Живейте в Христа! Спомен за отец Ангел – Списание Свет\nв Брой 6/2021 - За причината на Въплъщението/Думи за прочит от ставрофорен иконом Ангел Ангелов\nНа 24 ноември 2021 г. ни напусна отец Ангел Ангелов (Анджело), председател на храм „Света София“ и духовен надзорник на Софийска епархия. Загубата е тежка за всички, които го познаваха. Неговата сърдечна доброта и любовта, с които вършеше многото си нелеки служения, заразяваха с вяра и даваха надежда на хората около него, вдъхновяваха духовните му чеда и възпитаваха в добродетели.\nОтец Ангел беше пример за отдадено и просветено духовно служение. Беше чест гост на срещите в ателие-книжарница „Къща за птици“, на които с вярващи хора, духовници и специалисти говореше по актуални проблеми на съвременната действителност в светлината на християнското съзнание и вярата на Църквата.\nВ памет на отец Ангел публикуваме следващия откъс от участие в такава среща и текст на едно от неговите духовни чада.\nНещо, което ме кара да съм горд, че съм християнин, е една част от богословието на преп. Максим Изповедник, в която той ясно изказва, че човек, като център на Творението, е призван на тази земя, за да примирява противоположности.\nПървата противоположност е на мъжкото и женското, а последната противоположност, с която човек трябва да се справи, е да примири този свят с рая. Това изглежда много величествено, до момента, в който не осъзнаеш, че ти самият си разкъсван от противоположности. Осъзнавайки това, повечето хора влизат в Църквата с надеждата, че именно там ще могат да примирят тези противоположности, да успокоят себе си и по този начин да тръгнат по пътя на вярата.\nНо, ако някой от вас си мисли, че в Църквата няма трагедия, той много дълбоко се лъже. Защото в Църквата се разиграва истински голямата трагедия, до която всеки християнин по един или друг начин се докосва. Християнинът е драматичен герой, който преминава през различни ситуации, единствено и само за да насити себе си с вяра. Уверен съм, че тази вяра, която ни е дадена от Господа, в никакъв случай не е статична, а носи динамика. И нашето призвание е точно това – постоянно да насищаме себе си с вяра. Тогава, вярвам аз, ще преодолеем всички онези трудности, понякога невъзможни в този свят, за които търсим подкрепа в психотерапията или другаде. Влизаме в съответни общества, където ясно е застанал някой гуру и ни дава отговори на всички необходимости, които имаме, но тези отговори невинаги са верните.\nСещам се за един философ, който се помъчил да напише своята етика, изразена по геометричен начин. Когато един от неговите критици го попитал: „Откъде знаеш, че твоята философия е най-добра?“, той отговорил: „Аз не знам, че моята философия е най-добра, но знам, че е най-вярна. Така както знам, че сборът от ъглите на един триъгълник винаги е равен на два прави ъгъла.“ Като че ли на нас, хората, това ни е достатъчно.\nНо в цялата стихия от общопризнати съждения, които ние структурираме като наука или като конкретна истина, която е изградена вследствие на някаква верификация, изведнъж Църквата дава нещо друго. Или поне се мъчи да даде другото. И в това е трагедията. Да надхвърлиш, да погледнеш над това, че сборът от ъглите на един триъгълник винаги е равен на два прави ъгъла – в самото начало това може много да те обезпокои. Но когато осъзнаеш другия, веровия гносис, който в никакъв случай не се нуждае от верификация, тогава го приемаш. Тогава можеш да наситиш и себе си със спокойствие. Всички ние се нуждаем от това.\nАз самият все още не мога да кажа, че нося вярата на св. апостол Павел. Съобразявам се с всичко, което е изградено като канон в Църквата. В периодите, които са дадени за пост, аз постя, и изведнъж отварям Послание до Римляни, където апостолът казва, че немощният във вярата яде зеленчука (Вж. Рим. 14:2). Аз го ям този зеленчук и нямам увереността и способността в себе си да предизвиквам тези, които са около мен, защото все още нямам вярата на св. апостол Павел. Това обаче не трябва ни най-малко да ни натъжава. Точно обратното, можем да се амбицираме и да търсим тази вяра.\nБи било много лесно, ако имаме стареца до себе си. Като че ли у нас в България старецът се изгуби някъде, в никакъв случай не е традиция на изграждане. Мисля, че старецът е явление, чудо на света. Той се появява най-необичайно в най-необичайните места и носи Божията благодат в себе си. Носи онази премъдрост, за която отново апостолът ни призовава – да се насищаме с ум Христов. Това е трудното. Но надеждата не е изгубена, защото има млади, прекрасни свещеници, които искат да отдадат себе си и да помагат на хората, които са се устремили по пътя към Бога, към живот в Христа.\nОще веднъж казвам, трудно е, но не е невъзможно. В интимността на разговора между вярващия и свещеника се предава тази греховност пред Господа, защото в това вярваме и в това е силата на Тайнството на изповедта – вярата, че на тази изповед пред нас присъства Самият Господ Иисус Христос. Пред Него разкриваме (не че Той не знае), че можем да преодолеем страха и срама от удобството си, и ясно да изкажем онова, което сме прегрешили, това, което ни тежи дълбоко в нас. Да освободим по някакъв начин съзнанието си, за да достигнем до това негово преобръщане, метаноята, истинското покаяние. Да осъзнаем себе си като Христови.\nВсички ние, които живеем в Църквата, можем да бъдем Христови. Да преминем през Христа, оличностявайки себе си – това е трудният процес. Не само обществото или средата, в която живее, изгражда личността. Безспорно те влияят, но истинската личност – такава, каквато искаме да изградим в себе си, за да застанем пред Личностния Бог – става с този Христос, Който дойде тук сред нас. И понеже тук постоянно се говореше за религиозността – точно това не мога да го разбера. Щом Христос дойде при нас, за каква религия става въпрос? Той разби всяка една религия. Всички ние сме вярващи, нямаме нужда от това ligare, от връзка. Христос е тази връзка. Живейте в Христа. Имаме възможността да отхвърлим от себе си множеството греховност и проблематиката на този свят, която по всякакъв начин ни води към униние, затваряне в себе си и към отсъствие на радост. Обръщайки се към жените мироносици, първите думи на Христос след Възкресението, бяха точно тези: „Радвайте се!“ (Мат. 28:9).\nХристиянинът е призван към тази радост. Знам, че много хора ще кажат – живеем в такива времена, живеем в такава страна, където, ако трябва да се радваш, може би ще изкажеш някаква степен на олигофрения, на малкия разум, който по никакъв начин не може да осъзнае какво става около него. Но си спомням посланието до Диогнет, където има определение какво е християнинът. Безспорно има алюзия с Посланието на апостол Павел до Коринтяни – че ние живеем в този свят и в същото време истинската страна, към която се стремим, е онова, което ни предлага по нелъжовните Си слова Самият Господ Иисус Христос. Жилищата, приготвени за нас, там, при Отца. Там, където е истинският живот, животът с Бога. (Вж. 2 Кор. 5:1-4)\nТова ни дава упование – единствено тази вяра. И не защото е доказано, че сборът от ъглите на триъгълника е равен на два прави ъгъла, а защото виждаме в невидимото, в тайнството на Църквата. Влизайки в стихията на светата Евхаристия, възприемайки частицата божественост, устремявайки се да получим ума Христов, ние виждаме нещо друго – истина, която разтваря този свят и ни отвежда към другия. Тогава осъзнаваме и радостта да живееш в този свят.\nЗнам колко е трудно. Много са въпросите: „Защо, след като съм толкова вярващ, при мен дойде болестта?“, „Защо този, който през цялото време показваше в църквата и в обществото единствено това, че е християнин, претърпя толкова мъка?“… Много са тези „защо“. Това по някакъв начин ни свива, като че ли погубва вярата ни. Не осъзнаваме, че има неща, през които трябва да се премине. Никой не ни лишава от тази трагедия, само защото сме християни. Точно обратното е. Трябва да преминем нея, за да покажем силата и вярата си.\nИма хора, които постоянно крачат през тази трагедия, и носейки в себе си вярата във Възкръсналия Христос, успяват да преодолеят всичко това. Виждат в нищетата красивото и пустошта в охолството. Виждат във видимо грозното възможността за нещо прекрасно. И носят онази Премъдрост, от която всички ние се нуждаем. Това дава Църквата. За да достигнеш до мъдростта, трябват усилия. Не е достатъчно да ходиш на църква, да стоиш на Литургия, да се срещаш със свещеника, да се изповядваш. Църквата няма достатъчност, вярата ни няма достатъчност, няма насищане.\nЧетох за разговора между един юноша и един мъдрец. Юношата отишъл при мъдреца и му казал: „Научи ме да обичам“. Мъдрецът отвърнал: „Тази работа не е лека, но не е невъзможна. Научи се да обичаш камъка, след това растението, животното, чак тогава хората. Насищай себе си с любов, и когато наситиш себе с любов, тогава ще си разбрал, че обичаш“.\nВ християнството обаче няма насищане. Любовта няма предел, тя на всичко вярва и на всичко се надява. И най-важното – всичко претърпява. Тази любов никога не отпада. (Вж. 1 Кор. 13:7-8)\nСъвременните християни, носейки в себе си болестта, понякога ми приличат на древните мъченици, които се хвърлят на арената пред лъвовете, за да бъдат разкъсани, но да покажат вярата си. И сега, сред страшните заболявания, които властват, понякога сякаш носим в себе си точно това мъченичество и трябва да го извървим. Просто трябва. Това е силата на духа на християнина. Той винаги се е показвал като воин Христов, преминава през предизвикателствата, за да покаже на света и на ближните, че всички противоположности могат да се примирят. Именно чрез вярата във Възкръсналия Христос.\nВ предишни мои текстове неведнъж съм разказвал истории, свързани с отеца, но умишлено съм крил самоличността му. Е, сега вече мога да го назовавам поименно. Приведените по-долу събития, случки и размисли вероятно ще звучат хаотично, но както е казано в Евангелието – „от препълнено сърце говорят устата“. А в случая бих добавил – … и щракат пръстите по клавиатурата.\nОтец Ангел беше Свещеникът на храма „Св. София“ и на столицата София, носеща името на Божията Премъдрост, и нямам предвид дългогодишната му формална позиция като протосингел и впоследствие надзорник на Епархията. Той беше Духовникът на Града. Мнозина се изповядваха при него. Беше помогнал на множество млади свещеници да „застъпят“ благодатното служение на тази иначе нелека Божия нива. Чувал съм дори архимандрити и владици да се обръщат към него с „Дядо“, къде на шега, къде на сериозно. Често можеше да бъде забелязан да прави своите безконечни градски совалки между поверения му храм и кабинета в Митрополията. Заради вроденото му умение да общува органично и непосредствено, без поза и изгода, беше създал приятелства и контакти във всякакви професионални и социални сфери. Навсякъде проповядваше Христос Разпнатия и Възкръсналия с живо слово и с автентичния пример на собствените си дела и живот.\nБеше надарен богослов, ерудит с изключителна обща култура, ренесансов човек в интелектуално отношение, небрежен енциклопедист. Самоиронията обаче подсказваше истинската му висота. В постните периоди следяхме кога и къде ще води някоя от съборните служби и съответно ще изнесе проповедта. Обикаляхме града, за да го чуем. Проповедите му бяха изтъкани от любов и мъдрост. Тъкмо от неговите проповеди подразбирахме, че истинската мъдрост в Християнството е именно и само любовта. Той правеше така, че тая пуста любов да не звучи абстрактно или пък сантиментално, кампанийно или рекламно, а да бъде осезаема и адресирана – към конкретния човек, към ближния, към Бога.\nПреди време се заговори, че най-накрая е събрал свои богословски текстове, проповеди и беседи, подготвени за издаване. Дано тази дълго чакана книга наистина излезе макар и post mortem. Всички ние имаме нужда от нея.\nОбаче никога не натрапваше тази своя иначе очевидна начетеност, рафинираност, окултуреност. Отецът беше деликатен. Обичаше да общува с писатели, музиканти, артисти, художници, всякакви хора на изкуството, но го правеше еднакво свойски и с обикновените трудови люде, онези от социалната периферия, изключените, изпадналите… Намираше точната дума към сърцето на всеки човек. Характерното чувство за хумор и импровизацията му помагаха в тези спонтанни срещи Чувстваше се комфортно в различен контекст, въпреки значителните амплитуди между отделните ситуации: богословска конференция, кафе в енорията, интервю в телевизията, поход в планината… Универсалното му гориво, което примиряваше крайностите, беше нестихващата му обич към човека, ама пак – онази конкретна и действена обич. И в интелектуалеца, и в простака виждаше Христос. И на интелектуалеца, и на простака проповядваше Господа. За всички ставаше всичко, по примера на Апостола. Беше ходеща човешка икона на радостта – усмивката не слизаше от лицето му, само понякога резонираше и се качваше и в очите му – онези бистри, странно уголемени от очилата и искреността сини очи, като рилските езера, на които отслужваше водосвет всяко лято. Гласът му беше акапелен, разговорен химн на благостта. Тоя глас съслужваше и за утеха, и за подкрепа. С този глас насреща изповедите не бяха чак толкова страшни и срамни.\nСега, когато пиша това, сякаш го чувам как ми казва „Адашко! Как си, брат?“\nДесетилетие и повече отецът водеше поклонническия поход „Рилският чудотворец“ във Витоша, Верила и Рила. Маршрут, който самият той установи с преподаватели и студенти от Богословския факултет. Последните години в него се включваха няколкостотин души.\nСъбирахме се в началото на Богородичния пост – 1 август – в „Св. София“, където той като предстоятел отслужваше св. литургия, след което поемахме на лития с хоругвите и раниците из града към планината. Вечерта, на сцената в гората до хижа „Планинарска песен“, преди първата нощувка, той се изправяше пред насядалата многобройна група и подканяше всеки да се представи и да сподели опит и очаквания. Сетне шест дни вървеше на убийствения пек в неизбежното черно расо, което немилостиво събираше слънцето в него. Вечер махаше калимявката, която беше очертала смешна червена бразда на челото му, разпъваше палатката си и просто беше част от цялото.\nХодеше бавно най-отзад. Изоставахме нарочно, за да си говорим с него. Запомнил съм един детайл от разговор – колко се удивляваше от „Салватор Мунди“ на Леонардо. Как на нея Христос няма много общо със страдащия Христос на кръста – на картината е тържествуващ, властен, могъщ победител, идещ да съди и спасява.\nОтецът вървеше с усилие на волята най-отзад, но стигнехме ли място и време за прочитане на статия от акатиста на св. Йоан Рилски, някъде насред шубрака, всички чинно изчакваха той да се появи, за да поеме молитвеното последование.\nВтората вечер беше в Ярлово. Влизахме в селото като освободители. Късахме по някоя джанка от издадените край пътя клони, за да залъжем напиращия глад. Вървяхме по разбития, оцвъкан с курешки асфалт и поздравявахме хората по къщите. Те бяха излезли на двора или на портата и махаха я с ръка, я с бастун, я с бебе на ръце. Млади и стари, които всяка година посрещаха нас, поклонниците. Особено се радваха на отците в групата, начело с о. Ангел – високи гости за тях, шепнеха оживено, че са ги виждали по телевизора на големи празници с Патриарха. Споделеният миг беше кратък – разменени погледи и усмивки, няколко думи в крачка и продължавахме нататък със старческите очи в ума. Ходехме по планините, но и сред хората. Покланяхме им се дори, защото и те бяха образ Божий.\nТретата и четвъртата вечер бяха около огъня на поляните около крепостта Цари Мали Град над Белчин и край новата хижа на Рилските езера. Пламъкът огряваше вгледаните в него лица. Сега си давам сметка, че в тези особени вечери отецът неизменно отстъпваше инициативата. Стоеше и слушаше разговорите и шегите на младите, китарата и гайдата, които в някакъв момент започваха да прескачат от човек на човек като горещ картоф, изваден от огъня. Някой изваждаше и томчето с езерните молитви на св. Николай Велимирович или пък Псалтира…\nВиждам отеца, който наблюдава, слуша и се усмихва по неговия си начин.\nВ една от годините се случи инцидент точно край хижата на езерата. Момче-тийнейджър явно не е вдигнало ципа на току-що разпънатата си палатка, отива край огъня, нощес се прибира, ляга и рано сутринта в просъница притиска промъкналата се вътре отровна змия, която го ухапва по гърба. Научихме за случката, когато станахме. Заради инцидента се наложи да пуснат лифта надолу доста по-рано. Тревогата пропълзя по лицата и се настани в сърцата. Отецът веднага ни привика на молитва за пострадалия. После поехме нагоре към Бъбрека и билото. По-късно от групата сякаш се изтръгна обща въздишка на облекчение, когато научихме, че момчето е транспортирано успешно до болницата в Дупница. Усмивките се завърнаха.\nПривечер на петия ден, след привидно безкрайно слизане от билото, спирахме до гроба на Джеймс Баучер. Изчаквахме да се съберем всички. Чакахме нашия водач. Той пристигаше изморен и изнемощял, всъщност всички бяхме такива, но преминавайки засводения вход на манастира, пеейки тропара на св. Йоан, разбирахме Павловите думи „когато съм немощен, тогава съм силен“. Отецът ни водеше в сърцето на храма, пред раката с мощите на Светеца.\nПрез последните три години от здравословни съображения не се включваше на пълни обороти в похода. Само ден за ден изпращаше групата сутрин и вечер я посрещаше. А на Преображение, 6 август, след празничната литургия в манастира, на която стотици се причастяваха с Тялото и Кръвта Христови, след вкусната рибена чорба и трапеза, предложена от игумена и братството на обителта, отецът ни чакаше на финалната точка – гробът на св. Йоан за своето заключително слово. Събирахме се в полукръг около него. 300 души на тясното пространство. Бяхме като на проповед в открита църква горе по чукарите. На 10-тата годишнина на похода на гроба имаше владика и архимандрит, но те отстъпиха правото да говори отново той.\nСлушал съм няколко пъти тези проповеди. В тях се откриваха няколко устойчиви мотива, на които отецът държеше. Наричаше ни чудаци, защото сме тръгнали с него по тоя път. Казваше, че иска да вижда повече чудаци в Църквата. Подготвяше ни, че се връщаме в света, че идват есенни и зимни дни, че всеки ще потъне обратно в равната рутина на делника, бита и офиса, и ни зовеше въпреки всичко да съхраним летния спомен от срещата със Светеца, да опазим в интимния си сетивен свят дивния аромат на рилската мащерка. И накрая винаги завършваше с думите, които се превърнаха в словесна емблема на цялото преживяване, и които тия дни си припомняме във взаимната утеха за него и за нас: „Вече не сте просто някои. Вече сте Йоанови. А щом сте Йоанови – Христови сте!“. И ни напомняше – догодина на 1 август пак при него в „Св. София“…\nСледват още няколко отломки от истории, спомени и срещи с отец Ангел.\nЗапознах се с него на Изповед. Влетях в свещеническата стая вдясно в притвора на базиликата. По това време там бяха всички храмови духовници. Казаха ми да изчакам за момент навън. След малко той се появи с епитрахила в ръка. Подкани ме да отидем зад клироса. Настанихме се удобно на двете съседни стасидии (доколкото удобно можеше да се чувствам аз на една от първите си изповеди). Говорихме си повече от час. На нашето запознанство невидимо присъстваше и Христос, ако перифразираме подканящите думи на свещеника към каещия се. Всъщност присъстваше съвсем видимо заради огромната Негова икона на стената точно срещу двойката клиросни стасидии, вдясно от южната врата на иконостаса. Преживелите същото ще ме разберат. Когато се изправих от разрешителната молитва и излязох от храма, виждах града и света по различен начин. Винаги ще свързвам това ново чувство и с отеца. Тази среща, този човек, бяха като котва за мен – започнах да се черкувам в „Св. София“. Започнах да ставам православен християнин. Път, който продължава – пресечен терен, осеян с дупки, камънаци, сумрачни участъци, слънчеви поляни, върхове и бездни, досущ като в планинската пустош на Рила. Но пък споделен с хора като него.\nВлакът тракаше в радостна песен, но аз не можех да си намеря място – веднъж по купетата, докато обхождах тесния коридор, и втори път в себе. Държах Евангелието в ръка и светът потъваше в някаква ужасна бездна, тъмна колкото тунела, в който навлизахме. Преди малко бях прочел нещо, което отприщи мрака в мен и наоколо. Гледах налудно в топлите кутийки с втренчени очи във всеки от пътниците. Исках потвърждение в очите им за вярата ми. Исках отрицание в очите им на отрицанието, което беше полазило по гърба ми като слузеста гадина. Исках да видя Христос във всеки от тях, защото Го бях загубил в миг между страниците на Библията, но по-лошо – не Го усещах в сърцето си.\nПрибирах се от Пловдив, след като предната нощ прекарах Кръстовден на Кръстова гора. Беше чудно. На идване пътувах на стоп от Балкана към Родопите. От последното село Борово, вече по тъмно, бях в бавната процесия на богомолците към върха. Там изкарахме богослужението с хилядите присъстващи и в малките часове, понеже не си носех палатката, намерих място в един от параклисите – този на св. ап. Петър – където вече се беше настанило едно много мило циганско семейство от Аксаково. Нощта прекарахме в разговори, редуване кой да налее елей в кандилото и малко несигурен сън по спалните чували. Аз и това не си бях взел и просто опрях глава на стената.\nСутринта се събудих и видях, че над мястото, на което съм лежал, е изографисан Архангел Михаил – моят именен светия. Главата ми цяла нощ е била между Меча и Писанието, които той държи. После посетих последователно манастирите в Бачково, Горни Воден, Куклен и Рибната църква в Асеновград. Поклоних се на светините там. Чувствах вярата си крепка и непоклатима.\nВъв влака отворих Евангелията за земния живот и служение на Господ Иисус Христос. Подобно на мнозина, си ги препрочитах отново и отново. В Проповедта на планината попаднах на нещо, което сякаш срещах за първи път. Прочетох го още веднъж. Още веднъж. Още веднъж. Зациклих и установих, че всичко се срива пред очите ми. Съмнявах се в думите на Божия Син и Сам Бог. Съмнявах се в Самия Спасител.\nЧасовете във влака бяха трудни. Нощта беше ужасна. Мислех, че умирам. Как обаче да умра, ако няма Бог?! Къде отиде вярата ми?! По дяволите? Как се изгуби в миг, след като беше видима и усмихната като добър приятел, с когото си говорим?!\nНа другия ден отидох на лекар, защото физически наистина не се чувствах добре. Нямаше ми нищо, но добре знаех, че боледува не тялото, а душата ми. После влязох в „Св. София“ и намерих отеца. Излях несвързано всичко, което ме мъчеше – цитат и прочее. Той ми заговори спокойно, с разбиране. Разясни ми текста, цитира ми свети отци по темата. Сподели ми, че когато бил млад свещеник, непосредствено след Великден го нападали страшни съмнения. Поговорихме си човешки за Бога. Винаги ще съм му благодарен за това. Когато излязох от неговата стаичка и попаднах обратно в тихата нега на храма, разбрах, че отново съм в себе си и в Църквата.\nБях влязъл в храма в средата на деня да се помоля и попаднах на започващо кръщене. Реших да остана. В края му малкото детенце се беше унесло в сладка дрямка. Отецът го взе в скута си – главицата му на рамото му – и ни прошепна: “Апостолите заспаха в Гетсимания от тъга, а то сега спи от любов“.\nВеднъж го видях в градинката с гълъбите пред „Св. София“. До него лежеше жена в безпомощно състояние, оскотяла до крайност. Беше се уверил, че ситуацията не е форсмажор на живот и смърт, но изчакваше повиканата линейка. Останах с него. Мълчахме. Жената сумтеше от земята. Проговаряше несвързано и налудничаво. Не беше сигурно дали е пияна, психично болна или просто се беше предала. Отецът беше помръкнал. Линейката най-накрая дойде. Казах му, че ще го изпратя. Отиваше до Митрополията. Постоянно беше зает. Движеше духовни и административни дела. Подготвяше празнични слова. От преживяното и на двамата ни беше чоглаво да си приказваме, докато крачим из градското пространство. На входа на Митрополията му споделих, че искам да се изповядам. Той ми каза да се кача с него горе. Понякога изповядваше в кабинета си. След изповедта пак стана дума за случката и той ми каза: „Радвай се, но помни трагедията на живота!“. Прозвуча ми като реплика на онова прочуто „Дръж ума си в ада и не се отчайвай!“, произнесено от св. Силуан Атонски.\nПомня колко се изкефи, когато минах през храма, преди да поема на един „роуд трип“ из Алпите – Германия, Австрия, Швейцария и Франция. Щом научи, че ще бъда и в Берн, където е карал едногодишна специализация в тамошния старокатолически университет, се ентусиазира съвсем и ми препоръча надълго и нашироко какво фондю точно да опитам. Накрая вдигна десницата си, с която размести въздушните пластове, и благослови пътуването ми.\nДруг път ми беше тъпо, задето забравих да му звънна за рождения ден. Срещам го и почвам да се оправдавам и да му честитя. Той ме изслушва и казва: „Конкретните времеви параметри за нас, християните, не са от значение, адашко. Щом ми честитиш, го правиш във вечността, осмия век, райското пакибитие, есхатона, Небесното царство…“. Аз мигам на парцали, а той се смее насреща ми.\nНякаква голяма, пищна, празнична литургия със съответните салтанати и прочее. Много народ. Велик вход – дълга колона от свещеници и дякони. Отецът някъде там. Когато минава наблизо, ме фиксира, кима ми и ми се усмихва с очи.\nНа опелото му очаквано дойдоха много хора. Митрополит Йоан (отецът е родом от Добрич, част от Варненска епархия) изнесе прекрасно слово, като на няколко пъти гласът му го предаде поради надвисналите сълзи. Софийските свещеници подеха възкресния тропар „Благословен еси, Господи“ за своя събрат. После поеха ковчега на ръце в олтара и навън към чакащата катафалка. Валеше като из ведро, но множеството така и не си тръгваше от стълбите на храма. Беше трогателно да се види и чуе как петимата присъстващи владици дълго време също не можеха да си тръгнат, обградени от хора на групички, които утешаваха с думи на вяра за вечната съдба на техния пастир. Беше като обещание за небе.\nНо-най поразителното беше неизказаното участие на самия храм в опелото – осиротял без своя дългогодишен предстоятел. Можем ли изобщо да си представим „Св. София“ без отец Ангел?! Надеждата е, че той вече вижда Божията Премъдрост „както си е“ и служи пред Нейния престол.\nИ нека се моли за нас, които оставаме тук. Засега.\n “По пътя на светостта и обожението трябва да се снеме бездната между Бога и човека, света и рая, небето и земята, сетивновъзприемаемото и умопостигаемото.“ – преп. Максим Изповедник – бел.ред.\n Талес от Милет – древногръцки философ и математик, смятан за първия от седемте мъдреци на Гърция.\n Ligare – лат. обвързвам, свързвам.\n В писмо до Диогнет от непознат християнски автор се казва: „Християните нямат Отечество. Тяхното Отечество е Небесното царство, но където и да живеят, те ще трябва да направят така, че да се чувстват като братя и сестри с другите”.\nLatest posts by ставрофорен иконом Ангел Ангелов (see all)\nЖивейте в Христа! Спомен за отец Ангел - 21/12/2021\nTags: в паметвяра и животдуховен заветживот в Христаотец Ангел Ангелов


