Торт желейний з бісквітом: радість кожен день\nТорт желейний з бісквітом: ніжна свіжість\nБісквітний торт з коржами і желейні шаромтропічних плодів, ягід і фруктів, з просоченням з сметанно-йогуртового ніжного крему підкорить серця навіть вибагливих ласунів і затятих гурманів. Такі десерти виходять дуже апетитними, від них неможливо відірватися. Вони сподобаються вам своїм ніжним смаком, солодким кремом і легкою кислинкою від фруктів. Ваші гості, родичі, і, звичайно ж, діти будуть вам вдячні за такий десерт, і вже точно ніхто не піде без добавки.\nТорт желейний з бісквітних рулетів\nЗ цим тортиком вам, звичайно, доведеться повозитися. Але результат буде відповідний. Дуже незвичайна конструкція торта, що складається з бісквітних рулетів з вершковим желе і джемом, нікого не залишить байдужим. Інгредієнти: Для бісквіта:\n150 грамів борошна\n5 грамів ванільного цукру\n5 грамів ложка розпушувача\n200 мілілітрів вершків 33% жирності\n10 грамів желатину\n120 мілілітрів йогурту (з будь-яким фруктовим смаком)\n1-2 упаковки сухої суміші для приготування желе\nджем, повидло, варення (за смаком, будь-які)\nСпосіб приготування: Кип'яченою холодною водою залийте желатин з розрахунку 100 мілілітрів рідини на 10 грамів порошку, залиште набухати протягом години. Тепер у вас є час, щоб випекти бісквітні коржі. Для цього збийте яйця з цукром, в тому числі і ванільним. Коли яєчна маса стане пишною і повітряної, припиніть збивати і ложкою введіть просіяне з розпушувачем борошно. Підготуйте невелике деко, потрібно, щоб він був квадратної або прямокутної форми, приблизно 20х30 сантиметрів. Застелите його дно пергаментом, стінки змастіть маслом. Вилийте частину тесту, щоб його висота була півсантиметра, розрівняйте по всій поверхні ложкою. До цього часу духовка вже повинна бути розігріта до температури в 180 градусів. Поставте туди деко на 15 хвилин, так як шар тіста тонкий, корж пропечеться швидко. Час, що залишився тісто вилийте в круглу форму, застелену пергаментом, і Відведіть туди ж для випікання нижнього коржа. Через чверть години вийміть обидві форми з духовки. Прямокутний корж поверніть рулетом, можна це зробити, не знімаючи папір. Далі потрібно приготувати вершкове суфле. Доведіть до кипіння воду, додайте в неї набряклий желатин, і, постійно помішуючи, стежте, щоб отримана рідина не закипіла. Коли суміш досягне однорідності, знімайте з вогню. Відставте в сторону, нехай охолоне. Збийте на великій швидкості вершки, коли вони зміцніють, додайте цукор, йогурт і желатинову суміш. Далі розгорніть бісквітний корж, змастіть його варенням і скрутіть трубочкою. Потім наріжте на шматочки шириною близько 1 сантиметра. З круглого бісквітного коржа зніміть папір і поверніть його назад в форму. На нього викладіть желатинове суфле з вершків, розрівняйте. Поставте форму на пару годин в холодильник. Потім викладіть наверх рулетики в довільному порядку. Далі приготуйте желе за рецептом, вказаною на упаковці. Потім вже в охолодженому вигляді вилийте його на рулетики і на 6 годин поставте в холодильник. Готовий желейний торт посипте стружкою кокоса різних кольорів.\nЖелейний бісквіт з вершками\nРецепт цього десерту нехай буде завжди у вас підрукою. Дуже смачний, легкий торт на основі збитих вершків і фруктового желе. Його можна готувати на будь-яке свято, торжество або вечірку, а також просто на кожен день до чаю. Складові:\nйогурт (будь несолодкий) - 120 мілілітрів\nцукор - 200 грамів\nяйце - 4 штуки\nванілін - на кінчику ножа\nборошно - 150 грамів\nжелатин - 20 грамів\nкакао - 1 столова ложка з гіркою\nвершки (жирні, 33-35%) - 200 мілілітрів\nразриxлітель тесту - 1 чайна ложка\nжеле (краще полуничне) - 2 пакетика\nСпосіб приготування: Залийте желатин 100 мілілітрах холодної води і відставте в сторону набухати приблизно на годину. Збийте з цукром яйця в пишну повітряну піну, додайте ванілін. Ложкою введіть борошно, двічі просіяне, покладіть розпушувач - розмішавши, ви отримаєте класичне бісквітне тісто. Розігрійте духовку, встановивши в ній температуру 180 градусів. Пергаментом застеліть форму, змастіть її маслом. Перекладіть в неї тісто і відправте випікатися. Часу це займе від півгодини до 40 хвилин. Готовність перевірте дерев'яною лучиною. Приготування желейно-вершкового крему потрібно почати з желатину. Підігрійте його, вже набряклий, на вогні, помішуйте рідина, поки всі грудочки повністю не зникнуть. Пам'ятайте, що кип'ятити желатин ні в якому разі не можна, просто доведіть його майже до цього стану і вимкніть вогонь. Збийте вершки до міцних піків, додайте цукор (100 грамів), йогурт і перемішайте, потім, не перестаючи працювати ложкою, влийте желатинову суміш. Сюди ж введіть какао-порошок, щоб крем знайшов ніжний вершково-шоколадний смак. До цього часу вже настигне в духовці бісквіт - вийміть його, остудіть. Покладіть назад в ту форму, в якій він дбав. Наверх рівним шаром вилийте вершково-шоколадний крем і залиште торт в холодильнику до застигання. Наступним буде «поверх» желе. Бажано, щоб воно було полуничним, так збережеться відмінна комбінація ягоди і шоколаду. Але насправді можете брати будь-яке. У вас є час його зробити, поки майбутній желейний торт охолоджується. На пачці вказано рецепт його приготування. Коли желе вже не буде гарячим, вилийте його акуратно на суфле, розрівняйте і знову приберіть в холодильник. До ранку форму можна буде зняти, так як торт буде вже застиглим. Насолоджуйтесь\nСирний торт з фруктовим желе\nПогодьтеся, що холодний торт з желейноїпрошарком, сирною масою і фруктами - прекрасний спосіб поласувати чудовим десертом в жаркий період літа. Цей торт виходить легким і повітряним, незважаючи на наявність в ньому сиру. Таким десертом ви залучите ваших дітей до чаювання, тому що він не тільки смачний, але і дуже корисний. Інгредієнти: Для бісквіта:\nмасло вершкове - 50 грамів\nсметана (жирність довільна) - 20 мілілітрів\nцукровий пісок - 75 грамів\nкурячі яйця - 3 штуки\n1-1,5 склянки борошна\n12 грамів розпушувача тесту\n2 столових ложки какао\nгоріхи - на ваш смак\nнежирний сир - 200 грамів\nсметана - 200 грамів\nпудра цукрова - 2 столових ложки\nДля желе з фруктами:\nжеле в пакетах - 1 штука\nокріп - 370 мілілітрів\nполуниця - 10 штук\nяблука - ½ штуки\nСпосіб приготування: Насамперед необхідно спекти бісквітний шоколадний корж. Для цього в мисці розітріть вершкове масло з цукровим піском. Краще, щоб воно було теплим або хоча б кімнатної температури, так воно легше розійдеться. Зауважимо, що замість масла можна брати і маргарин. Додайте до отриманої суміші 3 курячих яйця. Далі за рецептом йде сметана, після чого тісто знову перемішується, і на завершення - мука. Її необхідно покласти в середньому 1-1,5 склянки, дивіться по консистенції. Не забудьте додати розпушувач. Тісто має бути більш-менш однорідним, без грудочок. За цим рецептом бісквіт виходить не сухим, як зазвичай, а просоченим і вологим. Тепер введіть в тісто какао, щоб воно мало шоколадний смак і аромат. Туди ж додайте очищені горіхи і все перемішайте. Застеливши форму пергаментом, перекладіть в неї тісто і поставте випікатися при температурі 180 градусів близько півгодини. Поки підходить корж для торта, можна приготувати для другого шару начинку. Для цього протріть через сито сир, щоб він вийшов дрібним і повітряним, додайте зробленої з цукру пудри і декілька ложок сметани і ще раз розімніть ложкою. Якщо у вас є занурювальний блендер, то процес приготування цього крему буде набагато швидше: в одну миску складіть зазначені компоненти і просто подрібніть їх. Консистенція у такого крему буде досить густа. До цього часу корж буде пропечений, дістаньте його з духовки і остудіть. Вже на охолоджений бісквіт викладіть сирний крем і поставте торт в холодильник. У цей час приготуйте третій желейний шар для вашого десерту. Нагрійте 370 мілілітрів води і висипте в неї желатин з пакета, помішуючи його іншою рукою, поки все крупинки повністю не розчиняться. Через кілька хвилин желе буде готове, знімайте з вогню. Коли воно охолоне, акуратно вилийте його на попередньо охолоджений бісквіт з кремом. Так як цей торт буде з фруктами, не забудьте порізати яблуко і полуницю. У желейний шар опустіть шматочки фруктів і ягід, розкладіть красиво і знову відправте в холод вже на ніч. Вранці можна буде ласувати прекрасним десертом.\nЖелейний торт «Мозаїка»\nЦей рецепт чимось нагадує «Бите скло», алеє і незначні відмінності. Цей торт готується тільки з шматочками бісквітів. А «Бите скло» може бути також з печивом, крекерами, пряниками та іншими борошняними виробами. В іншому ж торти схожі, візьміть на замітку цей рецепт. Інгредієнти: Для бісквіта:\n160 грамів борошна\n200 грамів цукру\nрослинне масло - 10 мілілітрів\nжеле різних кольорів і смаків - 3 пакетика\n1000 мілілітрів сметани\n35 грамів швидкорозчинного желатину\nСпосіб приготування: Відкрийте пакетики з різнобарвним желе, кожне зробіть згідно з рецептом, вказаною на упаковці, розлийте по тарілочках і приберіть в холодильник, щоб воно гарненько застигло. Тим часом приготуйте бісквіт: міксером збийте яйця, додайте цукру і продовжите збивати. Яйця повинні значно збільшитися в розмірах і біліть. Коли цукровий пісок розчиниться повністю, зупиніть міксер і ложкою введіть просіяне борошно, всипте розпушувач. Розмішуйте тісто обережно, рухаючись по колу, ретельно розминаючи грудочки. Форму застеліть пергаментом або просто змастіть маслом. Викладіть в неї тісто і поставте випікатися в гарячу духовку (180 градусів) на середньому рівні приблизно 25 хвилин. Після закінчення часу дістаньте форму з бісквітом, перевірте його готовність дерев'яною паличкою. Коли корж охолоне, дістаньте його з форми і наріжте красивими рівними кубиками. Всипте желатин в половину склянки теплої води, розмішайте і підігрійте на вогні. Доведіть до кипіння, не забувайте помішувати, щоб желатин НЕ скомковался, а розійшовся повністю. Окремо збийте сметану з цукром, і, коли охолоне желатинова суміш, введіть її сюди. Знову ж, однією рукою вливаючи, інший - помішуючи. Так потрібно робити тому, що сметана має нижчу температуру, ніж теплий желатин і, внаслідок цього останній може шматками застигати. Дістаньте з мисочок вже застигле різнобарвне желе. Для цього достатньо на кілька секунд опустити дно посуду в теплу воду, а потім швидко перевернути. Желе наріжте рівними шматочками. Глибоку миску з круглим дном застеліть харчовою плівкою, налийте в неї сметанний крем, покидати шматочки бісквітів та різнобарвного желе. Для повного застигання поставте торт в холодильник. Дістаючи його з миски, переверніть спочатку на тарілку, а потім акуратно зніміть плівку. Торт можна пробувати, смачного!