Під час Євро-2012 київське метро працюватиме довше - Korrespondent.net\n6 квітня 2012, 07:51\nКиївське метро працюватиме довше\nНа час фінальної частини Чемпіонату Європи з футболу метро в Києві працюватиме довше.\nЯк повідомив заступник начальника Головного управління з питань підготовки проведення Євро-2012 КМДА Микола Мамога, під час чемпіонату метро продовжить свою роботу, особливо в ті дні, коли відбуватимуться матчі.\nВін зазначив, що це загальноприйнята практика в усіх країнах, які проводили такі масштабні заходи, тому такі дії дозволять уникнути незручностей, викликаних збільшенням пасажиропотоку.\nСтоличний чиновник також повідомив, що на час Євро-2012 в Києві частково буде обмежено рух транспорту. У мерії вже розроблені графіки роботи громадського транспорту, маршрути яких будуть проходити через закриті вулиці. Зараз відомо, що 28 травня перекриють Хрещатик для встановлення сцени, яка стоятиме поперек вулиці.\nЯк відомо, фінальну частину Євро-2012 приймають спільно Україна і Польща, вона розпочнеться 8 червня і завершиться 1 липня. Київ прийме три матчі групового етапу (11, 15 і 19 червня), чвертьфінал (24 червня) і фінал (1 липня).\nТЕГИ: метро, Євро-2012, Київ


В.Биков – це\nС.Гудзенко – це\nукраїнський російськомовний поет\nєврейський німецькомовний поет\nК.І.Галчинський – це\nА.Маргул-Шпербер – це\nЗ якого твору наведені рядки: “Вони співали: – О, забудь, що так боліли рани, Яка ж веде солодка путь на ті небесні поляни”?\nК.І.Галчинський “Пісня про солдатів з Вестерплятте”\nС.Гудзенко “Нас не треба жаліти”\nА.Маргул-Шпербер “Про назву концтабору Бухенвальд”\nРядки “Як близько звідси Веймар гомонів!\nА тут – навіки мовкли голоси...” з твору\nВкажіть твір, з якого наведено рядки: “Наші матері плачуть, і ровесниці мовчки сумують. Ми не знали любові, не зазнали щастя ремесел”\nА.Маргул-Шпербер “Про назву концтабору Бухенвльд”\nГоловними героями “Альпійської балади” В.Бикова є\nросіянин та німкеня\nросіянин та француженка\nросіянин та італійка\nросіянин та єврейка\nЗвідки втікають головні герої “Альпійської балади”?\nЯкий період охоплюють події у творі “Альпійська балада”?\nСкільки невдалих спроб втечі з концтабору здійснив Іван Терешко?\n“Альпійська балада” В.Бикова за жанром\nЖовтецька Людмила Сергіївна\nІдея захисту рідної країни в елегії "Добре вмирати тому" Тіртея


Цезар з сьомгою - рецепт як смачно приготувати цезар з сьомгою | Покрокові рецепти на Recept.ua\nВершковий, пікантний і ароматний - цей рецепт салату цезар з сьомгою, авокадо, кукурудзою і зеленою заправкою просто кращий! Соковита сьомга приправлена копченою паприкою і свіжим кропом, а потім подається на хрусткому романському салаті, шматочках вершкового авокадо і кукурудзи.\nСьомга 900 г.\nХарчова цінність страви "Цезар з сьомгою" (на 100 грам)\nПриготуйте сьомгу в першу чергу. За допомогою кухонного пінцета видаліть всі кістки з філе риби. Потім, використовуючи гострий кухонний ніж, усуньте акуратно шкіру з сьомги (дивіться детальніше як це зробити на фото).\nЩоб правильно (необхідно для цього рецепта) розділити рибу, спочатку наріжте її уздовж, а потім поперек, щоб створити досить великі однакового розміру кубики. Перекладіть подрібнену сьомгу у велику миску.\nПриправте шматки сьомги великою кількістю солі і меленого чорного перцю. Додайте до риби паприку, засипте сушений базилік, трохи заздалегідь вимитого і дрібно нашаткованого зеленого кропу і обережно перемішайте все, щоб покрити сьомгу приправами.\nРозігрійте велику антипригарну сковороду і додайте в неї трохи оливкового або рослинного масла. Покладіть промариновану рибу в гарячу олію і смажте лосося невеликими порціями, уникайте переповнення сковороди.\nОбсмажуйте лосося по кілька хвилин з кожного боку, повертаючи, коли утвориться красивий золотистий відтінок. Перемістіть обсмажену сьомгу на тарілку, покриту паперовими рушниками, щоб ввібрати зайву олію і трохи охолодіть.\nДля самої страви далі просто змішайте попередньо вимиті і крупно нарізані листя салату ромен, консервовану солодку кукурудзу, заздалегідь вимитий і нарізаний невеликими кубиками авокадо і заправку для салату (можна придбати готову в магазині або приготуйте самі соус, з'єднавши гірчичну пасту з оливковою олією) в глибокій мисці.\nЩоб подати до столу цезар з сьомгою, просто помістіть шматки обсмаженої сьомги поверх щедрої тарілки підготовленого раніше салату. Рекомендуємо подавати до столу салат з теплою сьомгою для кращого смаку страви.


Ціни на Закарпатті: яйця здешевшали, овочі та м'ясо подорожчали | Голос Карпат\nЦіни на Закарпатті: яйця здешевшали, овочі та м'ясо подорожчали\n(not set) uliytest 13:24, 13 Березня Бізнес ВАЖЛИВО\nНа споживчому ринку області у лютому 2017р. порівняно з січнем продукти харчування подорожчали на 1,9%. Ціни на молоко зросли на 5,7%, овочі – на 4,8%, сир і м’який сир (творог) та м’ясо і м’ясопродукти - на 3,0%, рибу та продукти з риби – на 2,6%, хліб – на 2,5%, фрукти – на 1,6%.\nВодночас, на 15,2% подешевшали яйця.\nЦіни на алкогольні напої та тютюнові вироби зросли на 1,1%, за рахунок подорожчання тютюнових виробів – на 3,0%.\nПредмети домашнього вжитку, побутова техніка та поточне утримання житла стали дорожчі на 0,4%, в основному за рахунок подорожчання меблів та предметів обстановки, килимів та інших видів покриттів для підлоги на 1,5%.\nУ лютому 2017р. порівняно з січнем вартість послуг охорони здоров’я зросла на 0,3%.\nЗростання цін на транспорт в цілому на 1,6% спричинено подорожчанням послуг автодорожього пасажирського транспорту на 2,6%, палива та мастил – на 2,1%.\nВартість послуг відпочинку та культури зросла на 0,5%, внаслідок зростання цін на обладнання для обробки інформації на 0,3%.\nПослуги ресторанів та готелів подорожчали на 2,6%, повідомила Начальник відділу реєстрації цін Головного управління статистики Е.Йордан.


По хліб та ліки човном на другий берег Дністра. Так добираються мешканці села Довгого, що на Прикарпатті. Дністром воно розділене на дві частини. На одному березі уся цивілізація: амбулаторія, сільрада, і школа. На іншому боці крім хат, лише церква. Навіть магазин давно не працює. Селяни бідують так уже понад 20 років. Відколи їхня поромна переправа потонула. І весь цей час їм обіцяють збудувати нову.\nПро життя на веслах, з’ясовували журналісти «Вікон».\nбідні без_хліба депутати добираються люди паром переправа поламався Прикарпаття село човном


На автошляхах Буковини і далі гинуть люди - Українська газета Час\nНа автошляхах Буковини і далі гинуть люди\nПопри всі застереження поліції, значна кількість водіїв і пішоходів продовжують нехтувати Правилами дорожнього руху. Лише упродовж минулого тижня працівники поліції зафіксували 855 порушень ПДР. Серед них 74 випадки керування транспортними засобами у стані алкогольного або наркотичного сп’яніння. Така легковажність часто призводить до трагічних наслідків – повідомляє Відділ комунікації поліції Чернівецької області.\nЗокрема, 8 липня під колесами автомобіля «Мерседес Віто» загинула 46-річна жінка. Автопригода сталася близько третьої години ночі у селі Мамаївці Кіцманського району. Зі слів водія мікроавтобуса – 31-річного жителя Глибоцького району, він не помітив пішохода, котра йшла по проїжджій частині дороги.\nТрагічно закінчилася нічна поїздка і для 35-річного жителя села Їжівці Сторожинецького району. В ніч на 10 липня, рухаючись по ґрунтовій дорозі на автомобілі «Ауді», чоловік не впорався з керуванням і наїхав на огорожу. З численними травмами потерпілого було госпіталізовано до Сторожинецької центральної районної лікарні. Однак, медикам так і не вдалося врятувати його життя. Внаслідок отриманих травм вже невдовзі чоловік помер у присутності лікарів.\nЗайва безпечність обернулася травмами ще для одного жителя Сторожинеччини. Увечері 8 липня до районної лікарні було госпіталізовано 54-річного чоловіка. Медики діагностували у нього закриту черепно-мозкову травму та політравму. Як з’ясували поліцейські, дані тілесні ушкодження чоловік отримав внаслідок падіння з мопеда.\nА в Сокирянському районі двоколісний транспорт став причиною госпіталізації одразу двох потерпілих. Керуючи мотоциклом «Вайпер» вночі 8 липня, 18-річний парубок не впорався з керуванням і допустив наїзд на 36-річного пішохода, котрий рухався по проїжджій частині дороги. З травмами різного ступеню тяжкості обидва учасники ДТП були госпіталізовані до Сокирянської центральної районної лікарні.\nПорушення Правил дорожнього руху призвело до автопригоди, яка сталася вночі 10 липня у селі Кам’янка Глибоцького району. Поліцейські встановили: керуючи автомобілем «Ауді А2» без номерних знаків, 31-річний місцевий житель не впорався з керуванням і допустив наїзд на перешкоду з подальшим перекиданням авто. Водія та його 18-річного пасажира з травмами було госпіталізовано до районної лікарні.\nВідомості за фактами дорожньо-транспортних пригод внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 Кримінального кодексу України. А саме – «Порушення правил дорожнього руху або експлуатацію транспорту особами, які керують транспортними засобами». На даний час проводяться всі необхідні експертизи, тривають досудові розслідування.\nПрацівники поліції нагадують водіям і пішоходам про необхідність неухильного дотримання Правил дорожнього руху. Лише так можливо уникнути ДТП, зберегти свої транспортні заходи, а подекуди й здоров’я та життя.\nНа Буковині прикордонник разом з дружиною за грошову винагороду обіцяли учаснику АТО посприяти в одержанні групи інвалідності\nПоліцейські виявили нарколабораторію у одному з сіл Сокирянського району\nДезертири з Заставнівського району\nВакцинація медиків на Буковині: у яких лікарнях зробили найбільше, а в яких найменше щеплень


Сенцов показав єдине фото з російської в’язниці! - Читай тут\nдодому УКРАЇНА Сенцов показав єдине фото з російської в’язниці!\nСенцов показав єдине фото з російської в’язниці!\nпопередня стаття“Витрачаємо багато”! Гончарук зібрався економити на держчиновниках!\nнаступна статтяСубсидії стануть розкішшю, у Зеленського готують сенсаційне рішення! Вистачить не всім!