Танхойзер и състезанието на певците във Вартбург - Вагнер | Даскалът по музика\nТанхойзер и състезанието на певците във Вартбург – Вагнер\nВие сте тук: Даскалът по музика > Уроци > Музикално сценични жанрове > Опера > Танхойзер и състезанието на певците във Вартбург – Вагнер\nТАНХОЙЗЕР И СЪСТЕЗАНИЕТО НА ПЕВЦИТЕ ВЪВ ВАРТБУРГ (Tannhäuser und der Sängerkrieg auf Wartburg (1845)\nХерман, ландграф на Тюрингия — бас\nТанхойзер — тенор\nВолфрам фон Ешенбах — баритон\nВалтер фон дер Фогелвайде — тенор\nХайнрих дер Шрайбер рицари и певци — тенор\nБитеролоф — бас\nРайнмар фон Цветер — бас\nЕлизабет, племенница на ландграфа — сопран\nВенера — сопран\nОвчарче — сопран\nЧетири пажа на ландграфа — 2 сопрана и 2 алта\nТюрингски графове, рицари, благородници, придворни дами, стари и млади поклонници, сирени, нимфи, вакханки, сатири, фавни и др.\nДействието се развива в Хьорзелската планина край Айзенах (първа картина), във Вартбург и около града в началото на XIII в.\nПещера във Венерината планина край Айзенах. Танхойзер се пробужда след дълъг сън в обятията на Венера. По време на съня си той е чул камбаните на родното си място и у него пламва копнежът по родината. Танхойзер моли богинята да го пусне да си отиде. Венера иска да го задържи и му разкрива красотите на своето царство на любовта. Рицарят остава непреклонен. Богинята го заплашва, но и това не помага. Все пак предсказанието й за бъдещите му нещастия го смущава. Той споменава името на дева Мария и магията се разрушава — царството на Венера потъва в мрак.\nДолина край Вартбург. Овчарче пее весела пролетна песен. Надалеч звучи песента на богомолците, които заминават на поклонение в Рим. Идва Танхойзер, който се е завърнал в родната земя. Преди да напусне замъка си във Вартбург, той е бил познат под името Хайнрих. Сега рицарят решава да тръгне с богомолците и да измоли прошка от папата за греховете си. В това време идва ландграфът на Тюрингия Херман. Преди да започне голямото състезание на рицарите-певци, той е бил на лов заедно с най-прочутите минезингери. Един от тях — Волфрам фон Ешенбах, познава Танхойзер и шумно изразява радостта си от неочакваната среща. Рицарите канят Танхойзер да участвува в състезанието, но той държи да отиде на поклонението в Рим и отказва. Волфрам му напомня, че Елизабет още го обича и го чака да се върне. Танхойзер не е и мечтал за такова щастие — той също е влюбен в Елизабет. Рицарят с радост се съгласява да остане и тръгва със старите си приятели към Вартбурт.\nЗалата за състезанията на певците във Вартбург. Откакто Танхойзер е изчезнал, Елизабет за пръв път присъствува на празненствата. Волфрам довежда Танхойзер. Рицарят възторжено поздравява Елизабет. Тя свенливо му признава любовта си. Елизабет се надява, че състезанието ще спечели Танхойзер. Щастливата среща изпълва Волфрам фон Ешенбах с печал. И той е влюбен в Елизабет. Тържествените фанфари известяват откриването на състезанието, а ландграфът обявява неговата тема — какво е любовта. Победителят ще получи определената от него награда. Волфрам трябва да започне пръв. След него пеят Валтер фон дер Фогелвайде и Битеролф. Всички възхваляват любовта като най-възвишено и нежно чувство, което никой не трябва да петни. Танхойзер скача възбуден и в песента си изказва своето разбиране за любовта — тя не е лъжливо себеотрицание, а нещо всеобемно, което създава радости и наслади. И въодушевен от своите думи, той запява възторжения химн на Венера — нека всички научат от нея какво значи любов. Рицарите са потресени. Това е нечувана наглост! С мечове в ръце те тръгват да му искат обяснение. В този миг Елизабет, макар и покрусена от думите на своя любим, застава пред него и с тялото си го предпазва от насочените мечове. Сега тя показва какво всъщност е любовта. Саможертвата за любимия — ето истинското й значение и величие. Ландграфът е трогнат от безпределната обич на Елизабет и пощадява живота на Танхойзер. Обаче младият рицар трябва да изкупи своя грях. Едва сега Танхойзер разбира силата на истинската любов и отново решава да отиде на поклонение в Рим. И не за себе си ще стори това, а за да бъде достоен за любовта на Елизабет.\nДолината пред Вартбург. Елизабет се моли за Танхойзер. Поклонници се връщат от Рим — опростени и щастливи. Тя с тревога търси сред тях любимия си, но него го няма. Напразно Волфрам се старае да я утеши. Елизабет предчувствува близката си смърт. Волфрам страда, той все така силно обича Елизабет. Когато тя си отива, Волфрам запява тъжна песен за светлата звезда вечерница. Здрачава се. Бавно пристъпва още един богомолец, съсипан от умора, в дрипи. Волфрам разбира, че това е Танхойзер. Нещастникът разказва как е минало поклонението в Рим. „Както тоя сух жезъл никога няма да цъфне, така никога няма да бъде опростен твоят грях“ — му казал гневно папата. На рицаря-певец не остава нищо друго освен да се върне при Венера. Разкъсван от душевни терзания, Танхойзер вижда как богинята, заобиколена от красиви нимфи, го кани при себе си. Волфрам се принуждава да му разкаже за страданията на Елизабет, която може би вече умира от скръб по него. В тоя момент се дочува камбанен звън. Виденията на Танхойзер изчезват. Влизат поклонници, носещи тялото на Елизабет. Като обезумял се втурва Танхойзер след погребалното шествие. С горчиви думи на разкаяние той умира пред нейния ковчег. Идват други поклонници, които с вълнение разказват как жезълът на папата цъфнал. Това, което църквата не направила, извършва саможертвената, беззаветна и чиста любов на девойката.\n„Танхойзер“ е постижение от най-голям мащаб в немската романтична опера. В тази и в следващата си музикално-сценична творба — „Лоенгрин“, Вагнер се явява като завършител на рицарскоромантичните тенденции в немското оперно творчество, намерили ярък израз преди това във Веберовата „Еврианта“. В „Танхойзер“ се преплитат реалистични и фантастични сцени, но и едните, и другите са използувани за разкриването на основната идея на произведението — борбата за свободна изява на човешките чувства, за изобличаването на този християнски морал, който, макар и да се прикрива зад въображаеми добродетели, съдържа в себе си много малко хуманност. Произведението възпява превъзходството на чистите душевни стремежи над тесногръдите църковни канони. Сам Рихард Вагнер пише: „Който открива в операта ми някакъв християнски романтизъм, той е видял само нейната външност, а не истинската й същност.“ В „Танхойзер“ са разкрити правдиво и с дълбоко психологическо вникване различни човешки чувства — любов, скръб, възторг, страдание, ликуваща радост. Също така значително място в операта заемат природните картини и битовите сцени, които създават подходяща атмосфера за развитието на действието. „Танхойзер“ е написана с още по-задълбочена и усъвършенствувана лайтмотивна техника. Тук Вагнер е направил нова крачка в симфонизацията на оперния оркестър. Оркестърът не само разкрива вътрешното развитие на драмата, но и притежава осезателна релефност.\nОперата започва с прочутата увертюра, която отдавна си е извоювала най-широка популярност и като самостоятелно симфонично произведение. Увертюрата на „Танхойзер“ е изградена върху основните теми на операта и разкрива (разбира се, обобщено) цялата нейна драматична същност. Лист я нарича програмна симфонична поема със сюжет съдържанието на „Танхойзер“. Трите основни лайттеми тук са: хорът на пилигримите, сцената на вакханалията и химнът на Танхойзер. Увертюрата е написана във формата на сонатно алегро (с обърната реприза) в встъпление и заключителна част. Оркестрацията е бляскава и подпомага разкриването на програмното й съдържание.\nПървата картина започва с оркестрово встъпление, което създава атмосферата в пещерата на Венера. Вакханалията е обрисувана музикално с изумително майсторство. Нейна връхна точка е прочувственият химн на Танхойзер. Дуетът на рицаря а Венера има завладяваща сила. Интересен е и хорът на нимфите. Във втората картина на първото действие силно впечатление прави хорът на богомолците — дълбоко поетичен хорал (използуван в началото и края на увертюрата), който е една от най-вдъхновените страници на цялото Вагнерово творчество. Поетичната песен на овчарчето поражда радостни и светли чувства. В края на картината е вълнуващият мъжки септет.\nВъв второ действие Вагнер изгражда с голяма обич образа на Елизабет — олицетворение на любовта, на женската вярност, на готовността за саможертва. Арията на Елизабет е последвана от големия дует с Танхойзер, издържан в същото настроение. Състезанието на минезингерите силно контрастира с първата част на действието. Тук отново прозвучава, но с още по-голяма сила, пламенният химн на Танхойзер, посветен на Венера. Финалната сцена е пълна с контрастни настроения и напрежение.\nВстъплението към трето действие изобразява пътуването на Танхойзер до Рим. Това встъпление е изградено върху темата от арията на Танхойзер, в която той разказва на Волфрам резултата от своето пътуване. Действието започва с познатата тема на хора на богомолците, с която завършва и операта. Едно от най-прочувствените места в „Танхойзер“ е арията-молитва на Елизабет, която разкрива още по-пълно богатия образ на главната героиня. Наситена с много лирика и сърдечност е арията на Волфрам „Звезда-вечерница“, която си е спечелила голяма популярност и като концертна ария. Разказът на Танхойзер е богат с мелодически и емоционални нюанси. Силно въздействуваща е музиката по време на погребалната процесия. След нея контрастно звучи женският хор на богомолките, които съобщават за разцъфналия жезъл на папата. Операта завършва с познатия хор на богомолците.\nИзточник: Любомир Константинов Сагаев. Книга за операта, Държавно издателство „Музика“, София, 1976\nОтбелязана с:опера Рихард Вагнер Танхойзер\n← Летящият холандец – Рихард Вагнер\nМаестро Георги Атанасов →\nДобрин Пелтеков 15.08.2019\nДобрин Пелтеков 18.08.2019\nДобрин Пелтеков 06.03.2019 15.01.2020