\nБісквітний торт з фруктами в желе\nВсі ваші гості будуть у захваті, коли побачатьцей чудовий торт. Жельованого фрукти в верхньому шарі виглядають дуже привабливо. Усередині вас чекає ніжний повітряний бісквіт, прослоенний білим сметанним кремом, - справжня насолода. Інгредієнти: Для бісквіта:\nрозпушувач - 5 грамів\nцукор - 70 грамів\nсметана або йогурт, тільки несолодкий - 500 мілілітрів\nфрукти, ягоди (банани, полуниця) - довільну кількість\nсироп або сік - 200 мілілітрів\nшвидкорозчинний желатин - 20 грамів\nСпосіб приготування: Бісквіт для цього торта робиться за класичним рецептом, який все господині відмінно знають. Але якщо ви почали готувати його вперше, ми нагадаємо. Спочатку збиваються тільки яйця, а коли суміш збільшиться в об'ємі і побіліє, потрібно додати склянку цукру. Збивайте, поки повністю розчиниться цукровий пісок. Потім введіть борошно, попередньо просіяний її крізь дрібне сито. Не забудьте ванілін. Печеться такий корж в духовці при температурі 180 градусів близько 35 хвилин. Коли процес випічки буде завершено, вийміть форму з бісквітом, почекайте, поки той охолоне, а потім розріжте його на дві частини. Для приготування сметанного крему змішайте в зазначених пропорціях сметану (йогурт) з цукром і ваніллю. Один корж промажте кремом. Потім очистіть від шкірки банани, м'якоть поріжте кільцями і покладіть наступним шаром. За фруктами далі знову слід сметанний крем. Накрийте торт другим бісквітом, промажте його і знову прикрасьте фруктами, можна додати цукати. Далі в цьому торті буде ще один шар - фрукти в желе. Для початку займіться останнім. Фруктовий сік (або розведений з водою сироп) підігрійте на вогні і всипте в нього півтори столових ложки желатину, перемішайте, поки він повністю не розтане. Якщо залишилися невеликі грудочки і вони не розходяться, цю суміш потрібно процідити. Дайте їй охолонути. Поетапно заливайте верхівку десерту, спочатку невеликим шаром для застигання фруктів, - і в холодильник, через час вилийте решту порцію і відправте торт в холод до повного застигання. Пам'ятайте, що такий десерт потрібно готувати в тій рознімною формі, в який ви випікали бісквітний корж. Тоді і желе з кремом НЕ будуть розтікатися, і діставати торт буде легше. Для господинь, у яких немає часу, рецепт можна трохи спростити. По-перше готові бісквіти можна купити в магазині, а по-друге - зробити желе з пакетиків. На ранок торт можна пробувати, приємного чаювання!\nТорт желейний «Ківі»\nЦей десерт, на відміну від інших, разновкусових ірізнокольорових, буде витриманий в одному стилі і присвячений всього одному фрукту - ківі. Приготоване желе буде також мати відповідно зелений колір і смак екзотичного плоду. Якщо вам до вподоби такий стиль, починайте створювати кондитерський шедевр. Інгредієнти: Для тіста:\n6 свіжих яєць\nборошно - 160 грамів\nДля желейного крему:\n300 мілілітрів сметани\nцукор - 300 грамів\n1,5 пачки желе з ківі\n1 пачка желатину\n2 плоди ківі\nСпосіб приготування: Пам'ятайте: для створення бісквітів користуйтеся тільки свіжими яйцями, тоді і результат вашої випічки буде чудовим. До того, яйця перед збивання бажано завжди охолоджувати. Отже, можна приступати. Розділіть всі яйця на білки і жовтки. Збийте на високій швидкості міксера білки, всипати дрібку солі. Коли вони зміцніють, можна потроху додавати цукор. Коли повністю розчиниться цукор, вливайте по одному жовтки. На зниженій швидкості міксера можете ввести просіяне борошно, всипати розпушувач. Форму застеліть пекарської папером. Духовка повинна бути розігріта до температури не менше 180 градусів. Викладіть тісто у форму і залиште випікатися. Під час процесу категорично забороняється відкривати дверцята і заглядати всередину духовки - білкова випічка в такому випадку може впасти. По завершенні перевірте зубочисткою готовність майбутнього десерту в центрі коржа. Паличка повинна вийти сухою і чистою - це скаже про те, що бісквіт досить пропечений і його можна виймати. Остиглий корж розділіть 2 половини. Тим часом можна приготувати сметанний крем: для цього просто збийте в зазначених у рецепті пропорціях сметану і цукор. Потім додайте до цього крему заздалегідь розпущений желатин і добре перемішайте. Тепер можна почати збирати торт, це буде відбуватися в кілька етапів. Отже, покладіть в роз'ємну форму на самий низ бісквітний корж, наверх нього рівним шаром розкладіть сметанний крем і поставте застигати в холодильник. Плоди ківі почистіть і наріжте кільцями. Через час, коли сметанний крем схопиться, викладіть на нього фрукти. Їх необхідно залити половиною зробленого желе зі смаком ківі (тим, що вони купували в пакетику). Рецепт правильного його приготування зазначений на упаковці. Далі торт потрібно знову поставити в холод. Цей шар буде застигати довше, наберіться терпіння. Коли желе досить зміцніє, знову викладіть бісквіт і ще раз повторіть процедуру. Пам'ятайте, кожен шар повинен застигати окремо. Верхній «поверх» - з ківі в желе. В кінці приготування залиште торт на ніч у холодильнику, йому необхідно не менше 6 годин для застигання. Ми представили вам на розгляд кілька рецептів десертів на бісквітної основі з желе. Торти всі різні, як з приготування, так і по збірці. У них можна додавати різноманітні начинки і крему, різного пологи фрукти і ягоди - все залежить від ваших смакових уподобань і звичайно ж, фантазії! Можна робити їх зі шматочків рулетів, додавати всередину кубики желе, заливати або робити верхній шар з фруктами - в будь-якому випадку торт буде вашим новим кулінарним подвигом. Безсумнівно, він забере у вас чимало часу на кухні, тому що того вимагає технологія. Але в підсумку ви отримаєте легкий, нежирний корисний десерт для всієї родини.\nТорт сметанний «Мишка»: рецепт приготування Торт «Олімпійський ведмедик»: солодка ностальгія Крем для бісквітного торта: кращі рецепти смачних десертів Актив - рецепти Сирне печиво, рецепт приготування Яблука в карамелі\n4:35 am womanmaker


Роскордону закладе в КПП на кордоні з Литвою капсулу для нащадків |\nРоскордону закладе в КПП на кордоні з Литвою капсулу для нащадків\nПослання в капсулі глава Роскордону Костянтин Бусигін закладе для нащадків, які зможуть відкрити його в 2165 році і прочитати побажання мирного і щасливого життя в Росії через 150 років. Керівництво Федерального агентства з облаштування державного кордону РФ і влади Калінінградській області закладуть пам’ятну капсулу для нащадків 2165 року в споруджуваному на кордоні з Литвою пункті пропуску, повідомили РІА Новини в Росгранице.\nМіжнародний автомобільний пункт пропуску (МАПП) Радянських (Дубки) в Німанській районі Калінінградської області створюється у рамках реалізації угоди між урядами РФ і Литви про будівництво мосту через річку Німан між містами Радянських і Панемуне.\nУ Росгранице пояснили РІА Новини, що будівництво КПП Дубки, розпочате наприкінці 2014 року, має забезпечити безперешкодний рух транспортних засобів та перевезення вантажів у міжнародному транспортному коридору «Рига — Калінінград-Гданськ». Також це дозволить винести автомобільний пункт пропуску через кордон Росії за межі міста Совєтська, в центрі якого сьогодні розташовується цей КПП.\n«Завершення будівництва нового пункту пропуску дозволить вивести транзитні транспортні потоки за межі міста Совєтська і вирішить ситуацію, пов’язану з екологічною обстановкою в Советске, а також сприятиме розвитку добросусідських відносин між жителями Росії і Литви», — сказали в агентстві.\nПослання в капсулі глава Роскордону Костянтин Бусигін закладе для нащадків, які зможуть відкрити його в 2165 році і прочитати побажання мирного і щасливого життя в Росії через 150 років.\n«У стрімко мінливому світі російське держава послідовно і наполегливо відстоює свої інтереси, рухається до ідеалів справедливості і честі, згуртованості та солідарності, що є абсолютно традиційним для нас і наших попередників з незапам’ятних часів. Наша Батьківщина стає центром багатьох інтеграційних процесів. Співпрацювати з Російською Федерацією бажають держави з усіх країв світу. Нехай ваші цілі будуть сміливі й масштабні», — йдеться в посланні.\nНазад Предыдущая запись: Сенатор Круз: співпрацювати з РФ можна при більш сильному президентові США\nДалее Следующая запись: «Кримська біржа» виграла право на проведення держінтервенцій по зерну