Каховська районна бібліотека для дітей: сентября 2015\nВідкритий урок читання "У житті завжди є місце подвигу"\nЛюди з хоробрими і добрими серцями, відомі в Каховці та за її межами, пошуковці військово -історичного клубу «Каховка» завітали до Каховської районної бібліотеки для дітей на зустріч із дев’ятикласниками СЗОШ №2, щоб розповісти про свій досвід і свої погляди щодо ситуації в країні, про пошукову роботу клубу на території Херсонщини та участь у гуманітарній місії « Чорний тюльпан», та провести з ними урок патріотичного виховання " У житті завжди є місце подвигу"\nВпродовж багатьох років військово- історичний клуб «Каховка», який має статус громадської організації, займається реконструкцією, відновленням та доглядом за військовими похованнями та історичними пам’ятниками, військовопатріотичним вихованням молоді, створенням музейних експозицій, пошуковою роботою і ексгумацією останків воїнів, полеглих у роки Другої світової війни та їх похованням з належними почестями. Більшість з них так і числиться зниклими безвісти, але, іноді, саме завдяки членам клубу, Батьківщині і нащадкам повертаються імена загиблих героїв.\nАтаман Каховського козачого куреня Олександр Кабаченко зазначив, що клуб «Каховка» – єдина на півдні України офіційна пошукова організація, що має всі дозвільні документи для занять військової археологією. Минулого року члени цієї патріотичної організації провели 55 поховань воїнів, загиблих під час війни в 1943-1944 роках. Крім того, у відділи Державної служби України з надзвичайних ситуацій пошуковцями передано 355 вибухонебезпечних предметів часів Другої світової війни.\nЗустріч організована заступником керівника ГО ВІК «Каховка» В.Федченко пройшла у формі неформального діалогу, під час якого учні могли вільно ставити запитання та висловлювати свою думку.\nАвтор: Каховська районна бібліотека для дітей на вторник, сентября 29, 2015\nУ світі немає нічого вищого, дорожчого, як рідна та свята Вітчизна, бо вона дала нам крила для польоту, відкрила цей чарівний дивосвіт, і відпустила нас у свій бурхливий світ життя!\nБатьківщина – це наш рідний край, наша дорога і мила земля, де ми народилися, уперше пізнали і почули колискову пісню, рідну мову, відчули любов і ласку найдорожчої у світі людини – рідненької матусі. І як рідну матір ми не обираємо, так і Батьківщина у кожному серці єдина і неповторна на все життя!\nНемає кращого місця на землі, ніж рідна Таврія\nКрай, сповнений пахощами степу, буйними вітрами, піснями, хлібом. Край, багатий душевною красою людей, які тут живуть.\nДля справжніх патріотів рідного краю, було створено обласний інтелектуальний турнір «Ігри патріотів Херсонщини», організатором Турніру є директор комунального закладу «Херсонська обласна бібліотека для дітей ім.Дніпрової Чайки» Херсонської обласної ради Бардашевська А.І.\nВ березні місяці працівники Каховської районної бібліотеки для дітей передали настільну гру «У пошуках знайомих незнайомців» та електронні версії «Ігор патріотів» для різних вікових груп учасників до сільських та шкільних бібліотек району.\nДіти всіх вікових категорій полюбляють змагатися, та розв’язувати пізнавальні завдання.\nДіти з задоволенням відправлялися в краєзнавчо-пізнавальні експедиції, знайомилися з тематикою гри, відповідали на питання. Розширювали свій кругозір, поповнили знання про рідний край, цікаво, весело та змістовно проводили вільний час.\nУ бібліотеках району серед ерудованих та начитаних були визначені переможці І етапу Турніру «Ігри патріотів Херсонщини», які взяли участь у ІІ (районному) турі , який відбувся 25 вересня у Каховській районній бібліотеці для дітей.\nДля учасників, разом з Історичним музеєм м.Каховки були розроблені тести для кожної вікової категорії та вікторини.\nМельник Вікторія - учениця 5 класу Костогризівської ЗОШ\nШкляр Тимур – учень 7 класу Роздольненської ЗОШ\nАвтор: Каховська районна бібліотека для дітей на пятница, сентября 25, 2015\nДень Знань – це радісне і велике свято, світлий промінь надій і сподівань. Знання- це великий розум і могутня зброя в руках людини.\nБібліотек -одна з перших та найважливіших сходинок дітей до Країни Знань, книги, читання.\nСвяткування Дня Знань стало для бібліотеки доброю традицією. Цей день дуже значимий для дітей, їхніх батьків, бібліотекарів. Кожного року цього дня стіни бібліотеки переповнюють дитячі голоси, лунає музика, пісні, вірші, поздоровлення від вчителів, батьків, бібліотекарів, вдячних читачів.\nЧитачі з радістю чекали зустрічі з книгою. І ця зустріч відбулась.\n1 вересня до Каховської районної бібліотеки для дітей завітали читачі-учні 4-б класу СЗОШ №2 разом з класним керівником Троян Н.М.та батьками.\nВ цей святковий день для дітей бібліотекар молодшого відділу О.Баркалова підготувала цікаву подорож до планети знань «Вчиться вересень читати, хоче мудрість дітям дати»\nДіти побували на зупинках:«Порт географічний»,«Планета ,«Мис математичний»,«Планета літературна»,відгадували шаради та загадки - забавлянки.\nЗакінчилося свято словами:«Читайте! Хай не буде у вас жодного дня, щоб ви не прочитали бодай однієї сторінки з нової книги. Любіть нашу Батьківщину – Україну.\nБібліотека – головний помічник у навчанні!\nАвтор: Каховська районна бібліотека для дітей на вторник, сентября 01, 2015\nВідкритий урок читання "У житті завжди є місце под...\nВчиться вересень читати, хоче мудрість дітям дати....


