Найперші, найцікавіші, найкращі: що не так із дитячими книжками про видатних жінок - Освіта і просвіта\nІлюстрація з книжки «Сила дівчат: маленьки історії великих вчинків».\nСтаттю опубліковано з дозволу ресурсу Bokmol, де її було вперше оприлюднено.\nНасправді в Україні вже працювали з ідеєю привернути увагу до жінок, які були відомі в різних галузях у різні часи. Наприклад, у вересні 2016 року режисерка Жанна Озірна створила в фейсбуці групу «365 жінок», мета якої полягала в тому, щоби зробити різних видатних жінок відомішими, святкуючи їхні дні народження. Проект «365 жінок» ніколи не виходив за межі фейсбуку, публікації на сторінці не завжди були оригінальними, проте сама ідея сторінки дещо подібна до задуму книжки «Казки на ніч для дівчат-бунтарок» — великої збірки біографій відомих жінок, у якій казки-оповіді розташовані в алфавітному порядку та доповнені намальованими портретами кожної.\n«Казки на ніч для дівчат-бунтарок» створили Елена Фавіллі та Франческа Кавалло, які у 2016 році зібрали гроші на публікацію видання на краудфандинговій платформі Kickstarter. Проект став дуже успішним, презентації книжок відбуваються в різних країнах і, судячи з відео, для авторок важливо робити ці презентації полікультурними і поліетнічними. Власне, ті ж принципи бачимо і в самій книжці. Обрані героїні мають різний колір шкіри, різні роки народження, країни походження і можуть стати «рольовими моделями» для різних дітей і підлітків. Така варіативність жінок-героїнь має надихнути і дітей, і викладачів. Крім того, після прочитання діти, можливо, почнуть ставити під сумнів коментарі викладачів про те, що дівчатам якісь активності або сфери діяльності не пасують, а викладачі поступово почнуть змінювати програму.\nІ хоча кожній героїні присвячено лише дві сторінки, одна з яких — ілюстрація, самі історії викликають бажання загуглити персонажок, почитати про них більше.\nУ книжці є кілька неточностей, які б я списала на переклад, зокрема, на позначення інвалідності використовують слова, які вже не рекомендовано до вжитку. Так людину, що не бачить, варто називати «незряча», а тих, хто не чує, — «нечуючі» або «слабочуючі». І так само не варто було б називати Фріду Кало «кульгавою». Окрім того, досить серйозна помилка — плутати мову жестів і жестову мову, адже саме друге словосполучення позначає мову спілкування. А от історія про піратку Жаккот змусила мене перевірити джерела. І хоча зі мною можна не погодитися, я все ж схильна думати, що в піратки була дівчина (в оригіналі had a girlfriend), а не просто подружка, як переклали в українській версії.\nЗ проблемних місць, до яких я б застерігала бути готовими, виділю розповідь про супермодель Алек Век. Знаючи, як багато в модній індустрії екзотизації й об’єктивації, коментар про агента, який був «напрочуд наполегливий», виглядає на сталкерство і домагання, а не на безхмарну історію успіху.\nОкремо варто звернути увагу на тему «ворога». Шпигунка, розвідниця, військова не може бути універсальною героїнею, оскільки вона апріорно мала ворога, що належав до певної держави, якій вона протидіяла. Так, у книжці є сторінка про Катерину Велику, а що стоїть за «розширила Російську імперію» не пояснюється, бо це звучало б кривавіше, ніж хотілося б у такій милій книжці. Але на противагу цим мілітаристським історіям у книжці є, наприклад, і розповідь про політикиню з Бірми Аун Сан Су Чжі, яка вела активні протести проти військового диктатора.\nУ гонитві за різноманіттям, яке так любить ліберальний фемінізм, у книжці є аж одна трансгендерна дівчинка — Кой Матіс. Проте, чи через переклад, чи через те, що авторки й самі не розібралися, сторінка наполовину складається з патологізації (пояснення/нормалізації трансгендерності через лікарську експертизу) та місгендерингу, тобто зумисного або випадкового вживання невірного займенника — дівчина на початку історії фігурує під «чоловічим» граматичним родом. Можна припустити, що авторки не чутливі до теми, адже кількома сторінками пізніше з’являється генетикиня, текст про яку написано теж доволі біологізаторськи, тобто некритично щодо понять статі та гендеру.\nНатомість сильний бік книжки — це відвертий супротив культурі згвалтування (це термін, що позначає нормалізацію різних форм насилля). Так, з-поміж сотні оповідань у книжці є кілька історій про те, як дівчата відмовлялися від примусу до одружень і доводили справу до суду. Прикметно, що це історії з різних епох.\nДобре і те, що у книжці особливу увагу відведено матерям і вчителькам героїнь. Заспойлерю, але це те, чого двом українським книжкам, де часом ледь не третину тексту присвячують братам, чоловікам і батькові, дуже бракує. Для прикладу, у «Казках», оповідаючи про Гілларі Клінтон, жодного разу не згадали про її чоловіка, що, переконана, робилося свідомо і зумисне, адже навіть у нашому медійному полі Клінтон фігурує переважно як дружина колишнього президента.\nІнтерактивність вкупі з тим, що у книжці є героїні навіть 2007 року народження, дозволяє читач(к)ам відчути приналежність до тих видатних героїнь книжки, які стали відомі через свою роботу, досягнення або активізм.\nСуперважливо, що у книжці є згадка про депресію, попри непопулярність цієї теми в наших книжках для дітей, підлітків і навіть для дорослих. Гадаю, дитина, яка знатиме історію про людину, яка мала депресію, можливо, легше сприйматиме різні психологічні стани (свої та інших) і не буде психофобною.\nТакож добре, що авторки не засуджують сексуальність. Зокрема, надзвичайно емансипативно звучить цитата Серени Вільямс про те, що вона крута, багато перемагає, а на додачу ще й сексуальна. Важливий нюанс, що це саме цитата, адже, коли про свою сексуальність говорить сама жінка, — це круто, а от ремарки про поставу, зовнішність та колір очей від самих авторів — це радше лукізм. Такими коментарями трохи зловживають у книжках «Сила дівчат» та «Це зробила вона», але про це пізніше.\nЩе один приємний і важливий бонус видання — дві порожні сторінки наприкінці: одна для автопортрету, інша для того, щоби написати історію про себе. Така інтерактивність вкупі з тим, що у книжці є героїні навіть 2007 року народження, дозволяє читач(к)ам відчути приналежність до тих видатних героїнь книжки, які стали відомі через свою роботу, досягнення або активізм.\nКнижку «Сила дівчат: маленькі історії великих вчинків» позиціонують як першу збірку історій для дітей та підлітків про українських жінок. Проте, не впевнена, чи можна сказати, що це зауваження важливе, оскільки саму ідею запозичено з «Казок для бунтарок» та й перша інформація про видання з’явилася вже після анонсування книжки «Це зробила вона» видавництва «Видаництво».\n«Силу дівчат» видали у тому ж таки «Книголаві», де опублікували переклад «Казок на ніч для дівчат бунтарок». Як зазначала Катерина Котвіцька, кураторка проекту, коли йшли перемовини щодо видання «Казок», вони запропонували правовласницям додати до книги історію про героїню з України, але ті відмовили. Тоді й з’явилася ідея видати крім перекладного видання ще й окрему книжку, присвячену видатним жінкам України. Авторами усіх історій стали Катя Бабкіна і Марк Лівін.\n«Сила дівчат» — це некомерційне видання: 5 000 примірників призначені для бібліотек Луганської і Донецької областей, дітей із сімей переселенців, ветеранів та бійців АТО, загиблих та зниклих безвісти. Якщо зауважити адресаток книжки, то, як на мене, вона недостатньо чутлива до теми війни і занадто захоплена спрощенням і мілітаризмом, про що далі напишу більше.\nШкода, що маючи за приклад книжку «Казки на ніч для дівчат-бунтарок», автори «Сили дівчат» не уникають надмірного опису романтичних стосунків, одружень і закоханостей.\nЗагалом, щодо шанування різноманіття, то в книжці, як і в «Казках», часто-густо некоректно вживається термінологія. Та якщо у «Казках» її можна списати на переклад, то у «Силі дівчат» — уже ні. Наприклад, корінне населення Америки називають у книжці «індійці Америки», таке саме словосполучення вжито і в «Це зробила вона». Може, видавцям таки варто дізнатися більше про походження такого терміну і відмовитися від нього? Важко дався авторам книжки «Сила дівчат» опис кримськотатарської культури. Прикро читати, що «у культурі кримських татар традиційно жінки рідко беруть участь у серйозних справах, вважається, що їм більше пасує господарство та догляд за дітьми». Вочевидь, такий текст не розраховано на читачок кримськотатарського походження, адже таке твердження спрощує цілу культуру. І, якщо чесно, то наведена вище особливість не така вже й «типово кримськотатарська», оскільки всі патріархальні культури (зокрема й українська) тяжіють до ідеї, що місце жінки на кухні, в церкві, з дітьми.\nКрім того, нетактовно писати про людей із інвалідністю у тональності «жили повноцінно, незважаючи на діагноз», бо діагноз — це так само частина ідентичності людини.\nШкода, що маючи за приклад книжку «Казки на ніч для дівчат-бунтарок», автори «Сили дівчат» не уникають надмірного опису романтичних стосунків, одружень і закоханостей. Читаючи видання для рецензування, всі згадки про коханого чоловіка, заміжжя, народження дітей я помічала рожевим маркером-наліпкою, зрештою мені довелося купити додатковий блок наліпок.\nВізуально формат книжки подібний до «Казок для дівчат-бунтарок»: біографія видатної жінки на одну сторінку і поруч портрет. Але якщо в перекладній книжці на зображенні кожної героїні є цитата, що належала безпосередньо самій героїні, то в українській книжці маємо таку собі пораду від автора і авторки про те, що потрібно робити, щоби бути відомою і шанованою. І якщо у першому випадку фрази були різні та відповідали характеру героїнь, то поради авторів «Сила дівчат» повчальні та зайве патетичні. Наприклад, портрет Олени Пчілки доповнює ось такою от порадою: «Щоби бути як Олена, треба працювати, немов бджілка, і любити рідну країну».\nГоворячи про речі, що їх я б не радила писати у книжці, яку позиціонують як таку, що має надихати дівчат, не можу не торкнутися теми особистого життя. Чому, розповідаючи про Аду Роговцеву, автори вирішили неодмінно згадати, що вона «любила тільки одного чоловіка»? Невже це щось, що потрібно вибороти, відстояти? Чи це щось, що може здивувати? Над сексуальністю, чуттєвістю та загалом над любовною сферою життя дівчат і жінок споконвічно висіло багато «залізних» правил, табу, сорому. Тому, якщо і варто лишати у книжці, де кожній героїні присвячено лише сторінку тексту, згадки про особисте життя, то вже такі, які дуже мало репрезентовані, які є справді важливими.\nТак само шкода, що про Катерину Кострову, яка досягла висот у дуже гендерованій IT-галузі, маємо досить коротку оповідку, яка, втім, таки містить інформацію про те, що вона має дітей. Формату книжки, на мою думку, більше б пасувала інформація про те, скільки жінок працює у компанії, яку вона очолює тощо.\nОкремо зауважу тенденцію посилювати вагомість героїні та її робіт і надбань згадками про відомих чоловіків з її кола. Приміром, про Королеву Анну-Ярославну сказано, що «вона підписувала різні важливі державні документи». Про дизайнерку Варвару Каринську зазначають, що «з Варварою товаришували такі відомі художники, як Сальвадор Далі та Марк Шагал». Про виставку художниці Катерину Білокур в Парижі: «і там їх побачив знаменитий художник Пабло Пікассо». В оповідці про Марію Приймаченко теж згадується Пікассо, адже, «кажуть, він захоплювався картинами української художниці». Часом згадуються і сучасниці-жінки, але вони просто подруги чи коліжанки, а от справжня експертність лишається за чоловіками. Так, у тексті про Наталію Кобринську є таке: «Наталля почала писати оповідання та нариси, які високо оцінив навіть Іван Франко».\nУ книжці про дівчат-бунтарок з-поміж героїнь багато феміністок, активісток і революціонерок. У «Силі дівчат» феміністок менше — активістка феміністичного руху Мілена Рудницька та організаторка жіночого руху Наталія Кобринська, а слово фемінізм і «феміністичний рух» не пояснюються, як не пояснюється, що таке «етнографічні дослідження». Це б не здивувало, якби вже за кілька сторінок не розтлумачували, що таке «драматургиня». Такі «особливості» видання остаточно заплутують і не дають визначитись із тим, на який вік розраховано книжку.\nЩе авторам можна закинути за ідеологію. Деякі історичні події автори пояснюють занадто схематично і заангажовано. Не знаю, чи це свідомий вибір, але часом книжка виглядає на націонал-патріотичну більше, ніж на книжку на підтримку дівчат-школярок. Враховуючи факт, що Україна полікультурна та поліетнічна, можна уявити, що книжку читатимуть і кримські татарки, і єврейки, і представниці інших етнічних груп. Тож чому до історичних подій та культурних традицій різних груп населення не бути такими ж уважними, як і до українських? Добре, що є оповідка про Праведницю Миру Оксану Антипчук, яка рятувала євреїв під час Другої світової війни. Та, оскільки для дітей-читачів цієї книжки це може бути найперша згадка про концентраційні табори, хотілося б, щоби вона була написана краще та чутливівше.\nПопри все написане, це дійсно книжка, яких досі не було, книжка про 50 жінок України з яскравими ілюстраціями талановитих художниць Юлії Тверітіної та Анни Сарвіри.\nКнижку «Це зробила вона» створили у видавництві «Видавництво». Раніше команда «Видавництва» вже зверталася до книжок для дівчат і про дівчат, зокрема, вони видали підліткову книжку-картинку Анни Хьоґлунд «Бути мною», що присвячена дорослішанню, дослідженню свого тіла та світу.\nЯк на мене, то «Це зробила вона» найбільше подібна до «Казок для бунтарок». Тут кожна ілюстрація намальована різними художницями та художниками, а стилістика написання історій більше орієнтована на молодший і середній шкільний вік. Але перше, що не дуже приємно вражає, то це вступ. Книжку про бунтарок робили дві авторки-подруги, для яких мотив написання був особистий і простий, тому вступ до книжки написаний дуже проникливо, а от вступ «Це зробила вона» повністю написано жінками-політикинями. Можливо, саме тому він вийшов занадто формальним, кітчевим, а на додачу — абсолютно не натхненним та й феміністичним його назвати важко, бо обидві авторки звертаються до Маргарет Тетчер. Невже не знайшлося дівчини чи жінки, яку можна було б процитувати на початку такої книжки замість цієї неоднозначної та консервативної політикині?\nЧасом автори не стримують себе від коментарів про зовнішність, парфуми та красу жінок, що, в принципі, теж не табу, але хіба не проти такого способу оповідати про жінок і почали створювати ці біографії?\nОтже, що ж варто знати про книгу «Це зробила вона»? На відміну від «Сили дівчат», тут працював значно більший авторський колектив — 120 авторів, тому наприкінці кожної історії про ту чи іншу героїню вказано автора чи авторку ілюстрації та тексту. Проте, як і в «Силі дівчат», у цьому виданні випускають важливий момент — тут майже не критикують «традиції» викрадення наречених та інші принизливі для жінок явища. Так, у першій же історії, що розповідає про Анну Ярославну, епізод її викрадення описано напівжартома. Та й наступна історія розповідає про вимушений шлюб Євпраскії Мстиславівни без критичної оцінки. Звісно, такі факти досить типові для біографій жінок, тому проблема не в тому, що вони є в книжці, а в тому, що про викрадення та примус до шлюбу не говорять як про системний тиск на жінок, який століттями змушував їх коритися чоловікам і призводив до того, що вони не мали своїх статків для навчання та розвитку.\nЧасом автори не стримують себе від коментарів про зовнішність, парфуми та красу жінок, що, в принципі, теж не табу, але хіба не проти такого способу оповідати про жінок і почали створювати ці біографії? Не рідко жінок в історіях інфантилізують. Наприклад, про Тетяну Яблонську пишуть, що вона була чарівницею з пензлем замість чарівної палички. З одного боку, зрозуміло, що так текст намагалися зробити цікавішим для молодшої аудиторії, з іншого — робота художниці важка, особливо Тетяни Яблонської, яка застала досить суворі часи. Чому б не сказати про це?\nВодночас, коли трапляються історії про жінок, що пережили розлучення, цьому майже не приділяють уваги, хоча на відміну від одружень — це факт із життя жінки, який міг нашкодити її соціальному статусу, а про це досі говорять мало.\nВарто окремо згадати про те, як описують кризи або хвороби відомих людей. Часто це подається як додатковий стимул. Так, у «Силі дівчат» хвороба робила сильнішою Лесю Українку, а у «Це зробила вона» Пелагея Литвинова-Бартош «стала сильною» через утрати. Звісно, вживати такі патетичні обнадійливі фрази — давній прийом, мовляв, що нас не вбиває, робить нас сильнішими. Але це трохи віддаляє від реальності та містифікує хвороби та труднощі. У цьому ж контексті згадаю цитату про Марію Раєвську-Іванову: «Однак для діяльної жінки сліпота не стає вироком». На додачу до патетизму та некоректної термінології у тексті маємо ще й картинку, де незрячість зображено метафорично — одне око заплющене, одне розплющене.\nЦікаво також, як подано біографію Ольги Кобилянської. Відомо, що Ольга Кобилянська і Леся Українка мали теплі стосунки, які не рідко біографами та дослідниками трактуються як лесбійські. Але у книжці маємо напрочуд цнотливу інтрепретацію від Ірини Славінської — авторка перераховує подруг Ольги і зазначає, що спілкувалися вони «мов сестри». Тобто там, де вже вкотре можна було сказати кілька слів на підтримку різноманіття, знову маємо замовчування. Так, ніби дівчата-лесбійки, бісексуалки не читатимуть цієї книги, ніби вони не заслуговують на підтримку, ніби не потребуватимуть серед безлічі гетеронормативних героїнь мати бодай одну близьку собі кумирку. Адже навіть якщо розповіді про сексуальність не пасують до формату видання, то достатньо було б не вживати фразу про сестер, а навести кілька цитат, які б дали зрозуміти, наскільки Кобилянська цінувала своїх подруг.\nТа загалом деякі історії не надихають, а пригнічують. Приміром історія про принцесу Сіаму Катерину Десницьку. Не знаю як кому, а я б не хотіла, щоби про мене лишилась згадка, яка складається з інформації про те, що я «дуже мила жінка», що в мене «гарна усмішка», що я «народила сина» і що він закінчив Кембридж. Отримувати освіту, звісно, здорово, материнство — це серйозна робота, але чому в розповіді про людину так мало справді особистої історії і так багато коментарів про її сина? Чи це найважливіше в житті жінки, яка доглядала поранених під час війни?\nЩо також дратує, так це схильність драматизувати. Життя багатьох героїнь у книжці видається сповненим фаталізму. Вони або були неймовірними щасливицями, або ж долали неабиякі труднощі і досягали свого, попри те, що були не такими, як інші дівчата. Таке позиціювання спонукає зробити висновок, що бути «звичайною дівчиною» і одночасно успішною, талановитою та класною — неможливо.\nВодночас, автори й авторки часом не зауважують расизм та ксенофобію у своїх текстах. Дивно зустрічати таке у книжці, яку робили в постколоніальній країні. Чого лише варті описи Африки в історії про Елен Спарроу та залишені без коментарів «ляхи» з біографії Олени Степанів.\nДуже класна задумка, завдяки якій «Це зробила вона» випереджає за концептуальністю дві попередні книжки, полягає в тому, що про деяких видатних жінок історії писали їхні ж сучаниці-коліжанки: юристка про юристку, феміністка про феміністку, режисерка про режисерку.\nКрім того, справді імпонує у книжці «Це зробила вона», так це те, що над нею працювало дуже багато авторок. Отож є шанс знайти собі історію до смаку. Особисто мені найбільше припала до душі історія про Мар’яну Садовську, яку написала Гаська Шиян. Як на мене, саме ця історія якнайкраще репрезентує героїню і водночас максимально просто та легко розкриває чимало важливих тем.\nРозумію, що ці всі примітки і коментарі можна сприйняти, як часто буває, через призму «а що зробила ти» і «спершу зроби краще, а потім критикуй». Але, сподіваюся, до цього не дійде. Адже мені насамперед важливо, щоби в країні, де у книгарнях так мало книжок, які можна читати для підвищення самооцінки дівчатам, підліткам, небінарним людям, видавці не впадали в ейфорію і були відповідальними. Книжки перевидаватимуть новими накладами, і якщо видавці й авторки та автори зважатимуть на зауваження, то від цього стане краще всім нам. У будь-якому разі, я б радо поставила всі три згадані книжки на свою підліткову полицю.\nтеатральна драматургиня, квірфеміністка