Чи ковтають українці фейки та пропаганду - Урядовий Кур’єр - газета центральних органів влади України онлайн\nОксана МАЛОЛЄТКОВА 2 жовтня 2020\nСвіже соціологічне дослідження свідчить про ще недостатній рівень інформаційного розвитку суспільства\nУміння аналізувати інформацію, ставити її під сумнів, мислити критично, аби помічати пропаганду, цензуру, однобокість подання матеріалу, фейки, дезінформацію, цікавитися власниками ЗМІ, щоб розуміти вплив на інформацію та її подачу, — усі ці навички притаманні медіаграмотній людині. А наскільки такі ми?\nТрохи пролило світло на це соціологічне дослідження про зміни у споживанні інформації населенням України після виборів 2019 року й під час пандемії коронавірусної хвороби та карантину. Його проведено у серпні цього року в усіх регіонах за винятком окупованих територій. Опитано 2022 респонденти віком понад 18 років. У фонді «Демократичнi iнiцiативи ім. Ілька Кучеріва» переконані, що вибірка репрезентативна для всього дорослого населення за основними соціально-демографічними показниками.\nАналітик фонду Петро Бурковський зазначив, що нині українці, коли сумніваються в певній інформації у ЗМІ чи соцмережах, шукають інформацію в інших джерелах. Так відповів 41% опитаних. Майже третина у такому разі розмірковує, кому вигідно саме так трактувати події.\n«22% сприймають інформацію як одну з можливих версій подій. Тобто майже п’ята частина населення країни піддається альтернативній правді, а фактично перекручуванню інформації. Лише 8%, маючи сумніви, намагаються з’ясувати більше інформації про власника ЗМІ чи автора допису в соцмережі, менш як 3% звертаються до організацій, які перевіряють факти», — зазначив він.\nА на питання, хто має протидіяти фейкам і дезінформації, найбільше опитаних — 46% відповіли, що держава та власники ЗМІ (частка зросла порівняно з дослідженнями 2018—2019 років), але до 21% поменшало тих, хто вважає, що до цього мають долучатися і пересічні українці.\nЯк зауважує директорка ГО «Детектор Медіа» Галина Петренко, саме користувачі мереж поширюють інформацію, і нерозуміння своєї відповідальності — ще одна прогалина в медіаграмотності. Петро Бурковський додає, що слід проводити роз’яснювальну роботу, бо від рівня освіченості та обізнаності великою мірою залежить, чи поширюватимуться фейки.\n«Щодо критеріїв вибору джерела інформації, то відповіді респондентів засвідчили: у нас як у доволі розвиненому інформаційному суспільстві людей цікавить контент, зручність і зрозумілість подачі, швидка реакція ЗМІ на події, нейтральність і незаангажованість. Тобто пріоритети — швидка, якісна й бажано безпристрасна інформація.\nАле є особливості в регіональному розрізі. Для жителів південних і східних областей більший пріоритет порівняно із західними та центральними областями нейтральність і незаангажованість ЗМІ. Хоч самі переважно дивляться канали з прокремлівською пропагандою. Тобто є загроза, що певний стиль подачі інформації громадяни сприйматимуть як стандарт незаангажованості й безпристрасності.\nТож і для національного регулятора, і для громадських організацій, які стежать за інформпростором, є над чим працювати. Треба пояснювати, що таке насправді незаангажованість і репутація ЗМІ. Адже Росія не перестане цим користуватися в майбутньому», — акцентує Петро Бурковський.\nВ інтерпретуванні подій українцями з лютого 2019 року, тобто з часу виборів, відбувся істотний, хоч і не критичний злам. Більшість опитаних зауважила, що Росія почала війну на Донбасі. Якщо у лютому 2018-го таких було 52%, у лютому 2019-го — 49%, то у серпні 2020-го — понад 60%. П’ята частина — 21% вважає, що війну почали український уряд та олігархи. У 2018-му таких було 15%, а 2019-го — майже 17. Не могли визначитися позаторік 33%, торік — 35, нині — 18. Дві третини вважають те, що відбувається на Донбасі, російською агресією за підтримки місцевих бойовиків. Лише п’ята частина називає це громадянською війною.\nЩодо Майдану, то більшість — 54% громадян вважає, що останній Майдан був Революцією гідності, а третина називає його державним переворотом і захопленням влади.\n«Російський дискурс про те, що Майдан — це переворот, що війна на Донбасі громадянська і винні в ній українські політики, за останні півтора року програє. Це крок уперед, люди критичніше ставляться до російської пропаганди, стають свідомішими, пристають на позицію, яка відображає реальність», — констатує Петро Бурковський.\nТа останнім часом набуває популярності інша теза, впроваджувана роспропагандою і проросійськими силами в Україні: мовляв, співпраця з МВФ — елемент зовнішнього управління. Із такою тезою згодні 45% опитаних, необхідною економічною допомогою це називають 38%.\n«У питаннях Майдану, війни на Донбасі, МВФ є вікова залежність: молодші респонденти відкидають російську версію, старші підтримують (це більшість респондентів, які відповіли, що віддають перевагу телеканалам у сприйнятті інформації). Тобто можна припустити зв’язок між підривною роботою проросійських телеканалів в Україні й тим, що тези російської пропаганди здобувають підтримку наших співгромадян. І цей вплив найбільший у південних і східних регіонах. Це загроза нацбезпеці, і з цим впливом треба боротися. Ідеться про співпрацю громадянського суспільства і держави в обмеженні й боротьбі з цим інформвпливом. Російська пропаганда просуває те, що Україна рухається до кризи, занепадає, розпадеться. Пропаганда не працює, коли слова розходяться з реальністю, але коли реальність залишається кризовою, депресивною, пропаганда починає працювати», — каже Петро Бурковський.\nУкраїна нині стоїть перед черговими місцевими виборами. І українці також цікавляться цією темою. Політичні партії, політики почали дуже сильно вкладатися у просування себе не в класичних медіа з редакційним контролем, а в соцмережах. І не через рекламні ролики, а через проплачених лідерів громадської думки і блогерів, яких ніхто не контролює. Тому різні ГО й аналітичні центри мусять серйозно брати до уваги те, що відбувається в соцмережах, а не лише у класичних ЗМІ.


Зустрічай, 5 найдорожчих додатків з App Store за версією сім'ї команiї Техно Їжак | Інтернет-магазин Техно Їжак\nЗустрічай, 5 найдорожчих додатків з App Store за версією сім'ї команiї Техно Їжак\n22.11.2019 0 коментарів 0 0\nПеред покупкою кожного з додатків багато з нас хоча б ненадовго замислюється, чи дійсно він йому потрібен. Найчастіше, популярні програми не коштують дорого, але викидати гроші на вітер не хотілося б. А ось спеціалізовані унікальні програми та ігри в магазині додатків Apple коштують не мало.\nНайчастіше вони розроблені під певних фахівців або для людей, які можуть собі все дозволити. Ти коли-небудь замислювався про те, скільки коштують найдорожчі сервіси з App Store? Ми зібрали найцікавіші з них і склали свій топ.\nРедагуєш відео для Instagram? Може, користуєшся популярною сьогодні платформою Tik Tok? А тепер уяви, що за сервіс для відеомонтажу тобі довелося б віддати 100 доларів.\nКрім редагування, він дозволяє знімати ролики прямо в додатку з якістю в 3264 × 2448 пікселів. Думаєш, що 100 баксів занадто багато? Ну не знаємо, спочатку додаток взагалі 1000 коштував.\nСеред всіх сьогоднішніх гостей SafeSession Voice став єдиним, за який ми погодилися б віддати такі гроші. По суті, це платформа для безпечних дзвінків через інтернет. Розробник запевняє, що кожне з'єднання повністю захищене за допомогою шифрування мови.\nЦілком можливо, що програма дійсно варта своїх грошей, адже не використовує слабко захищений стільниковий зв'язок. Проте, щоб поспілкуватися зі своїм таємничим знайомим, вам обом доведеться викласти 300 доларів.\nІ тут ти міг подумати, що додаток The Alchemist SMS якось пов'язаний з загальновідомими текстовими СМС. Але ні. Він їх не шифрує і навіть не розсилає. Призначений додаток зовсім для інших цілей.\nЦе щось схоже на шпаргалку для хіміків і фізиків, яка допомагає скоротити витрати при переробці металів. Швидше за все, тобі це ніколи не знадобиться. Але просто знай, що в фірмовому магазині для iPhone є і таке чудо за 450 зелених одиниць валюти США.\nПохід до стоматолога з самого дитинства є величезним стресом для кожного з нас. І якщо дитиною ти переживав тільки через те, що буде боляче, то тепер найболючіше сімейному бюджету. Ця програма для дантистів демонструє чому сьогодні лікування зубів вартує так дорого.\nХто б міг знати, що стоматологи віддають 500 доларів за сервіс, який дозволить показати пацієнтові те, що він робить у тебе в роті на робочому iPad. Нам здається, що це занадто багато за графічний дизайн ясен, нервів і зуба. Але що поробиш, додаток дійсно користується популярністю до сьогодні.\nНарешті добралися до цього мажора серед всіх додатків. Таким став у нас малюк iVIP Black. Щоб його завантажити, доведеться викласти 1000 доларів. Тобі цікаво, для чого він?\nВсе це, щоб орендувати пентхаус, яхту або купити їх. Можна також знайти VIP-лікування для себе коханого і скористатися іншими послугами. Перед завантаженням радимо перевірити, чи є у тебе на рахунку пару мільйонів. Без них, сервіс тобі точно не стане в нагоді.\nГарно жити не заборониш. Кумедно, що додатки з магазину, як виявилося, можуть перевищувати вартість твого пристрою. Але з цим нічого не поробиш, якщо вже вони є, то вони точно комусь стануть у нагоді. Варто зауважити, що деякі з додатків не доступні в нашому регіоні, а деякі і зовсім зникли з App Store.\nУ США запустили виробничу лінію Mac Pro 2019. Чи так це насправді?\nДруга осіння презентація АррІе вперше відбудеться 2 грудня. Що покажуть?