Хорхе Луїс Борхес: доглядач Вавилонської бібліотеки - Алеф. Прозові твори\nХорхе Луїс Борхес: доглядач Вавилонської бібліотеки\nСумлінному читачеві кінця XX — початку XXI століття це ім’я відоме якнайкраще. Гордість аргентинського та окраса світового письменства, володар незліченної кількості літературних премій в Європі та Америці, одна з центральних фігур постмодерної культури (а під певним кутом зору — її провісник і навіть зачинатель), великий ерудит і запеклий книжник, Хорхе Луїс Борхес вже понад п’ятдесят років залишається неодмінним пожильцем книгозбірні всякого поважного інтелектуала. Одначе для того, хто не надто знайомий з біографією письменника й не аналізував його всесвітньо вшановані оповідання з таким же ігровим азартом та іронією, з якими майстер їх творив, часто залишається за лаштунками найцікавіше в постаті Борхеса — його неоднозначність, непрозорість, загадковість і подекуди доволі безжальна насмішкуватість. Власне, без достеменного знання, хто ж такий маестро Борхес, залишається незрозумілим істинний масштаб цього захопливого митця та його безпрецедентна роль у карколомній зміні цілої світової культури.\nДля початку — факти й тільки факти. Хорхе Луїс Борхес народився 24 серпня 1899 року в Буенос-Айресі, в сім’ї Хорхе Ґільєрмо Борхеса та Леонор Асеведо де Борхес (у дівоцтві Суарез). Його мати походила з давнього уругвайського роду, батько ж — частково іспанець, частково португалець і наполовину британець (Френсіс Хейзлем, мати Хорхе Ґільєрмо, була британкою та підтримувала в домі Борхесів міцні англійські традиції). Не дивно, що Хорхе Луїс з дитинства був білінгвом, володіючи англійською не гірше, ніж іспанською. Власне, його англійська була настільки блискучою, що у віці близько дев’яти років майбутній літературний геній переклав іспанською відому казку Оскара Вайлда «Щасливий принц», а у дванадцять читав Шекспіра в оригіналі. Саме «англійський слід» у житті митця має привернути нашу найпильнішу увагу, адже перші пагони приголомшливого древа Вавилонської бібліотеки, схоже, проростають саме з міцних британських коренів.\nМартін Хадіс, автор книги «Книжники та диваки: англійські пращури Хорхе Луїса Борхеса», стверджує, що фанатична прихильність до читання, писання й цитування сягає далеко в глиб англійського коріння — подекуди до тих людей, про існування яких письменник навіть не підозрював. Власне, сам Борхес у своїх нотатках згадував лише про трьох членів своєї родини, що мали англійське походження: про свою бабусю по батькові, вже згадану Френсіс Хейзлем, її батька, Едварда Юнґа Хейзлема, та її діда, Вільяма Хейзлема, що був священиком методистської церкви. Двох останніх Борхес, ясна річ, ніколи не бачив і знав про них небагато. Принаймні він не згадує у своїх спогадах про те, про що свідчить інформація, дбайливо зібрана Мартіном Хадісом, — усі Хейзлеми були пристрасними книжниками та інтелектуалами, включно з дідусем Едвардом Юнґом, п’ятьма його братами (схоже, взагалі невідомими своєму видатному онуку) та преподобним Вільямом. Постать останнього особливо вражає схожістю зі своїм геніальним нащадком: згідно зі спогадами сучасників, отець Вільям, що жив за сторіччя до Борхеса, був залюбленим у книжки диваком з дивним чуттям гумору та пристрастю до цитування старих авторів. До більшої схожості зі славетним праправнуком: Вільяма Хейзлема також не оминула сліпота — втім, ця лиха доля була невідворотним прокляттям усіх чоловіків родини Хейзлемів-Борхесів.\nЯсна річ, усі ці попередники-бібліофіли не мали на Борхеса прямого впливу (адже, як уже згадувалося, про давні книжні традиції свого роду письменник знав небагато), зате культ книги й рафінована інтелектуальна атмосфера, поза всяким сумнівом, визначили чимало в особистості Френсіс Хейзлем, яка вже, у свою чергу, відіграла в становленні майбутнього генія гігантську роль.\nПроте ця роль також не була цілковито безпосередньою. Власне, тепер на сцену в нашій багатолюдній біографічній драмі виходить найважливіший персонаж — Хорхе Ґільєрмо Борхес, батько письменника. Френсіс Хейзлем овдовіла, коли хлопчику був тільки рік, тому Хорхе Ґільєрмо виріс у цілковито британській атмосфері, без помітного аргентинського впливу. З матір’ю він розмовляв англійською (Френсіс володіла іспанською вільно, проте до кінця життя говорила не надто правильно і з відчутним акцентом), обожнював англійських поетів, навчив англійської свою дружину. Любов до книг також перейшла йому від матері у спадок: Хорхе Ґільєрмо Борхес мав величезну бібліотеку — й літературні амбіції на додаток. 1921 року він опублікував роман «Каудільйо» — про події громадянської війни кінця XVIII сторіччя в його рідній провінції Ентре-Ріос. Хорхе Луїс на той час шукав себе переважно в поезії, проте інколи допомагав батькові з писанням. Щоправда, сам він в «Автобіографічному есеї» згадує про цю допомогу з чималою самокритикою: «Пам’ятаю, я запропонував йому кілька поганющих метафор, позичених у німецьких експресіоністів, які він прийняв без заперечень». Із цієї побіжної зауваги, а також і того, що інші кілька книжок Хорхе Ґільєрмо Борхес замість публікації знищив власноруч, можна з великою певністю зробити висновок, що його літературні сподівання не знаходили підтримки в істинному таланті.\nОдначе в родині Борхесів (схоже, за негласною згодою) письменницький провал Хорхе Ґільєрмо пояснювали іншою причиною — ранньою сліпотою. Отож ми підходимо до кульмінації нашої драми — в тому ж таки «Автобіографічному есеї» Борхес написав: «Уже змалку, коли батька вразила сліпота, в нашій родині негласно вважалося, що я маю здійснити в літературі те, чого обставини не дозволили здійснити батькові. Це було самозрозумілим (а така впевненість значно сильніша за просто висловлені побажання). Всі очікували, що я стану письменником».\nОсь тут вона й лежить — загадка-розгадка генія Хорхе Луїса Борхеса. Короткозорий та хворобливий хлопчик, методично цькований у школі своїми аргентинськими ровесниками, хлопчик, чиїм улюбленим місцем був дім, найкращим другом — молодша сестра, а найзбудливішим враженням дитинства — батькова бібліотека, починає писати в шість чи сім років. Народжений у сім’ї, багатій на військових, він змалку вважає свою книжність і нездатність до дій за сором; у сімдесят один рік визнаний цілим світом митець напише: «Все своє дитинство я вважав, що любити мене було б не надто справедливо. Мені здавалося, що я негідний особливої прихильності, і, пригадую, в дні свого народження я потерпав від сорому, бо мене осипали подарунками, а я вважав, що нічого не зробив, аби на них заслуговувати, — що я просто шахрай». Цей хлопчик, що ніжно любить м’якого та розумного батька і не менш ніжно — дбайливу матір (яка до своїх останніх днів — а померла Леонор Борхес у віці 99 років — була його вірним другом і головним помічником у кар’єрі), отримує місію — завершити розпочате батьком. І виконує цю місію блискуче.\nАле нам усім залишається тільки гадати, як саме впорався зі своїм надзавданням геній і в чому саме полягало його геніальне обдаровання — чи в незрівнянному письменницькому хисті, а чи в таланті до неповторного ошуканства? Чи не виявився Хорхе Луїс Борхес найвидатнішим шахраєм світової літератури — чи не залишився тим, ким і почувався в дитячі роки?\nЦе крамольне на перший погляд запитання, по-перше, зародилось аж ніяк не на сторінках цієї статті, а по-друге, хоч як не дивно, анітрохи не применшує геніальності митця. Щоби зрозуміти цю начебто суперечливу тезу, варто уважніше придивитися, як саме Борхес шукав шляхів до здійснення заповітної родинної мрії.\nХоч слава і прийшла до нього через оригінальні напівхудожні нариси, в молоді роки Борхес концентрував свою увагу здебільшого на поезії. Перші серйозні спроби та помітні здобутки в цій галузі прийшли під час перебування родини в Європі — 1914 року родина переїхала туди з Аргентини, оскільки батько намагався лікувати прогресуючу сліпоту у відомого женевського лікаря. Ще в Швейцарії, здобувши диплом бакалавра, Борхес спробував писати сонети англійською та французькою мовами, і, за його власними словами, перші були «жалюгідним наслідуванням Вордсворта», а другі — «імітацією символістської поезії». Перший вірш Борхеса, що вийшов друком, також вочевидь не відзначався новизною — це була поезія під назвою «Гімн морю», в якій молодий Борхес «щосили намагався бути Волтом Вітменом» (власне, Вітмен на все життя залишився для письменника вкрай впливовою фігурою в світовій літературі). Коли 1921 року сім’я повернулася до Буенос-Айреса, Борхес, вражений виглядом рідного міста, таким незнайомим після років розлуки, створив свою першу повноцінну книгу віршів — «Пристрасть до Буенос-Айреса», в якій він, за власним зізнанням, «наслідував іспанське сімнадцяте століття».\nНа перший погляд, у таких іронічних згадках про період раннього мавпування нема нічого особливого, адже чимало видатних персоналій світового письменства в юності грішили закоханим копіюванням своїх кумирів, а в старості доброзичливо кепкували над колишніми захопленнями. Проте на сторінках того самого цитованого есея Борхес пише про значно пізніший, уже геть не екзальтований період — про повернення до віршування, яке спричинила сліпота, — і знову відверто і спокійно говорить про наслідування: «Я вважав, що взяв тут собі за вчителя Луґонеса, але, коли ці вірші були прочитані моїми друзями, мені сказали, що, на жаль, вони зовсім не схожі на ті, що писав він». Наслідування для Борхеса — зовсім не «гріх юності», а повноправний, гідний поваги митецький прийом. «Гріх юності» полягав не в наслідуванні як такому, а в тому, що ці імітації були «жалюгідними». Митець, що мав у літературі замінити власного батька, ніколи не вбачав злочину в тому, щоби бути кимось іншим, а не самим собою.\nДивно, непояснювано, загадково, але саме відсутність прагнення створити щось нове зробила Борхеса новатором. У 1933—1934 роках на сторінках газети «Критика» («бульварної», за визначенням самого письменника) з’являється серія нарисів під назвою «Всесвітня історія підлоти». В цих оповіданнях Борхес трактує персоналіії реальних історичних постатей на власний лад, вибагливо й тонко змішуючи правду та вигадку, і це стає першим кроком до майбутнього «фірмового» борхесівського стилю. 1935 року він пише оповідання «Наближення до Альмотасима», народжуючи ще один незвичний жанр — вдумливий та серйозний огляд насправді неіснуючої книги (критична містифікація виявилася настільки вірогідною, що один із друзів Борхеса, за словами письменника, навіть спробував замовити примірник цієї книги-привида з Лондона). Проте істинним провісником новаторського генія Борхеса стало оповідання «П’єр Менар, автор “Дон Кіхота”», написане 1939 року (це була перша творча спроба після важкої травми голови з подальшим зараженням крові, перенесеної Борхесом 1938 року; митець дуже боявся, що втратить здатність писати). Власне, в сюжеті цього оповідання проглядає сюжет подальшого літературного життя не тільки самого Борхеса, а й цілого західного світу; це оповідання фактично відчиняє двері постмодерній концепції літератури — його персонаж П’єр Менар мріє написати «Дон Кіхота», але не списати його у Сервантеса, а написати окремо, незалежно від нього, при цьому слово в слово повторивши оригінал. Можливо, вперше в історії мистецтва було так упевнено і прозоро висловлено тезу про те, що нічого нового створити неможливо, все вже давно вигадано, і долею подальшого мистецтва є жонглювання раніше створеним.\nІ Борхес перетворився на фахового жонглера. Більша частина його творчості присвячена цьому нововинайденому жанру — нарису-містифікацїї. Причому містифікуються щоразу нові й нові речі, співвідношення правди та вимислу міняється, стиль викладу теж видозмінюється, слухняно підкорюючись владі першоджерела. У збірці «Всесвітня історія підлоти» Борхес жонглює персонажами злочинців, аферистів, облудників, беручи за основу реальні постаті, відомі багатьом (як, наприклад, особа китайської піратки, вдови Чінґа) або здебільшого призабуті людством (як аферист Том Кастро, що видавав себе за сера Роджера Тічборна). Нариси із серії «Історія вічності» являють собою цикл філософських есеїв на теми вічності, часу, циклічності й інших проблем, звабливих для всякого мислителя. Збірка «Нові розслідування» присвячена переважно літературним персоналіям, тож і нариси в ній витримані в стилі літературознавчого есею. А от цикл «Книга сновидінь» просто скомпільований з уривків, присвячених сну і сновидінням, які були позичені автором із більш ніж ста чесно вказаних джерел. Схожою, але не настільки прозорою, є і «Книга вигаданих істот» — бестіарій, укладений Борхесом.\nЄ в Борхеса й інші оповідання, котрі сам письменник іменував «справжніми», — ті, фабула яких цілковито завдячує фантазії автора й не спирається на загальновідомі реальні події (або ж не намагається імітувати їхню реальність). Серед таких значне місце займають фантастичні оповідання Борхеса, палко шановані поціновувачами елітної фантастики. Одначе жонглювання пробирається й сюди, у ці захопливі, породжені уявою Борхеса сюжети; воно встрягає у вигадане тіло оповіді маленькими, нерідко невпізнанними скалками реальності. Так, в оповіданні «Таємне диво» з циклу «Вигадані історії» в особі літератора Яромира Хладика подекуди проглядає сам Борхес: перу Хладика так само належить дослідження з історії вічності (щоправда, значно масштабніше, ніж написане Борхесом; узагалі, виникає враження, що побіжними описами неіснуючих романів та великих праць Борхес компенсував собі власну непристосованість до великої прозової форми), а вві сні йому приходить той-таки знаковий образ безмежної бібліотеки. Куди менш упізнаваними є алюзії до реальності у відомому фантастичному оповіданні «Алеф». Так, штампи на аркушах паперу «Бібліотека Хуана Крісостомо Лафінура» з нікому не відомою метою відсилають нас до двоюрідного діда Борхесового батька, якого звали саме так. У свою чергу, «солідний авторитет» Альваро Мельян Лафінур, до якого планує звернутися зі своїми поетичними амбіціями герой оповідання Карлос Архентино, насправді є кузеном знову ж таки Борхесового батька. В останньому відсиланні до реальності можна побачити принаймні якийсь іронічний сенс (адже батьків кузен у дійсності був ніяким не літературним авторитетом, а другорядним поетом, тож у цьому можна вбачати насмішку над тим, як розуміє літературну ієрархію графоман Карлос Архентино), проте більш вірогідним є те, що ці збіги були звичайним пустуванням, анітрохи не наповненою сенсом грою з іменами та образами. З такою ж грайливою легкістю в змальовані фантастичні обставини автор поміщає самого себе, під власним прізвищем, без зміни вдачі або професії, довірливо ведучи оповідь про диво від першої особи. Зрештою, ці «справжні» оповідання виявляються неспроможні вирватися з-під всеохопної влади винайденого Борхесом методу конструювання підробної реальності: письменник все одно імплантує в текст безліч псевдореальних точностей — дат, подій, книжок, назв кав’ярень і вулиць (які, цілком імовірно, якраз є не псевдо-, а навіть дуже реальними), імен побіжно згаданих людей, аж поки в читача не виникає внутрішня впевненість (глуха до голосу здорового глузду), що споглядання Алефа, місця, де сходяться всі часи та простори, справді мало місце в житті пана Борхеса.\nВласне, «містифікації та псевдонариси», як іменував свої новаторські есеї сам Борхес, принесли йому не менше (якщо не більше) слави, ніж «справжні оповідання», до яких сам письменник ставився явно прихильніше. Жонглювання та жартування присутні тут іще сильніше, хоча помітити їх, можливо, навіть важче. Ці «містифікації» або збудовані на фундаменті правди, або ж бездоганно імітують її. При цьому зміни, які Борхес вносить до фактів, подекуди такі несподівані і з читацького погляду нелогічні, що запідозрити текст у викривленні істини вкрай важко. Взяти для прикладу новелу «Вдова Чінґа, піратка» зі збірки «Всесвітня історія підлоти». Читачеві, не обізнаному з історією світового піратства, цей витриманий у науково-популярному стилі есей, що подекуди спалахує таємничими, гіпнотизуючими художніми зворотами, може здатися цілковитою вигадкою, — не кожному відомо, що під «веселим Роджером» інколи й справді заправляли дами. Втім, тут якраз усе кришталево чисто — всі згадані в нарисі хвацькі пані дійсно існували в реальності й промишляли морським грабунком. Але сама історія мадам Чінґ (мадам Цзін, Чжен Ши, Цзин Ши — як тільки не транслітерують із китайської її ім’я) забарвлена у Борхеса в набагато шляхетніші, суворіші й у той самий час менш інтригуючі тони, аніж події, що мали місце насправді. Аргентинець забуває згадати, що до одруження зі славетним піратом Чінґом майбутня гроза морів була проституткою. Оминає він увагою й пікантну любовну інтригу, цілком у дусі незбагненного Сходу: після смерті чоловіка вдова зійшлась із Чжан Бао, молодиком, якого вони з Чінґом раніше усиновили — за деякими джерелами, попередньо викравши у справжніх батьків (і який, за деякими джерелами, спершу встиг побувати в коханцях у самого передчасно загиблого пана Чінґа). Зате, презирливо відвернувшись від традиційно інтригуючих хитросплетінь чужого інтимного життя, Борхес несподівано романтизує загибель славного пірата: замість того, щоб відповідно до історичної правди банально віддати Богові душу під час шторму, пан Чінґ стає жертвою вишуканого замаху. Але, як бачите, оцінити всі ці мікрозміни сюжету здатний тільки той, хто на момент прочитання нарису знатиме історію найуспішнішої китайської піратки в подробицях.\nСхожими є й інші оповіді цієї збірки — в цілому правдиві, вони то тут, то там інкрустовані іронічними іскрами вигадки. І обов’язково яка-небудь зблисне яскравіше, відкриє свою оманливу, насмішкувату природу, й після цього до кожної дати, до кожного імені й факту придивляєшся пильно й недовірливо, так, як намацуєш наступну сходинку на непевній дерев’яній драбині. І поки ти зайнятий принижуванням, розгляданням та намацуванням, маестро Борхес підсуває тобі наступний жарт — посеред фіктивних історій про відомих людей він вміло ховає правдиву історію про людей невідомих. Той, хто знайомий зі змістом «Автобіографічного есею», згадає, що скромно прилаштоване в самому кінці збірки оповідання «Чоловік із рожевого перехрестя» було написане Борхесом під впливом смерті дона Ніколаса Паредеса, «колишнього політичного боса та професійного картяра Північної околиці». Письменнику захотілося зберегти щось почуте від цієї людини, в її колоритній оповідній манері, — і ось перед нами трохи простомовна байка, що аж сочиться аргентинською екзотикою, відчайдушним життям та безглуздою смертю. Ось перед нами правда, так гарно замаскована серед вигадок, що й сама стає просто барвистою фантазією. Ще одне тонке кепкування маестро над своїм читачем.\nЗбірка ж «Історія вічності» демонструє нам трохи інший спосіб іронізувати та вводити в оману. Однойменний есей, який відкриває цей цикл, — цілком серйозний філософський нарис, справді вартісний для кожного, хто небайдужий до найнеосяжнішої з наук та наважується пускатися в ризиковані міркування про вічність і час. У ньому аналізуються й щедро цитуються Платон і Плотін, св. Августин із цілою плеядою інших християнських мислителів та Шопенгауер, якого так ніжно любив автор, а завершує нарис доволі сентиментальне й поетично-надривне бачення вічності самим Хорхе Луїсом Борхесом. Подальші есеї схожі на перший: читабельні та глибокі водночас, вони розглядають такі проблеми, як метафора, цикли та циклічний час, і хизуються цілим феєрверком гучних та відомих імен із розмаїтих країн та епох, в якому знайшлося місце для Аристотеля й Бодлера, Гомера й Стівенсона, Юма й Кантора, Расела й Ніцше (перелік цей можна продовжувати аж до цілковито неперетравлюваної каші в голові ошелешеного читача). Особливої уваги, на мій погляд, заслуговує нарис «Перекладачі “Тисячі й однієї ночі”», який дуже детально й цікаво висвітлює історію перекладу цього надвідомого арабського збірника, зі смаковитою вишуканістю та елегантною легкістю іронізуючи над багатьма неоковирностями в перенесенні східного колориту на західний ґрунт. І от, коли серед цієї буйної учти докладних цитат, солідних імен та дотепних і водночас цінних своїми філософськими аспектами роздумів нарис про казки «Тисячі й однієї ночі» зміняється рецензією на сучасну авторові книгу з містичним східним колоритом, читач, у якого назва «Наближення до Альмотасима» не викликає ніяких тривожних передчуттів, продовжує радо вчитуватися в імена, дати й цитати, не менш докладні та серйозні, аніж у попередніх есеях. І в того, кому заздалегідь не відоме походження цього псевдонарису, немає ніяких шансів запідозрити в ньому майстерну підробку. В світлі цього не просто тонким, а й дещо насмішкуватим натяком виглядає розташована після «Наближення до Альмотасима» (остання в збірці) стаття — «Мистецтво образи», нарис про сутність і форму сатири. Цей заключний есей автор починає словами: «Натхненне й ретельне вивчення багатьох літературних жанрів наштовхнуло мене на думку, що образа й насмішка заслуговують, либонь, на більшу увагу». І тут у читача, якому відомо, що він сам щойно став жертвою вишуканого літературного кпину, неодмінно виникає враження, що Борхес не просто приділив цим жанрам більшу увагу, але й оволодів ними вельми досконало.\nВтім, треба із сумом констатувати: у читача, який не знає, що за наругу над ним учинили, ніякого такого враження не виникне. Він просто з насолодою прочитає дотепний нарис про сатиру й відкладе собі книжку, навіть не підозрюючи, що його пошито в дурні. В цьому-то й полягає виклик Борхеса любителям інтелектуального читання: навіть найбільш начитаний ерудит не почувається в безпеці з ним наодинці. Загадувач загадки в будь-якім разі перебуває у вигіднішому становищі, ніж її відгадувач, і не тільки тому, що знає відповідь, але й тому, що може конструювати складність загадки на власний розсуд, інколи геть не жаліючи того, кому доведеться розв’язувати цей хитрий вузол. Борхес мав безмежний матеріал для загадування, бо все життя мандрував від бібліотеки до бібліотеки. Від домашньої книгозбірні батька до філії міської бібліотеки (де Борхес працював з 1937 по 1946 рік і написав чимало своїх шедеврів, але стверджував, що провів у її стінах «дев’ять глибоко нещасливих років»), а потім, після повалення режиму Перона, — до почесної посади директора Національної бібліотеки Аргентини. Щоправда, остання дісталася письменнику вже після того, як він цілковито осліп; в одному зі своїх віршів Борхес відзначив розкішну іронію Господа, який водночас подарував йому вісімсот тисяч книг — і вічний морок.\nОсь тут уже саме час обговорити природу ошуканства, яким наповнена постать великого Борхеса і про яке було нахабно заявлено на сторінках цього тексту вище. Борхес і справді видається мені найграндіознішим облудником в історії світової літератури. Але це не є облудність афериста — це радше шляхетна брехливість таємного агента. Хорхе Луїс Борхес виявився блискучим таємним агентом читацького світу, що проник за священні лаштунки письменства. Він не вмів нічого, крім як читати, але доля змусила його навчитися писати. Борхес не міг робити цього як письменник: Господь не наділив його письменницьким талантом — таким, яким його розуміли в доборхесову добу. Але він був неперевершеним читачем, він жив у бібліотеці, у прямому й переносному значенні цього слова, його світ був бібліотекою, і бібліотека була його всесвітом — саме таким він зобразив його у Гмому оповіданні «Вавилонська бібліотека», яке й досі гіпнотизує будь-якого книгомана в будь-якому куточку світу. Цей всесвіт зовсім не був осередком щастя й затишку: дев’ять років бібліотечної роботи, як пам’ятаєте, митець назвав «глибоко нещасними», а в дитинстві соромився своєї книжності. Але світ тексту однаково був єдиним, що піддавався його розумінню, і весь інший світ став для Борхеса просто текстом.\nОтож він винайшов шлях перетворення читання в писання — і, сам того, певно, не бажаючи, відкрив кожному читачу шлях до творення літератури, зруйнував кордони між читацьким і письменницьким існуванням. Нагромаджуючи в текстах свої бібліофільські загадки, Борхес фактично запросив кожного свого читача до співавторства, адже кожен розуміє його есеї в тій мірі, в якій спромагається розв’язати авторські головоломки. Звідтоді минуло багато десятків років — і нині без співавторства читача й письменника літературний твір просто не уявляється.\nПевна річ, нововідкритим шляхом подались юрмища книголюбів — підкорювати фортецю красного письменства, що безславно впала завдяки бездоганній агентурній роботі Хорхе Луїса Борхеса. Але подальші десятиріччя продемонстрували, що хоч механізм цитування, компіляції та містифікації загалом зрозумілий і легко відтворюваний, писання більшості послідовників Борхеса виглядають на тлі його оповідань приблизно так, як фартушки, зшиті дівчатами на уроках праці, — поруч із колекціями haute couture з Паризького тижня моди. Для того, щоби вдало компілювати і перекручувати, посилатися та недоговорювати, треба не просто прочитати величезну кількість книжок — треба все життя читати один-єдиний, нескінченний текст. Текст, розділами, абзацами, реченнями якого є і безсмертний роман далекого Сервантеса, й філософські труди Шопенгауера, й чужі, але жадані європейському серцю казки винахідливої Шахразади, й вірші відчайдуха Вітмена, й життя аргентинських ґаучо, й бесіди з вірними, освіченими, талановитими друзями, яких у житті Борхеса виявилося чимало. Тих, хто навчився цитувати й натякати, після цього геніального облудника з’явилося чимало, а от тих, хто справді бачить світ як текст і все життя читає його як товстелезну книгу, — і досі одиниці.\nТвори багатьох малопомітних авторів являють собою сильно розгалужений гіпертекст, але він вочевидь складався натужно, з обдумуванням кожної алюзії, з навмисним наміром втелющити в книгу що-небудь зарозуміле, що не до снаги необізнаному з тією чи іншою вузькою сферою читачеві. Як наслідок, такий текст залишається мертвим каталогом колись прочитаних автором рідкісних талмудів. Борхес же у своїх «містифікаціях» виглядає, якщо мені вибачать таке вульгарне порівняння, барменом-віртуозом, який блискавично змішує складний коктейль, навпомацки підхоплюючи знайомі пляшки зі знайомих місць. Борхесу не треба думати над алюзіями, він і так мислить ними, і тому кожен із нас неухильно вірить в існування його сухого, віртуального світу.\nСтосовно алюзій варто зауважити про ще один аспект. Навряд чи Борхес ставив таке собі за мету — схоже, єдине, що він дійсно свідомо ставив собі за мету, так це справдити сподівання родини, — але в результаті його читацька місія виявилася ширшою, ніж здається на перший погляд. Оповідання Борхеса, власне, не змушують читати Борхеса, — вони просто змушують читати. Вперше, вдруге, вп’яте зіткнувшись із тим, що над тобою, молодим ерудитом, вишукано і безкарно познущалися, згодувавши тобі філігранно замасковану брехню, яку ти, можливо, самостійно транслюватимеш далі, видаючи її за істину, починаєш, що називається, дмухати на воду. Кожне ім’я, дата, а тим більше назва джерела пробуджують у тобі гарячкове бажання заритися з головою в Інтернет, домашню бібліотеку, давно забуті університетські підручники, Велику радянську енциклопедію — та хоч у Зоар та Книгу Перемін, аби тільки вони повідали тобі, чи не забрехався на цей раз шановний маестро. В результаті на сумлінне читання одного нарису йде цілий день, але за цей день у твою голову завантажується рекордна кількість невідомої тобі доти інформації. Якби мене попросили визначити найстараннішого просвітника людства, це був би не Дідро, не Руссо і не Вольтер, а Хорхе Луїс Борхес.\nОсобливий розпач переживаєш тоді, коли виявляється, що, схоже, на цей раз великий облудник правдивий, наче вуста дитини. Авторка цієї статті пережила таке розчарування на власній шкурі, один за одним перевіряючи уривки з різних джерел, скомпільовані Борхесом у «Книзі сновидінь», та з’ясовуючи їхню цілковиту достовірність. Але аромат таємниці залишається з вами все одно: перевірити кожен рядок не стане ні сил, ні бажання, але глибоко в душі однаково жевріє крихітна жаринка підозри, що саме в тих, неперевірених і просто з насолодою прочитаних абзацах криється іронічна та напрочуд вагома неточність, яка відкриває смисл чогось дуже важливого в тексті (ах, до чого ж це схоже на пошуки істини в нескінченних шестикутниках Вавилонської бібліотеки, про які сам Борхес написав у своєму оповіданні!).\nВласне, це є ще один спосіб читати Борхеса — піддатися солодкій спокусі бути одуреним. Іти його текстом, наче непевною кладкою понад темною водою, видивляючись, чи не зблисне попід таємничою поверхнею якийсь знайомий обрис. Тоді азарт дослідника і шал ігрового суперництва (ні, не обдурите, друже Хорхе!) можна вигідно обміняти на задоволення химерної подорожі, дароване Алісі в Країні див, — у світі, якого вона майже не розуміє, а лише інтуїтивно відчуває деякі чудернацькі закономірності, що керують його загадковим життям. Тоді можна читати Борхеса так, як малі діти із завмиранням серця слухають розмову дорослих, спрагло всотуючи невідомі імена, незбагненні слова та незрозумілі жарти, — можна знову відчути дитячу радість дотику до незнайомого.\nТак чи інак, головне пам’ятати, що перед вами просто захоплива гра, й тільки від вас залежить, за якими правилами в неї грати. Звісно, можна подивитися на невинні Борхесові шахрайства і з іншої, куди похмурішої точки зору. В його бажанні повсякчас ошукувати читача можна побачити підсвідоме бажання помститися йому за свій письменницький хрест, який поклала на нього доля і який довелося нести без допомоги Божої іскри, одними лишень силами розуму. Помститися за те, що яке-небудь інше обдаровання лишилося нерозкритим, пожертвувавши всі свої сили вимушеному письменству. Власне, якщо когось надто зачіпають за живе Борхесові кпини над його ерудицією, пропоную йому так і подумати, для злорадного полегшення. Одначе все, певно, і справді було просто грою.\nХорхе Луїс Борхес, власне, прожив дуже плідне і розмаїте життя. Оскільки ця стаття передує збірці його есеїв, то й увага наша була сконцентрована переважно на цьому аспекті його творчості, але оповідання та «псевдонариси» були далеко не єдиним, що вдалося митцю протягом відведених йому довгих років. Він зажив слави як поет. Поки не відмовив зір, Борхес активно співпрацював із не менш ніж дюжиною часописів, серед яких були такі вагомі, як солідний літературний журнал «Носотрос» або авангардний «Сур», котрий доволі швидко здобув велику вагу в літературному світі Аргентини і при витоках якого стояв Борхес та деякі його товариші. Він об'їздив півсвіту, він читав лекції про всіляку всячину, починаючи від середньовічної німецької поезії та закінчуючи китайськими містиками й кабалою, він був президентом Аргентинського товариства письменників (однієї з небагатьох опозиційних до Перона організацій) та професором англійської й американської літератури в Буенос-Айреському університеті (вже після повалення президента Перона). Борхес мав незрівнянних, вірних друзів з-поміж найблискучіших інтелектуалів Аргентини. Серед них була редактор журналу «Сур» Вікторія Окампо, письменник Маседоніо Фернандес, предмет захвату Борхеса та його міцної дружньої любові, а також інший добре відомий у світі представник аргентинського письменства Адольфо Біой Касарес. У співавторстві із Касаресом Борхес написав низку пародійних детективних романів, які розкривають обох митців з нової, несподіваної сторони.\nПевно, єдиною радістю, якої Хорхе Луїс Борхес не спізнав, було щастя й успіх в особистому житті. Вперше він одружився у віці 68 років, з нещодавно овдовілою Ельзою Астете Міллан, шлюб з якою протривав неповних три роки. Існує думка, що це його мати, яка мала на той час уже 90 років, хотіла, аби хтось піклувався про незрячого сина після її смерті. Одначе Борхес доживав сам, у помешканні, яке раніше ділив з матір’ю, під наглядом домогосподарки. Хорхе Луїсу також було відміряно не короткий вік, після смерті матері він прожив іще 11 років, багато подорожуючи світом, і помер у 1986-му від раку. Йому було 87. За кілька місяців до смерті Борхес одружився з Марією Кодама, його багаторічною особистою помічницею, щоби безроздільно заповісти їй усі свої життєві надбання.\nНам же він без ніякого заповіту залишив у спадок багатий на загадки світ Вавилонської бібліотеки, частиною якої став і сам. Частиною якої є і цей нехитрий, сповнений захоплення неперевершеним майстром містифікації текст, — якщо вірити його словам. У своєму оповіданні Борхес змалював структуру цієї монструозної бібліотеки доволі чітко, тому в багатьох виникало і виникає бажання обрахувати її гіпотетичні розміри та порівняти з чимось відомим людству. Один з таких обрахунків твердить, що обсяг Вавилонської бібліотеки перевищує обсяг видимого Всесвіту в 10611338 разів. Одначе, як показала практика, обсягу уяви Хорхе Луїса Борхеса виявилося достатньо для того, щоби вмістити таку моторошно-неосяжну структуру. На сторінках цієї книги закарбована незбагненно крихітна, але безцінна дрібка цієї фантастичної книгозбірні, і я щиро сподіваюся, що ця стаття виявиться хоч у чомусь корисною інструкцією з безпечного подорожування бібліотечними світами незрівнянного Борхеса.\nХорхе Луїс Борхес Алеф Прозові твори | Алеф. Прозові твори | ПРОЗОВІ ТВОРИ


Мiсцевi мешканцi зiрвали заплановану презентацiю проекту скандальної реконструкцiї на вул. Фрунзе\n19.07.2013 15:31 149\n18 липня у примiщеннi актового залу ДП «ДПI «Мiськбудпроект» пройшла презентацiя проекту детального плану територiї кварталу обмеженого вул. Фрунзе, Панаса Мирного, Кагамлика, пров. Чайковського.\nПослухати думку фахiвцiв iнституту та iнвестора проекту ТзДВ «Полтаватрансбуд» про реконструкцiю району зiбрались представники громадськостi та ЗМI.\nНа самому початку заходу, заступник директора «ДПI «Мiськбудпроект» Анатолiй Чорнощоков наголосив присутнiм, що сьогоднi вiдбувається саме презентацiя, а не громадськi обговорення. Пiсля чого слово взяв заступник директора ТзДВ «Полтаватрансбуд» Валерiй Маляренко. Вiн сказав, що дана дiлянка давно потребує реконструкцiї i попросив у мешканцiв району вибачення за незручностi, якi неодмiнно виникнуть у зв’язку з будiвництвом.\nПiсля цього «презентацiя» у звичному розумiннi цього слова закiнчилась, i проти волi органiзаторiв заходу все-таки перейшла у «громадське обговорення». Присутнi мешканцi буд. на Фрунзе,139 в черговий раз навели свої аргументи проти будiвництва. Чотирьох найбiльш активних жiнок пiдтримали усi iншi жильцi. Близько години архiтектор та iнвестор слухали претензiї як до роботи самого ТзДВ «Полтаватрансбуд» взагалi, так i до будiвництва «скандального» будинку зокрема. Про сам проект реконструкцiї кварталу бiльше не йшлося. До єдиної думки присутнi з обох бокiв так i не прийшли, i «презентацiя» закiнчилась нiчим, фактично так i не розпочавшись.\nПiсля того як пристрастi дещо вгамувалися, «Полтавщина» поспiлкувалася з представниками обох протиборчих сторiн, щоб дiзнатись як вони оцiнюють сьогоднiшнiй захiд.\nЗаступник директора «ДПI «Мiськбудпроект» Анатолiй Чорнощоков:\n— Ми за рiшенням мiськвиконкому повиннi були провести презентацiю, тобто дати людям iнформацiю. Це не громадське обговорення, це зовсiм iнше. Тут зiбрались люди по конкретнiй дiлянцi, а сам проект їм не цiкавий. Ми хотiли показати як могла б виглядати вулиця Фрунзе, яка сьогоднi, погодьтесь, у не найкращому виглядi. При тому, що вона фактично є воротами у мiсто, i основна маса туристiв потрапляє до нас саме через неї. До того ж ми хотiли лише висловити пропозицiю, а не робити щось без згоди людей. Але на жаль нам цього не вдалося.\nАнатолiй Чорнощоков Анатолiй Чорнощоков\nЗаступник директора ТзДВ «Полтаватрансбуд» Валерiй Маляренко:\n— Для того щоб розробити план — не потрiбно отримати згоду усiх мешканцiв, це був би абсурд. Ми у такому випадку нiколи б нiчого не збудували i жили у середньовiччi. Мешкали б десь у печерах i вкривались шкурами. На жаль, слово до проектувальникiв не дiйшло, вони б розказали скiльки там заплановано дитсадкiв, медзакладiв i т. д. Але нам це не вдалося, можливо, дiйсно, ми щось не так зробили. Хоча я намагався говорити не як iнвестор, а як полтавець, який хоче бачити мiсто кращим. Але є люди, якi свої власнi iнтереси ставлять вище iнтересiв громади. Як жiнка, яка хоче щоб їй замiсть двокiмнатної квартири при розселеннi дали трикiмнатну. Вона прийшла з однiєю метою — вигризти з нас якомога бiльше за ту земельну дiлянку, де стоїть її садиба. Але звiсно без погодження з мiсцевими жителями ми будувати нiчого не зможемо.\nВалерiй Маляренко Валерiй Маляренко.\nУповноважена вiд мешканцiв будинку по вул. Фрунзе, 139 Валентина Рустамова:\n— Влада не хоче чути громаду i iгнорує її думку, томи ми повиннi вiдстоювати свої права будь-якими засобами. Ми збираємось писати листа в Кабiнет Мiнiстрiв, до Верховної ради. У нас проживає багато пенсiонерiв, якi звикли до цiєї прибудинкової територiї, дiти там гуляють. Це єдина прибудинкова територiя в центрi мiста, де розмiщено дитячий майданчик. Приходить «Полтаватрасбуд» i говорить, що знищить його. Каже, ось вам резервацiя, залишили нам 17 метрiв — оце ваша прибудинкова територiя i все. Коли ми ходили на прийом до мiського голови, нас не прийняли, а його замiсник нам сказав: «Ваша прибудинкова територiя 1 метр». Це, що таке розумiння державної полiтики? У нас у Полтавi назрiває криза, люди невдоволенi управлiнням i особливо мiською владою.\n— Перш нiж презентувати цей проект вони повиннi були провести громадськi слухання. Треба було повiдомити людей (по телевiзору, радiо та iнтернету). Але цього не було зроблено. Замiсть цього роблять презентацiю проекту, пiд який уже прийнято рiшення мiськвиконкому. Але люди збентеженi тим, що забудовник нечесна людина, пiд час будiвництва вiн може щось перепланувати. На це люди повиннi дати дозвiл, бо там приватизована земля, приватнi будинки, городи. Влада повинна скласти акти, що люди дiйсно погоджуються, i надати їм належне житлове примiщення, яке не утискатиме їх права. Не дивитись, що у них була одна кiмната у тому будинку, адже поблизу будинку було ще багато чого. Тому потрiбно надати або двокiмнатну або трикiмнатну квартиру, в залежностi вiд кiлькостi мешканцiв.\n— Ми, мешканцi будинку по вул. Фрунзе, 147, проти того, щоб наш дитячий майданчик зламали, а на його мiсцi будували будинок порушуючи санiтарнi та будiвельнi норми. Вони брешуть у вiчi — кажуть одне, а роблять зовсiм iнше.\nОлександр Копилов Олександр Копилов.\nОчевидно, що суперечка мiж забудовником та мiсцевими мешканцями буде тривати. На нашу думку, реконструкцiя мiста безумовно потрiбна. Але проводити її потрiбно з урахуванням iнтересiв усiх зацiкавлених сторiн, i можливо тодi подiбних «непорозумiнь» вдасться уникнути.\nНагадаємо, конфлiкт за земельну дiлянку перед будинком по вул. Фрунзе 139 виник мiж «Полтаватрансбудом» та мiсцевими мешканцями у 2011 — му роцi.\nАвтор: В. ЄВТУШЕНКО