Колір морської хвилі в одязі – поєднання, 215 фото\nПриголомшливий глибокий і насичений відтінок «морська хвиля» здатний підкорити всіх, залишаючись актуальним і модним. І нам важливо навчитися правильно носити його і поєднувати з іншими квітами, щоб образ виглядав гармонійно і цілісно.\nКолір морської хвилі дуже нагадує темно-бірюзовий, але все ж трохи відрізняється від нього. Наш відтінок має більш темний і глибокий синьо-зелений тон з сірим відливом, в якому головну роль грає синій. Але ставляться вони до однієї і теж гамі.\nВ одязі поєднувати «темно-бірюзовий» з іншими квітами непросто, він самодостатній і складний за колірною структурі, тому вимагає до себе дбайливого і уважного підходу.\nМи вирішили виділити чотири основних відтінку кольору морської хвилі. Насправді, якщо розглядати глибше, то їх набагато більше, але це вже нюанси. Всі тони поділяються за співвідношенням в них зеленого і синього, іноді з легкою домішкою білого.\nОзерна-синій – найсвітліший відтінок морської хвилі, в ньому багато синього плюс невеликий відсоток білого. Найкраще поєднується з теплими (світло жовтим, золотистим, кораловим і ін.) і пастельними тонами (м’ятним, бірюзовим, світло-рожевим).\nКолір морської глибини – тут навпаки більше зеленого. Для підбору хороших комбінацій можна дивитися на ті кольори, які добре комбінуються з зеленим. Для нього підійдуть такі варіанти: рожевий, білий, бежевий, сріблястий, блакитний і ін.\nТемно-бірюзовий – насичений синьо-зелений. Поєднувати його в одязі з іншими квітами буде складно, тому пару для нього краще підбирати з м’яких приглушених тонів, наприклад, підійдуть: охра, коричневий, бежевий, блакитний, гірчичний і ін.\nглибокий атлантичний – темний з синім відливом. Ідеальним рішенням стануть невеликі деталі нейтральних бежевого, золотистого або сріблястого в якості аксесуарів.\nПетроль – найтемніший і глибокий відтінок. Він виглядає бездоганно, загадково і трохи строго. Його можна використовувати як в вечірніх образах, так і в офісних луках (на фото нижче).\nЦей красивий насичений тон можуть носити жінки і дівчата будь-якого кольоротипу, адже він добре буде виглядати в парі і з теплими і з холодними відтінками.\nДля рудоволосих красунь він підійде просто ідеально і зможе підкреслити колір їх волосся, зробить його більш яскравим і виразним.\nВсім, крім власниць рудої шевелюри, не рекомендується використовувати колір морської хвилі в наряді total look, він буде виглядати нудно, тому блондинкам, брюнетками і шатенкам підбирати пару красивому морському відтінку потрібно уважно, розбавляючи його більш ніжними або яскравими речами.\nПідбираємо гармонійні поєднання\nЗ якими квітами він найкраще поєднується? Навіть найпростіші монохромні комбінації з чорним, білим і сірим для кольору морської хвилі потрібно підбирати так, щоб не зруйнувати загальний колорит образу і його цілісність. Для цього важливо дотримуватися пропорцію співвідношення кольорів.\nВажливому правило: щоб отримати найбільш цікаві варіанти комбінацій поєднуйте не просто два відтінку, а 3 або 4. Можна вибрати один яскравий і два більш стриманих, (морська хвиля + сливовий + жовтий).\nПідбираючи палітру до нашого відтінку, враховуйте його власну насиченість, яскравість і глибину.\nм’які пастельні тони добре виглядатимуть з контрастними і більш яскравими квітами. З м’якими і ніжними відтінками поєднання виходить більш спокійним і універсальним (блакитний, рожевий, бузковий, зелений, сірий, білий).\nМ’які і темні – можна використовувати як базу і комбінувати їх з більш насиченим синім або приглушеним світло-коричневим.\nСоковиті і інтенсивні темні і світлі – таке поєднання виглядає динамічно і виразно (бордові, малинові, гірчичні і ін. Тони).\nЩоб це класичне рішення виглядало красиво потрібно віддати перевагу одному з них на користь іншого. Ідеально, коли кольору морської хвилі в комплекті більше, але і варіант навпаки, коли більше білого, а морський лише доповнює образ у вигляді аксесуарів, теж виглядає добре.\nУ поєднанні з чорним діє те ж правило, що і для першого:\nОдин з квітів повинен бути основним в комплекті, а інший додатковим, тобто одного більше, а іншого менше.\nТемно-бірюзова блузка і штани плюс чорна сумка.\nТакий варіант здається дуже темним і нудним? Cмело додавайте до нього білі речі або аксесуари (білого можна додати побільше). Спробуйте поєднати в одному комплекті колір морської хвилі з одягом з чорно-білим малюнком, візерунком або принтом, вийде дуже цікаве і стильне рішення.\nСірий з кольором морської хвилі поєднується складно, образи з ним можуть вийти бляклими, рекомендується вибирати для комбінацій світлі тони сірого і вибирати більш яскраві і світлі відтінки синьо-зеленого. Варіант ідеально підійде для роботи (виглядає стримано) і для відпочинку (особливо, якщо додати додаткові тони).\nСріблястий в невеликій кількості прекрасно доповнить образ з сукнею, комбінезоном або total look.\n+ Жовтий, Помаранчевий, Червоний\nПрийшов час «оживити» наш відтінок моря за допомогою яскравих і теплих фарб. Саме в таких варіаціях колір морської хвилі здатний проявити себе в повну силу і послужити для створення найоригінальніших і стильних колористичних рішень в комплекті.\nПоєднання з жовтим – відмінне рішення, наш синьо-зелений вигідно підкреслить сонячний, зробить його більш яскравим, дзвінким і насиченим, а жовтий, навіть в невеликій кількості, помітно перетворить ваш наряд.\nУ парі з червоним у нас вийде активне і динамічний поєднання кольорів.\n+ Рожевий (Малиновий)\nВаріант виглядає м’якше і ніжніше попереднього. Причому з морським відмінно комбінуються як яскраві та насичені тони рожевого, так і ніжні світлі його відтінки.\nЯскравий насичений рожевий (фуксія) підійде для аксесуарів (туфлі, сумочка) під сукню кольору морської хвилі. Можна і навпаки – під рожеву сукню захопити сумочку нашого морського відтінку. В якості додаткових підійдуть:\nчорний і ін.\n+ Синій, Бірюзовий, М’ятний\nЦі пари в одязі є спорідненими, вони в основі містять синій пігмент. Найкраще з морським відтінком стикується темно-синій (плюс золотисті аксесуари), а також більш яскраві і насичені тони.\nЯскравий блакитний або бірюзовий будуть прекрасно виглядати в такому вбранні.\n+ Коричневий, Бежевий\nБежевий і коричневий, як разом, так і окремо, відмінно підійдуть для створення луків на кожен день. Відтінок коричневого може бути будь-яким, тільки не використовуйте занадто темні. Особливо добре виглядають насичені жовто-коричневі або червоно-коричневі тони.\n+ Фіолетовий, Сливовий\nСкладне поєднання кольорів виглядає приголомшливо. Обидва досить темні, але це не заважає їм створювати гармонійний колорит. Тільки не варто брати занадто темні відтінки морської хвилі, краще зупиниться на більш світлих озерно-синьому і морській глибині. Такий колор добре підійде для нарядів в зимовий час.\nДоповнити можна більш яскравими рожевому, бірюзовим, блакитним або відтінками жовтого, оранжевого.\nКрасива комбінація з бордовим (винним, бургунди, марсала) в одязі з морською хвилею. Йому можна знайти масу застосувань в гардеробі. Його також можна доповнити більш яскравими колірними акцентами з використанням салатового, рожевого, жовтого і ін.\nЯк вигідно обіграти цей колір в одязі, використовуючи різні речі темно-бірюзового відтінку в базових повсякденних (міських, в стилі «кежуал» аутфітах) або ошатних комплектах.\nСукню кольору морської хвилі\nВідмінний варіант як для урочистого випадку, так і для повсякденних образів. Хочете бути більш стриманою і серйозною, тоді носите таке плаття з бежевими, чорними, білими або коричневими туфлями. Хочете яскравості, безпосередність і пильної уваги оточуючих – підбирайте аксесуари червоного, жовтого, помаранчевого чи рожевого тонів.\nШикарні вечірні сукні до підлоги або середньої довжини часто вибирають знаменитості, збираючись на «Червону килимову доріжку».\nДовгі моделі виглядають жіночно і благородно. Варіантів оформлення може бути безліч, це і моделі з декольте, відкритою спиною або вирізом.\nЗручні повсякденні сукні з креп-шовку, оксамиту, в’язані або натуральних тканин, відмінно виглядають з коричневими або бежевими (чорними, сірими або в тон сукні) високими чобітьми, півчобітками і щільними чорними колготками.\n«Розбавити» складний синьо-зелений можна за допомогою яскравих речей або деталей (піджак, туфлі, сумочка).\nМодель вибирайте на свій смак і фігурі – будь-яка в кольорі морської хвилі буде добре виглядати. Довга, коротка, спідниця-сонце, олівець, плісе або пачка з фатину виглядають дуже цікаво. Для верху підійде легка блузка, майка, водолазка, джемпер. Жакетом можна доповнити образ, підібравши його в тон спідниці або універсальний чорний плюс такі ж туфлі.\nУ такому варіанті можна побачити досить часто. Вони можуть стати ключовими в образі, а можуть бути просто базою для більш яскравого верху.\nДжинси-скінні, завужені, бойфренди або прямі будуть добре виглядати з білою або чорною майкою і шкіряною курткою плюс ботильйони або кеди, блузкою або джемпером.\nШтани широкого крою, прямі, кльош, укорочені або з високою талією і багато інших моделей за колірним рішенням можна носити, орієнтуючи на рекомендації вище або на фото.\nБлузка з шифону, атласу або креп-сатину, без рукавів або з кокетливим бантом, може доповнити ваш офісний або повсякденний образ. Для першого варіанти її краще поєднувати з спідницею-олівець або класичними брюками нейтрального відтінку (сірий, чорний або коричневий), а в другому:\nз гірчичним жакетом, темно-синіми або чорними звуженими джинсами і туфлями-човниками;\nз гірчичним, бежевими або коричневими вузькими джинсами або брюками бежевими (коричневими) балетками, кедами, Сліпони;\nНамагайтеся не використовувати речі тільки одного кольору – експериментуйте, підбирайте різні тони, шукаєте свою ідеальну комбінацію.\nПіджак, куртка, пальто\nМоже стати універсальним елементом гардеробу. Доповнюйте їм образ з джинсами і футболкою, білою сукнею або класичними брюками і коричневої (бордовою) блузкою і туфлями на підборах.\nКласична косуха або модель, прикрашена декоративною строчкою і різними елементами, з щільної вовняної тканини, парку, пуховик і ін. Її можна носити і поєднувати з різними речами: штани або джинси будь-якого з квітів нашої вибірки, з спідницею або платтям справа йде також.\nМоже стати прикрасою образу в холодну пору року. До нього підійде взуття темних тонів (шоколадний, темно-коричневий, чорний, темно-синій). Класичну модель або «кокон» добре носиться з джинсами або чорними звуженими штанами плюс такі ж черевики, ботильйони, півчобітки або чоботи.\nДоповнити такий аутфіт можна стильною капелюхом, рукавичками, сумочкою або сонячними окулярами.\nНезвичайне рішення – включити в свої осінньо-зимові образи шубку відтінку морської хвилі.\nСветр, джемпер, кардиган допоможуть не тільки зігрітися, але й зроблять ваш цибуля більш оригінальним.\nВзуття незвичайного тону зробить навіть найпростіший спосіб більш оригінальним. Для поєднання взуття підійде варіант, коли вона підбирається в тон верху або темніше.\nДоповнити образ можна цікавою темно-бірюзовою сумкою.\nШарф, снуд (хомут), палантин можна носити в комплекті чорний (темно-синій) total look або поєднанні з більш світлим одягом.\nТон підійде всім любителькам експериментів і складних колірних комбінацій. Це дійсно складний відтінок, але якщо його «приручити», то образи стануть більш оригінальними і запам’ятовуються, а ви отримаєте справжнє задоволення від неповторного колориту і розкішної глибини.\nКолір морської хвилі в одязі – поєднання, 215 фото Ссылка на основную публикацию\nНайближчі зірки до Землі: хто наші сусіди по Галактиці?\nНебесні світила, в число яких входять зірки, одні з найбільш ...\nЯк вибрати окуляри - це навіть не одна, а дві проблеми. Перша - лінзи, які ...