Моят живот (Benim Hayatım) - Турски сериали\nСюжетът на сериала „Моят живот“ (Benim Hayatım) разказва за млада жена на име Хаят (Нилсу Берфин Акташ). Тя е е красиво и амбициозно момиче с прекрасна мечта – да стане дизайнер. Но мечтите и реалността за съжаление са напълно различни неща. Освен това семейството от което произхожда Хаят, не е богато. В същото време са необходими много пари, за да успее младата жена да пробие в света на модата. Осъзнавайки, че в родният си град няма да е възможно да превърне мечтата си реалност, Хаят убеждава баща си Оккеш да отидат заедно в Истанбул. Бащата на Хаят се притеснява, че ще му е трудно да защити дъщеря си в големия град, но момичето успява да го убеди.\nДокато момичето се опитва да пробие в света на модата, тя трябва да си изкарва прехраната, като почиства домовете на богатите. Нейният баща Оккеш (Саваш Йоздемир), с всички сили иска да подкрепи желанието на дъщеря си да постигне нещо в живота. Но не му харесва, че дъщеря му е готова да жертва всичко в името на мечтата си. Освен това на Оккеш му е много трудно да живее в този мегаполис.\nМоят живот (Benim Hayatım) сериал – сюжет, герои, персонажи и актьори.\nНе след дълго главната героиня от сериала „Моят живот“ среща млад и очарователен мъж на име Али (Генджо Йозак) и за първи път в живота си се влюбва. Чувствата са взаимни, но по пътя към любовта и щастието ще възникнат различни препятствия. Али е племенник на богата и влиятелна личност на име Йълмаз (Уур Чавушоглу), който е собственик на Харисоолу Холдинг. След като Али среща Хаят, животът му ще се промени напълно. Йълмаз живее със съпругата си и единствения си син Уфук (Али Бурак Джейлян), който е бъдещият наследник на голямата компания.\nОказва се обаче, че бащата на Хаят е дългогодишен враг на Йълмаз. В младостта си майката на Хаят е предпочела да се омъжи за Оккеш, а не за Йълмаз. Обсебен от мисълта за отмъщение, Йълмаз решава да отмъсти на бащата на Хаят и избира много изискан начин да направи това. Той иска да представи момичето като търсеща богатство на всяка цена. Затова въпреки факта, че е женен, той предлага брак на Хаят, а момичето смята това за шанс да започне кариерата си. Хаят е лудо влюбена в Али, но се съгласява на този брак. Йълмаз подава молба за развод и кани момичето и нейният баща в дома си на вечеря. Но Оккеш не е от онези, които ще паднат с лице в калта. Възползвайки се от „гостоприемната“ покана, той отива в къщата на врага си, което допълнително изостря ситуацията. Сега Йълмаз и Оккеш трябва да разкрият всички тайни и да обяснят причината за дългогодишната си вражда…\nВсички епизоди на „Моят живот“ (Benim Hayatım) се излъчват по Star TV както и онлайн. В този телевизионен филм участват още Нилюфер Ачъкалън, Есра Ронабар, Юндер Ачъкбаш, Корай Шахинбаш, Алейна Солакер, Йойкю Челик, Зейнеп Кумрал, Хира Койунджуоулу и др. Какво ще се случи с мечтата на Хаят, любовта й към Али, както и с враждата между Йълмаз и Оккеш ще узнаем гледайки „Моят живот“ (Benim Hayatım) до неговия финал и последен епизод.