Благодійна акція до Дня захисту дітей – Факультет управління фінансами та бізнесу\nНовини > Благодійна акція до Дня захисту дітей\n04.06.2017 | 11:20\nА ми для дітей – це нездійсненна мрія!\nЦе мрія почути від мами: “Люблю!”\nЛюдмила Калинська (вірш з Інтернету)\nДіти – безцінний дар від Творця. Вони достойні гідно жити, відчувати, що їх люблять і самі віддавати свою любов іншим. Діти, обділені материнською ласкою та любов’ю, змушені покладатися на людську доброту та милосердя.\nБажання подарувати дітям частинку свого серця, тепла та ласки об’єднало студентів усіх факультетів університету, в тому числі й факультету управління фінансами та бізнесу, у благодійній акції, організованій профкомом студентів університету. 1 червня, у Міжнародний день захисту дітей, студенти відвідали Львівський будинок дитини № 2 по вул. Антоновича, 117.\nВихованцями установи є 85 дітей, віком від 5-ти днів до 3-х років, позбавлених батьківської опіки; діти-інваліди до 4-х років. Це діти з неблагополучних сімей, діти які народжувались небажаними, з багатодітних сімей, діти батьки яких перебувають в місцях позбавлення волі, діти-інваліди з різноманітними вродженими і набутими вадами: хворобою Дауна, дитячим церебральним паралічем, вродженими вадами серця та ін.\nСтуденти приїхали до діток не з порожніми руками. Кошти, які були зібрані під час благодійної акції, були витрачені на книжки, канцелярські товари, підгузники та інші необхідні речі.\nОчі у дітей горіли від щастя, а у нас, у гостей, очі були сповнені сліз… На жаль, особливо важкі та гіркі життєві випробування випали на долю цих малих янголят…\nПам’ятаймо: Чужих дітей не буває! Малюкам потрібні мама й тато.\nКруглий стіл на тему: «Соціально-економічна політика ЄС: інвестиційні аспекти».\n20.05.2018 На факультеті управління фінансами та бізнесу Львівського національного університету імені Івана Франка відбувся круглий стіл...\n18.05.2018 17 травня на факультеті управління фінансами та бізнесу пройшло яскраво і динамічно! Святкування Дня вишиванки розпочалось...\nЛекція-диспут на тему “Управління митними ризиками”\n18.05.2018 16 травня, у рамках ВСЕУКРАЇНСЬКОГО ФЕСТИВАЛЮ НАУКИ–2018 на факультеті управління фінансами та бізнесу відбулася лекція-диспут із...


У Херсонській області потонув дідусь з маленькою онучкою | Стайлер\nПішов гуляти з онукою: під Херсоном сталася страшна трагедія з чоловіком і дитиною\nSTYLER › Життя 23.07.2019 - 17:20 Новость на русском\nФИллюстративное фото (pixabay.com)\nТіло потонулого чоловіка виявив місцевий житель\nУ Херсонській області сталася страшна трагедія - на одному з водоймищ потонув дідусь з маленькою онукою. Як повідомляє видання "Херсон типовий", драма сталася 22 липня приблизно о 14:59 в селі Краснолюбецьке Великоалександрівського району. Один із місцевих мешканців виявив труп літнього чоловіка в річці Інгулець.\nВиявилося, що потонув - 67-річний місцевий житель, пенсіонер. Це стало ясно через зведення подій за добу від ДСНС.\nТакож повідомляється, що зараз розшукується 8-річна дівчинка, очевидно онука загиблого пенсіонера, яка на річці була разом з дідусем. Рятувальники підозрюють, що дитина також потонула.Оперативна група правоохоронців веде пошуки зниклої дівчинки.\nЯк повідомлялося раніше, з початку 2019 року у водоймах Херсонської області потонуло 17 осіб, з них двоє неповнолітніх.\nЯк раніше ми писали, на курорті під Херсоном сталася трагедія - жінка потонула всього в 3 метрах від берега на території пляжу. У цей момент її маленький син сидів один на пляжі, та ПП відбувалося прямо в дитини на очах.\nЯк повідомлялося раніше, нещодавно в столиці чоловік врятував семирічну дівчинку, яка ледь не потонула на озері Тельбін. Киянин відпочивав на березі озера, після чого зауважив потопаючого дитини і кинувся його рятувати.\nВбивство в день виборів у Славутичі: з'ясувалися несподівані деталі злочину Жорстоке вбивство чоловіка під Києвом у день виборів: з'явилися нові деталі\nНовини України Херсонпреступления


Прокат авто в Аэропорту Мінськ - Оренда авто Мінськ\nПрокат авто Мінськ\nПрокат авто у Мінськ\nДешевий прокат авто у Мінськ\nОренда авто Мінськ\nЗнижка в прокат автомобілів Мінськ можлива, якщо ви забронювали прокат автомобіля якомога швидше. Звичайно, в автомобілі все ще набагато більше вибору, тому ви можете заощадити до 15-40% ціни на прокат авто. Порівняйте оренда авто в Мінськ та оберіть правильний транспортний засіб для вас та замовте он-лайн. Зробіть це зручно з дому.\nБільшість компаній, що пропонують оренди автомобілів, пропонують прокат авто в Мінськ, щоб місце розташування автомобіля та доставка автомобіля могли бути різними. Очевидно, це слід мати на увазі, і перед бронюванням необхідно вказати, чи хочете ви взяти в оренду авто у іншій країні.\nПропонуємо оренда машин в Мінськ в містах, аеропортах, залізнична станція: величезний асортимент, гарантовані найкращі ціни, якісні орендовані автомобілі. За допомогою зручного та безпечного онлайн-прокату автомобіля ви можете вибрати додаткове додаткове обладнання, таке як дитяче сидіння, GPS, стійка для даху та інше. сніжні ланцюги, що підтримують зимовий транспорт.\nПрокат авто в Мінськ\nПрокат авто в Аэропорту Мінськ\nМи можемо знайти вибрану компанію з прокату автомобілів відразу в аеропортах Білорусь, щоб ми могли продовжувати нашу подорож з аеропорту на автомобілі. Якщо ви вирішите оренда авто в аеропорту Мінськ, то ми, звичайно, маємо можливість надати вам інше місце доставки, ніж місце перевезення автомобіля. Так що якщо ваш дешевий прокат автомобілів Аеропорт Мінськ, але давайте говорити, що ми більше не можемо продовжувати подорожувати на літаку, ви можете відзначити інше місце доставки автомобіля без більш, що навіть при бронюванні он-лайн необхідно призначити.\nДешевий прокат авто в аэропорту Мінськ ніколи не був таким простим. бронює кілька кліків зручно з дому через Інтернет, тому вийти з літака більше не доведеться шукати машину і піклуватися про резервацію, тільки швидко взяти на себе заздалегідь заброньований автомобіль.\nЗабронюйте автомобіль онлайн прямо зараз, коли оренди автомобілів в Мінськ Аеропорт!\nОренда авто в аеропорту Мінськ


Готелі біля Chinese Temple\nГотелі: Chinese Temple – Кудат\nКудат: інші визначні місця\nФотографія trover від Sarah Hallett\nChinese Temple: дізнайтеся більше\nДе Chinese Temple?\nКудат - місто, де розташовано Chinese Temple. Відкрийте для себе цю місцевість і проведіть день, роздивляючись тутешні цікавинки. Цікаво, що є в околиці? Відвідайте такі місця, якМис Борнео та Пляж Келамбу.\nChinese Temple: де зупинитися неподалік?\nМи маємо 6 помешкань на відстані 5 миль від такого місця, як Chinese Temple, які можна забронювати прямо зараз. Вам може сподобатися одну з цих опцій, які особливо подобаються нашим гостям:\nHotel Morning Glory - за 1,7 км\n• курорт категорії «3,5 зірки» • безплатний Wi-Fi • трансфер із/до аеропорту • ресторан\nKudat Golf & Marina Resort - за 2,9 км\nChinese Temple: як дістатися\nАвіарейси до міста Кудат


Берестове, Бердянський район, Запорізька область » Історія міст і сіл Української РСР\nАндріївка, Бердянський район, Запорізька область\nБерестове — село центр однойменної сільської Ради, складається з трьох частин, що мають окремі назви: власне Берестове, Вибоєве і Яровицьке. Розташоване за 45 км на північний схід від районного центру і сполучене з ним асфальтовим шосе. До найближчої залізничної станції Царекостянтинівка — 28 км. Населення 4910 чоловік. Сільській Раді підпорядковані також населені пункти Довбине і Сачки.\nВ X—XI ст. ст. на території Берестового протягом тривалого часу перебували кочові племена. Від тих часів збереглися 14 кам’яних баб.\nСело засноване у 1801 році державними селянами — переселенцями з Полтавської та Чернігівської губерній, які спорудили свої оселі біля невеликої річки. Від заростей береста вздовж берегів здобула назву річка, а за її найменуванням — і село. Тоді ж на берегах річок Берестової та Верди, в яку впадає Берестова, засновано невеликі хутори Довбин, Ланців, Тристанові і Сачки, що мали по 5—7 дворів кожний. У 1806 році в Берестовому вже налічувалося 1846 жителів, у т. ч. 1005 чоловіків та 841 жінка.\nДо 1833 року першопоселенці користувалися такою кількістю землі, яку могли обробити, оскільки вільних ділянок було ще багато. До села прибували все нові й нові групи переселенців, серед них — багато втікачів від кріпацтва з північних губерній України. У зв’язку із зростанням населення кількість вільних ділянок землі швидко зменшувалась, а 1833 року, коли село стало волосним центром, землю поділили на ревізькі душі; Берестове об’єдналося з навколишніми хуторами в одну земельну общину.