Рецепт Скумбрія в томаті як приготувати, покрокові рецепти від «Це Смак»\nГоловна / Рецепти / Другі страви / Скумбрія в томаті\nСкумбрія в томаті як приготувати, покрокові рецепти від «Це Смак»\nЦя скумбрія краще червоної риби! Весь секрет в соусі: ніхто не вірить, що він настільки простий.\nПомідори з рибою — відоме на весь світ поєднання (чого тільки варті анчоуси в томатному соусі). Будь-який гарнір із крупів або картоплі в супроводі цієї страви стане королівським обідом. Для його приготування краще брати скумбрію — томат не переб'є її яскравий смак.\nРедакція «Це Смак» знайшла рецепт скумбрії, який вартий уваги кожного. Завдяки кислот в томатному соці м'якоть риби розм'якшується до межі, але не настільки, щоб риба розварилася при гасінні. На виході виходять ніжні шматочки скумбрії у великій кількості соусу, який можна використовувати як підливку.\nЯк приготувати Скумбрія в томаті як приготувати, покрокові рецепти від «Це Смак»\nПоставте глибоку сковороду. Наріжте цибулю тонкими півкільцями, болгарський перець — смугами, а моркву натріть на дрібній тертці.\nСпочатку обсмажте в олії цибулю і моркву. Через 4 хвилини додайте болгарський перець і томатний сік. Тушкуйте близько 5 хвилин, посоліть і поперчіть соус за смаком.\nПочистіть рибу і наріжте її на великі шматочки. Додайте в соус (він повинен покривати її повністю) і тушкуйте під кришкою 20 хвилин. Подавайте з ситним гарніром!\nКраще всього подавати рибу в томатному соку разом з рисом або картопляним пюре. До речі, в томатний сезон рекомендуємо відразу готувати кілька банок на зиму, і тоді в холодну пору року у вас буде самий смачний соус. А ось приємний бонус для тих, хто хоче зробити його ідеальним: якщо вам подобається поєднання кислих і солодких нот обов'язково додайте столову ложку цукру. Збережіть наш рецепт і поділіться ним з іншими, якщо вважаєте його вдалим!


РФ оголосила в розшук українського мільярдера - Korrespondent.net\nРФ оголосила в розшук українського мільярдера\nКорреспондент.biz, 13 квітня 2016, 18:07\nРосія оголосила Григоришина в міжнародний розшук\nГригоришина підозрюють в несплаті 674 мільйонів рублів податків.\nУ Росії оголосили в міжнародний розшук українського бізнесмена, власника компанії "Запоріжтрансформатор" Костянтина Григоришина у справі про несплату податків, заявив слідчий в Мосміськсуді, передає РІА Новости.\n"Він перебуває за межами Росії і оголошений в міжнародний розшук", - сказав слідчий, зауваживши, що "вчора Григоришину було пред'явлене офіційне звинувачення".\nЗгідно із законодавством, оголосити обвинуваченого в міжнародний розшук слідство може тільки після того, як суд видасть санкцію на його арешт. Слідчий не долучив до справи постанову про оголошення в розшук, тому поки не ясно, коли вона була ухвалена.\nСлідчий комітет РФ підозрює Григоришина в несплаті 674 млн руб. податків.\nЗазначимо, Forbes оцінює стан Григоришина в 1,1 млрд доларів (дані за 2015 рік) і називає його "найбільшим річковим судновласником в Україні", а також господарем найбільшого в Східній Європі виробника трансформаторів "Запоріжтрансформатор".\nУ той же час Григоришин є громадянином Кіпру і не має українського паспорта.\nЯк повідомляв Корреспондент.net, раніше прем'єр-міністр Арсеній Яценюк звинуватив Григоришина у фінансуванні антиукраїнських політичних сил та співробітництві з ФСБ РФ.


Лазарук Віктор – Біографія | Біографії\nГоловна ⇒ 📌Біографії ⇒ Лазарук Віктор – Біографія\nЛазарук Віктор – Біографія\nПісля закінчення філологічного факультет Львівського університету ім. І. Франка, працював у редакції журналу “Жовтень”, в обласній організації Товариства охорони пам’ятників історії та культури, у луцькому Будинку природи. Нині – провідний редактор редакційно-видавничого відділу Волинського держуніверситету ім. Лесі Українки “Вежа”. делегат установчого з’їзду народного руху України (1989), на якому\nбув обраний членом Великої Ради. Голова обласної екологічної асоціації “Зелений світ”. Член Спілки письменників України з 1968 року.\nАвтор книг “Синь озерна” (1963), “Музика верховіть” (1966), “Шацькі озера” (1975) , “Сині очі Волині” (1979), “Озерний дзвін” (1982), “Глаголи Землі” (1987), “Літораль” (1990), “Вікна” (1995), “Світязь” (2001).\nЩе в дитинстві Віктор Лазарук захоплювався поезією, любив слово. Творчість цього письменника, справді, перейнята любов’ю до чистого повітря, незайманого лісу, до незабруднених озерних плес і неляканих пташиних співів, словом, до жаданого,\nта не всюди можливого за бурхливої промислової доби середовища людського життя.\nЗ віршів автора “Озерного дзвону” постають вони яскраво, свіжо, особливо. Якщо в інших поетів тема захисту природи, як правило, периферійна, залежить від соціального за характером морально-ідейного ядра, то у Віктора Лазарука вона – центр його поетичної істоти. Рідна Ковельщина, мати Волинь надає йому не тільки жаги життя, а й глибокої і щирої ліричності.\nДва цікавих краєзнавчих нариси “Сині очі Волині” і “Шацькі озера” свідчать про поетичний хист автора. В його поезії ми не відчуваємо “краєзнавчої” замкнутості: маючи волинські та поліські пейзажі, він ставить питання ширші і завжди вміє знаходити зв’язки між своїми і загальнолюдськими сучасними боліннями. В поезії Віктора Лазарука природа виступає як безборонна й довірлива дитина, яку легко обдурити, перемогти, збезчестити.\nБіографія Віктора Савченка Віктор Савченко, хоч і стартував у літературу книжкою реалістичної прози (“Тривожний крик папуги”, 1982 р.), але широкому читачеві він більше відомий як фантаст. Наукова фантастика – складний жанр. Тому, хто...\nВи зараз читаєте: Лазарук Віктор – Біографія\n« Павло Мовчан – Пташине імення\nГригір Тютюнник – На згарищі (СКОРОЧЕНО) »


Протекціонізм — uzprk\nРозглянемо, як визначають протекціонізм у зарубіжній економічній літературі, зокрема в «Oxford Paperback Encyclopedia» (1998 р., с. 1104): «Використання урядом будь-якого засобу, спрямованого на обмеження міжнародної торгівлі або на подання штучної допомоги (artificial assistance) національним виробникам (domestic producers) за рахунок їх іноземних конкурентів (foreign competitors). Переважно охоплює спроби скоротити імпорт за допомогою торгівлі, квот та інших бар’єрів. До нетарифних бар’єрів також належать, зокрема, правила щодо охорони здоров’я і безпеки, упередженість (bias) у державних закупівлях та угоди про добровільні експортні обмеження. Експортні податки також обмежують торгівлю, тоді як експортні й виробничі субсидії (export and producer subsidies) надають національним фірмам переваги у затратах виробництва. Генеральна угода з тарифів і торгівлі (ГАТТ) є міжнародною угодою, спрямованою на зниження у світовому масштабі торговельних обмежень».\n«77ze Penguin Dictionary of Human Geography» (1997 р., с. 235) у статті «Industry protection policies» («Політика захисту промисловості») визначає протекціонізм так: «Заходи, вжиті національними урядами для захисту своєї промисловості (home-based industry) від іноземної конкуренції. Такі заходи можуть захищати усталені галузі промисловості (established industry) у формі тарифів (tariffs) або квот (quotas) на імпортовані продукти або намагатися просувати нові галузі промисловості (seek to promote new industry)». У цитованому словникові (с. 234) є стаття про «Infant industry» («Молода промисловість»), яку визначають так: «Промисловість, що є новою для конкретної країни і має невеликий шанс на успіх, якщо не захищатиметься від конкуренції. Такі галузі промисловості, часто у сла-борозвинених країнах (undeveloped courtiers) зазнають труднощів у конкуренції з імпортом схожих товарів (similar goods) з-за кордону протягом перших років, оскільки останні використовують переваги масштабу виробництва (to enjoy the benefits of economies of scale). Як наслідок, угоди звичайно запроваджують тарифи і квоти на імпорт, що конкурує (competitive imports), з метою охорони молодої промисловості».\nЗдебільшого учасники дискусії дотримувалися думки про згубність промислової (структурної) політики і розглядали її як одну з форм недобросовісної конкуренції (unfair business practices). Більшість американських фахівців вважає, що «ринок знає краще», ніж держава, куди мають спрямовуватися ресурси та які галузі і як мають розвиватися.\nСеред фахівців немало і тих, хто зазначав, що порівняльні переваги країни не є чимось незмінним, вони можуть створюватися завдяки відповідній національній політиці. Не завжди вільний ринок приносить перемогу тим, хто покладається на ринкову конкуренцію, — хтось стає переможцем (winner), але дехто і переможеним (lossers). Система вільної торгівлі зовсім не гарантує, що інтереси всіх її кра-їн-учасниць будуть враховані та забезпечені якнайкраще і найефективніше. Цій системі бракує внутрішньої справедливості. Прихильники такої точки зору вважають, що кожна країна має самостійно відстоювати свої інтереси і використовувати ті методи й інструменти економічного розвитку, що на відповідний момент є найрозумнішими та найдоцільнішими.\no фіскальні — застосовуються державами для збільшення надходжень грошових ресурсів до казни;\no протекціоністські — використовуються державами для захисту продукції національної економіки від іноземної конкуренції.\no адвалорні — розраховуються у відсотках від декларованої митним органам вартості товару;\no специфічні — стягуються у вигляді певної суми з обсягу, кількості тощо імпортованого товару;\no змішані — є поєднанням зазначених двох видів мит. За розміром ставок вирізняють такі тарифи:\no звичайні — застосовуються тоді, коли не діють преференційні й конвенційні тарифи.\no «добровільні» обмеження імпорту;\no відкрита генеральна ліцензія, або «автоматична», має місце у вигляді публікації у пресі дозволу компетентного державного органу на безперешкодний ввіз або вивіз товарів протягом певного терміну;\no індивідуальні — обмежують ввіз-вивіз до однієї конкретної країни або з неї;\no групові — поширюються на кілька країн;\no глобальні — обмежують експорт та імпорт взагалі без зазначення конкретних країн або їх груп.\n«Добровільні» обмеження означають зобов’язання, які беруть на себе уряди країн стосовно того, що фірми їх країн експортуватимуть до певної країни обсяг товарів, який не перевищує домовленого. Це означає, що бар’єр захисту країни-імпортера встановлюється не на її кордоні, а на кордоsні країни-експортера.\nПро зовнішньоекономічну політику можна говорити довго і цікаво. Але оскільки у видавництві МАУП у 2002 р. вийшов навчальний посібник В. О. Храмова та Ю. А. Бовтрук «Зовнішньоекономічна політика», то зацікавленого читача адресуємо до нього.


Projectpocalypse: Як очистити катастрофу DIY - організація прибирання - 2019\nВерховий колісний вагон\nФентезі "Найкращі любителі моди": кімнати, присвячені цілком одягу та взуття\nCHI Хороші запитання: Організатор для однієї дверної шафи?\nЧерез Toy Box: організація більше, ніж іграшки\nПодивіться! Нові стільці AVL в нашому сараї\n10 Підказки щодо перевпорядкування, реорганізації та перезавантаження вашого життя\nProjectpocalypse: Як очистити катастрофу DIY\nО ні! Ваш дивовижний DIY проект не вдалося зовсім вражаючим чином. Не панікуйте; буде час спробувати ще раз, але спочатку вам доведеться вирішувати безлад. Навіть якщо ваш проект є роботою піднесеної красуні, призначеної для Лувру, ви можете закінчити колосальним безлад, який потребує догляду. Фарба, клей, кров - прочитайте, як почистити деякі з найбільш поширених катастроф DIY.\n• Кров з тканини - Швидко, плюньте на неї! Я знаю, що це звучить грубо, але нічого не виходить кров'ю так швидко, як плювати. (Мені сказали, що коса і кров треба виходити з однієї і тієї ж людини, щоб працювати, але я ніколи не випробував цю частину, бо боявся виглядати божевільною жінкою, просячи костей чи крові інших людей.) Вирватися з крові спочатку плюньте на місці, потім втирайте. Потім промийте тканину, тримаючи її спот-внизу під холодною проточною водою. Після цього ви можете використовувати ніжний миючий засіб або мити відповідно до інструкцій з догляду.\n• Гарячий клей - дочекайтеся гарячого клею, щоб висохнути. Поки ви чекаєте, перегляньте це відео зчитувача журналу Make Magazine Джона Мангана, використовуючи гарячий клей, щоб прикріпити все на своєму робочому столі, а потім очистивши його все з розтирання спирту.\nЯкщо ваш гарячий клей потрапляє на тканину, є два хороші способи, щоб отримати це: гаряче і холодно. Один із способів полягає в тому, щоб покласти тканину в морозильник, а потім розірвати клей, коли це дуже холодно і крихке. Інший варіант полягає в тому, щоб покласти чистою бавовняну тканину на верху клею (старий наволочок відмінно), а потім залізом над ним. Залізо переносить клей на тканину для преси. Продовжуйте рухатись до чистих плям на тканині для преси і продовжуйте прасувати, поки пляма не пройде.\n• Super Glue - Засіб для видалення лаку для нігтів - це ваш найкращий союзник, адже ацетон - криптоніт Super Glue. Але ацетон може завдати шкоди вашим поверхням більше, ніж клей, перш за все, тому будьте обережні і йдуть повільно. З деякими поверхнями, як шкіра, може лише допомогти тепла вода. Ознайомтеся з офіційним посібником із видалення суперклею, щоб дізнатися, що робити, якщо ви випадково наклеюєте ваші губи або повіки разом. (Як б хтось це зробив? Не пам'ятай, я не хочу знати.)\n• Фарба - коли мова йде про фарбуванність, то свіжіше, чим легше очистити. Поки ви працюєте, тримайте губки та трохи води зручніше. Якщо ви використовуєте фарбу з розчинником, залиште частину свого розріджувача і поставляйте чисті ганчірки навколо, щоб витерти краплі, як вони трапляються. Засіб для видалення плям Goof Off розроблений спеціально для свердлів, як це, і це служило мені добре під час більш ніж однієї неправильної бризки краскою.\n• Прямі штифти та інші бічні металеві шматочки - вони не будуть плямами, тому стукіт над усіма вашими болтами, гвинтами, шпильками або голками не призведе до постійного пошкодження. Але ви все-таки хочете їх забрати, або ви їх знайдете пізніше пальцями. Я зберігаю великий магніт у своєму кабінеті для ремесел саме для таких випадків. Коли шпильки розкидаються до чотирьох вітрів, особливо під меблі, я просто швидко проводжу магніт, і все витягується практично миттєво. Магнітна пружинна подушка чудово підходить для цього.\n• Червоне вино - Наступного разу, можливо, буде доцільно почекати до завершення проекту, перш ніж розкушувати виноград. Але не хвилюйтеся, фахівці в The Kitchn допомогли вам покріпити крок за кроком, щоб очистити плями вина.\n• Блиск - О, мило. Блиск - найгірше. Це гірше крові, гірше, ніж клей, гірше, ніж вино. Це палице; це подорожує; це може навіть породити. Якщо ви проливаєте блиск, не дихайте і не робіть жодних сторонніх рухів, які можуть ще більше розсіювати його. Вакуумізувати його якомога швидше, і мити будь-яку відкриту тканину. Якщо ви пропустите якийсь, який, напевно, ви спробуєте скласти прохолодну історію, таку як "Я був у казковій вечірці" або "Спасав дітей від палаючої блискучої фабрики".\nКвартира терапія підтримує наших читачів з ретельно відібраними рекомендаціями продукту, щоб поліпшити життя в домашніх умовах. Ви підтримуєте нас через наші незалежні обрані посилання, багато з яких заробляють нам комісію.\nМарта Стюарт Як: Снігові глобуси\nКоли ми побачили ці снігові глобуси на Житій Марті Стюарт, ми пройшли прогулянку по смузі пам'яті\n3 способи відображення ваших колекцій\nЯкщо у вас є колекція чарівних речей, то чому її слід приховати\nЛегкий DIY: Поверніть ваш світлочутливий ключа в магніт!\nНі, ми дійсно означаємо ключовий магніт\nЯк побудувати свій власний DIY Clock Word\nЕксперимент мого кабінового гардероба: частина третя - уроки, підказки та виноски\nБілій лампи Серена з дівчатами спікерів?\nКолекція Дизайну July 16, 2019\nТест на виріб: Чи справді працює Shamwow?\nЯк очистити екран комп'ютера, не випускаючи смуги\nЗнаменитості Розроблено Limited Edition Плити AGA\nЯк: Фен-шуй для вашої обідньої посадки\nДослідження звітів Будинки стають меншими\n365 днів кошика\nВибір суддів: Хізер Блаха - AT: Чиказький співредактор\nПодивіться! : Патч-дзеркала в Бальтазарі\nЧистота І Ергономічність\nАроматичний ящиковий папір з мила та паперу\n-> організація прибирання\nЯк захистити свій бездротовий телевізор із плоским екраном\nВзяття вашої роботи вдома з вами репозитарних контейнерів\nКращі Поради July 16, 2019\nВиліт: 8 тиждень - кидай партію!\n"Astiankuivauskaappi" - це фінська кухонна плитка, яку ви бажаєте мати вдома\nЗавісована книжкова полиця\nВгадай, яка знаменитість живе тут?\nukr.servicemaxgreencleaning.com | Липень 2019 © servicemaxgreencleaning.com: організація прибирання


Апеляційний суд вирішує, чи відпускати підозрюваного у вбивствах активістів Майдану під домашній арешт - Раніше Печерський районний суд Києва продовжив його арешт на два місяці | СЕГОДНЯ\nАпеляційний суд вирішує, чи відпускати підозрюваного у вбивствах активістів Майдану під домашній арешт Дар`я Нинько https://www.segodnya.ua/img/article/5736/54_main.jpg https://www.segodnya.ua/img/article/5736/54_tn.jpg 2014-12-01T16:28:36+02:00 Україна Раніше Печерський районний суд Києва продовжив його арешт на два місяці\nАпеляційний суд вирішує, чи відпускати підозрюваного у вбивствах активістів Майдану під домашній арешт\n1 Грудня 2014, 16:28 Переглядiв: ...\nРаніше Печерський районний суд Києва продовжив його арешт на два місяці\nАпеляційний суд Києва розпочав засідання з розгляду зміни запобіжного заходу для колишнього співробітника спецпідрозділу "Беркут" Сергія Зінченка, підозрюваного у вбивствах активістів Майдану.\nПро це повідомляє кореспондент "Сегодня.ua".\nУ залі присутні цивільна дружина і сестра Зінченка, мати одного із загиблих Героїв Небесної Сотні, активісти та багато журналістів. Зінченка в зал суду привели під охороною бійців Національної гвардії України.\nАдвокат підозрюваного Олександр Байдик вимагає змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.\nСам Зінченко під час засідання зажадав відводу суддів, оскільки судді відмовилися прийняти його клопотання про допит свідків, які можуть підтвердити, що Зінченко не є лівшею. Раніше адвокат підозрюваного заявив, що обвинувачення базується на тому, що на фотодоказах якась людина використовує зброю лівою рукою, тоді як Зінченко, за словами захисника – правша.\nПоки суд вирішує питання про відвід, в залі суду почалася словесна перепалка між колишніми співробітниками спецпідрозділу "Беркут" і матір'ю загиблого протестувальника.\nУ квітні правоохоронці затримали трьох екс-співробітників "Беркута", підозрюваних у розстрілі активістів Євромайдану на вулиці Інститутській у Києві в лютому. У жовтні один із затриманих, екс-командир роти "Беркута" Дмитро Садовник втік з-під домашнього арешту.\nВи зараз переглядаєте новину "Апеляційний суд вирішує, чи відпускати підозрюваного у вбивствах активістів Майдану під домашній арешт". Інші Новини України дивіться в блоці "Останні новини"


Тернопіль – краще місто для життя? Вітаємо!... - Новини Тернополя і області - За Збручем\nТернопіль – краще місто для життя? Вітаємо!…\nТернопіль увійшов до трійки кращих обласних центрів України та визнаний кращим містом за якістю життя.\nТаку інформацію днями оприлюднили місцеві інтернет-сайти з посиланням на телеканал ІНТБ.\nЗа інформацією телеканалу, дослідження проводила «Українська Інвестиційна Газета».\nПри визначенні кращих автори рейтингу «ТОП 100» не лише вивчали документи, але й керувалися власними враженнями від міста. Для цього делегація з Києва навіть спеціально приїздила до Тернополя.\nНагородження переможців має відбутися 20 жовтня у Кабміні. На церемонію запрошений міський голова Тернополя Роман Заставний.\nНа жаль, інформації про даний конкурс на сайті «Української Інвестиційної Газети» нема.\nРедакція ZZ щиро радіє з успіхів нашого міста. От тільки цікаво, який критерій став вирішальним для членів журі: добротні тернопільські дороги, зразкова робота жеків, ідеальна чистота вулиць і дворів чи, можливо, щось інше?\nОчевидно, що перемога у номінації є підставою для радощів не тільки для пересічних тернополян, а й (насамперед) для чинного міського голови Романа Заставного, особливо у світлі виборів. Адже тепер Роман Йосипович матиме ще один аргумент у боротьбі за нагріте крісло.\n«Українська Інвестиційна Газета» – всеукраїнський фінансово-економічний щотижневик, видається з травня 1995 року. Це професійне ділове видання, що освітлює питання та проблеми вітчизняного бізнесу, світових ринків, перспектив залучення інвестицій.\nТакож редакція «Інвестгазети» пропонує своїм читачам тематичні додатки про важливі галузі та ринки («Авторинок України», «Нафта і газ України»), а також щорічне видання «ТОП 100».\n«Інвестгазета» виходить накладом 27 000 екземплярів.


Путін коментує напад на Нальчик. У місті тривають перестрілки - Korrespondent.net\nПутін коментує напад на Нальчик. У місті тривають перестрілки\nКорреспондент.net, 14 жовтня 2005, 16:12\nУ п’ятницю, 14 жовтня, президент Росії Володимир Путін прокоментував напад бойовиків на столицю Кабардино-Балкарії Нальчик. Тим часом, у місті, де, за заявою російської влади, були придушені всі вогнища опору, знову спалахнули перестрілки.\nВолодимир Путін вважає, що силовики діяли в Нальчику злагоджено, ефективно і жорстко. "Добре те, що цього разу всі правоохоронні органи, силові відомства діяли злагоджено, ефективно, жорстко", - сказав російський президент після того, як керівники силових відомств доповіли йому про проведену в Нальчику операцію.\n"І надалі щодо всіх, хто взяв до рук зброю, загрожує життю і здоров’ю наших громадян, цілісності російської держави, діяти будемо в такий самий спосіб", - сказав Путін.\n"Наші дії повинні бути адекватними всім загрозам, що бандити створюють для нашої країни. Діяти будемо жорстко і послідовно, так само як цього разу", - заявив президент РФ.\n"Погано, що в нас ще можливі подібні бандитські вилазки. Великою трагедією є те, що ми несемо втрати серед співробітників правоохоронних органів і мирного цивільного населення", - сказав Путін. Він запевнив, що всім потерпілим і членам родин загиблих буде надана допомога. "Про це ми поговоримо на нараді з членами ради безпеки", - сказав президент Росії.\nОпір придушено, але бої тривають\nТим часом, у Нальчику, де, за заявою російської влади, були придушені всі вогнища опору бойовиків, знову чутно постріли. За повідомленнями очевидців, бій ішов біля будинку Головного управління виконання покарань (ГУВП) у Кабардино-Балкарії.\nПерший заступник директора Федеральної служби виконання покарань Валерій Краєв уточнив, що бійці спецназу очищали будинок і прилеглу до нього територію від бойовиків.\nПовідомляється, що під час зіткнення було вбито 12 екстремістів.\nВтрат з боку спецназівців немає, стверджує Краєв. Повідомляється також, що під час штурму будинку ГУВП спецназівці звільнили 9 заручників – співробітників відомства. Інформації про стан цих заручників поки не надходило.\nВодночас начальник Управління федеральної служби виконання покарань (УФСВП) Кабардино-Балкарії Ахмед Абідов стверджує, що бійці спецназу знищили 10 бойовиків. При цьому п’ятеро співробітників правоохоронних органів загинули, троє одержали поранення.\nАбідов зазначив, що на цей час будинок УФСВП і прилегла територія оточені правоохоронними органами. У дворі сильно зруйнованого будинку стоїть кілька спалених машин, усюди розсипані гільзи. Глава УФСВП допускає, що на території залишається багато вибухових пристроїв.\n"Є ймовірність того, що бойовики замінували тіла своїх убитих", - пояснив він.\nПри цьому раніше сьогодні в адміністрації президента КБР повідомляли, що ранком у п’ятницю усі вогнища опору екстремістів придушені.\nНачальник прес-служби МВС КБР Марина Кясіна в п’ятницю заявила, що ніхто з бойовиків, які напали на Нальчик, не залишив місто. За її словами, зараз у місті йде зачистка.\n"Правоохоронні органи шукають пособників бойовиків і бандитів, які, можливо, перебувають у місті, відпрацьовують їхні зв’язки, що виходять за межі республіки. У цілому операція в місті наближається до завершення", - зазначила вона.\nКясіна наголосила, що бойовикам не вдалося захопити зброю або вирватися з оточення. На її думку, це стало можливим, зокрема, завдяки місцевому населенню, яке активно підтримувало дії правоохоронних органів.\n"Люди оперативно повідомляли про помічених ними бойовиків, і відразу приймалися відповідні заходи для їхнього блокування і знищення", - сказала начальник прес-служби.\nТочних даних про загиблих і потерпілих унаслідок цього нападу поки немає. Так, у правоохоронних органах Кабардино-Балкарії повідомили, що, за попередніми даними, усього був знищений 61 терорист і ще 27 удалося взяти живими.\nЗа словами заступника генпрокурора РФ Володимира Колесникова, за добу знищено 72 бойовики, 27 – затримано.\nПізніше міністр внутрішніх справ Кабардино-Балкарії Хачим Шогенов навів інші дані. За його словами, унаслідок операції в Нальчику знищено 91бойовика і 36 – затримано.\n"Ми продовжуємо уточнювати кількість ліквідованих бойовиків. Зараз це 91 труп, ще 36 бандитів затримані за підозрою в причетності до нападу. Дев’ятьом уже висунуті звинувачення", - сказав він "Інтерфаксу".\nВтрати федеральних сил значно нижчі – загинули від 24 до 26 силовиків, 58 одержали поранення. Також події в Нальчику забрали життя від 14 до 24 мирних жителів, 116 осіб були поранені.\nУ Нальчику в п’ятницю вже почали ховати міліціонерів і мирних громадян, які загинули під час нападу бойовиків на місто. Про це повідомила начальник прес-служби МВС Кабардино-Балкарії Марина Кясіна.\n"Сьогодні вже відбувся похорон частини міліціонерів. Про цивільних осіб я точно сказати не можу, але, за нашими звичаями, людину ховають на другий день там, де вона народилася", - сказала вона.\nМожливо, деякі загиблі будуть поховані завтра, повідомила вона. Справа в тому, що серед них можуть бути і християни, наголосила Кясіна. "Поки цього ніхто не уточнював", - сказала начальник прес-служби.


Fedex Ивано-Франковск - адреса отделений, телефон, график работы\nАдрес отделения: Ивано-Франковск, ул. Полевая, 6\n(0342) 71-11-08, (0342) 71-11-09\n(0342) 731-021, 094 922-40-21\nДиректор: Синица Сергей Михайлович\nчт, 13/09/2018 - 23:22 — Васкул Іванна Я...\nДоброго вечора! Потрібно доставити документи в США. Скільки це займе часу і як практично це зробити? Ваші координати актуальні на даний момент?\nпт, 02/11/2018 - 14:33 — Андрій\nМожливо комусь стане у пригоді даний пост.\nНіякого офісу компанії FedEx у Франківську немає (або ще немає, або уже немає).\nНомери телефонів, що наведені вище - недійсні і додзвонитися на них неможливо.\nВід FedEx одноосібно у Ів.Франківську працює кур'єр, звати Зіновій. Конт. телефон - 095-406-9514.\nЯ так розумію, за недовгий час, він уже третій працівник, тому наскільки довго цей номер буде актуальним - невідомо.\nчт, 24/10/2019 - 21:53 — Оксана\nНе знаю на рахунок офісу ,але була приємно здивована їх роботою. Всі з ким спілкувалася зі служби FedEx були ввічливими і компетентними. Зіновій Миколайович дуже професійно виконує роботу, не уникає відповідей, приємний у спілкуванні, людяний. Пообіцяли доставку на четвер , та агент що розвозив поламався. Але молодець,не розгубився. Передзвонив ввічливо,вибачився ,попередив про проблему. Домовилися що під'їду куди треба бо дуже горіло отримати посилку.Агент не сперечався, все чемно передав, а міг і просто сказати що не виходить і поїхати собі.Тому всім дякую за професійну роботу.\nср, 16/06/2021 - 09:10 — Оксана\nМу**** вони всі. Представник Федекс Зіновій Петраш,відправив посилку через UPS. Гроші здер як за 3 дні. Вона два тижні вже в дорогі і пише, що затримується. Я шокована такою роботою. Кажу поверніть гроші-мовчать\nср, 17/03/2021 - 16:02 — Іван\nДоброго дня,чи проводиться доставка товару з китаю. Та яка сума доставки якщо вартість товару перевищує 4 тисячі доларів?


Бадаєв Дмитро Володимирович. Дмитро Іванович Яворницький – дослідник історії Слобожанщини (до питання про початок засвоєння козацького краю)\nДмитро Іванович Яворницький – дослідник історії Слобожанщини (до питання про початок засвоєння козацького краю)\nЗагальновідомо, що діяльність видатного українського вченого, письменника, громадського та культурного діяча, одного з патріархів музейної справи в Україні Дмитра Івановича Яворницького безпосередньо пов’язана з дослідженням історії Запорізької Січі та сполучена з південно-українськими землями, Нижньою Наддніпрянщиною та Приазов’ям – колишньою територією “Вольностей Запорізьких”. Цим визначена і тематика майже всіх його праць, у першу чергу – славнозвісної “Історії запорізьких козаків”. Але, вивчаючи Запоріжжя, колишній вихованець Харківського університету не міг не звернути увагу на стосунки Січі зі слобідськими полками та містами, на роль запорожців у розбудові краю.\nПро тісний зв’язок Коша Запорізького та Слобожанщини свідчить хоча б проблема територіальної належності Південної Харківщини у 17-18 ст., коли землі між Ореллю, Самарою, Казенним Торцем та Сіверським Дінцем були одночасно ареною активності як козаків Харківського полку, так і запорожців Самарської паланки. Експлуатація Муравського шляху та Торських соляних озер, як і боротьба за контроль над ними були серед головних її напрямів та проявів. Перебіг тогочасних військово-політичних обставин та особливості взаємного географічного розташування обох регіонів, що мали ключове значення з огляду на стратегію, ще тісніше пов’язали історичні долі Слобожанщини і Запоріжжя.\nПереплетіння економічних, культурних, громадських та особистих зв’язків, міграції населення, військові операції – все це зумовило численні згадки про Слобожанщину у зв’язку з важливими і навіть ключовими подіями в історії Січі у творах Д.І. Яворницького. Широко відомі його дослідження про харківський період (1664-1668 рр.) життя Івана Сірка, коли той, як писав Яворницький, “опинився у Слобідській Україні полковником міста Змієва та начальником над козаками Мерефи та Печенігова…” (Яворницький Д.І. Історія запорізьких козаків.– Т. 1.– Львів, 1991.– с. 259).\nСпробуємо роздивитися ще один згаданий у “Історії запорізьких козаків” факт з історії козацтва, так само пов’язаний з перебуванням на слобідській землі одного з найвидатніших його діячів – Дмитра Вишневецького.\n“В начале 1559 года царь вновь отправил Вишневецкого на татар… Вишневецкий разбил 250 крымцев близ Азова, а Даниил Адашев вплыл в устье Днепра и отсюда бросился в Крым” (ІЗК – Т. 2 – с. 22). Як ця звістка, що майже на сторіччя передує традиційним датам започаткування козацької Слобожанщини, може бути пов’язана з нею?\nПеребіг адашевської експедиції 1559 р. на Дніпро, яку підтримував зі сходу загін Вишневецького, досліджений досить докладно. “Иоанн приказал князю Вишневецкому с пятью тысячами легких воинов идти на Дон, построить суда, плыть к Азову и с сей стороны тревожить нападениями Тавриду.” (Карамзин Н.М. История государства Российского. – Т. VIII, Гл. IV// “Москва”, 1989 – № 6 – с. 147). Таким чином, мета Вишневецького – Азов, яким він зробив дві або три спроби оволодіти, зумовила спрямування його дій на берегу Дону. “Вишневецький захопив долину Дону та попрямував до Азова” (Лемерсье-Келькеже Ш. Кондотьєр Дмитрашка// Історичні постаті України. – Одеса, 1993. – с. 15).\nАле залишається питання – як дісталися козаки донського пониззя? Джерела сповіщають ясно: “месяца февраля отпустил царь Вишневецкого на Донец…”, а сам Вишневецький писав до Москви, що “побил кримцов на Ядаре близко Азова” (Цит. по Сергійчук В.І. Іменем війська Запорізького. – Київ, 1991. – с. 27-28).\nТе, що Приазов’я військо Вишневецького дісталося Дінцем, а не Доном починаючи з верхів’їв (до речі, у давнину назви цих річок часто плутали), зумовлене було багатьма причинами. Зокрема – необхідністю координації дій з головним загоном Данила Адашева, що рухався Пслом до Дніпра – “сел близ Кременчуга на ладьи, им самим построенные” (ИГР/ “Москва” – с. 147). Так на початку експедиції між обома її учасниками встановлювався найтісніший зв’язок та взаємодопомога, які були б неможливі, якщо б Вишневецький рухався Доном. Таким чином, спільний похід як починався фактично з єдиного табору – курських околиць, так само, охоплюючи усю арену “татарських війн”, по Азов та Очаків включно, і завершитися повинен був об’єднанням сил на спільній меті – Криму та Приазов’ї. Адашев мав атакувати Керч, Вишневецький – Азов, а черкаський ватажок Кансук – Тамань. Що ж до Верхнього Дону, то там східний фланг операції забезпечував загін воєводи Вєшнякова: “а велено ему сходиться на Дону со князем Дмитрием Вишневецким” (Цит. по Сергійчук В.І. –с. 27).\nСаме рухаючись Дінцем, і міг Вишневецький здобути перемогу на р. Айдар– лівому притоку Дінця та східній межі Слобожанщини. Це була не випадкова сутичка в степу: козацьке панування на берегах Дінця розривало ланцюг, що зв’язував Кримське ханство з Ногайською ордою у Сальських степах та колишніми улусами Поволжжя – Вишневецький закрив прямий шлях для “крымцев, хотевших снова пробраться к Казани” (ИГР/ “Москва” – с. 147). Так вперше виявилася роль нашого краю у спільних військових планах українських козаків та Московського царства, вперше козацтво опанувало цими землями та збройною рукою виженуло звідси кочовників, окресливши кордони майбутньої Слобожанщини. І не дивно, що виконавцем цієї місії виявився саме Дмитро Вишневецький, засновник Запорізької Січі – без забезпечення козацького впливу на берегах Дінця саме існування її на дніпровому Низі було б проблематичним.\nТаким чином, вже у другій половині 16 ст. розгортається козацька, точніше запорізька колонізація краю, тісно сполучена з російською активністю на Лівобережжі. Протягом 16 ст. Сіверщина належала цареві, а влада Канівського та Черкаського старостів, а у їх особі усієї Польсько-Литовської держави на сході України була номінальною. Весь простір Дикого Поля від Дніпра до Дону був “нічиєю землею”, відкритою діяльності козаків та московських воєвод. Особливо активною вона стає у часи Федора Іоановича. У 1589 р. на Дінці отаборився отаман Матвій Федорович и “черкасы, которые пришли из Запорожья на Донец” (Цит. по Сергійчук В.І. – с. 45). Тобто справа Вишневецького на донецьких берегах мала безпосереднє продовження. Можливо, що саме у ці 30 років припинила існування татарська фортеця – “кермен” на Узун-кургані (Ізюм).\nВідкритим залишається питання і про час побудови так званої Старої лінії (Валки-Перекоп-Коломак), що перетинала Муравський шлях, а також Святогорського монастиря-фортеці. У наступному, 17 ст. вони вже грали неабияку роль у житті краю. Завершилося ж 16 ст. для майбутньої Харківщини заснуванням у 1600 р. Цареборисова – свідоцтвом офіційного відновлення давніх, мономахових кордонів на Донці. Лише російсько-польська війна, “Смута” та встановлення польського панування на лівобережжі перервали досить плідну та тривалу співпрацю українського козацтва з Московським урядом, поновлену на Слобожанщині лише у середині 17 ст.\nТак, здавалося б, випадкова згадка в “Історії запорізьких козаків” Д.І. Яворницького про події 1559 р. за ретельного розгляду може загалом змінити наше уявлення про історію Слобожанщини, повернути їй цілу втрачену епоху.


Мукачево долучається до Європейського тижня мобільності / июль / 2016 / Новини / UZHGOROD.in - Закарпатський інформаційно-діловий портал\nМукачівська міськрада 15 липня 2016 15:18 61129387 0130666\nГоловною метою даного проекту є покращення якості навколишнього природного та міського середовища і, таким чином, сприяння підвищенню якості життя населення регіону, промоція та спонукання до використання більш екологічно безпечних та здорових способів пересування в межах міста, альтернатив автомобілю, як, на приклад, велосипеди, мопеди, електромобілі, автомобілі з гібридними двигунами, громадський транспорт, та зрештою ходіння пішки.\nТематика цьогорічного ЄТМ: Розумна і стала мобільність – інвестиція в Європу.\nСлоганом обрано – розумна мобільність – сильна економіка.\nВ рамках ЄТМ 2016 року, з 16 по 22 вересня, в місті Мукачеві планується провести різноманітні заходи для різних вікових груп учасників - дошкільнят, школярів, студентства. Зокрема, круглі столи, велозмагання та естафети, тематичні конкурси малюнків, презентації екологічно безпечних автомобілів, велоквести тощо.\nЗвертаємось до всіх, кого цікавить велосипедний рух долучитися до створення програми заходів, а також взяти активну участь в загальноміських промоційних заходах в рамках ЄТМ\nТеги: тиждень мобільності, Мукачево\nПоїхали! Європейський тиждень мобільності (ВІДЕО)\n23 вересня 2013 16:22\nВ Ужгороді стріляли: поранено двох осіб (ФОТО, ВІДЕО) 79214041 0216283\nПоліція і швидка у мікрорайоні Ужгорода 59213965 0216212


Літературознавчий словничок – Urkland. Персональний сайт учителя української мови та літератури Тихомирової Катерини Валентинівни\nАвтобіографічна повість – це повість про якусь подію або все життя письменника.\nАвторський відступ – позасюжетний елемент, необов’язкова складова частина композиції. Авторським відступом автор перериває розгортання сюжету й коментує подію або явище.\nАлегорія – іншомовлення, двоплановість художнього зображення, коли під одним образом вгадується інший, подібний до нього певними рисами.\nАлітерація – вміле зумисно часте використання в поезії (рідше у прозі) саме таких приголосних звуків, які нагадують певні емоції або звуки природи.\nАнафора – єдинопочаток у рядках вірша. Анафорою можуть бути слово, словосполучення, навіть ціле речення. За допомогою анафори суттєво посилюється звучання основної думки твору .\nАнтитеза – зіставлення протилежних явищ, понять, характерів для посилення враження.\nАсонанс – концентроване повторення голосних у одному рядку чи окремій строфі поезіїї для створення певної звукової гами.\nБалада – невеликий ліро-епічний твір казково-фантастичного, легендарно-історичного чи героїчного змісту з драматично напруженим сюжетом.\nВерлібр – форма вірша, яка не має наскрізної симетричної будови, не передбачає поділу на стопи, не має рими, унаслідок чого зникає поділ на строфи, що структурно наближає його до прози. Верлібри майже завжди наділені настроєвими переживаннями.\nВиди лірики – виокремили із ХІХ ст.: пейзажна, інтимна (родинна, любовна), громадянська, медитативна, патріотична, із ХХ ст.: інтелектуальна(О.Ольжич, Л. Костенко), філософська.\nВимисел художній – продукт творчої уяви письменника, авторське тлумачення описанної ним у творі події, ситуації чи вигаданий характер і зовнішність літературного персонажа.\nВільний вірш – поетичний вірш, написаний переважно ямбом без особливої строфічної будови, коли кількість стоп у рядках коливається від однієї-двох до п’яти-шести.\nГероїко-романтичний твір – пригодницький художній текст, дія в якому відбувається в часи лихоліть (воєн, революцій), а герої виявляють героїзм і здатність на високі душевні пориви. («За сестрою» А. Чайковський, «Ніч перед боєм» О. Довженко)\nГерой – це дійова особа художнього тексту, образ-характер, усебічно розкритий автором. У творі переважно є один головний герой, якому автор приділяє особливу увагу, ставить його в центр подій. Розповідає про ситуації саме з його життя або з його участю. Усі інші дійові особи твору вважаються персонажами. На повному розкритті характерів цих персонажів автор не зосереджує свою увагу.\nГіпербола – художній засіб, який полягає у надмірному перебільшенні ознак предмета, явища, дії або властивостей людини.\nГромадянська лірика – твори, у яких думки й переживання викликані суспільно-політичними подіями. Сприяє формуванню національної свідомості, утвердженню загальнолюдських цінностей. До громадянської лірики належать також вірші патріотичної тематики.\nГумор ( з латинської – «вологий», «мокрий», а в переносному значенні – «смішний до сльоз») – відображення смішного в життєвих явищах і людських характерах у доброзичливому, жартівливому тоні.\nДилогія – об’єднані однією темою два прозові твори одного письменника, у яких діють одні й ті самі герої. («Гуси-лебеді летять» і «Щедрий вечір» М. Стельмаха).\nДиптих – об’єднані однією темою та ідеєю два віршовані твори. («Чайка на крижині» і «Крила» Л. Костенко)\nДійові особи – персонажі, герої драматичного твору. Список дійових осіб є на початку драматичного твору. У ньому можуть подаватися дані про вік, стосунки, професію, зовнішній вигляд, навіть уподобання і звички дійових героїв.\nДрама (з грецької – «дія») – один з трьох літературних родів (епос, лірика, драма). У драмі життя показане не через авторську оповідь, а через діалоги і вчинки дійових осіб. Драматичні твори призначені для постановки на сцені. Драматичний має діалоги, полілоги, монологи, ремарки, складаются із дій або актів. Дії поділяються на сцени, яви або картини. До драматичних жанрів належать комедія, трагедія і драма.\nДраматичне – естетична категорія, яка уособлює щось дуже складне й суперечливе (обставини, моральний вибір, почуття), що вимагає від героїв великої напруги переживань, особливої відповідальності за свої вчинки.\nДраматичне становище – збіг обставин, за яких герой чи персонажі потрапляють у дуже складні умови, часто навіть небезпечні для їхнього життя.\nДраматичний твір – літературний твір, побудований на основі вчинків персонажів та їхніх висловлювань, дія в якому показана в діалогах, монологах, полілогах героїв безпосередньо перед глядачами (читачами) у теперішньому часі.\nДраматург – письменник, який створює драматичні твори для постановки на сцені.\nДума – віршований ліро-епічний твір героїчного або соціально-побутового змісту, який виконується речитативом у супроводі кобзи, бандури чи ліри. У структурі дум є три основні частини: заспів (початок), основна розповідь і кінцівка(«славословіє»). Вірш думи – нерівноскладовий, з різною кількістю складів у рядку (від 4-х до 20-ти), не поділяється на строфи-куплети. Рими здебільшого дієслівні, одразу римуються декілька рядків. Рядки римуються за принципом завершеності думки. Такі групи називаються періодами, або тирадами.\nЕкскурс – відхід від основної сюжетної лінії і основної теми твору з метою висвітлення письменником якихось додаткових питань. Екскурс буває часовим, просторовим і часово-просторовим.\nЕпітет – художнє означення, за допомогою якого підкреслено якусь суттєву ознаку явища, предмета, події тощо й виражено ставлення автора до ним змальованого.\nЕпітет постійний – епітет, який у народнопісенних текстах вживається з певним іменником: червона калина, кінь вороненький, річка бистра.\nЕпос – різновид літературного роду (поряд із лірикою і драмою), що оповідає про події, які відбувалися в минулому.\nЕпічний твір – розповідний твір, у якому життя змальовується у формі авторської розповіді про людей і їх вчинки.\nЗав’язка – момент твору, де вперше відбувається гостре зіткнення протидіючих сил у творі.\nІнверсія – незвичний (непрямий) порядок слів, який полягає у свідомому порушенні розташування присудка перед підметом, означення після означуваного слова з метою увиразнення змісту.\nІнтерв’ю – розраховувана на обнародування у ЗМІ бесіда, зініційована найчастіше журналістом з конкретною особою для висвітлення певних питань.\nІнтелектуальна лірика – умовна назва, якою окреслюють різновид лірики, що відзначається логічними умовиводами. (поезії Л. Костенко)\nІмпровізація – процес одночасного складання та виконання якогось твору.\nІнтимна лірика («потаємний», «глибинний») – вірші, у яких настрій ліричного героя викликаний особистими переживаннями. Якщо твір провідною має любовну тематику, то таку лірику називають любовною.\nІронія – художній троп, який виражає глузливо-критичне ставлення митця до предмета зображення; насмішка, замаскована зовнішньо благопристойною формою (висловлювання набуває в певному тексті протилежного значення).\nІсторична народна пісня – фольклорний ліро-епічний пісенний твір героїчного характеру про конкретні чи типові історичні події або реальних історичних осіб чи безіменних героїв, полководців, месників.\n1) усі рядки рівноскладові, правильно чергуються наголошені і ненаголошені склади;\n2) текст пісні переважно поділений на куплети, які складаються з чотирьох або рідше двох рядків;\n3) опис події або звитяжного вчинку, наявність сюжету.\nІсторична поема –ліро-епічний твір, у якому художньо зображено героїчні постаті й події минулого.\nІсторичний твір – літературний твір про історичну подію та історичних осіб. Розрізняють історико-художні, художньо-історичні та художньо-документальні.\nКобзарі (лірники, бандуристи) – українські народні співці, творці й виконавці історичних пісень і дум, які супроводжували спів грою на кобзі, бандурі чи лірі.\nКоломийка – дворядкова народна пісня (співанка). Кожен рядок коломийки має 14 складів з обов’язковою цезурою (паузою) після 8-го складу.\nКоломийковий вірш – поезія, у якій кожен рядок, як і в коломийці, має 14 складів, а римування парне. Коломийковий вірш часто застосовували поети-романтики. 14-складовий рядок у таких поезіях часто розділяється на 2 рядки (8 складів + 6 складів), як у поезії Т. Шевченка «Заповіт»\nКомедія (з грецької – «святково-веселий натовп і пісня»)– драматичний твір, у якому засобами гумору й сатири відобажається смішне, висміюються негативні явища, риси вдачі людей. Родоначальником жанру вважається Аристофан.\nКомічне – естетична категорія, якою прийнято називати все смішне.\nКомпозиція (від латинського складання, розташування) – одна з найважливіших ознак художньої форми твору, сутність якої виявляється у взаємозв’язку різнорідних елементів (сюжетних та позасюжетних) , що складають його органічну цілісність, та їх місця в художньому тексті. Синонімом до цього літературознавчого терміну вживається й поняття структура (лат.- будова, розміщення, порядок)- взаємозв’язок складових частин цілого.\nКульмінація – елемент сюжету, який відповідає найвищій точці напруги твору.\nКонфлікт – зіткнення, боротьба протилежних поглядів; серйозне непорозуміння, суперечка.\nЛіричний герой – ліричне «Я» поета, своєрідна форма вираження його думок, почуттів.\nЛіричний твір – переважно римована й ритмізована поезія, вірш, у якому передано настрої героя, його почуття; у ліричному творі емоції домінують навіть над вірогідністю подій.\nЛіро-епічний твір – літературний жанр, у якому гармонійно поєднуються зображально-виражальні засоби, притаманні ліриці й епосу. Від лірики ліро-епічні твори запозичили високу емоційність і яскраву образність, від епосу – сюжет, сюжетні лінії з їх компонентами (зав’язка, кульмінація, розв’язка), а також залежно від ролі й місця у творі – літературних персонажів чи героїв. Також ліро-епічним творам властивий сюжет, а сюжетна лінія має ті самі, що й в епосі, складники: насамперед зав’язку, кульмінацію, розв’язку.\nМедитативна лірика – сукупна назва поезій, основою яких є роздуми про побачене, пережите чи навіть передбачене автором, як неминуче випробування для нього особисто, найважлтвіші справивсього його життя чи долі всоьго його покоління.\nАле , скажи, хіба це горе,\nЯкщо це горе не оргне\nМетаморфоза – докорінна зміна, перетворення кого-небудь або чого-небудь (наприклад, померлого чи загиблого в бою на звіра чи птаха). Метаморфози характерні для балад, казок, легенд.\nМетафора – художній засіб, який полягає перенесенні ознак одного предмета чи явища на інші, часткове олюднення неживої природи. (Сніг іде, котить небом Чумацький Віз)\nМова автора – це основний текст твору, власне, мова письменника, який розповідає про все, що діється з персонажами природою, алегоричними образами у художньому творі.\nМотив – у літературознавстві – це тема ліричного твору або неподільна смислова одиниця, з якої складається фабула (сюжет) епічного чи драматичного твору: мотив відданості вітчизні, жертовності, зради коханого тощо. Мотиви рухають учинками персонажів, збуджують їхні переживання і роздуми, особливо тонко динамізують внутрішній світ. У ліриці мотиви можуть переплітатися настільки тісно, що іноді буває складно визначити, до якого виду лірики належить вірш.\nНовела – невеликий за обсягом глибоко психологічний твір, у якому незвичайна життєва подія розгортається дуже динамічно і має несподівану драматичну , а найчастіше – навіть трагічну розв’язку.\nОбраз слуховий – образ, що викликає уяву звуків.\nОбрази-пейзажі – картини природи.\nОбрази-персонажі – люди, змальовані в художньому творі.\nОбрази-символи – образи, які часто використовуються на означення самого поняття (калина – Україна, явір – парубок, сова – мудрість, змія – підступність)\nОбрамлення – особливий художній прийом у творі, який за допомогою зв’язувальної рамки – повтору на початку і в кінці твору тих самих рядків або того самого опису – більш яскраво розкриває головну думку.\nЯк написати твір з обрамленням\nОпис – найпоширеніший спосіб викладу матеріалу в літературних творах, який полягає в цікавому послідовному показі окремих рис, ознак і властивостей персонажів, явищ природи, речей. Найвідомішими різновидами опису є портрет і пейзаж.\nОповідання – це невеликий за обсягом прозовий художній твір, якому йдеться про одну-дві події вжитті людини або кількості людей. В оповіданні сюжет складається переважно з однієї сюжетної лінії (низки подій, які стосуються головного героя).\nОповідач – той герой або персонаж, від чийого імені ведеться розповідь у художньому творі. Присутність окремого оповідача-очевидця в художньому творі збільшує довіру читача до змісту такої розповіді.\nПаліндром – вірш, у якому рядки читаються однаково як зліва направо так і навпаки. (Анатолій Мойсієнко – сучасний майстер паліндромів)\nПатріотична лірика – умовна назва, якою окреслюють різновид лірики. У якій йдеться про любов до рідного краю, особисту відповідальність кожного за долю своєї Вітчизни. (В. Сосюра «Любіть Україну»)\nПафос – рівень емоційної напруги, піднесення, натхнення. У літературних текстах пафос найчастіше виявляється в щирому захопленні героями, однозначному схваленні інших учинків, тому наявний насамперед у прозових та віршових творах історичної тематики й у громадянській ліриці. Фальшивий пафос у художньому творі перетворюється на засіб сміху.\nПейзаж – опис природи в художньому творі. Пейзажі можуть бути тлом, на якому відбувається дія, засіб творити гармонію з настроєм героя, контрастувати з цого емоціями. Романтичні пейзажі – це переважно страхітливі описи негоди, гіперболізовані сили природи.\nПейзажна лірика (з французької – «місцевість», «краєвид») – твори, у яких настрій ліричного героя суголосний із природою, переживання й відчуття виникають від споглядання природи. Особливого поширення набула в добу романтизму.\nПереклад – текст, слово, усне висловлювання, літературний твір, перекладені з однієї мови іншою з максимальним збереженням стилю письменника, мовних особливостей, без імпровізації.\nПереспів – вільний переклад віршами; те, що є повторенням відомого, сказаного, написаного; власний твір автора, написаний на основі сюжету, змісту, образів, ідей іншого твору.\nПеріоди – різноскладові рядки думи, об’єднані найчастіше дієслівною римою.\nПерсоніфікація – це олюднення природи, своєрідний залишок у людській сводомості анімалістичних уявлень, які були властиві нашим далеким предкам-язичникам, оскільки природу вони сприймали як незліченну кількість різноманітних божеств і уявляли їх у людських іпостасях. Між метафорою та персоніфікацією є певні «точки дотику»: якщо звичайна метафора олюднює якісь окремі дії природних явищ (вітер свище, грім свариться), то персоніфікація у вигляді людських постатей, характерів і вчинків пропонує сприймати пори року, природні стихії.\nПідтекст – прихований, внутрішній зміст висловлювання. (Підтекст характерний для творів В. Дрозда «Білий кінь Шептало», Ю.Вінничука «Місце для Дракона»).\nП’єса – узагальнена назва драматичних творів; твір, призначений для постановки на сцені.\nПірихій – стопа з двома ненаголошеними складами. Може траплятися, як виняток, у віршах, написаних ямбом або хореєм.\nПісня – ліричний вірш куплетної побудови, призначений для виконання співом.\nПісня народна – жанр фольклору; співанка, створена колективно; невеликий усний віршований фольклорний твір, який співають у супроводі музичних інструментів чи без них.\nПісня літературна – пісня, створена конкретними людьми – авторами слів і музики.\nПісня літературного походження (авторська пісня) – це пісня, створена поетом або композитором, яка стала народною. («Засвіт встали козаченьки» М.Чурай, «Чуєш, брате мій» Б. Лепкий)\nПовість – досить великий за обсягом прозовий розповідний художній твір, у якому доля однієї людини пов’язана з багатьма іншими людьми. У повісті , крім головного героя, діє чимало другорядних персонажів. Події відбуваються у кількох місцях, а часові рамки можуть охоплювати проміжок до двадцяти років. Жанр повісті має багато різновидів: історична повість, соціально-побутова повість, фантастична повість, пригодницька повість.\nПовість-казка – повість, у якій діють казкові герої (Ю. Вінничук «Місце для Дракона»)\nПовість-притча – алегорична повість, яка має ознаки повчальності, моралізаторства.\nПоема – віршований ліро-епичний твір великого обсягу, який має переважно одну сюжетну лінію, невелику кількість героїв і розкриває якусь одні проблему. Пема може мати передмову(вступ(пролог)або своєрідний зачин), а також післямову (епілог).\nПоетика – вивчення художньої форми фольклорного чи літературного твору, тобто особливості його побудови, або композиції, художніх засобів, віршування тощо.\nПозасюжетні елементи – складові частини композиції, які не входять у сюжет: пейзажі, портрети, спогади персонажів, екскурсії у минуле чи майбутнє, авторські та ліричні відступи.\nПорівняння – художній засіб, який полягає в поясненні ознак одного предмета через зіставлення його з іншим, чимось подібним (Очі, як волошки (сині); міцний, як дуб(сильний).\nПортрет – це опис зовнішнього вигляду дійової особи твору. Крім рис обличчя і міміки, на відміну від живописного портрета, словесний портрет у літературному творі також включає одяг, звички, особливості спілкування з іншими, жести, усе те, що видає вік, соціальне походження, рівень освіченості, моралі, риси характеру персонажа.\nПригодницький твір – художній твір, у якому розповідається про захопливі пригоди та надзвичайні події. (Я. Стельмах «Митькозавр із Юрківки, або Химера лісового озера»)\nПрислів’я і приказки – малий жанр фольклору, влучні та яскраві афористичні вислови.\nПрисвята – напис на початку твору, який вказує, кому приурочено цей твір.\nПритча – повчальна алегорична оповідь про людське життя з яскраво вираженою моралізаторською основною думкою.\nПрозовий твір – художній текст, написаний невіршовою мовою. Прозою частіше написані такі епічні твори, як: казка, оповідання, новела, притча, повість, роман.\nПрототип (прообраз) – реальна людина, зовнішність, характер, життєві події, учинки якої автор великою мірою переніс із реального життя, створюючи літературний образ.\nРемарка – авторське пояснення в драматичному творі стосовно умов і часу дії, зовнішнього вигляду й поведінки дійових осіб.\nРепліка – висловлювання персонажа.\nРетардація – уповільнення розповіді, що забезпечується частими повторами цілих фраз.\nРечитатив – протяжне мелодійне проказування під супровід кобзи, бандури, ліри.\nРефрен – рядок або кілька рядків, що повторюються і закінчують окрему строфу або кожну з кількох строф у вірші. У піснях відповідником рефрену стає приспів.\nРима – співзвучне закінчення рядків. Рими надають віршованому твору милозвучності, пісенності. У тих рядках, що римуються між собою, обов’язковою є однакова кількість наголошених і ненаголошених складів і водночас чітко визначене, а не довільне і хаотичне, чергування наголошених складів із ненаголошеними.\nРимування – розміщення римованих рядків у строфі.\nПерехресне римування – перший рядок римується з третім, а другий з четвертим;\nКільцеве (оповите) римування – перший рядок римується із четвертим, другий з третім;\nСуміжне (парне) римування – перший рядок римується із другим, третій із четвертим.\nРиторичне запитання – ствердження у формі запитання.\nНе впірнай нам, гусочко, бо тоді\nКого ж ми будем бачити на воді?\nМ. Вінграгновський , «Поводимо гусочку по воді»\nРозв’язка – остаточне вирішення долі героя або завершення події.\nРольовий ліричний герой – така художня іпостась ліричного героя, коли він нічого спільного з автором і читачами відповідного твору не має, зате наділений рисами історичної особи, реальної людини чи персоніфікованої рослини, планети, природи, від імені якої виголошує свої думки і погляди. (Вірш Леоніда Народового «Монолог колоска» – пшеничний колос)\nРомантизм – стиль у літературі та мистецтві, який виник наприкінці ХVIII – на початку ХІХ століть. Романтизм передбачав змалювання незвичайних подій, романтичного героя і романтичних пейзажів.\nРомантичний герой – це непересічна особистість, що діє в незвичайних обставинах, якій властиві яскраві почуття, безстрашність, гостра реакція на спричинення кривду.\nРомантичний пейзаж – картина дикої природи, гіперболізований показ сили й потужності стихії: бурі, урагану, грози:\nТ. Шевченко, «Причинна»\nРондо – популярні в середні віки вірші. У таких поезіях тричі обігрувалася певна тема, обов’язковими були рефрени (повторення певних рядків).\nСарказм – це жорстока насмішка, яка може починатися позитивними судженнями, але в цілому завжди містять негативне забарвлення і вказує на недоліки людини, предмета або явища, тобто того, чого торкається авторська думка. Сарказм таїть у собі боротьбу з ворожими явищами дійсності через осміяння їх. Нещадність, різкість викриття – прикметна особливість сарказму. На відміну від іронії, у сарказмі знаходить своє вираження вищий ступінь обурення, гнів і ненависть.\nСатира – різке висміювання хиб, недоліків, негативних явищ. Спосіб художнього відображення негативної дійсності, який полягає в гострому осудливому висміюванні негативних явищ у суспільстві або рис характеру людини, різкому й дошкульному їх викритті.\nСилабо-тонічна система віршування – спосіб творення віршованого ритму, в основі якого лежить принцип однакової кількості складів у рядках, а також чітко систематизована послідовність наголошених і ненаголошених складів у всіх рядках окремої поезії. (Сучасна поезія базується на силабо-тонічній системі віршування)\nСимвол – художній засіб, який підкреслює й виразно виокремлює щось дуже важливе, концентруючи в собі глибокий зміст і високу емоційність. (Гуси-лебеді у повісті М.Стельмаха «Гуси-лебеді летять»)\nСтрофа – частина вірша, об’єднана змістом, інтонацією і римуванням (способом розміщення рим). Найпоширенішими є катрени (чотирирядкові строфи). Кінцеві слова певних рядків вірша співзвучні, останні їх склади переважно однакові чи близькі за звучанням.\nСтопа – повторювана група складів, до якої входить один наголошений склад і один або два наголошених.\nСюжет – розгорнута в часі велика за обсягом подія або низка подій, через які у творі розкриваються взаємини між героями, їхні характери і ставлення автора до персонажів. Сюжет – це художня трансформація письменником фабули, канва твору, хронологічний порядок розвитку подій. Сюжет складається із однієї чи кількох, що переплетені між собою, сюжетних ліній.\nТема – це коло подій, життєвих явищ, представлених у творі.\nТирада – мовний період думи обсягом від двох до восьми рядків, об’єднаних римою.\nТрагедія – драматичний твір, який побудований на гострому, непримиреному конфлікті особистості, що прагне максимально реалізувати свій творчий потенціал, з неможливістю його практичного втілення в життя; герой трагедії потапляє в безвихідне становище й часто гине.\nТрагікомедія – різновид комедії; драматичний твір, у якому поєднуються ознаки комедії і таргедії: під час комедійного конфлікту відбуваються трагічні події. В основі трагікомедії лежить переконання автора у відносності цінностей життя. Основні ознаки трагікомедії: поєднання смішних і серйозних епізодів; використання елементів піднесеності й комізму для змалювання дійових осіб; щасливе розв’язання любовних перепетій; несподівані сюжетні рішення; значна роль випадковості в долях персонажів.\nТрагічне – естетична категорія, яка уособлює все те, що людьми сприймається в житті як нещастя, горе.\nТроп – це слово чи вислів, ужиті в переносному, образному значенні (епітет, порівняння, метафора, уособлення, символ).\nФілософська лірика – твори, у яких передано думки й почуття, викликані складними проблемами буття, життя і смерті, розвитку суспільства, природи тощо. Глибоке осмислення світу. Автор або ліричний герой демонструє свої погляди на сенс буття. Характерна особливість філософської лірики – її налаштованість на пізнання сутнісних проблем буття, часу і простору. Жанри: сонет, есе, елегія тощо.\nХор співає вам хорей.\nХудожній вимисел – народжена творчою уявою письменника, художньо видозмінена дійсність; без художнього вимислу не існують історичний роман, повість, оповідання, драма, поєма.\nХудожній образ – узагальнена картина життя, емоційно втілена за допомогою авторського домислу в конкретну мистецьку форму; створене уявою митця поетичне відображення подій, людей, явищ, предметів.\nХудожній твір – це явище художньої літератури, основна форма її існування як мистецтва слова. Специфіка літературних творів полягає в тому, що автори часто використовують вигадку. Тому те, що існує в рамках художнього твору, відповідає законам художньої правди. Так, художній час суттєво відрізняється від часу реального, бо про подію, яка триває лічені хвилини, автор може розповідати на кільканадцятьох сторінках, а великий проміжок часу охопити одним коротеньким реченням. Деякі герої творів мають прототипів – реальних людей. Але й історичні художні герої не є копіями реальних людей, і навіть в автобіографічному творі не відтворено життєву правду. Автор завжди має право на художній вимисел і свою інтерпретацію події або поведінки історичної особи.\nШевченківський вірш – вірш, притаманний творчості Т.Шевченка, який трансформував коломийковий вірш, перетворивши дворядкову коломийкову строфу в чотирирядкову (катрен), у якій чергуються восьмискладові й шестискладові рядки.\nЗатьохкали холодними вустами


Інститут літератури підтвердив плагіат у докторській дисертації головреда журналу «Всесвіт» - ZAXID.NET\nДмитра Дроздовського викрили у використанні у своїх працях чужих творів без посилання на авторів\nСуспільство — Катерина Чурилова, 07:50, 16 листопада 2018 0 0\nГоловну редакторку українського Vogue звільнили після скандалу з плагіатом ZAXID.NET\n«Плагіат – це не лише скандал, це обвал рейтингу».\nЯк українські університети борються із плагіатом ZAXID.NET\nМонографію літературознавця та головного редактора журналу «Всесвіт» Дмитра Дроздовського, яку він планував захистити як докторську дисертацію в Інституті літератури, визнали такою, що містить плагіат. Такого висновку дійшла створена 9 жовтня 2018 року комісія Інституту літератури імені Тараса Шевченка НАН України для вивчення тексту дисертації та монографії науковця, інформує «ЛітАкцент».\nЯк повідомляється, праця Дроздовського «Множинність реальності в англійському постмодерністському романі» містить «грубе порушення академічної доброчесності» у вигляді плагіату. Плагіатом, без врахування бібліографії та додатків, є 64% тексту дисертації. Плагіат містять і статті написані на її основі.\nВчена рада Інститут літератури взяла висновок до уваги на засіданні 13 листопада та одноголосно схвалила рекомендації, пропоновані комісією. А саме: визнати факт невиконання Дмитром Дроздовським вимог докторантури та розглянути його порушення по факту на засіданні Вченої ради Інституту, а також повідомити про висновок комісії Комітет з присудження Шевченківської премії, Міністерство освіти та редакцію журналу «Всесвіт». Також буде поставлене питання його відповідності до зайнятої посади в Інституті.\nОкремо комісія пропонує системно протидіяти поширенню плагіату: ознайомити працівників Інституту із Етичним кодексом науковця, ініціювати створення міжінститутської комісії з питань етики та наукової доброчесності.\nНагадаємо, вперше інформація про плагіат у праці кандидата наук, консультанта МОН Дмитра Дроздовського з’явилась у вересні 2018 року. Згодом завідувачка відділу теорії літератури Інституту літератури ім. Т. Г. Шевченка НАН України Тамара Гундорова опублікувала висновок групи літературознавців з Тетяни Рязанцевої, Олеся Федорука, Михайла Назаренка й Дмитра Єсипенка. Згідно з їхнім аналізом, у книжці Дроздовського було повністю списано десять підрозділів, і частково — ще чотири підрозділи, вступ і висновки. Дроздовський перекладав із російської, англійської та іспанської мов наукові публікації та копіював їх до свого тексту, не зазначаючи авторства і не посилаючись на них. На хвилі розголосу плагіат знайшли і в його старій книжці «Код майбутнього. Криза людини в европейській філософії».\nСам Дмитро Дроздовський під час обговорення фактів плагіату із представниками Інституту літератури заявляв, що його дисертація – «новий вид» дисертації, подібний до центону – стилістичного прийому, коли твір компілюється із цитати з інших творів, зазначає «ЛітАкцент».\nДо слова, нещодавно головну редакторку українського Vogue звільнили після скандалу з плагіатом. Тексти з підписом Ольги Сушко насправді були вкрадені в інших авторів.


Що вийде, якщо об’єднати медицину і психологію?\nЦікава річ вийде, скажу я вам! Психосоматика. Це такий напрямок в медицині, який займається впливом наших емоцій, страхів і психологічних блоків на здоров’я. Науково доведено, що наші внутрішні переживання і почуття виливаються у фізичні хвороби.\nПроблеми з волоссям (раннє посивіння, втрата волосся, млявість) – індикатор стресу, безпорадності й відчаю. Волосся, особливо у жінок, – символ життєвої енергії. Проблеми можуть виникати, якщо людина живе в постійній напрузі та страху. А всього лише потрібно – бути собою і вірити в себе. Іноді хвороби волосся можуть виникати як відповідь на велике его, гординю і несвідому образу на Бога.\nШия з’єднує розум (голову) з почуттями (тілом). Проблеми з шиєю говорять про те, що у вас не ладять один з одним перше і друге. На метафізичному рівні це треба розуміти як міст між духовним і матеріальним. Хвороби шиї говорять про відсутність гнучкості: людина боїться повернутися, щоб почути правду за спиною, ігнорує ситуацію замість того, щоб в ній розібратися. Можна ще при хворій шиї спробувати кивнути ствердно чи негативно помотати головою. Це покаже, в чому у вас труднощі, – говорити “Так” чи “Ні”.\nГлаукома – більмо. Людина страждає в сьогоденні з приводу минулого, небажання простити й прийняти минуле.\nЛікарі підтверджують, що гастрит часто виникає на ґрунті переживань і нервових перенапруг. Проблеми зі шлунком говорять про те, що ви перебуваєте в підвішеному стані, в житті не вистачає визначеності, і місцями вас навіть відвідує почуття безвиході та приреченості. Виразка шлунка говорить про почуття ущербності, страху і незахищеності. З’являється також через роздратування, яке назовні ніяк не випускається. Якби ці люди висловлювалися, то виразки б не було.\nЯкі продукти краще їсти вранці, а які – ввечері. Детальний розклад