Героите на деня – професионалистите на „Тетевен Волей” постигнаха победа над „Виктория Волей” /Пловдив/ пред пълна зала. В първата част гостите имаха преимущество от 6:2, но „Инвестбанк Тетевен Волей” успяха да обърнат резултата в своя полза (25:22). Във втория гейм зеленият отбор доминираше и успехът бе напълно очакван. Третата част беше в известна степен опит за обрат за пловдивчани. Със силен начален удар „Виктория Волей” бяха на път да вземат гейма, но домакините показаха хладнокръвие и спечелиха мача с 3:0 (25:22; 25:17; 26:24).


Историята на осиновената Зейнеб трогна хиляди\n10 Февруари 2013, 11:00\nИсторията на Зейнеб и новите й родители Анелия и Светльо е позната на много осиновители, защото те всичките имат сходни съдби. Тя успя да трогне хиляди българи заради упоритостта на родителите и търпението им. Но най-вече заради красивите очи на малката Зейнеб.\nПовечето осиновители биха се притеснили и отдръпнали при новината, че детето страда от епилепсия. Но не и Анелия и Светослав – те не се вълнуват от заболяването на Зейнеб, пленени са от нейните черни прекрасни очи. Двамата вече имат опит с едно осиновено дете – техният син, който сега е на 25 години, а малката много им напомня на него.\nОт фондация „За нашите деца“ са възхитени от отношението на двамата родители към Зейнеб и от желанието им да я вземат, въпреки епилепсията и тежкия й нрав.\nПървата среща на детето с бъдещите му родители била трогателна. Анелия пита Зейнеб за всяко нещо, преди да предприеме каквото и да било. „Искаш ли да те взема на ръце“, „Искаш ли да те пусна“, „Искаш ли да дойдеш с нас“ – идеален подход, който се харесва и на малката Зейнеб.\nСъщия ден детето тича из дома и разказва на останалите малчугани как един чичко и една леля са я гушкали.\nМожем само да си пожелаем повече родители да бъдат като Анелия и Светослав, които да гледат в очите на едно дете и искрено да искат да помогнат. Вие също можете да помогнете дори с дарение, с дрехи, храна или друг провизии. Поп певецът Владимир Ампов, Миленита, Светослав Кантарджиев, много министри и политици са помогнали и с много и с малко. Във фондацията има и много доброволци като Елица Лингорски, Вероника Георгиева и Вяра Стефанова.\nВие също можете да се включите – пътят да помогнете избирате вие!


My monkey yes: Лято е!\nМорските дарове - те са най-бързо развалящата се храна, а и алергизираща, която може да ви развали отпуската с повръщане, разстройство и обриви, особено при малкото дете. Ако то има и други признаци на алергия, като сенна хрема, астма, атопичен дерматит, хранителна алергия, по-добре не рискувайте дори да опитва.\nОсобено опасни, са и различните видове миди,които се сервират почти сурови и съдържат много бактерии. Суровата риба също не е безобидна за малките така, че избягвайте да им давате суши .\nЯйцата през лятото, са най-честият източник на салмонелоза, могат да се превърнат в истинска бактериална бомба. Също и застройки, крем-карамел, кремове с яйца, палачинки, майонеза. Бърканите яйца пък изобщо не са за тях, тъй като термичната обработка е недостатъчна за унищожаване на бактериите.\nБезвредни единствено са варените яйца, но твърдо сварени, не рохките.Домашните яйца също не са безопасни, тъй като 2% от тях са заразени със салмонела.\nПлодовете и зеленчуците са най-добрата храна през лятото. Но и с тях трябва да се внимава, защото по тях може да са полепнали яйцата на кучешката тения (особено нискорастящите и зелените подправки), както и други бактерии при неправилно отглеждане и съхранение. Затова мийте обилно плодовете и зеленчуците! Това важи особено за село, когато децата по цял ден са на двора и си късат плодове направо от градината, и то с мръсни ръце.Когато купувате диня на резен, по-добре махнете тънък слой от повърхността, не се знае каква е хигиената на този, който я е рязал.\nНа децата се дава мляко с масленост близка до тази на кърмата - 2-3%. Айрянът е добро средство при жажда, предпочитайте го пред безалкохолните. Не се хвърляйте по рекламни трикове като "плодово мляко". Това означава мляко с есенция с миризма на ягода например, боя и доста захар. Ако искате за децата истинско плодово мляко, сложете в киселото мляко нарязан или пасиран плод и подсладете с мед. Така детето получава както витамини и калций, така и полезните млечнокисели бактерии, които отговарят за нормалната чревна флора. Рекламираните млека с хрупкави бонбони, шоколадови пръчици и други не са здравословната храна, за която я мислят родителите.\nМесото също лесно се разваля в жегите. Избягвайте малотрайни колбаси и кренвирши, особено ако лепнат. Ако може да се мине без колбаси, още по-добре.\nХраната на улицата, първа стъпка към затлъстяването, е нещото, което трябва да забравите през лятото, ако искате децата да са здрави. Бъдете сигурни, че хотдог, дюнери, кебапчета, сандвичи, сладкиши, палачинки, наливни сокове, закуски са с променен състав само минути след излагане на жегата. Не забравяйте, че хигиената в "капанчетата" е много съмнителна. А и мухите също разнасят болестите.\nСладоледът също може да крие опасности. Особено ако е размразяван пъти или се пипа с мръсни ръце.


Оферти за налични хотели в Bertiolo\nB&B Salvia e Rosmarino...Толкова ниска/о колкото177 BGN B&B gil d'o...Толкова ниска/о колкото Още райони в Bertiolo\nBertiolo е едно от местата в Удине, които туристите с удоволствие посещават. Заради множеството си атракции, тази най-посещавана част на града няма да престане да ви удивява. Bertiolo е място, благословено с оживена обстановка, изискани ресторанти, търговски площи и зашеметяващи атракции. Когато дойде време за резервация на хотел в Bertiolo или в друга част на Удине, не забравяте, че Agoda.com предлага най-ниските цени. Разгледайте пълния списък от хотели и намерете най-подходящото за Вас място. Прегледайте най-добрите хотелски оферти в Bertiolo с единствено въвеждане на датите на престоя Ви в търсачката.\nОтличени хотели в Bertiolo, Bertiolo\nРазположен в Lonca, B&B Salvia e Rosmarino е перфектно място да почувствате духа на Лонка и...\nВиж всички хотели в Bertiolo\nХотели в Bertiolo: B&B gil d'o


февруари 19, 2018 – НА БРЕГА\neditor — февруари 19, 2018 comments off\nС атрактивен щанд Община Приморско се представи на международната туристическа борса Ваканция и СПА Експо, провела се в София от 14 до 16 февруари. За поредна година морската община взе участие във...\tRead more »\nДоктор Ангел Енчев ще консултира на 24 февруари в Бургас\nСпециализациите му са пластична хирургия, естетична хирургия и хирургия при наднормено тегло На 24 февруари д-р Ангел Енчев ще е на разположение в Бургас за консулт в областта на пластичната хирургия, естетичната...\tRead more »\nКрасивата Мис Плеймейт, открояваща се с доброто си сърце, ще бъде част от поредна благотворителна кампания. Този път Злати ще подкрепи своята колежка от модния подиум Йовита Георгиева, която е лице и...\tRead more »\nБезплатен компост срещу платени данъци в Бургас\nКомпостирането е начин за оползотворяване на биоразградимите отпадъци, които произвеждаме в нашето ежедневие. Под различна форма са го правили бабите и дядовците ни, но съвременните хора в големия град са позагубили този...\tRead more »\n„Пристанище Бургас“ ЕАД инициира конкурс „ПОРТ фото БУРГАС – 115”. Тази година на 18 май първото съвременно българско пристанище в Бургас чества 115 години от откриването му за търговско корабоплаване. В тази...\tRead more »\nБургас се прекланя пред паметта на Апостола\nДнес се навършват 145 години от обесването на Апостола на българската свобода Васил Левски. Бургазлии отново ще се преклонят пред паметта, святото дело и героичната му саможертва в името на цял един...\tRead more »\nПоезия, музика и театър в зимен Несебър\nКонцерт на Хора за градски песни „Блян“ и Хора за гръцки песни „Месемврия“ при НЧ „Яна Лъскова – 1905“ на пл. „Жулиета Шишманова“ и поетична среща в Конферентен център „Сочи“ сложиха финал на Дните...\tRead more »\nКукери прогониха злите сили във Веселие и Ново Паничарево\nКукери прогониха злите сили в Община Приморско с традиционен ритуален танц. В събота кукерска група обхождаше домовете в приморско село Веселие, а на Сирни заговезни маскирани страшилища изпълниха ритуала за прогонване на...\tRead more »


Приключи експериментът MARS500 – шестима астронавти оцеляха 520 дни в изолация\nНа 4-ти ноември в Москва за пръв път от 520 дни беше отворен люкът на експерименталната капсула, затворен херметически на 3-ти юни 2010 г. Трима руснаци, един китаец, един французин и един италианец прекараха заедно година и половина в обща площ от 550 кв.м., разпределена на три помещения. С това приключи третият етап на експеримента на име Mars500, целящ да установи възможностите и психологическите ефекти за продължително пребиваване на хора в затворено пространство е извършен в Института по биомедицински проблеми в Москва. Доброволците са:\nпърви етап (15 дни):\nАнтон Артамонов, р.1982 г., Русия, инженер, физик и програмист\nОлег Артемиев, р.1970 г. космонавт\nАлександър Ковальов, р.1982 г., инженер в лабораторията по телемедицина на IBMP;\nДмитри Перфилов, р.1975 г., анестесиолог в лабораторията по телемедицина на IBMP;\nСергей Рязан, р.1974 г., командир на екипажа, психолог и космонавт;\nМарина Тугушева, р.1983 г., биолог и изследовател от IBMP\nвтори етап (105 дни):\nОлег Артемиев, Русия, космонавт\nАлексей Баранов, Русия, лекар,\nСирил Фурние, пилот от френските авиолинии\nОливър Кникел, Германия, машинен инжинер от армията\nСергей Рязански, Русия, космонавт,\nАлексей Шапков, Русия, спортен психолог\nтрети етап, приключил на 4-ти ноември- (520 дни – от 03 юни до 4-ти ноември 2011 г.):\nРомен Шарл, 31 г., Франция, инженер;\nСухроб Рустамович Камолов, Русия, хирург,\nАлексей Сергеевич Ситьов, Русия, инженер,\nАлександър Егорович Смолеевски, Русия, психолог,\nДиего Урбина, 27 г., Италия, инженер\nУанг Юе (王跃), Китай, 27 г., инструктор в Китайския Център за космически изследвания и тренировки.\nВсички са били обект на стотици физически и физиологични тестове, хиляди пъти са им взимани проби урина и кръв, както и са изпитали до 20 минути закъсняване в комуникацията. Изпитано е комплексното биологическо и психологическо въздействие на евентуалният бъдещ продължителен полет. След края на експеримента доброволците са видимо бледи и по всяка вероятност с леки медицински проблеми, като понижен имунитет, например, но здравето им явно е във съвсем задоволително състояние.\nИзследванията са дали важна информация за това как хората се справят с клаустрофобия, скука и дълготрайното и неизменно присъствие на ограничен кръг от едни и същи хора в малко пространство за много дълго време.\n„Научихме, че можеш да сложиш шест човека в изолация за година и половина и те да се представят добре“ – казва д-р Арне Кристер Фуглесанг, шведски астронавт от ESA и ръководител на отдел по приложни науки към Европейската космическа агенция, който е ръководил проекта.\nРазбира се, експериментът е далеч от реалните условия на истинска мисия до Марс. Въпреки че са били изолирани и са подлежали на симулирани спешни ситуации, като прекъсване на електричеството, екипажът не е бил изправяни пред истински рискове. Всеки един е можел по всяко време да напусн. „Това показва разликата с истинската мисия“ – казва д-р Джейсън Кринг , психолог от отдел Човешки фактори и системи към „Университета по ареновавтика Ембри-Ридл „в Дейтона Бийч, Флорида.\nШерил Бишъп, биостатистик и психолог от медицинския клон на Тексаския университет в Галвестън, смята, че вероятно по-добро място за провеждане на подобен експеримент е отдалечено място, като Антарктика. „Съжалявам за пропуснатата възможност“ – казва тя – „Можеха да проведат същия експеримент в среда, която е наистина отдалечена и зимните месеци са наистина опасни.“\nОт своя страна, д-р Фуглесанг признава, че няма как да имитират напълно факторът „опасност”. Няма как и да осъществят насилие над свободната воля на всеки участник да напусне (показателно е, обаче, че такъв случай няма и при шестимата!).\n„Това, заради което е било по трудно (на екипажа) е че са си стояли на едно място, а не са отивали наистина към Марс.“ –добавя д-р Фуглесанг. „Беше невъзможно да създадем налягането и мотивацията, които истинското пътуване до Марс би причинило, въпреки че екипажа симулира разходка по повърхността на Марс по средата на експеримента”.\nСимулираното забавяне в комуникацията обаче, както и на някои технически „проблеми”, са доближили експеримента до евентуалната истинска мисия.\nУчените смятат също, че на борда на следващата капсула би следвало да има смесен екипаж, както в първия етап. Присъствието на жени като цяло се отразява благоприятно на културното и поведенческо ниво на групата в ситуации като тази, при която е проведен експериментът.\nНа 8-ми ноември в Москва, в Президентската зала на Агенция „РИА – новости“ ще се състои пресконференция на екипажа.\nВиртуален поглед отвътре – http://www.pano360.ru/vtours/mars-500/station/tour.html\nГеномът на рапичната гъба е декодиран


По-сериозен, по-сдържан и по-хомогенен беше блясъкът на Световния мобилен конгрес в Барселона тази година. Изложението на последните новости в комуникационната индустрия прозвуча сериозно, делово, с фокус върху индустриалните приложения и обществено полезните функции, без „медийни истерии“.\n107 хиляди души са посетили голямото изложение – почти толкова, колкото бяха и през 2017 година, когато бе поставен рекорд от 108 хиляди посетители. Изложителите пък са били 2 400 – със 100 повече в сравнение с предходната година. Те показаха най-новите тенденции върху 120 000 квадратни метра изложбени площи.\nПо-малко азиатски джаджи\nНе видяхме нашествие на безбройни знайни и незнайни китайски доставчици, каквито миналата година буквално заливаха изложбените зали с евтини телефони. Азиатските индустрии присъстваха в Барселона предимно с големи, утвърдени имена.\nБез медийни истерии\nMWC 2018 в Барселона нямаше шумни, зрелищни медийни анонси, каквито миналата година изобилстваха. Nokia, която направи фурор миналата година, нямаше съществени новости за показване. Детайлите за новите устройства на Samsung бяха „изтекли“ предварително, Sony не надскочи осезаемо изящните концепции, с които ни накара да ахнем миналата година. На този фон дебютът на Asus успя да изпъкне със своя…\nНай-вече обаче изпъкна друго: огромната част от новите модели телефони имитират, малко или много, iPhone X. Така светът на мобилните устройства се раздели по-осезаемо от всякога на iPhone и всички останали. Без съмнение това е ласкателно признание за Apple. За индустрията обаче надали говори добре това, че не съумява да стигне по-далеч.\nИндустриални приложения в Барселона\nПо-слабото присъствие на джаджи като че ли намали шумотевицата в залите, за да даде предимство на сериозните, индустриални приложения. Системите за управление на водите, на автопарковете, на градските инфраструктури – такива решение дефилираха в повечето зали. Дори дроновете и бъбривите хуманоидни роботи тази година бяха показани предимно в контекста на интелигентните инфраструктури – умни пътища, умни сгради, автономни автомобили и др.\nЖеланието на Каталуня да се отдели от Испания се усещаше в и извън изложбения комплекс Fira Gran Via. В жилищните квартали много от домовете бяха закичени с жълта кръстосана лентичка – символ на волята за отделяне. Листовки посрещаха гостите във влаковете до конгресния център. Вътре в него Каталунският щанд бе огромен и настойчиво напомнящ, че уважаемите гости се намират не в Испания, а точно в Каталуня.\nАко има нещо, което всички хора носят нявсякъде със себе си днес, това е персоналният смартфон. Оттам идва и апетитът...


Учени: Бустерна доза не е необходима за общата популация\nСтановището на водещи експерти от FDA и СЗО е публикувано в списание The Lancet\nВторник, 14 Септември 2021 | 16:45:37 Вторник, 14 Септември 2021 | 16:45:37\nДопълнителни подсилващи дози ваксина срещу COVID-19 не са необходими за общата популация. Това посочват водещи учени, сред които двама напускащи висши служители на Американската администрация по храните и лекарствата FDA и няколко експерти от СЗО, в статия, публикувана в авторитетното медицинско списание The Lancet.\nУчените изразяват мнение, че са необходими повече доказателства, които потвърждават необходимост от бустерните дози. Тази гледна точка е различна от застъпената в плановете на правителството на САЩ да започне да предлага още един кръг от ваксини на много изцяло ваксинирани американци още от следващата седмица, което може да се случи в зависимост от това дали ще има одобрение от страна на регулатора.\nТъй като случаите на COVID-19, причинени от делта варианта на вируса, се увеличават, администрацията на президента Джо Байдън изрази загриженост, че се появяват инфекции сред вече ваксинираните. Това според администрацията е знак, че защитата на тези хора намалява и трябва да се прибегне към ваксиниране с бустерни дози като начин за възстановяване на имунитета.\nСЗО твърди, че ваксините все още са необходими за първа доза по целия свят, а необходимостта от бустер трябва да бъде доказана категорично в рамките на адекватно контролирани клинични проучвания и безспорни епидемиологични данни.\n„Настоящите доказателства не показват необходимост от бустери за общата популация, след като ефикасността на ваксините срещу тежкото заболяване остава висока“, пишат учените.\nСред авторите на статията са директорът на FDA за изследване и преглед на ваксините Марион Грубер и заместник-директорът Фил Краузе, които планират да напуснат агенцията през следващите няколко месеца.\nТе признават, че някои хора, като например имунокомпрометираните, могат да се възползват от допълнителна доза. В бъдеще може да се наложи по-широко използване на бустери, ако има намален имунитет към първичната ваксинация или ако се развият нови варианти, така че ваксините вече да не предпазват от вируса, допълват учените.\nБустерите обаче могат също така да се окажат рискови, ако бъдат използвани твърде рано или твърде често, пишат учените.\nГрупа от експерти, която съветва FDA относно ваксините, планира да се срещне на 17 септември, за да обсъди допълнителни дози от ваксината на Pfizer/BioNTech, което е първа стъпка към по-широкото въвеждане на бустери.\nВ авторския колектив, подготвил статията, участват най-изявените учени на СЗО д-р Сумия Суаминатхан, Ана-Мария Хенао-Рестрепо и Майк Райън.\n„Текущите доставки на ваксини биха могли да спасят повече животи, ако се използват при неваксинирани досега популации“, категорични са учените.


Рейтинг IMDB (24.03.2016): 4,4/10 от 2706 гласували.\nРейтинг на horror.bg: 4,0/10\nБюджет: 300 000 долара.\nБългарско заглавие: Торбалан, (Бугимен )\nРежисьор: Ulli Lommel\nПродуцентска компания: Ghost House Pictures\nПродуцент: Ulli Lommel и Gillian Gordon\nРейтинг IMDB (24.03.2016): 1,9/10 от 763 гласували.\nРейтинг на horror.bg: 3,5/10\nБългарско заглавие: Отмъщението на Бугимен\nИ двата филма са достатъчно стари, за да не обръщаме внимание на ниския рейтинг в IMDB, както и на отчайващо малкия брой гласували. Ще отбележа само, че бюджета на първия Boogeyman от 1980, който е 300 000 долара е донесъл в крайна сметка приход от 45 милиона долара - което очевидно е дало повод и за втората част, която обаче не е така успешна.\nИсторията започва с убийство - малко момче забива ножа в любовника на майка си пред очите на своята сестра. Разказът след това ни пренася години по-късно, когато двете деца са пораснали, но още носят травмата в себе си, а момчето дори е нямо.\nПреследва ги не само спомена от миналото. Демонът също е с тях, жаден за кръв.\nДа, кръв има достатъчно, но не самоцелно, за разлика от изданията за Boogeyman от 2005, 2007 и 2008. Сюжетът използва всякакви вариации на темата, акцентирайки върху огледалата - нещо, което се прехвърля в историята и на продължението от 1983 година. Там главната героиня от филма от 1983 година Lacey отива в Холивуд с едно парче от огледалото, за да се срещне с режисьор, заинтересуван от темата и да му докаже, че ужасът не е плод на въображението й.\nИ ако къщата, в която се развива действието на филма от 1980 ви се стори позната - не се чудете. Тя прекалено напомня на зловещия дом още от първия Amityville.\nМоето мнение е, че ако трябва сега да бъде направен римейк на някой от всички филми Boogeyman, то този от 1980 година е най-добрата отправна точка за нова серия от ужаси. Може би за това и през 2016 година очакваме Boogeyman: Reincarnation от същия режисьор (Ulli Lommel). За повече информация - вижте секция НОВИНИ на Horror.BG.\nОт кастинга ще отбележа Suzanna Love, която участва и в двата филма, изпълнявайки ролята на главната героиня Lacey.\nТрейлър на The Boogeyman (1980):\nТрейлър на Revenge of the Boogeyman (1983):\nПълен филм The Boogeyman (1980):


П. Първанов от АБВ предложи заплата от 0 лв. на съветниците в Перник, всички срещу него | Mirogled\nП. Първанов от АБВ предложи заплата от 0 лв. на съветниците в Перник, всички срещу него\n29 ноем. 2019, 13:03\nНулева заплата за съветниците предложи Петър Първанов от АБВ по време на извънредната сесия днес. Точката за месечните възнаграждения бе последна в дневния ред.\n„Гледайки колко усилия се вложиха за изборите с цел да се ,,помага”на общината, съм сигурен, че всеки един от вас ще ме подкрепи в моето предложение за нулева заплата на съветниците. Защото виждаме в какво състояние е общината“, заяви Първанов.\nПредложението му обаче накара всички да застанат срещу него. Любомир Жотев от ГЕРБ го попитал защо Първанов не се откаже от заплатата си и въобще защо се е кандидатирал за общински съветник, след като не са му нужни пари.\n„Аз давам между 30 000 и 40 000 лв. издръжка за пернишкия волейболен клуб „Миньор“. Всяка година съм спонсор на фестивала „Сурва“, един от спонсорите съм и за Деня на града. Правя дарение на много институции в града и няма човек, на който да не съм помогнал, ако е искал помощ от мен. Да купувам си неща за свое удоволствие, но моят работен ден започва от 6 ч. и завършва в полунощ“, контрира Първанов.\nВ крайна сметка съветниците си гласуваха да получават 70% от брутната заплата на общинската администрация.\n3 коментара за “П. Първанов от АБВ предложи заплата от 0 лв. на съветниците в Перник, всички срещу него”\nОт Светец на 02 дек. 2019\nПри такъв висок процент на участие в обществени поръчки и аз ще искам намаление като П.П.\nКолко са тези 70%? И не ги ли е срам, Сесиите трябва да са извън работно време и да не се плащат, па който иска. Кметът също трябва да взема според населението, има кметове на общини 400 - 1000 човека и вземат 3000. А само едно село в Софийско е 1000 човека и кмета взема 800 лева. Отдавна административната реформа чука на вратата, сливане на общини - 150 броя и 6 области + София. Народни представители 120 броя. Драстнично намаляване на администрацията и броя на министерствата. Градове с 20-30 милиона население се управляват от кмет. Ако ББ има смелостта да направи реформата ще остане в историята . Освободените финансови средства трябва да отидат за подпомагане на отговрните родители за раждане на 2-3 дете. На тези, които ще ме упрекнат имам 3 деца и не вземам дори детски. Така, че не искам за мен, а за род, нация, България.\nОт Иван на 29 ноем. 2019\nБраво, общински съветник трябва да стават хора успяли в личния си живот, не само бизнесмени, но със солидни професии, с авторитет , отстояващи каузи, а сега са или за заплати или да крепят топките на кмета и да му покриват далаверите. Трябва съветник да носи отговорност, как гласува, защото там е най голямата корупция, продажби на общинска собственост на безценица, устройствени планове, бюджетни средства за свои фирми, много работа има Гешев


Stichodactyla gigantea | Българска аквариумна енциклопедия\nПопулярно име: True Carpet Anemone - Tan\nРазпространение: Индийско-Тихоокеанския регион, Червено море\nЦветна форма: Жълто-кафява\nДобавки: Калций, Магнезий, Стронций, Йод, Микроелементи\nStichodactyla gigantea има вълниста форма и e разпространена в плитките води на Индо-Тихоокеанския регион и Червено море. Обикновено се открива в скалистите рифове със мек кален или пясъчен субстрат и може да достигне размер от 90см. Има относително къси, заострени пипала.\nТази анемония служи за домакин на много видове риби клоун: Amphiprion clarkii, Amphiprion perideraion, Amphiprion akindynos, Amphiprion rubrocinctus, Amphiprion barberi, Amphiprion bicinctus, Amphiprion ocellaris, и Amphiprion percula.\nStichodactyla gigantea изисква аквариум с много силно осветление и силно течение на водата. В него трябва да има разнообразни пясъчни и скалисти места, за да може анемонията да си избере подходящо за нея място. Предпочита да зарови основата си в пясъка в основата на камък, и често се прикрепя към стъкленото дъно на аквариума, където е напълно защитена под камъка и пясъка. Когато я слагате за пръв път в аквариума, най-добре е да изровите за нея пясъчно легло в основата на голям камък, като намалите течението за кратък период от време , за да има време да се захване за дъното. Вече на мястото си, внимателно я затрупайте с пясък и можете да възстановите нормалното течение в аквариума.\nStichodactyla gigantea има жило и може да навреди на други анемонии или корали, тъй като се движи из аквариума. Този вид може да яде риби, така че бъдете внимателни когато е в аквариум със други риби освен риби клоун.\nТова е също една от малкото анемонии, които могат да предизвикат тежки реакции при хората, специално ако са в контакт с област от кожата, която е много чувствителна, като подмишниците или вътрешната част на ръката.\nStichodactyla gigantea е едно от големите предизвикателства за отглеждане в аквариум и е подходяща само за много опитни акваристи. Необходим е напълно установен аквариум, с перфектна водна химия, адекватна по сила течение и силно осветление.\nСъщо така е нужно седмично или дори дневно хранене с парчета прясна риба, сурови скариди, едри mysis и други месни морски храни.


Панталон Памук черен — Грамадан\nПанталон Памук черен\nПанталон Памук черен 1бр.\nЧудесен панталон с прав широк крачол, подходящ и за по- пълни бедра. На талията има широк колан с ластик и връзки. Наличие на джобове и връзки на края на крачола. Материята е фин памучен плат и тялото се чувства добре в знойните дни.\n135 см 140 см 42 см 107 см\n140 см 145 см 42 см 110 см