\nУ перші десятиріччя XIX ст. в господарстві селян переважало тваринництво, розводили головним чином овець. Зростання промислових міст після реформи 1861 року посилювало попит на сільськогосподарські продукти, в першу чергу на хліб. У Берестовому, як і в інших селах, головним напрямком господарства стало рільництво, насамперед вирощування пшениці на продаж. Товарно-грошові відносини набагато прискорили процес класового розшарування селянства. За даними перепису 1886 року в селі налічувалося 1332 двори, проживало близько 10 тис. чоловік, що входили до складу двох общин: Берестівської та Вибоєвської. В умовах частих посух та невисоких врожаїв у зв’язку з низькою культурою землеробства для прогодування багатодітної сім’ї потрібно було не менше 18 десятин орної землі. Проте, у селі 415 родин засівали до 10—15 десятин, 187 — менш ніж по 5 десятин, а 85 не сіяли зовсім. Більше третини всіх цих господарств були безкінними, а чотири п’ятих не мали ніякого сільськогосподарського інвентаря. Біднота і значна частина середняків Берестового — всього 892 двори — через це вдавалися до супряги та найму. За рахунок зубожіння основної маси селянства виділилася заможна верхівка. Багатії, крім власних наділів, орендували близько 4 тис. десятин, у т. ч. 1,3 тис. десятин у сільської бідноти, мали вдосталь власного тягла і реманенту. 22 куркулі використовували в своїх господарствах наймитів-односільчан.\nЗаможні селяни були основними виробниками товарного зерна. Вони збували його в Бердянську, де відкрили свої контори не тільки російські, а й іноземні перекупники. З метою інтенсифікації рільництва куркулі почали застосовувати сільськогосподарські машини, а також добрива. Власники Бердянського заводу «Джон Грієвз і компанія» та «Торговельного будинку вдови Матіас і синів» відкрили в селі філіал контори для продажу сільськогосподарських машин. Біднота купувати машини не могла, тому що для придбання, наприклад, букера селянин продавав 50— 60 пудів зерна, а жниварки-самоскидки — 150—160 пудів. Техніку купували і впроваджували у виробництво куркулі, одержуючи від того значні прибутки.\nНа початку XX ст. бідняцькі господарства Берестового, не витримуючи конкуренції з куркульськими, ще більше розорялися. 1908 року вже 745 родин — 44 проц. всіх господарств — не мали знарядь для обробітку землі, 459 — не мали власного тягла. Це примушувало бідняків іти в найми або шукати заробітків у місті. Сільські глитаї експлуатували 154 наймити. Понад 100 селян працювало на підприємствах Бердянська і Маріуполя. 970 чоловіків і 318 жінок з 722 дворів займалися різними промислами, половина з них — за межами села і навіть повіту1.\nНагромадивши значні капітали, куркулі займалися лихварською і підприємницькою діяльністю. Місцевий куркуль Харченко видавав селянам позички з розрахунку 5 проц. річних. Вже через кілька років у кабалу до нього потрапила значна частина бідняків села. Цей визискувач придбав три економії у різних місцевостях, у т. ч. й у Криму, що разом налічували 680 десятин землі. Багатій Горелік збудував паровий млин та олійницю, де експлуатував 10-12 робітників. Інший глитай мав 4 вітряні млини, брав четверту частину зерна за помел, а наймитам платив копійки. Куркулі Макаренки і Шендрик відкрили цегельно-черепичні заводи, інші — продовольчі та господарчі крамниці.\nСоціальний гніт викликав гострий протест бідняцьких мас. На зміцнення революційних настроїв серед селян Берестового безпосередній вплив мали виступи у березні — квітні 1905 року робітників бердянських заводів (серед них було багато вихідців з села), які провели кілька страйків, вимагаючи політичних свобод, підвищення заробітної плати і поліпшення умов праці.\nСтолипінська реформа зміцнила становище заможних селян і посилила розорення бідноти. 1908 року в Берестовому налічувалося 14 дворів, які засівали понад 50 десятин кожний, і 190 дворів, що мали по 25—50 десятин посівів. Одночасно близько ста родин, здавши в оренду або продавши свої ділянки, остаточно перетворилися на сільських пролетарів. Під час проведення реформи лише куркулі та заможніші середняки, що становили менше третини загальної кількості населення, змогли викупити у казни свої наділи і вийти із земельних общин, яких стало три. Куркулі, одержавши «відруби», в 1910—1913 рр. заснували хутори Дудуки і Прихленків.\nМедична допомога для селян була майже недоступною. Протягом ста років у селі не було ніяких медичних закладів, серед населення ширились епідемічні захворювання. Наприклад, у 1899 році від різних хвороб померло 383 чоловіка, у т. ч. 243 дитини. Земську лікарню на 12 ліжок відкрито лише на початку XX ст. Працювали у ній лікар, 2 фельдшери й акушерка. Лікарня обслуговувала дільницю з населенням понад 30 тис. чоловік. Не дивно, що середня тривалість життя селян Берестового на цей час становила 21,2 року.\nНе краще було і з народною освітою. Відкрите 1854 року однокласне міністерське училище охоплювало всього 133 учні. На клопотання Берестівської общини за рішенням Бердянських повітових земських зборів восени 1876 року в селі відкрили друге однокласне земське училище, а через два роки — третє. 1900 року, коли в селі налічувалося 14 тис. жителів, навчалося лише 563 учні, 1478 дітей шкільного віку залишалося поза школою. Протягом 1900—1905 рр. земство відкрило в селі ще три початкові однокласні школи, у всіх школах вчилося менше половини дітей. Та більшість з них через півроку залишала школу, бо кожній трудовій сім’ї потрібні були робочі руки.\nТрудящі Берестового примножували, розвивали самобутню народну культуру. Майстерні вишивальниці прикрашали чудовими візерунками рушники, сорочки тощо. Родини гончарів В. Шендрика і Л. Зозулі виготовляли розмальовані миски, глечики, горщики, макітри, дитячі іграшки.\nПозитивно впливала на культурне життя села місцева інтелігенція, що складалася з десяти вчителів, лікаря, ветеринара й агронома, який обслуговував, крім Берестовецької, ще 6 волостей. У 1913 році вчителі за участю сільської молоді створили драматичний гурток. Оскільки спеціального приміщення не було, довелося пристосувати під «театр» сарай. Тут любителі сцени поставили кілька п’єс Т. Г. Шевченка, М. П. Старицького та І. К. Карпенка-Карого.\nПродовження і після Лютневої революції братовбивчої війни викликало у селян невдоволення політикою Тимчасового уряду. Загасити ненависть до експлуататорів місцеві власті були безсилі. Берестівські наймити, що працювали у куркуля Горе-ліка, підпалили паровий млин та олійницю, а його самого вбили. Учинили бунт і наймити, що працювали в економії поміщика Тарана за 12 км від села.\nЯк тільки у селі стало відомо про перемогу Великої Жовтневої соціалістичної революції, бідняки, зібравшись на сільську сходку, висловили підтримку петроградському пролетаріату. На початку січня 1918 року було ліквідовано волосне земство, обрано волосну Раду селянських депутатів на чолі з бідняком X. М. Спицьким, а також земельний і продовольчий комітети. Жителі колишніх берестівської та вибоєвської общин обрали сільські Ради.\nУ квітні 1918 року село захопили австро-німецькі війська. Вони грабували селян, забирали хліб і худобу. Окупанти створили з місцевих куркулів «волосне правління», та їхня влада протрималася недовго. У зв’язку з наступом Червоної Армії та вибухом революції в Німеччині, наприкінці 1918 року загарбники відступили. В селі відновилася Радянська влада.\nСтановище лишалося і далі тривожним — з Дону насувалися білогвардійські війська. Для боротьби з ними у Берестовому створили червоний батальйон, який очолив колишній фронтовик селянин-бідняк Г. Г. Марусич. Батальйон у складі частин Махна виступив проти білогвардійців. Але через зраду махновців йому довелося сам на сам вступити в нерівний бій з денікінцями поблизу височини «Кам’яні могили». Більшість червоних бійців і командир полягли в бою. Скориставшись цим, махновці захопили село і вбили перших організаторів Радянської влади X. М. Спицького та інших. На початку червня 1919 року Берестове знову окупували денікінці. Червона Армія визволила Берестове від білогвардійців у грудні 1919 року, тоді ж було створено і ревком .\nЧлени ревкому зайнялися передусім мобілізацією сил на боротьбу з махновськими бандами, проведенням продрозверстки. У січні 1920 року ревком надіслав в розпорядження повітового військового комісаріату для боротьби проти бандитських зграй 10 бійців з кіньми. Під керівництвом ревкому селяни також виявляли і збирали зброю. Поступово налагоджувалося господарство. У 1920 році селяни Берестового успішно провели сівбу і жнива. Це дало можливість їм подати допомогу голодуючим робітникам Петрограда, Москви і Донбасу. Успішно проходило виконання продрозверстки: протягом трьох тижнів селяни відправили державі близько 5 тис. пудів зерна.\nВ серпні 1920 року в село вдерлися врангелівці. Ревком пішов у підпілля. Населення всіляко саботувало заходи білогвардійців. У вересні — жовтні Берестове кілька разів переходило з рук у руки. 26 жовтня 1920 року червоні бійці 3-ї бригади 2-ї Донської дивізії розгромили козачі частини Донського корпусу врангелівців і остаточно визволили Берестове.\nВ роки громадянської війни понад 100 жителів Берестового загинуло в боротьбі за Радянську владу. В центрі села їм встановлено пам’ятник.\nПісля визволення села частини Червоної Армії допомогли сільській бідноті створити волосний і в кожній з частин села — сільський ревкоми, а наприкінці листопада 1920 року — волосний і сільський комітети незаможних селян. Наприкінці січня 1921 року відбулися вибори волосної і двох сільських Рад. Толовою волвиконкому обрали В. І. Литвиха, а головою Вибоєвської Ради — місцевого жителя А. І. Антоненка.\nЧималі труднощі виникли у зв’язку з посухою та неврожаєм. Більшість населення залишилася без хліба, почався голод, зросла смертність. Держава не залишила у біді селян. У січні 1922 року населення Бердянського повіту, в т. ч, й Берестового, одержало 5 вагонів хліба. Були організовані їдальні для дітей та голодуючих селян-незаможників. Бідняки одержали також насіннєві позички і значні податкові пільги. Голод відступив. Багатьом незаможним селянам комнезами та сільради допомогли розірвати кабальні угоди з куркулями. Для розподілу надлишків конфіскованої землі в кожній з частин села створили спеціальні комісії KHС. Відрізані у куркулів землі розподілялися між малоземельними бідняками з розрахунку 2 десятини на їдця.\nВідновилися заняття у школах, почали працювати гуртки по ліквідації неписьменності. Діяльну участь у цій справі брали вчителі Є. П. Коцевич, П. М, Заводовська та інші, які систематично працювали на десятихатках.\nУ 1923 році утворився Берестівський район (ліквідований 1930 року). Тоді ж у селі виникли партійна і комсомольська організації. Секретарем райкому партії обрали робітника М. Ф. Шестакова. Комуністи і комсомольці роз’яснювали населенню політику партії та уряду, багато уваги приділяли боротьбі за піднесення господарства, допомозі сім’ям червоноармійців і бідноті, займалися культурно-освітньою роботою.\nНа початку 1925 року в селі налічувалося 2393 двори, де проживало 13,6 тис. чоловік. Для оперативного керівництва селом в усіх його трьох частинах створено сільські Ради. Мирні роки, запровадження непу сприяли поступовому відродженню господарства.\nРозвивалися також і місцеві промисли: на початку 1925 року в селі діяли 10 олійниць, 9 кузень, 46 вітряків, 5 бондарень, 2 гончарні; були свої шевці, колісники, жерстяники тощо.\nДержава дбала і про охорону здоров’я та налагодження роботи шкіл. У селі відкрили амбулаторію і лікарню на 25 ліжок, де працювали лікар, фельдшер і акушерка; для сиріт — дитячий будинок. У березні 1924 року селяни зібрали для нього 58 пудів хліба, 6 пудів картоплі, забезпечили паливом лікарню, засіяли у фонд шкіл 20 десятин землі. У 1925 році в селі діяло 5 шкіл, у яких десять вчителів навчали і виховували 440 дітей. Комсомольці відкрили бібліотеку, сільбуд та дві хати-читальні.\nДо сільськогосподарського кредитного товариства на правах пайовиків у 1926 році вступило 859 селян. Понад 700 селян об’єдналось у споживчому товаристві. Хлібороби продавали державі надлишки зерна та інших продуктів через ці товариства і через них же одержували в кредит гроші, машини, реманент. Товариства допомагали виводити племінну рогату худобу і коней, видавали напрокат сільськогосподарські машини й інвентар, займалися заготівлею хліба для держави.\nПартійна організація, яка наприкінці 1926 року налічувала 20 комуністів, все більше посилювала свій вплив на бідноту і середняків. Зростала активність трудівників села, які починали усвідомлювати себе господарями нового життя. Селянина-бідняка Н. Ф. Прихненка відрядили працювати до земельного відділу Бердянського округу, згодом його обрали членом ВУЦВКу. Він не раз брав участь у роботі з’їздів Рад, які відбувалися у Харкові і Москві.\nВ перші роки непу знову підняли голови куркулі. Вони таємно орендували землю у бідноти, експлуатували наймитів. І хоч держава запровадила для куркульських господарств значні обмеження та підвищені розміри оподаткування, все ж глитаї не здавали своїх позицій.\nКомуністи вели широку агітацію за колективні форми господарювання. Ще 1925 року в селі з членів КНС утворилось два невеликі колгоспи. Проте масова колективізація як і повсюди, розгорнулася в селі 1929 року. Навесні виникли перші товариства спільного обробітку землі: «Червоний прапор», «Прапор Жовтня», «Червоний Жовтень» та ім. Петровського у Берестівській частині села. На весну 1931 року до колгоспів вступило 80,9 проц. господарств. Активно проходила колективізація у Вибоєвській та Яровицькій частинах села.\nСуцільній колективізації всіляко намагалися шкодити куркулі. Вони діяли хитро й підло: одних відвертали від колгоспів підкупами, інших — погрозами. Проникаючи в колгоспи, куркулі розкрадали майно, чинили саботаж, знищували худобу. На загальних зборах 26 лютого 1931 року колгоспники Берестового одностайно схвалили рішення партії і уряду про ліквідацію куркульства як класу. Було розкуркулено і виселено за межі республіки 34 глитаї, майно і землю передано колгоспам, яких налічувалось у селі вже близько 20.\nЗ перемогою колгоспного ладу зростала активність і свідомість селян. Між хліборобами Берестового і Білоцерківки укладено договір про соціалістичне змагання за краще проведення хлібозаготівель, передплати позики тощо. Передові колгоспники вступали до партії. 1931 року партійний осередок, що об’єднував комуністів усіх трьох частин села, зріс до 35 чоловік.\nУ перші роки колгоспного життя довелося долати багато труднощів. Бракувало організаційного досвіду. Щоб допомогти хліборобам, до району прибув Генеральний секретар ЦК КП(б)У С. В. Косіор. 25 січня 1933 року він провів у Берестовому нараду активу, на якій обговорювалися питання боротьби за підвищення врожайності, успішного виконання плану хлібозаготівель і підготовки до весни. Вживалися заходи щодо дійової допомоги артілям. Держава видала колгоспникам насіннєві позички, забезпечивши успішне проведення весняної сівби. При МТС, створеної 1932 року, організували гурток для вивчення сільськогосподарських машин.\nПолітвідділ МТС і сільський партосередок велику увагу приділяли розгортанню масового соціалістичного змагання. Трактористи К. М. Терентьев, І. Ю. Муха та інші достроково завершили ремонт машин і були відзначені червоними вимпелами. Кращих виробничників заохочували також матеріально.\nОскільки МТС поповнювалася новою технікою, восени 1935 року тут почали працювати спеціальні курси, на яких навчалося 60 юнаків і дівчат — кращих ударників колгоспних ланів. Враховуючи прагнення трудівників до агрономічних знань, партійний осередок створив у кожній артілі рільничий, тваринницький і садово-городній гуртки, а також школу колгоспних активістів. У кожній артілі навчалося понад сто осіб.\nАктивно працювала сільська Рада.\nВона згуртувала у своїх комісіях актив з 130 чоловік. Особливо добре працювали комісії по боротьбі за підвищення врожайності. Сільрада допомогла 132 колгоспникам придбати корів та іншу худобу.\nЗ кожним роком міцніли колгоспи.\nНапередодні Великої Вітчизняної війни на їхніх ланах працювало 35 тракторів і 22 комбайни. Значного розвитку набувало тваринництво. У 1940 році колгоспи мали 1332 голови великої рогатої худоби, 940 свиней, 2370 овець. Учасниками Всесоюзної сільськогосподарської виставки стали колектив свиноферми колгоспу ім. 20-річчя Жовтня, тваринники колгоспу «Третій вирішальний» і група механізаторів.\nЗміцнення артілей, зростання прибутковості господарств сприяли підвищенню оплати праці колгоспників. У передвоєнні роки на трудодень видавали в середньому по 2,15 кг хліба та но 1 крб. 35 коп. грішми. Найвищими були заробітки в артілях «Червона нива», ім. Петровського та «Третій вирішальний», де на трудодень колгоспники одержували по 6—7 кг зерна.\nДобре налагоджувалося медичне обслуговування населення. У 1935 році розширено лікарню, працювало також 2 медичні пункти, пологовий будинок.\nУ передвоєнні роки в Берестовому відбулися зміни і в галузі культурного будівництва. Неповну середню школу 1937 року перетворено в середню. Всього в селі працювало 6 шкіл, які охопили близько 1,5 тис. дітей. У 1939 році відкрито школу робітничо-селянської молоді.\nКрім сільського клубу, з ініціативи комсомольців у всіх колгоспах відкрито свої клуби та червоні кутки, а з 1936 року в селі почав працювати будинок колективіста. При них працювали драматичні, хорові, музичні, а також спортивні гуртки, часто демонструвалися кінофільми. У 1940 році 95 проц. родин передплачували газети і журнали.\nПодальший господарчий і культурний розвиток села був перерваний у 1941 році, коли почалася Велика Вітчизняна війна. З Берестового та його виселків на захист Батьківщини пішло 838 чоловік. В селі організувався винищувальний загін у складі 50 бійців, який діяв у контакті з військовими частинами. Згодом більшість членів загону влилася до лав Червоної Армії. З наближенням ворога значну частину техніки, зерна і колгоспної худоби евакуйовано до східних районів країни. Виїхала в тил і частина мешканців села.\n7 жовтня 1941 року в Берестове вдерлися гітлерівські загарбники. Приміщення середньої школи вони перетворили на табір військовополонених. Ризикуючи життям, селяни передавали полоненим хліб, одяг, взуття. Масові облави та обшуки, що їх чинили гітлерівці, супроводжувалися розстрілами. Окупанти силоміць вивезли до Німеччини 175 хлопців і дівчат, знищили багато худоби, спалили приміщення ферм, MTС, клубу, лікарні, чотири школи, вітряки, 90 проц. будинків колгоспників. Загальна сума збитків, що їх завдали фашисти, становила 91,2 млн. карбованців.\nМужньо билися з гітлерівцями на фронтах Великої Вітчизняної війни воїни з Бегрестового. 424 з них загинули в боях, понад 500 чоловік повернулися переможцями, більшість — з бойовими орденами і медалями.\nПісля визволення села почалося його відродження. Відновлені сільські Ради і партійна організація спрямували на це всі зусилля населення. Ремонтували і вводили в дію трактори, комбайни, реманент. Кілька тракторів колгоспам передали військові частини, вони ж допомогли інструментом. До посівної 1944 року МТС підготувала для берестівських колгоспів 37 тракторів. Але доводилося ще орати й сіяти кіньми і коровами, працювати вручну.\nБільшість ділянок колгоспного виробництва після визволення очолили жінки. М. М. Німич, Г. А. Бакай, Г. Г. Міщенко, Г. Я. Андрущенко стали бригадирами. При МТС відкрилися курси механізаторів, на яких навчалося 70 дівчат і жінок. У 1944 році вони вже працювали на ланах, забезпечивши тракторною оранкою три чверті земельних угідь.\nВійна ще тривала, і для прискорення перемоги колгоспники Берестового із своїх особистих запасів передали до фонду допомоги фронтові по 5—6 пудів хліба з двору. Трудівники артілі «Третій вирішальний» в 1944 році внесли до фонду оздоровлення радянських бійців 18 тис. літрів молока. В селі зібрано близько 200 тис. крб. на будівництво ескадрильї літаків.\nУ 1944 році при артілях створено первинні партійні організації, які спрямовували свої зусилля на розв’язання питань колгоспного будівництва.\nВ кожній артілі створили будівельні ланки по 25—30 чоловік. Матеріали для будівництва вишукували на місці, частину їх дали промислові підприємства Бердянська та Запоріжжя. В результаті протягом 1944—1945 рр. в селі збудували 3 тваринницькі приміщення та 120 житлових будинків, відремонтували 153 будинки тощо. Село поступово відроджувалося: зникали землянки, виростали нові вулиці.\nЗ переможним закінченням Великої Вітчизняної війни до села повернулися фронтовики. Держава подавала все більшу допомогу МТС і колгоспам. Наприкінці 1945 року МТС одержала 10 автомашин, а колгоспи — понад сто коней. В артілях створювалися стахановські школи, в яких навчалися бригадири, ланкові та рядові колгоспники. Господарські справи у селі поступово налагоджувалися. Розвивалося й тваринництво. Великої рогатої худоби на той час налічувалося 946 голів, також 210 коней, 460 свиней, 650 овець, 2200 штук птиці. У 1948 році колгоспне виробництво Берестового досягло довоєнного рівня.\n1950 року в результаті укрупнення на базі 9 берестівських артілей створено 5. У 1950 році колгоспники зібрали пересічно по 10 цнт зернових з кожного га. Загальний прибуток колгоспів становив 2,25 млн. крб., а сума неподільних фондів — 1,87 млн. карбованців.\nЗначний розвиток усіх ланок колгоспного виробництва почався після вересневого (1953 року) Пленуму ЦК КПРС. На той час в усіх артілях працювали партійні організації, які вирішували важливі господарські питання. Парторганізація колгоспу «Батьківщина», наприклад, послала в одну з відстаючих бригад комуніста І. К. Зозулю, бригадиром тракторної бригади комуніста І. Д. Гордієнка. Комуністи розгорнули боротьбу за піднесення тваринництва, яке ще відставало. Почали із зміцнення ферм кадрами. Парторганізація артілі ім. Шевченка у жовтні 1953 року більше половини комуністів відрядила працювати на ферми, постійно дбала про матеріальне заохочення тваринників, яким було встановлено додаткову оплату праці за перевиконання виробничих завдань. Водночас правління артілей збільшували площі під посіви кормових культур. Завдяки цим заходам колгоспи добилися значного піднесення виробництва. На фермах виросло багато передовиків тваринництва. У 1956 році пташниця Н. К. Данильченко та свинарка С. М. Орел були нагороджені орденом Трудового Червоного Прапора. Таку ж нагороду одержала доярка М. Л. Червона, яка надоїла по 5120 кг молока від фуражної корови.\nПроцес реорганізації колгоспів продовжувався й далі. У 1957 році замість 5 створено 3 крупні багатогалузеві господарства: ім. Кірова, ім. Шевченка та «Батьківщина», які мали 22,2 тис. га землі. Укрупнення артілей, поліпшення організаційної та виховної роботи серед трудящих сприяли новому піднесенню виробництва. У 1958 році колгоспники зібрали пересічно по 20,6 цнт зернових з га. Загальний прибуток колгоспів становив 24,5 млн. карбованців.\nНайбільшого економічного піднесення, після деякого уповільнення темпів зростання господарства в роки семирічки, трудящі села добилися після березневого (1965 року) Пленуму ЦК КПРС та XXIII з’їзду партії, які розробили глибоко наукову програму ведення сільського господарства. Провідною культурою стала озима пшениця, під яку в 1967 році відведено 5,3 тис. га. Близько 3 тис. га займали посіви кукурудзи на зерно, понад 2 тис. га — посіви соняшнику. Розвивалися й інші галузі господарства: площа садів досягла 340 га, виноградників — 90 гектарів.\nРоботу по перетворенню в життя рішень Пленуму очолили комуністи. За дорученням партійної організації колгоспу ім. Кірова комуніст агроном І. С. Пирч очолив відстаючу бригаду, згодом вона вийшла в передові, щороку одержувала не менше як 25 цнт зерна з га. За високі показники в 1966 році І. С. Пирча нагороджено орденом Леніна. Бригадиром комплексної бригади колгоспу «Батьківщина» парторганізація рекомендувала комуніста І. П. Щасного. Під його керівництвом колектив вийшов у передові, за що в 1966 році І. П. Щасного удостоєно ордена «Знак Пошани».\nВелику роботу провели колгоспники щодо дальшого розвитку тваринництва. Розв’язувалися важливі питання: зміцнення кадрів тваринників, спорудження нових приміщень, впровадження механізації та створення міцної кормової бази тощо. 1968 року колгоспи Берестового мали вже 6,8 тис. голів великої рогатої худоби,. З тис. свиней, 9,7 тис. овець, близько 15 тис. штук птиці, спорудили 40 нових тваринницьких приміщень.\nПіднесенню господарства артілей сприяв високий рівень механізації. У 1968 році тут було 97 тракторів, 68 сівалок, 103 культиватори, 51 комбайн, 52 вантажні автомашини тощо. З 200 встановлених на виробничих ділянках електромоторів більшість призначено для механізації тваринницьких ферм.\nЗначну допомогу колгоспникам подали колективи бердянських заводів «Азов-кабель», «Скловолокно» та морського порту. Шефи спорудили зрошувальну систему на площі 32 га, змонтували 18 км ліній електропередач, електрифікували 3 тваринницькі ферми і 2 польові стани, збудували кормокухню.\nВнаслідок інтенсивного розвитку колгоспного виробництва прибутковість господарств у 1968 році порівняно з 1964 роком майже подвоїлася.\nУ колгоспах склався великий загін спеціалістів сільського господарства. В 1968 році в Берестовому працювало 254 механізатори і 69 агрономів, інженерів,, зоотехніків та інших фахівців. За самовіддану працю у післявоєнні роки 22 трудівники села нагороджено орденами і медалями СРСР. За багаторічну бездоганну працю і одержання високих врожаїв зернових колишній бідняк, потім один з перших колгоспників села М. Г. Телиця удостоєний високої нагороди — ордена Леніна.\nУ 1969 році в Берестовому, крім трьох колгоспних, діяли територіальна і шкільна партійні організації, які об’єднували 203 комуністи. Комсомольська організація налічувала у своїх лавах 298 юнаків і дівчат.\nВелику роботу на селі проводили Ради, з 1956 року об’єднані в одну Берестівську Раду. У своїй діяльності вона спирається на депутатів і активістів. Саме з них створено 7 постійних комісій у складі 40 чоловік, а також 23 вуличні комітети. Під керівництвом сільської Ради зроблено чимало по впорядкуванню села, поліпшенню культурно-побутового обслуговування населення. З ініціативи її депутатів споруджено ще один фельдшерський пункт, аптеку, лікувальний корпус сільської лікарні на 25 ліжок, 6 магазинів тощо.\nВнаслідок значних соціалістичних перетворень невпізнанним стало село. На місці старих хат і повоєнних землянок споруджено нові кам’яні будівлі. Тільки протягом 1965—1968 рр. тут з’явилося 160 нових житлових будинків. Почалася газифікація квартир. Заасфальтовано центральну вулицю, забруковано 15 км інших вулиць.\nНезрівнянно підвищився життєвий рівень трудящих. У 1969 році середньомісячний заробіток рядового колгоспника становив 80—90 крб. У середньому кожний мешканець села придбав протягом року лише в крамницях сільського споживчого товариства товарів на 310 крб. Втричі зріс попит на товари культурно-побутового призначення. Наприкінці 1969 року трудівники села мали 360 телевізорів, 50 легкових автомобілів, 196 мотоциклів тощо.\nВ селі працює тепер дільнична лікарня на 25 ліжок, амбулаторія, пологовий будинок, 2 фельдшерсько-акушерські пункти, 10 постійних і сезонних дитячих садків та ясел. У 1969 році близько 700 літніх колгоспників села одержували пенсії, 50 колгоспників лікувались у санаторіях, понад 30 побували в туристських подорожах.\nВ середній, восьмирічній та 6 початкових школах у 1968/69 навчальному році було 776 учнів. При середній і восьмирічній школах створено очно-заочні групи та вечірні класи для колгоспної молоді. У школах працює 50 вчителів, більше половини їх — уродженці села. Різними видами навчання охоплено кожного третього жителя. На допомогу вивчаючим марксистсько-ленінську теорію створено три кабінети політичної освіти, що працюють на громадських засадах, та консультаційні пункти на виробничих ділянках. У селі є близько ста пропагандистів та агітаторів, діють дві лекторські групи. Жителі села передплачують 5 тис. примірників газет і журналів.\nЦентрами культурно-освітньої роботи стали 3 сільські і 3 колгоспні клуби, кожний на 300—450 місць, а також 11 бібліотек з книжковим фондом 48 тис. томів. Усі клуби обладнані стаціонарними кіноустановками, тут працюють гуртки художньої самодіяльності. До села приїздять також театральні колективи Запоріжжя, Києва та інших міст країни.\nЗ покоління в покоління передаються духовні надбання народу: пісні і казки, влучне, дотепне й гостре слово. Пристрасні збирачі усної народно-поетичної творчості — студенти Запорізького педінституту записали в Берестовому десятки говірок, приказок і частівок від колгоспниць П. Пилипенко, К. Г. Трегуб та багатьох інших.\nДобрі перспективи забудови села у майбутньому. Закінчується спорудження середньої школи, колгоспного будинку культури, ветеринарної лікарні. В найближчі роки будуватимуться приміщення ще одної середньої школи і їдальні для учнів, амбулаторії та вузла зв’язку, сільради тощо. Заплановано також забрукувати 5 км шляхів, прокласти нові тротуари, значно розширити сільський парк.\nОкрилені безсмертним вченням марксизму-ленінізму, трудівники села успішно здійснюють програму Комуністичної партії.\nО. Г. ЖОГЛО


Просто ідеальний сніданок! Пухка і смачна запіканка з сиру і манки\nсереда, 12 січень 2022, 9:14\nДомашня сирна запіканка - це ідеальний сніданок або перекус протягом дня. Для дітей вона стане відмінним десертом, в якому немає нічого шкідливого. Ніжна текстура запіканки сподобається всім вашим близьким, зазначають Патріоти України.\nІнгредієнти необхідні для запіканки:\n15 г пекарського порошку;\nЯк приготувати корисну і смачну запіканку з сиру і манки\nДля початку розбийте яйця, відокремивши білки від жовтків. Білки необхідно збити з сіллю до піноподібного стану.\nВсі інші продукти з’єднайте в іншому посуді. Поступово введіть білкову масу. Залиште масу приблизно на 15 хвилин, щоб вона набухла.\nЖаростійку форму змастіть вершковим маслом і викладіть в неї приготовлену суміш. Поставте її випікатися в розігріту духовку приблизно на 45 хвилин при 180 °.\nДуже смачно з сирною запіканкою поєднуються збиті вершки, сметанка, варення або джем, а також мед. Подавайте трохи охололу з однієї з перерахованих добавок.


Брат за брата | Газета «День»\n«Праведная душе» — так символічно зватиметься музична імпреза, присвячена пам’яті Героя України Василя Сліпака\n20 квітня, 2017 - 17:48\n28 квітня у рамках ІХ Міжнародної Пасхальної асамблеї «Духовність єднає Україну» відбудеться гранд-концерт, а біля входу у Великий зал Національної музичної академії України відкриють пам’ятну дошку, яка засвідчить факт присвоєння цьому залу імені видатного українця, патріота і оперного співака, який загинув в АТО.\n«День» зустрівся зі старшим братом Василя Орестом Ярославовичем, котрий поділився спогадами, думками й планами на майбутнє щодо вшанування і продовження справи життя В.Сліпака.\n«НИНІ НАША РОДИНА РОЗКИДАНА ПО ВСЬОМУ СВІТУ»\n— Оресте, розкажіть про вашу сім’ю.\n— У нас дуже велика родина. Нині вона розкидана по всьому світу: Франція, Аргентина, Австрія, Чехія, Словаччина, і по батьковій лінії, і по материній ми маємо багато коренів. Мама — інженер за освітою — дуже чесний і сумлінний працівник. Наша сім’я щільно пов’язана зі скляним виробництвом в Україні. Дядько будував і відкривав перший у Львові цех із виробництва художнього скла при Національній академії мистецтв. Мамина сестра працювала на скляному підприємстві керівником хімічної лабораторії, а мама — співробітником конструкторського бюро, батько був спеціалістом виробничого підрозділу.\n— Тобто виявляється, із музикою ніхто з родини не був пов’язаний?\n— Мама розповідала, що наш дід Василь, на честь якого назвали брата, дуже добре співав, узагалі був дуже цікавою людиною, тому вважається, що талант Василя — від нього. Кажуть, у нього був унікальний голос...\n— Вас було двоє братів у сім’ї?\n— Так. Різниця у 6 років. Я все життя працював у фармацевтичних західних компаніях, за освітою кардіолог. Займався освітніми програмами для українських лікарів. Ми запроваджували такі технології лікування, які в Україні ніколи не використовували. Зараз працюю як незалежний бізнес-консультант у різних сферах.\n— В одному з інтерв’ю Василь признався, що саме ви відвели його до хору «Дударик». Чому саме туди?\n— Тому що він весь час співав, і з цим потрібно було щось робити. Василю було вже 12 років, і я казав батькам: якщо його зараз не віддати в навчання, то хлопчина пропаде. На той час «Дударик» була дуже висока планка. Хоча брат там був переростком, але швидко адаптувався, легко влився у колектив.\n— Тоді він співав дискантом?\n— Так. Потім став солістом, виступав у концертах, зокрема з такими знаменитостями, як Дмитро Гнатюк, Ніна Матвієнко та іншими зірками. Керівник капели Микола Кацал повністю віддавався дітям, вникав у долю кожного. Капела давала освіту не тільки суто музичну, а й загальну — діти отримували справжній розвиток.\nПісля школи Василь два роки навчався на підготовчому курсі у Львівській консерваторії. В Україні не знали, що робити з його контратенором, була велика дискусія серед педагогів. До Львівської консерваторії його не прийняли. Але він тоді багато виступав, гастролював, засвітився й у Києві, познайомився з багатьма музикантами, диригентами, композиторами — Мирославом Скориком, Володимиром Сіренком, Ігорем Андрієвським, Артуром Микиткою. Нещодавно я натрапив на інтерв’ю із колишнім ректором Київської консерваторії Олегом Тимошенком, яке транслювали по ТБ. Про Василя був репортаж, і Олег Семенович розказав, що готовий прямо зараз узяти навчатися юнака з таким унікальним голосом. Тож Василя швидко прийняли у Львівську консерваторію. Так пов’язалися Київ і Львів...\nВасиль став відомим ще в «Дударику» після виступу соло у «Карміні Бурані» Карла Орфа. Потім був «П’єро мертвопетлює» Олександра Козаренка. Композитор тоді писав щось футуристичне й ніяк не міг закінчити твір. Але в коридорі Львівської консерваторії почув голос Василя — той репетирував у класі. Олександр зайшов і зрозумів, що пише саме для цього співака. Прем’єра відбулася спочатку у Львові, а потім на фестивалях у Києві й Одесі. Після того всі великі національні фестивалі в Україні без Василя не відбувалися.\n«МАРІЯ БАЙКО ПРАЦЮВАЛА ОБЕРЕЖНО, ЩОБ НЕ ПОПСУВАТИ ГОЛОС БРАТА»\n— Якось ви сказали, що Василь мусив поїхати з України. Чому?\n— Бо тут, повторюю, не знали, що з ним робити. Взялася за нього Марія Байко, вона працювала обережно, щоб не попсувати голос брата. І їй вдалося вести його як контратенора, потроху розвиваючи й баритон.\nПотім склалася київсько-львівська група: Олег Тимошенко, Стефанія Павлишин, Микола Кацал, Олександр Козаренко і ще кілька відомих осіб. Вони показували його фахівцям, зокрема відомому фоніатру Леоніду Триносу, радилися із зарубіжними експертами. І в цей час я потрапив у Францію на медичний конгрес, через різних людей вийшов на композитора українського походження Мар’яна Кузана. Я залишив йому касету із записами, що стало причиною запрошення Василя на французький фестиваль. Наша українська група в свою чергу вийшла на Кузана, і коли той приїхав до Львова, то був уже інформаційно підготований. У фонді «Відродження» нам допомогли з квитком і візою. Це був старт кар’єри.\n— Я прочитала, що Василь вільно володів вісьмома мовами.\n— Навіть більше! Він мав унікальний дар до мов, бо не мусив їх учити. Курсів жодних не закінчував!\n— Ну, італійська, зрозуміло, її вивчають усі вокалісти, а інші...\n— Він приїхав із Франції і вже говорив французькою. Швидко засвоював мову країни, до якої потрапляв, — польська, іспанська, німецька, російська... Йому це дуже легко давалося. Він не витрачав на вивчення мов часу, як, приміром, я. В цьому плані я брату заздрив. Причому він не тільки говорив, а й писав. Французи дуже хвалили його французьку мову. Мабуть, йому допомагав музичний слух. Окрім того — природна хороша пам’ять. Звідси й широке спілкування, і можливість кар’єрного зростання.\nПОНАД 19 РОКІВ ВАСИЛЬ СЛІПАК ПРОЖИВ У ФРАНЦІЇ\n— Певний період він одночасно співав і контратенорові партії, і басо-баритонові... Це ж дуже складно!\n— Так, це було, але недовго. Обома тембрами він співав десь до вступу на роботу в Паризьку національну оперу.\n— Кого можна назвати його вчителями?\n— Миколу Кацала, Марію Байко, Жана-П’єра Бліве, Бернара Лантеля, Рашеля Якара, