. Тяхното влияние се отстранява чрез церемония, наречена „прерязване на страха”, а при мюсюлманите – кьостек кесме, т.е. „прерязване на пътя”. В мюсюлманския вариант в петъчен ден преди езан-сала (следобедната тържествена молитва) майката вземала детето на прага на къщата и връзвала крачетата му с тънка връвчица, която лесно се прерязва. Две деца (12–15-годишни), всяко с нож в ръката, започвали да бягат в противоположни посоки около махалата. Което от бягащите стигнело първо при детето, прерязвало връвчицата около краката му и получавало подарък. Вярвало се е, че по този начин то „отваря пътя” пред малкото дете.\nОбичаят сред българското християнско население предполага провеждането му в някой четвъртък около пълнолуние. Тогава майката поканва на гости човек, който е известен с пъргавината и умението си бързо да тича. Тя взема житна сламка и я слага пред краката на детето си. Мъжът държи секира и три пъти пита: „Какво да отсека – краката на детето или сламката?” Майката отговаря: „Сечи сламката, за да отсечеш страха на детето!” След това мъжът посича на три места сламката и прогонва злата сила, която затруднява прохождането на детето.\nЩом детето направи първите си самостоятелни стъпки, майката изпича специална погача, която се нарича прощапулник. Тичешком майката раздава приготвената питка на гостите и съседите. Всеки, който вземе парче от нея, трябва да подскочи или да бяга на известно разстояние. Приема се, че така той предава на малкото дете своята способност да тича.\nНа някои места в страната на прощапулка събират по-големите деца и организират своеобразно надбягване помежду им. Детето, което най-бързо пробяга разстоянието, получава подарък. На обяд върху тържествена трапеза се нареждат различни предмети, символизиращи определена професия или занимание. се оставя на известно разстояние от масата. Пред току-що проходилото дете се търкулва бяло яйце, точилка или питка. То тръгва след тях и щом стигне до масата, хваща някой от предметите. Вярва се, че предметът, до който най-напред се е докоснало, е свързан с бъдещата му професия. Затова на момче се слагат книга, нож, молив, пара, а на момиче – игла, конци, ножици, накити и украшения.\nЧехите от Моравия поставяли пред детето, което прохожда, дреха, железен предмет и пари. Ако се хванело за дрехата или за парите, ще е богато, а за желязото – ще има характер на боец. За да се ориентира правилно в житейските ситуации, като порасне, французите давали на детето да изяде кокоше сърце, защото са вярвали, че именно тази птица има правилен усет към живота. Когато детето проходело, го хранели с яйце или с ябълка.\nЗа да проходи по-бързо, португалците опирали детето до стената и чакали стенният часовник да удари 12 ч. След първите три удара те побутвали детето, за да тръгне само. Норвежците изработвали специална дървена табуретка с процепи за краката на детето, с помощта на която то се научавало да ходи.\nКолко силна може да е любовта на таткото към бебето! Дори мама понякога се изненадва от този факт. Може би то обича татко точно защото… Прочети още »\nОще в тази категория: « Името на рождения ден\tСезонът на раждането и характерът »\nАвтор: 9 Месеца Публикации: 05 Март 2020 Посещения:\t458\tПрочети още...\nАвтор: 9 Месеца Публикации: 05 Март 2020 Посещения:\t394\tПрочети още...


Почивка в Турция- АЙВАЛЪК, 2020- с ЕМЕРАЛД ТРАВЕЛ! РАННИ записвания Само с 10 % депозит! ИТАЛИЯ- РИМ- магията на Империята, 4 нощувки ИТАЛИЯ- под небето на ТОСКАНА! ИТАЛИЯ- Венеция- Болоня- Пиза- Рим- Флоренция! Класическа Италия- Вариант 1! Почивка в Турция- БОДРУМ, 2020- 7 нощувки от Русе, Велико Търново, Габрово, Казанлък и Стара Загора Само с 10 % депозит!


Зрелищна гонка: Полицията преследва бус в насрещното на „Цариградско шосе” - Новините днес\nReading Now Зрелищна гонка: Полицията преследва бус в насрещното на „Цариградско шосе”\nЗрелищна гонка: Полицията преследва бус в насрещното на „Цариградско шосе”\nИстински екшън се е разиграл в София в нощта на петък срещу събота. Всичко започнало като рутинна полицейска проверка. Екип на „Пътна полиция” подава сигнал със стоп палка към бус. Шофьорът обаче не спира, а подкарва превозното средство с висока скорост, предаде Нова тв.\nСледва гонка с полицията като от екшън филм. Бусът е преследван от няколко полицейски автомобила по няколко големи столични булеварда, преминал през паркинг на търговски център, където минал през спуснати бариери, след което поел по бул. „Цариградско шосе” в лентата за насрещно движение. Бусът е спрян след катастрофа със служебен автомобил на „Специализирани полицейски сили”.\nМъжът е привлечен към наказателна отговорност. От прокуратурата сочат, че 25-годишният мъж е осъждан, а деянието, което е извършил, се отличава с изключителна дързост и е създавал реална опасност за живота и здравето на другите участници в движението.\nШофьорът на буса е задържан за 72 часа. А днес ще бъде внесено мотивирано искане до Софийски районен съд за вземане на мярка за неотклонение „задържане под стража“ спрямо обвиняемия.\nTikTok иска помощ от Facebook и Instagram в борбата срещу забраната\nПрокурор Калина Чапкънова: Ще има осъдителни присъди по делото „Сарафово“\nПрокурор Машева: Назначени са експертизи относно автентичността на записите с премиера\nТеленор определи Адриана Попова за ръководител „Корпоративни комуникации“\nЯпонската армия получи специални указания за действие при срещи с НЛО


Макс Холоуей: Хабиб Нурмагомедов няма как да е номер 1 в света — MMA.BG\nНачало / Новини / ММА новини / Макс Холоуей: Хабиб Нурмагомедов няма как да е номер 1 в света\nБившият шампион на UFC в категория перо Макс Холоуей не признава, че Хабиб Нурмагомедов е номер 1 в света. Непобедения шампион в лека категория от Дагестан вече няколко месеца е окупирал върха в p4p класирането, което го прави боец номер 1 в света на ММА. Преди няколко години бяхме близо до това да видим битка между Хабиб и Холоуей.\nЗа съжаление Макс се оттегли от битката и Хабиб спечели титлата в лека категория с победа над Ал Якуинта. "The Eagle" защити титлата си няколко пъти, но така и не проговори за битки в друга категория. Това е причината Макс да смята, че Нурмагомедов няма как да е номер 1 в света. Ето какво още каза "Blessed" за Хабиб пред медиите:\nКак може да си номер 1 в света, ако не си се пробвал в друга категория ? Дори не си обсъждал нещо такова. Ако се биеш само в 1 категория, тогава няма как да си номер 1 в p4p ранглистата. Мисля, че номер 1 в света независимо от теглото е боец, който е готов да се бие с всеки.\nТрябва да си готов да се биеш с всеки, навсякъде и по всяко време без значение от категорията. Хабиб е номер 1 в списъка с бойци, с които искам да се бия преди да се оттегля от ММА. Това е заради моето наследство в спорта.\nИмам нужда от битки, които ще бетонират името ми в историята на спорта, дори когато ме няма. Бих се радвал да споделя клетката с него. Трябваше да се бием. Нашата пресконференция беше най-добрата в историята на UFC. Такава битка ще е страхотна.\nКой ще победи в битка между Хабиб и Холоуей ?\nОще за: khabib Nurmagomedov max holloway


Аликанте (Alicante) е испански град и столица на едноименната провинция Аликанте. Градът е с население от около 335 хил. човека. Аликанте е едно от най-важните средиземноморски пристанища.\nТериторията, на която днес е разположен град Аликанте, е била обитавана от хорар преди седем хиляди години. През 1000 година преди новата ера финикийски търговци започват да пристигат на източния бряг на Испания, като основават малки пристанищни пунктове. Те обучават местните иберийски (Iberian) племена на грънчарство и на азбуката. През трети век преди новата ера войските на Картаген и Рим се опитват да нахлуят и да завземат контрола на Иберийския полуостров.\nТогава е установено укрепено селище. Въпреки че картагенците завладяват голяма част от земята около Аликанте, римляните в крайна сметка властват дълго време над испанската територия.\nМаврите управляват южната и източната част на Испания до единадесети век. През 1246 година градът е превзет от кастилския (Castilian ) крал Алфонсо Десети (Alfonso X), но бързо става част от Кралство Валенсия (Valencia ). Градът придобива статут на кралско селище и е представен във валенсианския парламент.\nАликанте се превръща в основен търговски пункт за износ на вино, зехтин, ориз, портокали и вълна. В началото на осемнадесети век, след войната за испанското наследство, Аликанте влиза в период на дълъг упадък. Благодарение на риболовната индустрия и селскостопанската продукция градът преодолява кризата през осемнадесети и деветнадесети век. Износът на много продукти се увеличава, особено през Първата световна война.\nВ началото на двадесети век Аликанте преживява нов период на разцвет. Политическите вълнения в края на двадесетте години на двадесети век довеждат до победата на републиканците, както и до абдикацията на крал Алфонсо Тринадесети (Alphonso XIII). Испанската гражданска война избухва през 1936 година и Аликанте е последният град, който остава верен на републиканското правителство, преди да бъде превзет от войските на диктатора Франко (Franco) през 1939 година. При бомбардировките над града загиват над триста жители на града.\nГодините под диктатурата на Франко са трудни за Аликанте. Въпреки това в средата на двадесети век градът започва да се трансформира от индустриален и селскостопански център в туристическа дестинация. Мекият климат и красивите плажове привличат все повече туристи. Започва бум в строителството на хотели и заведения, което отприщва много нови работни места.\nСлед смъртта на Франко Аликанте започва да процъфтява като туристически град. Сред най-забележителните сгради в града е замъкът на Санта Барбара (St. Barbara), който е разположен високо над града.\nКрайбрежната алея, известна като Експланада де Еспаня (Explanada де España), е цялата в палмови дървета, и е застлана с над шест милиона мраморни плочки. Тя е смятана за една от най-прекрасните алеи в цялата страна. Туристите никога не пропускат разходка по експланадата.\nПаркът Лерета (L'Ereta) е разположен в подножието на планината Бенакантил (Benacantil), по пътя към замъка Санта Барбара. Паркът Ел Палмерал (El Palmeral) е един от любимите паркове на туристите, а също така и на жителите на Аликанте.\nБазиликата Санта Мария (Santa Maria) e построена през четиринадесети век на място, където преди това се е издигала главната джамия на града. Сградата е достроена в стил рококо и барок през осемнадесети век.\nДворецът Гравина (Gravina), построен през 1808 година, днес е приютил музея на изящните изкуства. В града има много музеи. Най-важният фестивал в града е този на огньовете на Свети Йоан (Fogueres de Sant Joan), и се извършва по време на лятното слънцестоене. Фестивалът включва седем нощи, изпълнени с фойерверки.


Читать книгу Тялото (Есен над детството), автор Кинг Стивън онлайн страница 3 на сайте booksonline.com.ua. \nВърн Тесио каза:\n— Хей, момчета, искате ли да видите труп?\nВсички се вцепенихме.\nВече бяхме чули за това по радиото, разбира се. Радиото — Филко, със счупена кутия, моето също беше отмъкнато от сметището, дънеше през цялото време. Държахме го на станцията на Люистън, която предаваше само супер хитове и най-готините стари парчета: „Какво от света идва при теб?“ на Джак Скот, „Този път“ на Трой Шондъл, „Кинг Креол“ на Елвис и „Само самотният“ на Рой Орбисън. По време на новините надавахме ухо. Новините бяха куп щастливи фъшкии за Кенеди и Никсън, Кемой и Мацу, за грешките в ракетите и за това каква гадост е в края на краищата фактът, че се е появил Кастро. Всички слушахме малко по-внимателно за Рей Броуър — момче на наша възраст.\nТой беше от Чембърлейн, град на шейсет и пет километра източно от Касъл Рок. Три дни преди Върн да дойде запъхтян в клуба след трикилометровото тичане по Гранд Стрийт, Рей Броуър тръгнал да бере боровинки с едно канче на майка си. Когато се стъмнило и той не се върнал, семейството му извикало местния шериф и издирването започнало — отначало около къщата му, после в съседните градове Мотън, Дархам и Паунал. Всички се включиха в акцията — ченгета, депутати, държавни чиновници, доброволци. Въпреки това след три дни никой още не беше намерил момчето. От радиото човек можеше да разбере, че няма да намерят бедното хлапе живо. Търсенето би могло да завърши и безрезултатно. Можеше да е задушен под паднали камъни, можеше да се е подхлъзнал и да е повлечен от някоя рекичка и след десет години някой ловец да открие костите му. Търсеха в езерцата на Чембърлейн и в резервоарите на Мотън.\nТози ден нямаше нищо такова в югозападен Мейн. По-голямата част от територията беше вече заета от предградията и селищата за нощуване обхващаха Портланд и Люистън като пипалата на гигантска сепия. Имаше и гори, те затрудняваха издирването на запад към Белите планини, но през онези дни, ако речеш да минеш осем километра в една посока, можеш да си сигурен, че два пъти ще пресечеш междуселски път. През 1960 година цялата територия между Чембърлейн и Касъл Рок беше незастроена и имаше места, които не бяха сечени от Втората световна война насам. По онова време можеше да влезеш в гората, да се изгубиш и там да си умреш.\nТази сутрин Върн Тесио копаеше под верандата. Ние си го знаехме много добре, но сигурно ще ми трябва една минута време да ти обясня. Теди Дюшан беше малоумен, а Върн Тесио никога нямаше да учи в колеж. Брат му пък беше най-гламавият човек, както ще разбереш. Но първо да ти кажа защо Върн копаеше под верандата.\nПреди четири години, когато беше на осем години, Върн зарови един буркан дребни пари под дългата предна веранда на семейство Тесио. Върн смяташе тъмното пространство под верандата за своя „пещера“. Той играеше пиратски игри, а дребните монети бяха заровено съкровище, но ако играеш с Върн, не можеш да ги наречеш заровено съкровище, трябва да кажеш „плячка“. Той зарови буркана с парите, запълни дупката и я покри с прясна пръст от стари листа, които се бяха събрали от години. Нарисува карта на съкровището и я скри в стаята си сред куп стари боклуци. И забрави всичко за месец-два. После, когато не му стигнаха парите за кино или нещо такова, той се сети за дребните пари и отиде да търси картата си, но през това време майка му беше чистила два-три пъти. Беше събрала всички тетрадки, опаковки за сладкиши, смешни списания и книги с вицове. Изгори ги една сутрин, за да запали кухненската печка, и неговата карта на съкровището изхвърча през комина на кухнята.\nТой се опита да намери мястото по памет и започна да копае. Нямаше късмет. Започна да копае на други места. И пак без успех. Той се опита отново и отново. Четири години, човече. Четири години. Пиклива работа, а? Не знаеш да се смееш ли или да плачеш.\nТова му стана мания. Предната веранда на Тесио беше с дължината на къщата, дванайсет метра дълга и към два метра широка. На това място той беше прекопал всеки проклет сантиметър два-три пъти, а парите ги нямаше. Броят на дребните монети започна да расте в ума му. Когато това му се случи за първи път, той каза на мен и на Крис, че има около три долара. След година сумата порасна до пет долара, а по-късно започна да се върти около десет долара — над десет или под десет, всичко зависеше от това колко е покрусен.\nЧесто се опитвахме да му втълпим очевидното — че Били е научил за буркана и сам го е изровил. Върн не искаше да повярва, макар да мразеше Били, както арабите мразят евреите и вероятно би гласувал за смъртно наказание на брат си за обир на магазин, даже да имаше противници на това. Отказваше и да пита Били. Сигурно се страхуваше, че Били ще се засмее и ще рече: „Разбира се, че ги взех, имаше двайсет долара в тоя буркан и аз ги профуках до последния цент“. Вместо това Върн излизаше от къщи и копаеше, когато го удареше сачмата и го нямаше Били. Той винаги изпълзяваше изпод верандата с мръсните си джинси, с щръкнала коса и празни ръце. Ние го будалкахме за това много лошо, лепнахме му прякора Стотинката — Стотинката Тесио. Мисля, че идваше в клуба по най-бързия начин не толкова да ни съобщи новината, колкото да покаже, че в края на краищата има полза от търсенето на парите.\nТази сутрин той станал преди всички, излапал си царевичната каша и излязъл на алеята да похвърля топката в стария обръч, забит с гвоздеи към гаража. Нямало какво да прави, не се мяркал никакъв призрак, с който да поиграе или нещо такова, и той решил да потърси още веднъж своите стотинки. Върн каза, че бил под верандата, когато вратата над него се затръшнала. Замръзнал безмълвен на място. Помислил си, че ако е баща му, ще се покаже, ако е Били със своя приятел Чарли Хоган, ще изчака, докато се чупят.\nДва чифта нозе пресекли верандата и самият Чарли Хоган рекъл с разтреперан и плачлив глас:\n— За Бога, Били, какво да правим?\nВърн каза, че само като чул Чарли Хоган да говори така — Чарли, едно от най-коравите момчета в града — му забучало в ушите. В края на краищата Чарли беше в компанията на Еис Мерил и Айбол Чембърс, и ако си приятел с такива птици, сигурно си много корав.\n— Нищо — рекъл Били. — Това ще правим. Нищо.\n— Трябва да направим нещо — казал Чарли и двамата седнали на верандата близо до мястото, където се криел Върн. — Не го ли видя?\nВърн издебнал момента и пропълзял малко по-близо до стълбата, целият олигавен. На това място си помислил, че Били и Чарли са пийнали и са пречукали някого. Върн внимавал много да не зашумоли някое от сухите листа. Ако двамата го открият, помислил си, можеш да си представиш какво ще остане от него в консервна кутия от кучешка храна.\n— Нищо ни няма на нас — рекъл Били Тесио. — Момчето е мъртво, на него нищо му няма. На кого му пука, даже и да го намерят? На мен — не.\n— За това момче говореха по радиото — казал Чарли.\n— За него, сигурен съм. Брокър, Броуър, Флауър — май така се казваше. Шибаният влак го блъснал.\n— Да — потвърдил Били. Чуло се драсване на кибритена клечка. Върн я видял да пада върху чакъла на алеята и му замирисало на цигарен дим. — Сигурен съм. А ти се издрайфа.\nДвамата млъкнали, но Върн почувствал вълните на срама, които излъчвал Чарли Хоган.\n— Нищо, момичетата не го видяха — казал след малко Били. — Щастливо спиране. — Ако се съди по звука, той потупал Чарли по гърба, за да го ободри. — Те щяха да се раздрънкат чак до Портланд. Бързо се махнахме оттам. Мислиш ли, че са усетили нещо нередно?\n— Не — отвърнал Чарли. — Само че Мери не обича Харлоу Роуд, защото минава край гробището. Страхува се от призраци. — После подхванал със същия уплашен и плачлив глас — Господи, ще ми се да не съм се качвал в кола миналата вечер. Само да отида на представлението, както се ходи.\nЧарли и Били ходеха с две приятелки — Мери Догърти и Бевърли Томас. Рядко се срещат по карнавалите толкова дебели жени — с пъпки, с мустаци, с всичките му работи. Понякога четиримата — а ако


Тони Стораро: Замерях жена си с бодли, за да я сваля - DRUM.bg\n„Бях 15-годишен, когато за запознах с жена ми. Бях отишъл на един басейн. Видях я една готина такава. Не виждах другите момичета, бях заслепен от нея. Чудех се как да я заговоря и си казах: Ще й метна нещо на косата, лекичко метнах един бодил. Тя не разбра, разбира се, че съм бил аз. И така я заговорих” – спомня си Човека-глас.\nВ началото бъдещата му съпруга се дърпала, защото двамата са далечни братовчеди. В размяна на множество писма, Тони Стораро я увещавал, че това не е проблем, тъй като баща й и неговата майка са от различни фамилии. Дълги години двамата били гаджета, а на на абитуриенския бал на Валя си казали заветното „ДА”\n„На 21-ви август 1994 година сключихме брак. Вече 21 години сме женени. В началото ме ревнуваше, но вече свикна с моята работа. Знае, че всичко това е бизнес” – споделя Тони Стораро в предаването „Шпионка”.\nПред водещата Ива Атанасова, звездата на Фен ТВ се връща в спомените си за отминалите години, като разказва интересни моменти и случки от своите преживявания като певец, като и за 15-годишното си приятелство с Азис. Двамата се запознават през далечната 1999 година, когато пеят в различни заведения в един и същи град.\n„Една вечер Азис дойде на мое участие. Беше седнал на една маса в дъното с негов приятел. Беше дошъл от любопитство да ме види и да се запознае с мен, тъй като беше чувал, че идват много хора да ме слушат. А и аз знаех същото за него. Изпях му една гръцка песен, която той изпълняваше на български и така станахме приятели” – споделя Тони Стораро и допълва – „Няколко години Азис е бил влюбен в мен и е носил снимката ми в паспорта си. Да, честно. Обичал ме е някакси по свой начин. Макар че бяхме конкуренти, досега не сме си казали нито една лоша дума.”\nТони Стораро споделя в предаването „Шпионка”, че никога не е делил музиката на жанрове. По думите му има хубави и лоши песни, а хората, които се правят, че не харесват попфолка, след втората чаша започват да „въртят кючеци”, дори и поп изпълнителите.\n„Посочете ми една моя песен, на която да ме е срам да й кажа текста в ефира – няма такава. От ден на ден попфолкът се изчиства и става все по-красив” – категорична е звездата на Фен ТВ и допълва – „Депутати и министири идват да ме слушат! Даже ме обичат и уважават.”


Божков дава Левски на Бойко Борисов - Lupa BG\n08:04 - 13 Май 2020\nСобственикът на Левски Васил Божков ще предаде акциите на футболния клуб на министър-председателя Бойко Бойко Борисов. Това обявиха преди минути от пресцентъра на "Нове холдинг" в съобщение до медиите. В него се твърди, че премиерът е човекът, който може да спаси футболния клуб от фалит. Очаква се предаването на акциите да се случи в 9:00 часа в Министерски съвет.\nЕто какво гласи официалното съобщение на "Нове холдинг":\nКъм момента формалният собственик на Левски е близкият до Божков - Георги Попов, който държи 86% от акциите. Левски изпадна в жестока финансова криза след невъзможността Божков да осигурява издръжката на клуба. В началото на годината законът за хазарта беше променен и частните компании изгубиха правото да организират моментни лотарийни игри, от което беше засегнат спонсорът на сините "Национална лотария". В същото време държавата повдигна обвинения на Божков за организирана престъпна група (с участието на Георги Попов) и данъчни злоупотреби за близо 700 милиона лева. В момента и двамата се намират в ОАЕ, откъдето България иска екстрадирането им.\nЦСКА замръзна край Северния полюс\nБивш шеф в ЦСКА атакува Боби М.: COVID-19 = БОВИД-16\nБФС се фука: Огромен успех в процеса по дигитализация на футбола у нас\nГлавният архитект на София: Спокойно, ЦСКА ще има нов стадион\nДаже и накрай света... с ЦСКА\nУлица в Стара Загора ще носи името на легендата Петко Петков\nИвайло Чочев: В Бистрица усещаме по-близо феновете