5 Професионални Тайни за Лесно Почистване на Килима у Дома | Мистър Клийн Блог\nНачало/Новини/5 Професионални Тайни за Лесно Почистване на Килима у Дома\nПравилната поддръжка на килима предотвратява значително износването на тъканите и запазване на външния вид като нов значително по-дълго време. Ето как експертите по почистване се справят с прах, косми, упорити петна и всякакви замърсявания върху килимите в своите домове.\nНикога не търкайте петната по килима!\nПрофесионалистите, които се занимават с пране на килими казват, че това най-лошото нещо, което можете да направите е да започнете яростно да търкате петното, защото така всъщност разнасяте замърсяването наоколо и вкарвате мръсотията още по-дълбоко в влакната. Без съмнение това е първосигнална реакция породена от паника, особено ако това, което сте разляли е гадно и трудно за почистване.\nВъпреки това първото нещо, което трябва да направите, е да попиете излишната течност от килима с кухненска хартия или суха чиста кърпа, като прилагате съвсем лек натиск. Ако петното е по-солидно (например шоколад, или гъст сос), можете да махнете излишното количество с помощта на лъжица, шпатула, или тъп нож.\nАко ви се налага да чистите петно от килима, прегледайте този списък с рецепти за премахване на различни видове петна вкъщи:\nПетна от мухъл и влага\nПремахване на различни петна от мека мебел\nДръжте под ръка тези основни продукти за пране на килими и махане на петна.\nСпециалистите ни съветват по всяко време да поддържаме у дома запас от следните почистващи продукти:\nГазирана вода: чудесно средство за премахване на петна от бира, или вино\nБял оцет: смес от вода и оцет може да ви помогне да се справите с петна от плодове и сок\nПрепарат за миене на съдове: Ако нямате специализиран препарат за почистване на килими или не сте сигурни, че използвате правилния продукт, можете да сте сигурни, че разтворът от чаша топла вода, смесена с две капки веро винаги ще е от помощ.\nАмоняк: това е универсална съставка за почистване на голямо разнообразие от петна( дори органични замърсявания като урина, кръв, или пот!)\nМокри кърпички: използвайте ги, за да се справите лесно с малките петънца по вашия килим\nСода бикарбонат: много добро средство за премахване на лоша миризма от килима, включително цигари, урина, миризма от готвене.\nВодороден пероксид (перхидрол): ако разтворите лъжица от веществото в 1 водна чаша вода получавате чудесен препарат за премахване на оцветявания от светли килими. Има лек избелващ ефект, не прекалявайте.\nС гореизброените продукти може да си забъркате голямо разнообразие от ефикасни средства за премахване на петна и пране на килимите в домашни условия. Повечето от посочените съставки присъстват във формулите на специализираните продукти за почистване, но използвани в малки количества и разтворени с доста вода не са вредни нито за хората, нито за домашните любимци.\nНай-добрият начин за лесно махане на дъвка от килима\nАко имате деца, вероятно вече сте се борили с тези ужасии, полепнали към всичко в къщата, включително килими и мека мебел. За да махнете дъвката от килима, просто поставете върху нея няколко кубчета лед, увити в найлонова торба, за да не протекат. Оставете леда да постои поне минута-две. Дъвката ще замръзне бързо и така можете да лесно да я премахнете с ръка. Ако дъвката започне да се размеква, просто я наложете с още лед и след това продължете с оскубването на оставащите парченца. Дори мястото да изглежда раздърпано – не се притеснявайте. Влакната ще се изгладят при следващото почистване на килима.\nПравилно прилагане на техниката за махане на петна от восък от килима\nВсички са чували семейната хитрина за махане на петна от свещ с вестник и ютия. Но (тук има едно голямо “Но”), имайте предвид, че трикът не е универсален и ако не се действа правилно, петното от восък по килима става по-голямо. Най-добре ще се справите с инцидента по следния начин:\nПърва професионална тънкост: Ако сте разляли голямо количество, а не ви се чака може да прекарате кубче лед върху разлятото вещество, за да забързате процеса. Така ще попречите на восъка да се разлее наоколо и да попие дълбоко във влакната. Това е изключително важна стъпка, особено ако свещта, която сте разляли е с наситен цвят. Бързото замразяване на восъка ще попречи на боядисването на килими.\nМахнете колкото можете по-голяма част от втвърдените парчета восък от килима, с помощта на лъжица или нож за масло.\nВтора професионална тънкост: Не използвайте вестник за махане на восъка – мастилата от него може да зацапат килима допълнително! Вместо това поставете чиста памучна кърпа върху петното от разтопена свещ.\nТрета професионална тънкост: Не нагрявайте ютията на макс. Повечето съвременни килими имат в състава си изкуствени влакна, които може да се разтопят от силната температура. За да махнете разтопения восък от килима не са нужни повече от 40-50 градуса. Когато постигнете необходимата температура изгладете памучната кърпа, която сте поставили върху восъка без да натискате силно.\nРазтопения восък преминава от килима върху кърпата. Ако тя се напои твърде много, вземете друга, в противен случай усилията ви ще бъдат напразни.\nЛесно премахване на козина и косми от килима\nКозината на дългокосместите породи домашни любимци дразни окото, но се маха сравнително лесно с подходящ накрайник на прахосмукачката. Какво да кажем обаче за козината на късокосмести домашни любимци? В повечето случаи късите косми са по-твърди и бързо се забиват дълбоко в килимите. Пред тях прахосмукачката е просто безсилна! Специалистите ползват следния трик за премахване на козина от килима: след като почистите с прахосмукачка, прекарайте гумения ръб на уреда за чистене на прозорци по влакната. Гумата лесно ще изскубне и най-късите косми, забити в тъканите и няма да загубите излишно време за тази задача.\nБонус съвет от професионалистите\nОсновното почистване и пране на килима удължават живота му. Специалистите знаят това и не забравят да запазят час за професионално пране на килими поне веднъж годишно. За по-големи домакинства, с малки деца или домашни любимци се препоръчва основно почистване два пъти в годината.


Кино, музика, театър, фестивали: Какво да не изпускаме в периода 10-16 юли - Webcafe.bg\nLifecafe 09.07.2020, 17:53\nПоредната заповед на министъра на здравеопазването вероятно развали плановете на мнозина, но не е повод за отчаяние. Все още налице е нуждата да запомним нещо хубаво от лятото на злощастната 2020-а.\nЕто защо и тази седмица събрахме няколко предложения за местата, на които да събирате емоции през следващите дни. Споделяме ги с вас с уговорката, че заради новите разпоредби някои от тях могат да бъдат отменени.\nНо дори това да не се случи, подходете към тях с едно наум за трите "Д"-та (дистанция, дезинфекция и дисциплина), които епохата налага.\nA to JazZ (10-12 юли)\n"Няма да оставим София без джаз". Така организаторът Петър Димитров обяви, че дори в тази меко казано странна година A to JazZ ще радва почитателите на този стил музика - макар и с поредица от концерти, вместо традиционния си фестивален формат.\nЛокацията сега е Платформа А6 до НДК, изпълнителите са само наши джаз формации, а входът не е свободен. Всъщност вероятно сте пределно наясно с това, ако вече сте били на някой от концертите - на 3 юли начало постави Белослава, на 4 юли - квартетът на Ангел Заберски, а на 5 юли на сцената се качиха Влатко Стефановски и Теодосий Спасов.\nПредстои обаче втора апетитна порция.\nНа 10 юли гледаме на сцената Милица Гладнишка, Михаил Йосифов секстет и Васил Спасов, на 11-и - Христо Йоцов с квартета Jazz Cats, а на 12 юли - двоен концерт с Миро Иванов & The Little Aliens и Desy & The Visual Madmen.\nНачалото на всички концерти е в 20:00 ч., а билетът за всяка вечер - също по 20 лева, с които символично подкрепяме и екипа зад феста, за да го има и занапред.\nФотоФабрика (до август)\nМоментът да не изпускате изложбите от фестивала за съвременна световна и българска фотография е тъкмо сега.\nПървата от тях носи заглавието Memento Mori и събира в Националната галерия кадри от 18 български фотографи, които разказват "със светлина и смисъл" за периода на извънредното положение.\nТова са Антон Кръстев, Валентин Стефанов, Васил Германов, Веселина Николаева, Виолета Апостолова, Вихрен Георгиев, Георги Стоилов, Дориян Тодоров, Евгени Димитров, Мария Милкова, Михаил Новаков, Николай Дойчинов, Павел Червенков, Пепа Христова/ Аня Полман, Светлана Бахчеванова, Стоян Ненов, Яна Лозева и Яна Паскова, а фотографиите им ще останат в бившия Дворец до 15 август.\nMemento mori 01.07.2020 - 15.08.202020 @stoyannenov\nA post shared by Fotofabrika (@fotofabrika_festival) on Jun 29, 2020 at 12:49am PDT\n"Любовта", без която не можем" пък разглеждаме в Словашкото посолство на бул. "Янко Сакъзов" 9, където до 30 юли ще останат фотографиите на Анахит Хайрапетян, Влад Сокин и Даниел Виласана, които разказват за съдбите на жени и транссексуални хора от Папуа Нова Гвинея, Перу и Армения, преживели насилие.\nНаблизо е и третата изложба в рамките на фестивала - на "Янко Сакъзов" 17 (до Кукления театър) можем да видим Palermo. Box. Me. на Фелия Барух, с който тя разказва в кадри за живота си.\nОстаналите събития на ФотоФабрика можете да видите тук.\nCinema Under the Stars (9-12 юли)\nИмето му описва и преживяването: кино под звездите.\nТочните координати за него са Стадион "Раковски" на ул. "Балша" 18, където от 21:00 ч. всяка вечер между 9 и 12 юли започва различен филм.\nВ четвъртък гледаме екшън трилъра на Ханс Моланд "Студено отмъщение", в петък - "Анна" на Люк Бесон, завъртян около история ала "Никита" с руски привкус, в събота - любопитната крими мистерия с черен хумор "Вади ножовете" на Райън Джонсън, а в неделя - прясно излязлата анимация "Напред" на Дисни и Пиксар, дублирана на български.\nВходът е свободен за малките зрители до 5 години, за ученици е 10 лв., а за останалите - по 12.\nМестата са на принципа "кой превари - той завари", но можем да сядаме и на собствено одеяло/столче. И последно - храна и напитки има на място, затова носенето от вкъщи не е позволено.\nОчакваме ви всяка седмица от четвъртък до неделя на стадион Раковски! 🤩🎬🍿🌙 #cinemaunderthestars #sofiaculture #sofia #cinema #movienight #film #movie #nightlife #outdoor #sofia #bulgaria #gardenparty #streetfood #nature #food #cinematography #party #filmphotography #love #garden #art #night #българия #instagood #fun #summer #cottoncandy #popcorn #foodcourt #openair\nA post shared by Cinema Under the Stars (@cinemaunderthestars.bg) on Jul 5, 2020 at 10:23am PDT\nТоска (11 юли, събота)\nСофийската опера продължава да изненадва с разнообразни локации под открито небе, където гледаме изнесени спектакли от репертоара ѝ.\nТози път се насочваме към лятната сцена "Римски площад" в киноцентър "Бояна", където от 20:00 ч. в събота започва всеизвестната опера на Джакомо Пучини, режисирана от Пламен Карталов и със специалното участие на сръбския баритон Никола Миайлович в ролята на Скарпия.\nNordost (11 юли, събота)\nАко пък предпочитате театъра пред операта, програмата в събота предлага и тази алтернатива - представлението на Василена Радева гостува от Младежкия театър на откритата сцена пред Театър "София".\nИсторията в спектакъла разказва за съдбата на три жени, преживели терористичния атентат в московския театър на Дубровка през 2002 г., а за нея той получава един куп номинации и награди, включително "Икар" за най-добър спектакъл през 2011 г. и "Аскеер" за водеща женска роля на Ангелина Славова.\nНачалото е в 21:00 ч., а места пазим от касите на Театър "София".\nПрограмата на открито продължава :) 8 юли - "Госпожа Министершата" от 20:30 ч. 9 юли - "Покана за вечеря" от 21 ч. 10 юли - "Последният страстен любовник" от 20:30 ч. На новата сцена на открито - "На стълбите" - точно пред Театър "София", в парка "Заимов" :) #театър #ТеатърСофия #theatre #sofiatheatre #театърнаоткрито #лято\nA post shared by Sofia Theatre (Театър София) (@sofia.theatre) on Jul 8, 2020 at 1:40am PDT\nДимо от P.I.F. с вход свободен (13 юли, понеделник)\nЕто едно предложение за по-леко посрещане на новата седмица - акустичен концерт на Димо от P.I.F в Кино Кабана с начало в 18:30 ч. и без вход. Това е приказка една.\nАкустичен концерт на Димо от P.I.F. Дата: 13.07 Начало: 18:30ч. Вход: СВОБОДЕН С подкрепата на @tatratea.bg\nA post shared by Kino Cabana (@kinocabana) on Jul 8, 2020 at 12:36am PDT\nТагове: опера, фотофабрика, тоска, младежки театър, театър софия, a to jazz, кино под звездите, димо от p.i.f., nordost, cinema under the stars


Регистрация на марка в България > LegalMasters.bg - Адвокатска практика. Правни услуги онлайн\nНачало > Онлайн услуги > За бизнеса > Регистрация на марка в България\nПрез LegalMasters.bg може лесно и изцяло онлайн да заявите регистрация на марка в България и ние ще ви предоставим бърза и компетентна адвокатска услуга.\nКогато планирате пускане на продукт или стартиране услуга, регистрираната марка е вашето защитено име/лого на пазара и първа стъпка към изграждане на вашата бизнес идентичност и репутация.\nимаме дългогодишен опит в сферата на марките и дизайните, внимателно преценяваме най-подходящия начин за защита на марката ви, така че да получите най-ефективна защита и да бъдат минимизирани потенциалните спорове с други притежатели;\nв хода на и след регистрацията можем да ви предложим правно обслужване и да ви съдействаме при подготовка на лицензионни договори, подновявания на марката, прехвърляния и др.;\n1. Попълвате данни за бъдещата марка съгласно формата по-долу и заплащате адвокатския хонорар – понастоящем може да заплатите с банков превод.\n2. Ние се свързваме с вас в същия ден, а в удобен за двете страни ден и час провеждаме правната консултация и уточняваме всички детайли, след което започваме работа по изпълнението на услугата. Изготвяме списък на стоките/услугите, за които да бъде заявена марката ви и, ако е необходимо, ви го изпращаме за окончателно одобрение.\n3. Подаваме заявката в Патентно ведомство в качеството си на ваш представител по индустриална собственост и ви изпращаме потвърждение за подадената заявка за марка, пълномощно за заявката и инструкция за размера и плащането на държавната такса за заявяването към Патентно ведомство. Вие преглеждате пълномощното и го разписвате, без да е необходима нотариална заверка. Ако заявката за марка е на името на дружество, поставяте и печата на дружеството. Заплащате таксата за заявяване по банковата сметка на Патентно ведомство съгласно инструкцията ни.\n4. Връщате ни подписаното пълномощно обратно и копие от платежното нареждане за държавната такса за заявяване. Това става най-лесно като ги сканирате и ни ги изпратите на електронната поща, но може и да ни ги предадете лично на адреса на кантората или да ни го изпратите чрез куриерска услуга.\n5. Регистрацията на марката ви преминава през експертиза и публикация в Патентно ведомство. Уведомяваме ви при евентуална нужда от съдействие от вас за уточнения по заявката, ако Патентно ведомство изиска това. Уведомяваме ви за евентуални възражения или опозиции от притежатели на по-ранни права, ако бъдат подадени такива, както и за последиците от тях и възможните действия за защита.\n6. След успешно преминаване на процедурите в Патентно ведомство ви изпращаме инструкция за плащането на държавната такса към Патентно ведомство за издаване на свидетелство за регистрация. Заплащате таксата по банковата сметка на Патентно ведомство съгласно инструкцията ни.\n7. Марката ви е регистрирана и защитена за територията на Република България. Изпращаме ви решението и свидетелството за регистрация в оригинал по пощата.\n1. Данни за притежателя на марката:\nИскате ли да зявим електронен адрес, телефон, уебсайт на притежателя на марката?\n2. Стоки/услуги, за които да бъде заявена марката:\nОпишете с няколко думи какви стоки и услуги ще искате да предлагате с тази марка. Ние ще обсъдим с вас допълнително посочените стоки и услуги и ще изготвим точната формулировка.*\n3. Данни за марката:\nДанни за марката*\nМарката е словна (само текст) – моля посочете:\nМарката е комбинирана (текст и лого) или фигуративна (само лого) – Моля прикачете файл в JPEG формат\nМарката е друга (звукова, триизмерна и др.) – моля свържете се с нас на имейл.\nСловна марка текст\nФайл за комбинирана марка\n4. Данни за контакт по повод заявката:\n5. Начин на заплащане на държавната такса:\n6. Коментар към заявката:\nправна консултация за защита на правата ви – може да се осъществи на лична среща в нашата кантора, както и по телефонен или видеоразговор; консултацията включва предварителна обща проверка за идентични или сходни по-ранни марки/заявки в официалните онлайн бази данни на Патентно ведомство, EUIPO и WIPO;\nизготвяне на всички необходими документи за заявяване на марката за регистрация (заявка, вкл. списък със стоки/услуги, пълномощно, изчисляване на дължимата държавна такса, инструкция за плащане, заявления за изпълнение на указания от Патентно ведомство в хода на регистрацията);\nследене на срока на закрила на марката и подаване на напомнителен имейл до вас за изтичащ срок на закрила.\nпредставителство при възражения, опозиции, искания за заличаване и отменяне и други спорове относно регистрацията – за тези услуги може да ви предложим индивидуална оферта;\nпълно и подробно проучване за притежатели на идентични или сходни по-ранни права – за тези услуги може да ви предложим индивидуална оферта;\nизготвяне на документи за подновяване на марката – за тези услуги ще ви предложим индивидуална оферта с напомнителния имейл за изтичане на срока на закрила на марката.\nИзпращането на заявка за услугата е еквивалентно на сключване на договор за правна защита и съдействие с адвокат Христо Пламенов Райчев и ни задължава да ви предоставим услугата при условие, че сте заплатили адвокатския хонорар и сте ни предоставили всички необходими документи и информация.\nЗа подаване на заявка за регистрация на марка се заплаща държавна такса по сметка на Патентно ведомство в размер на 520 лева. Тази такса включва до 3 (три) класа стоки/услуги на заявката, като за четвърти и следващите класове стоки/услуги, ако има такива, се дължи допълнителна държавна такса – по 30 лева на клас. При успешна регистрация се дължи допълнителна държавна такса за издаване на свидетелство в размер на 50 лева. Така общият размер на държавните такси за до 3 (три) класа стоки/услуги е 570 лева.\nЗаявяваме марката в Патентно ведомство в срок от 2 работни дни от получаване на всички необходими документи и информация, освен ако сме договорили друг срок. Правата ви на заявител на марката възникват от датата на подаване на заявката. Цялата процедура по регистрация на марката в Патентно ведомство приключва обичайно за 6-9 месеца, ако няма спорове с притежатели на предходни права.\nКаква да бъде марката?\nМарката трябва да бъде отличителна, тоест да не се състои единствено и само от описание на стоките/услугите, за които ще бъде заявена. Марката не трябва да противоречи на морала и обществения ред. В случай че знаете за вече съществуваща марка, която е идентична или много сходна на вашата марка, и се използва от ваш конкурент за подобни стоки/услуги, препоръчваме да изберете друга марка или да се свържете с нас за консултация. За всички останали изисквания ще бъдете уведомени след заявяване на услугата и получаване на информацията за марката, която желаете да бъде регистрирана.\nКакво представляват стоките/услугите и класовете, за които е заявена марката?\nВсяка марка се регистрира за определени стоки и услуги, във връзка с които притежателят възнамерява да я използва. Стоките и услугите имат утвърдени наименования и са групирани най-вече според същността и характера си в класове съгласно Международната класификация на стоките и услугите (МКСУ) – напр. козметика, почистващи препарати, мляко и млечни произведения и др. На база дадената от вас информация в заявката за услуга, ние ще изготвим списък на стоките и услугите и ще ги подредим в съответните класове съгласно МКСУ. Стоките и услугите, за които е заявена марка, са важни – по правило марката дава защита за идентични или сходни стоки/услуги. Също така броят класове, за които ще бъде заявена марката, влияе на държавната такса за регистрацията й. Не на последно място, веднъж заявена марката, нейният списък на стоките/услугите не може да бъде разширяван с добавяне на нови такива. Стремим се да изграждаме, съвместно с клиентите ни, оптимален списък на стоките и услугите – списък, който дава достатъчно широка защита срещу оправдан разход и който минимизира рисковете от претенции на участници от сектори, в които нямате реален интерес.\nКак протича процедурата по регистрация на марката?\nСлед подаването на заявката за марката ви Патентно ведомство извършва формална експертиза и експертиза по същество на заявката, за да провери съответствието й със законовите изисквания. На тази фаза се проверява и списъкът на стоки/услуги, за които е заявена марката, като Патентно ведомство може да дава указания за коригирането му. На следващия етап заявката за марка се публикува и се дава възможност на притежатели на идентични или сходни по-ранни права да се противопоставят на регистрацията, като подадат опозиция срещу заявката. В случай, че бъде подадена опозиция, пред Патентно ведомство се развива спор, решението по което може да бъде обжалвано, включително и в съд. При липса на опозициии или ако подадените опозиции бъдат отхвърлени, марката се регистрира от Патентно ведомство и регистрацията се публикува.\nКакви права ми дава марката ми?\nМарката ви дава изключителни права. Само вие можете да използвате марката или сходни на нея знаци за съответните стоки/услуги, като използването й от други лица за тези стоки/услуги става само с ваше съгласие (в противен случай е налице нарушение на правата ви върху марката и имате законовите средства за защита). Можете да забранявате на всеки друг да използва марката ви или сходни на нея знаци за съответните стоки/услуги. Регистрираната марка ви помага и в редица други области, включително за по-добра защита на запазения от вас домейн, в случай че извършвате дейност онлайн.\nЗа колко колко време е защитена марката ми и в кои държави важи закрилата?\nМарката ви получава защита за 10 години, считано от датата на заявяването й. През тези 10 години не дължите никакви допълнителни държавни такси за защита на марката ви. Срокът на защита на марката може да се подновява неограничено за 10-годишни периоди, като за целта трябва да се подаде искане за подновяване и да се заплати съответна държавна такса.\nРегистрираната в Патентно ведомство марка ви дава защита за територията на Република България.


9 и 10.02 ЗИМНО ИЗКАЧВАНЕ НА ВРЪХ ВЕЖЕН - Треккинг\n9 и 10.02 ЗИМНО ИЗКАЧВАНЕ НА ВРЪХ ВЕЖЕН\nPosted on 08.01.2019 by Евгений Динчев\n9 и 10 ФЕВРУАРИ\n9.02 /Събота/ Тръгване в 07,00ч от Руски паметник в София с придружаващ транспорт. През Тетевен и Рибарица, достигане началото на пътеката за хижа Вежен. Следва около 5 часа стръмно изкачване през гора и се достига голямата, но уютна Старопланинска хижа Вежен. Настаняване в общи стаи и весела планинарска вечер.\n10.02 /Неделя/ Тръгване в 7,00ч от хижата и следва стръмно изкачване по Северния ръб /на места има метални парапети/. След това по билното плато се достига връхната точка на могъщия Вежен /2198м/, за 3-4 часа от хижата. Ако времето е хубаво и има видимост, половин България се вижда. По обратния път се прибираме в хижата и обядваме. Слизаме до транспорта ни и отпътуване за София, където се пристига до 20,00ч.\nЦената включва: придружаващ транспорт, 1 нощувка в хижа, планинска застраховка, планински водач.\nЕкипировка: зимно яке и панталон мембрана, гети, двуслойни ръкавици-лапи, зимна шапка, сгъваеми щеки, очила с фактор 3 или 4, зимни обувки да стават за котки, алпийски котки /за тези, които катерят върха/.\nТрудност: изкачването до хижата е дълго, а до върха и трудно. Необходима е добра физическа кондиция и елементарно боравене с алпийски котки.\n← 3.02 ЗИМНО ЕДНОДНЕВНО НА ЛЮЛИН С ИЗКАЧВАНЕ НА ВРЪХ ДУПЕВИЦА\n16 и 17.02 „ХОРО НА БАИР” – СЕЛО ОРЦЕВО В РОДОПИТЕ. →