Rogue Developer використовує популярний проект з відкритим вихідним кодом для викрадення біткойнів | wfoojjaec\nЖиття криптовалютної життя може дати вам більший контроль над своїми грошима, але це також приносить набагато більше ризику, ніж старомодні гроші. Деякі користувачі Bitcoin чудово вивчають цей урок після того, як розробники виявили шкідливий код у широко використовуваній бібліотеці відкритих вихідних кодів. Схоже, мета полягала у вилученні коштів від користувачів кодуючого кошика Copay. Масштаб порушень все ще знаходиться під слідством, але речі не виглядають добре.\nЗа даними GitHub, оригінальний розробник, Домінік Тарр, втомився від підтримки бібліотеки, яку він більше не використовує. Хтось вийшов із тіні з пропозицією взяти на себе проект, і Тарр забезпечив доступ. Це, напевно, було б спритним для Тарра, щоб перевірити нового розробника, але заднім числом це 20/20.\nНовий девіз, відомий лише як "right9ctrl", отримав право працювати над додаванням нового модуля під назвою flatmap-steam в жовтні. Це оновлення фактично не містить нічого зловмисного - новий каталог був порожнім. Інші проекти несвідомо інтегрували оновлений код у своє програмне забезпечення, даючи right9ctrl відкриття, яке їм потрібно було атакувати. Раніше в цьому місяці модуль flatmap-steam був оновлений зловмисним кодом, який намагався викрасти кошики Bitcoin та Bitcoin Cash. Якщо він був успішним, модуль передав монети на сервер у Малайзії.\nЦя атака спеціально орієнтована на додаток Copay кошелька, яка використовує бібліотеку потоку подій. Коли розгортається в цьому додатку, код активується, щоб компрометувати приватні ключі. BitPay, який створює додаток Copay кошелька, говорить про те, що версії 5.0.2 - 5.1.0. Створюється нова конструкція v5.2 для видалення зловмисного коду. Компанія рекомендує всім користувачам якнайшвидше використовувати старі програми оновлення. Оскільки ключі для старого кошечка, найімовірніше, піддаються ризику, BitPay пропонує перевести всі кошти на новий кошик у версії 5.2.\nТой, хто втратив криптовалюту в цій атаці, ймовірно, не вдається. Там неможливо відслідковувати злочинця, якщо вони особливо негерметичні, а криптовалюта не захищається депозитами, як традиційні гроші в банках. Якщо його вкрадуть, це не буде.\nГлобальний дефіцит чіпів та загальна доступність зробили низку S-underdog.\nПопулярний додаток Android "YouTube", раптово вимикається на юридичних причин\nЦя програма дала людям Premium YouTube мобільного досвіду без підписки, але безкоштовна їзда закінчена. Команда оголосила про розробку програми, що закінчиться негайно, після невідомої юридичної проблеми.\nGoogle змушує популярний додаток, щоб скинути підтримку інсталяції APK\nУ чомусь Google стало відвертим ворожим до процесу, і користувачі популярного файлового менеджера платять ціну.


Право на владу – вирок Стерненку » Слово і Діло\n«Право на владу»: фактор Стерненка\n25 лютого 2021, 20:32\nТемою сьогоднішнього прямого ефіру токшоу «Право на владу» о 21.45 на каналі «1+1» буде фактор Стерненка. Вирок суду активісту вивів на вулиці тих, хто вважає його несправедливим і не вірить в неупередженість правосуддя.\nЧому вбивці Катерини Гандзюк отримали символічне покарання, а Стерненко за значно меншу провину дістав сім років в’язниці? Хто ті судді, які виносять такі рішення? Чи заслуговує українська судова система називатись правосуддям чи це, скоріше, кривосуддя? Та чи є шанс на успіх у судової реформи в умовах тотального саботажу з боку суддівської касти? Про те, чи маємо ми всі шанс на справедливість у судах та які події всередині країни запустить суд над активістом? Про це сьогодні у програмі «Право на владу».\nВ дискусії візьмуть участь: голова СБУ Іван Баканов, заступник міністра внутрішніх справ Антон Геращенко, адвокат Масі Найєм, міністр юстиції України Денис Малюська, народний депутат, «Слуга народу», голова комітету ВР з питань правової політики Андрій Костін, правник Геннадій Друзенко, голова фракції «Голос» Ярослав Железняк, політичний експерт Юрій Романенко, прокурор Одеського обласної прокуратури Ганна Коломійчук, керівник Одеської обласної прокуратури Сергій Костенко, кримінолог Анна Маляр, голова правління Фундації DEJURE, д.ю.н. Михайло Жернаков, начальник Київського міського Бюро судово-медичної експертизи Олександр Михайленко.\nСпеціальний гість програми міністр охорони здоров’я Максим Степанов, якого запитуватимуть: чому неохоче вакцинуються лікарі? Чому провалена комунікація з українцями на предмет вакцинації? Якої якості вакцина завезена в Україну?\nНагадаємо, «Слово і діло» розбиралося, за що засуджено Стерненка і в чому полягала позиція суду та захисту.\nТакож юрист пояснив, у чому суть рішення суду і чого очікувати від апеляції.\nСуд Право на владу Сергій Стерненко


Металочерепиця Дельта/Монтерей зелена у Києві та Броварах матова 0,45\nМеталочерепиця Дельта Китай зелена РЕМА 0,45\nОдним із найпопулярніших виробів у каталозі є металочерепиця китайського виробництва РЕМА. Цей будматеріал має маркування, встановлене на кожному аркуші.\nДослідження, що проводилися на різних зразках матеріалу, підтверджують високу зносостійкість та стійкість до механічних пошкоджень. Але головна перевага цієї металочерепиці полягає у її доступній вартості.\nМатове покриття за своїми технічними характеристиками перевершує глянсове. Товщина матеріалу 0,45 мм, а вага 4,0 кг/кв. м., що також є плюсом даного покрівельного матеріалу. Але щоб продовжити термін його служби необхідно дотримуватися правил перевезення та монтажу. Місця стиків рекомендується фарбувати полімерною фарбою. Також, не варто використовувати в роботі різання абразивними інструментами, оскільки це негативно вплине на експлуатаційні характеристики листа. Якщо Ваш бюджет обмежений, варто замовити металочерепиця від виробника Китай РЕМА із покриттям зеленого кольору.\nКупити металочерепицю Дельта зеленого кольору РЕ 0,45 мм з доставкою до міста: Київ, Бровари, Ніжин, Бобровиця, Козелець, Остер, Носівка, Прилуки, Чернігів, Бориспіль, Баришівка, Березань, Яготин, Васильків, Обухів, Біла Церква, Фастів, Ірпінь, Буча, Вишгород ви можете, оформивши замовлення на сайті компанії або зателефонувавши за телефоном.


В Україну прибув президент Хорватії - Korrespondent.net\nВ Україну прибув президент Хорватії\nКорреспондент.net, 14 липня 2005, 09:18\nПрезидент Хорватії Степан Месич прибув в Україну з офіційним візитом, який триватиме до 15 липня, передають Українські новини.\nПланується, що 14 липня Месич зустрінеться з Президентом Віктором Ющенком, після чого під головуванням керівників держав пройдуть українсько-хорватські переговори, за результатами яких президенти дадуть спільну прес-конференцію.\nПісля цього Месич покладе квіти до могили Невідомого солдата, а пізніше зустрінеться з прем’єр-міністром Юлією Тимошенко і головою Верховної Ради Володимиром Литвином та керівниками парламентських фракцій.\nТого самого дня Ющенко і Месич зустрінуться з представниками українських і хорватських ділових кіл.\n15 липня Месич поїде до Львова.\nТам він зустрінеться з керівництвом області, а також виступить перед професорсько-викладацьким складом ВНЗ й інтелігенцією міста.\nВіктор Ющенко і Степан Месич обговорювали двостороннє співробітництво в лютому цього року, коли український Президент відвідав Хорватію для участі в інавгурації Месича.


Сьогодні під ранок на автодорозі в райцентрі Любомль водій автомобіля «Аudi», ймовірно не впорався з керуванням, та в’їхав у бетонний стовп. Внаслідок автопригоди двоє пасажирів легковика загинуло на місці події, водія госпіталізували.\nПопередньо, поліцейські з’ясували, що за кермом транспортного засобу перебував 22-річний житель райцентру Любомль. Внаслідок ДТП двоє пасажирів транспортного засобу 20-ти та 22-х років загинули на місці пригоди. Вони жителі Любомля. Водія госпіталізували до райлікарні.\nП’яний та без прав водій вчинив ДТП – пасажирка отримала сильні травми обличчя 18 Серпня 2018 18:24\nУ Любомлі - ДТП поблизу відділу поліції 21 Червня 2017 22:48\nДТП у Любомлі: не розминулися легковик та мікроавтобус 30 Липня 2017 19:27\nПодробиці ДТП за участю патрульних і трактора 24 Квітня 2018 13:47\nDJeban Показати IP 20 Січня 2020 11:42\n4.20 Совпадєніє? не думаю\nж до DJeban Показати IP 20 Січня 2020 20:27\nа що 4:20\nПравдоруб Показати IP 20 Січня 2020 12:08\nПора вже на законодавчому рівні впровадити встановлення обмежувачів швидкості в авто...\nскептик до Правдоруб Показати IP 20 Січня 2020 12:30\nквадратні колеса ставити\nАнонім Показати IP 20 Січня 2020 13:03\nпора вже у всіх п`яних водіїв відбирати водійське право пожиттєво + конфіскація авто\nКакаяразніца Показати IP 21 Січня 2020 20:35\nВилучення прав, !навіть на все життя! не позбавляє вміння водити авто. Можна десяток років проїздити і ні разу не бути зупиненим патрульними. Результат? Не права забирати,а інший дієвий спосіб.


Сьогоднішні випробування – своєрідний екзамен нашої віри – протоієрей Всеволод Рибчинський | Київська Митрополія Української Православної Церкви\nКиївська Митрополія Української Православної Церкви » Новини » Сьогоднішні випробування – своєрідний екзамен нашої віри – протоієрей Всеволод Рибчинський\nСьогоднішні випробування – своєрідний екзамен нашої віри – протоієрей Всеволод Рибчинський\nПротоієрей Всеволод Рибчинский – старіший клірик Києва, настоятель і будівничий храмового комплексу Свято-Ольгінського собору, досвідчений духівник і пастир, починав свій шлях до Бога в часи хрущовський гонінь, будучи радянським інженером-будівельником, таємно відвідував Свято-Макарівський храм на Татарці, духовно окормлювався у відомого протоієрея Георгія Єдлінського (+1988), сина священомученика Михайла Єдлінського (+1937). Отець Всеволод погодився відповісти на запитання редакції сайту Київської Митрополії.\n- Батюшка, сьогодні канонічна Українська Православна Церкви переживає непростий час, релігійна ситуація в країні досить складна у зв’язку з утворенням нового розколу – так званої «ПЦУ». Як ставитись до цього вірянам, особливо тим, хто не розуміє, чому це утворення безблагодатне і не спасительне?\n- Ставитись так, як повчають нас святі отці, Апостольскі правила, як закликає наш Предстоятель Блаженніший Митрополит Онуфрій: бути вірними Православ’ю - Єдиній, Святій Соборній і Апостольскій Церкві. Розколи були у всі часи протягом двох тисячоліть, єресі і розколи відбувались у всі віки. Як зауважує святитель Ігнатій Бранчанінов, розколи - це завжди наслідок гордині і уособлення. Розколи відбувались і через втручання політичних сил у справи Церкви. Сьогодні поєднались ці різні фактори – гординя розкольників Філарета і УАПЦ, амбіції Константинопольскої Патріархії, і політична складова сучасної влади, яка переносить тягар важких стосунків з Російською Федерацією на Українську Православну Церкву. Але не можна церковні стосунки і молитовний зв'язок з РПЦ розглядати у політичній площині і створювати якусь нову конфесію, називаючи її Православною Церквою в Україні.\n- Але ж у Верховній Раді прийнято закон про зміну найменування нашої Церкви, а Президент його підписав, почались нові захоплення храмів новоствореною «ПЦУ», готуються юридичні документу про позбавлення майнових прав у монастирів, у Києво-Печерської в Почаївської лавр…\n- Так, все це дуже прикро. Але ми знаємо зі Святого Євангелія, і Господь наш Іісус Христос попереджував, що Його послідовників будуть гнати. Ми дожили до таких часів вияву перманентних гонінь, які проявляються зараз у таких формах, які ми бачимо. Слава Богу, сьогодні без фізичних розправ. Але не будемо забувати, що з нами Господь і Матір Божа, і сонм святих угодників, вся Церква небесна торжествуюча. І, потім, з історії навіть минулого атеїстичного віку ми бачимо, що всі ці політично-церковні утворення розвіялись як прах! Згадайте живоцерковників столітньої давності. Їх теж підтримував Константинополь, і де вони поділися? А усілякі угрупування, що відпали від Церкви під національними закликами – також вітер часу їх розвіяв у небуття… Треба всім нам добре молитися і потерпіти ці випробування. Це своєрідний екзамен нашої віри. Будемо пам’ятати, що Господь поруганим не буває, що посіємо, те й пожнемо (Гал. 6,6). Очевидно, Господь попустив нам таке випробування, можливо і за гріхи наші, так слід думати в першу чергу кожний про себе: а чи добре я виконував заповіді Христові, чи гідний я був звання християнина? Чи не грішив я, чи не зраджував Господу своїми гріхами? Ось про що повинні бути наші думки! В першу чергу про особисте виправлення перед Богом. Господь не буде питати нас, як ми ставились до іншого патріархату, а як ми виконували Його заповіді, як любили ближнього, чи молились за ворогів… Про це треба думати і молитись. А Господь знає, як нам допомогти.\n- Можна почути і таку думку, що після зняття анафеми з Філарета можна причащатися в храмах «ПЦУ».\n- Ні в якому разі! Не тільки в храмах українських розкольників, але й і у храмах Константинопольского Патріархату, наприклад, за кордоном чи на Афоні.\n- Чому саме? Поясніть, батюшка.\n- Тому що це знаття анафеми і визнання розколу є незаконним, як і вся діяльність патріарха Варфоломея, є незаконною і неканонічною. І через це наша Церква припинила євхаристичний зв'язок з Константинополем. Але його можна буде поновити, якщо Фанар перегляне свої дії і рішення стосовно українського питання.\n- Їх Таїнства не благодатні?\n- Не слід думати, що Таїнства Константинопольської Церкви безблагодані. Але у зв’язку з тим, що наші молитовні стосунки припинено, вірним УПЦ не слід брати участь у їхніх Таїнствах. Стосовно цієї «ПЦУ» - вони як були розкольниками, так і лишились. Знаєте, можна зробити таке порівняння. Якийсь солдат чи навіть не солдат, а цивільна людина, вдяглась у форму генерала і прийшла до діючої військової частини свого регіону з вимогою визнати її генеральське звання. Яка буде реакція? Таку людину заарештують чи проженуть в кращому випадку. І ось приїжджає генерал сусідньої держави і каже – а я вас визнаю законним генералом!.. Щось подібне утворив сьогодні і патріарх Варфоломей.\nТому, брати і сестри, не будемо піддаватися паніці, покладемо свої надії на Господа Бога. Зараз наближаються святі дні Різдва Христового. Зустрінемо його в любові, мирі і молитві. Адже Господь нам заповідав: «Я з вами у всі дні до кінця віку» ( Мф. 28.20).\nThis entry was posted in Новини on 05.01.2019 by o.maxim.\n← Духовенство Центрального київського вікаріатства зустріло нового керуючого архієрея Парафія на честь великомучениці Анастасії, що у Бучанській виправній колонії, відзначила престольне свято →


Як паписати статтю : П'ять Причин Ви Повинні Написати, щоб Допомогти Вашому\nБільшість ділових власників уражена з повсякденно управлінням їх фірм, які у них немає часу, щоб помістити в ділове заохочення. Я заохочую Вас займати час і писати швидку статтю тепер, тому що навіть одна стаття може дати Вам багато тривалих пільг в майбутньому.\nСтаття може бути короткою, тільки вибрати тему, в якій Ви є експертом і пишете. Ви бачитимете, що Ви швидко будете в змозі заповнити сторінку або два. Тепер відредагуйте це. Ще відредагуйте деяких. Ось саме Ви зроблені.\nОсь п'ять способів, якими ця стаття допоможе Вам:\n1. Утвердітесь як експерт\n2. Ви можете використовувати цю статтю в своїх брошурах і т.д, що Ви даєте клієнтам з спочатку виданим на назві вебсайта , даючи Вам більше віри.\n3. Будьте відмічені багатьма новими людьми. Читачі на ділянці, для якої Ви пишете, будуть тепер знати, хто Ви (якщо Ви достатньо незабутні).\n4. Будьте кваліфіковані веде доведена Ваша ділянка через зв'язки на Вашій статті (ьях).\n5. Збільште свій розряд сторінки . Були книги, написані на оптимізації пошукової машини, але в основному, що вона означає: Google (найпопулярніша пошукова машина) показує результати пошуку, що комбінують розшукувані ключові слова і репутація ділянок (розряд сторінки). Таким чином вищий розряд сторінки отримує Вас, перераховував вище, який отримує Вас вільні клацання частіші. Так лист для ділянок з високим розрядом сторінки може отримати Вас вільніші відвідувачі пошукової машини.\nMetOpen дає його читачам вибір листа відповідних статей. Представте свою статтю тут і використовуйте metauthors, щоб бачити, як добре це робить!


Гороскоп Водолій на березень 2016 | Онлайн журнал\nГороскоп Водолій на березень 2016\nГоловна » 2016 рік » Гороскоп Водолій на березень 2016\nв 2016 рік 03.02.2016 0 1,052 переглядів\nУ березні 2016 року представників знака зодіаку Водолій очікують як приємні події, так і різні випробування, а для того, щоб з ними впоратися, Вам необхідно запастися витривалістю і терпінням. Можливо, що Вам доведеться одночасно виконувати кілька справ, а це буде не так легко даватися, як цього хотілося б. Однак опускати руки не варто ні в якому разі, адже Ви зможете подолати будь-які труднощі і проблеми завдяки своїй цілеспрямованості та вмінню концентруватися.\nУ той же час цей період може виявитися для Вас досить успішним.\nГороскоп здоров’я Водолій на березень 2016\nУ березні 2016 року стан у представників знаку зодіаку Водолій буде досить хорошим. Вас оминуть вірусні захворювання і ймовірний ризик загострення хронічних недуг. Бажаним будуть хоча б мінімальні заняття фізичними вправами. Це допоможе Вам не тільки привести в форму своє тіло, але і поліпшити своє самопочуття.\nГороскоп робота і фінанси Водолій на березень 2016\nУ професійній сфері представникам знака зодіаку Водолій в березні 2016 року має виконання складних завдань. Щоб виконати свою роботу якісно, Вам можливо, буде потрібно значно більше часу або допомогу своїх колег. І Вам не варто боятися їх просити про це, адже якщо Ви переоціните свої можливості, то цілком можливо, що провалите ці важливі завдання. У цей період буде дуже добре, якщо заради досягнення успіху Ви створите невеликий трудовий колектив.\nХоча такий стан справ не завжди буде приємно Вашої натурі, але все ж заради загального блага варто проявити терпіння. Ваше фінансове становище в цьому місяці обіцяє бути досить сприятливим. Будуть регулярними доходи, а також з’являться хороші шанси збільшити їх за допомогою додаткового заробітку. Крім того, зовсім не виключена можливість отримання премії, великого виграшу, а також повернення старого боргу.\nЛюбовний гороскоп і сім’я Водолій на березень 2016\nДля одиноких представників знака зодіаку Водолій особисте життя в березні 2016 року особливо цікавою. Чи не буде йти і мови про нестачу уваги з боку представників протилежної статі, адже Ви в цьому місяці будете вельми привабливі. Ймовірно, що Ви будете в цьому місяці налаштовані на створення відносин, проте все може зіпсувати Ваша невпевненість в собі, а також нерозуміння того, що Вам необхідно в житті.\nГороскоп в даному випадку радить не боятися показувати свої переваги і просто бути собою. Якщо Ви вже знаходитеся в стосунках, то зірки радять внести в них нотку непередбачуваності. Нехай Ваша кохана людина ніяк не зможе здогадатися, куди Ви його покличете в наступний раз, тому не бійтеся експериментувати.\nПопередній запис: Гороскоп Риби на березень 2016\nНаступний запис: Гороскоп Козеріг на березень 2016


Настойка воскової молі: рецепт і застосування\n2. Лікувальні властивості\n4. Відео "Збір воскової молі на пасіці"\nВелика воскова міль - це одна з головних бджолиних бід. Метелики вогнівки підступним чином пробираються у вулик до маленьких трудівниць, «підкидаючи» їм у соти свої яйця. Ті перетворюються на личинок, а після паразитують: поїдають мед, пергу і віск. На фото можна побачити, як воскова міль знаходиться прямо всередині сот, найнахабнішим чином наживаючись на бджолиних запасах.\nОднак, пасічники виявили, що навіть у такій проблемі є свої плюси. Напевно, все, до чого торкаються бджоли, автоматично наділяється чарівним даром зцілення. З'ясувалося, що за рахунок такого «годування» паразитуючі личинки воскової молі виробляють особливий лікувальний фермент - церраза. Саме він і є секретом чудодійної ефективності настоянки на основі личинок.\nРеволюційна можливість вилікувати безліч хвороб і стала причиною розведення воскової молі. Але про це трохи пізніше. Зараз давайте дізнаємося секретний рецепт, використовуючи який готують настоянку бджолиної молі досвідчені пасічники.\nСтаття в тему: Лікування бджолами: як це відбувається?\nОтже, для приготування нам знадобляться молоді личинки (зростаючі, які не перейшли на стадію лялечки) і 70-градусний спирт. Вважається, що більш «слабкий» напій не підходить для створення якісної настоянки. А ось личинки молі воскової повинні бути неодмінно взяті з вулика, де вони розвивалися в природних умовах. Дослідження показали, що паразити, виведені штучним чином або вигодувані меншою кількістю воску, не володіють лікувальною силою, необхідної для боротьби із серйозними захворюваннями.\nІнгредієнти об'єднуються в пропорціях 1:10. Тобто, наприклад, для приготування 100 мл настойки Вам знадобиться аналогічна кількість спирту і 10 гр личинок вогнівки. Обробляти їх ніяк не потрібно, інакше Ви ризикуєте втратити частину їхніх цілющих властивостей. Личинки потрібно скласти в темну (бажано, скляну) посудину і залити спиртом. Цю суміш необхідно настоювати протягом 10-14 днів, при цьому гарненько збовтуючи щодня. В результаті у Вас вийде 10% настоянка з личинок воскової молі.\nСтаття в тему: Продукція бджолярства: час відмовитися від пігулок!\nІснує також другий рецепт - 20% настоянка. Різниця полягає в інтенсивності впливу на організм людини. Для приготування більш концентрованого засобу кількість личинок на ту ж кількість спирту подвоюється. Таким чином, на 100 мл рідини потрібно вже не 10, а 20 гр воскової молі вогнівки.\nТепер повернемося до того унікального ферменту церраза, що виробляється в процесі життєдіяльності воскової молі. Користь, яку він приносить людині, що страждає на серйозне захворювання, складно переоцінити.\nІ першим про цілющі властивості цього препарату здогадався відомий український медик І. Мечников. Він висунув революційну лікарську теорію: якщо личинки здатні перетравлювати віск, так само екстракт допоможе зруйнувати воскову оболонку палички Коха, збудника туберкульозу. Даний факт був підтверджений практичними дослідженнями: лікування восковою міллю руйнує оболонку туберкульозної бактерії, роблячи її більш вразливою до впливу медикаментозних препаратів. Воскова міль для лікування туберкульозу підходить навіть маленьким дітям. При цьому, паралельно вона позбавляє від кашлю, нормалізує показники крові та зміцнює імунітет.\nСтаття в тему: Настоянка воскової молі для лікування бронхіту\nЗгодом численні медичні дослідження показали, що подібним чином засіб впливає також на деякі інші недуги. Тим самим, підсилюючи ефект від традиційного лікування. Настоянка личинок воскової молі:\nлікує бронхолегеневі хвороби, в тому числі астму і пневмонію\nбореться з онкологічними захворюваннями\nсприяє профілактиці та лікуванню хвороб серця (анемії, інфаркту міокарда, ішемії, атеросклерозу)\nусуває недолік еритроцитів і гемоглобіну\nвідновлює функціональність печінки\nнормалізує кровоносний тиск\nБджолина міль в основі препарату також сприяє нарощуванню м'язової маси, що робить засіб здоровою альтернативою анаболікам.\nТакож вживання кошти плідно впливає на сексуальне життя. Для чоловіків вживання настоянки означає ефективну протидію статевим проблемам: імпотенції, передчасній еякуляції, зниженій активності сперматозоїдів, безпліддю. Жінкам настоянка полегшує процес зачаття і виношування дитини, усуває анемію і неприємні симптоми токсикозу. При цьому, доза дуже маленька, тому немає ніякого ризику для здоров'я майбутнього малюка.\nСтаття в тему: Продукція бджільництва проти чоловічих проблем\nДля дітей настоянка воскової молі просто необхідна. Це не тільки укріплений імунітет, що дуже важливо для тендітного організму малюка, але й заряд життєвої активності, так необхідної для повноцінного розвитку.\nДуже важливо правильно вживати настоянку воскової молі. Застосування засобу має відбуватися з розрахунку ваги (у дорослих) або віку (у дітей). Приміром, по одній краплі за кожен прожитий рік - таким чином, 14-річній дитині необхідно вживати 14 крапель настоянки. Розрахунок виходячи з ваги проводиться аналогічним чином. Уважно ознайомтеся з нижченаведеною таблицею і дізнайтеся правила дозування препарату:\n1) з метою профілактики і загального зміцнення імунітету:\nВік 10% настоянка, кількість крапель 20% настоянка, кількість крапель\nдітям до 14 років 2/на 1 рік 1/на 1 рік\nдорослим 4/на 10 кг 2/на 10 кг\n2) при серцево-судинних захворюваннях:\nдорослим 6/на 10 кг 3/на 10 кг\n3) при туберкульозі:\nдорослим 8/на 10 кг 4/на 10 кг\n4) при онкологічних захворюваннях:\nдорослим 10/на 10 кг 5/на 10 кг\n5) при гінекологічних і андрологічних захворюваннях:\nдітям до 14 років - -\n6) при захворюваннях дихальної системи:\nдорослим 5/на 10 кг 2,5/на 10 кг\nЗасіб застосовується за 20-30 хвилин до їжі. Вживати настоянку можна в чистому вигляді або ж змішавши в невеликою кількістю води (приблизно 1/3 склянки). Різкий алкогольний запах засобу може не сподобатися діткам, тому щоб уникнути капризів для них можна збільшити кількість води (але не більше, ніж до половини склянки).\nЗ метою профілактики дорослим вживати екстракт потрібно протягом 3-4 тижнів з перервою в 1 місяць. Для дітей профілактичний курс складає 21 день з аналогічним тимчасовою перервою (21 день). Курс лікування триває від 1-го до 3-х місяців, в залежності від серйозності захворювання і розпоряджень Вашого лікаря.\nПротипоказання воскової молі - індивідуальна непереносимість продуктів бджільництва. В інших випадках вживання є абсолютно безпечним.\nВ інтернет-магазині «Свій мед» ми продаємо якісну настоянку воскової молі (10% і 20%), приготовлену на нашій домашній пасіці.\nВідео "Збір воскової молі на пасіці"\nВікіпедія: Большая восковая моль\nНастоянка воскової молі: лікування бронхіту, застосування\nПаління і воскова міль: настоянка проти пасивного та активного паління\nКак делать мед из одуванчиков?\nПрополіс для лікування виразки шлунка і дванадцятипалої кишки\nЛікування гастриту і гастродуоденіту прополісом\nЛікування хвороб ШКТ прополісом\nЛікування прополісом при застуді: рецепти і інструкція із застосування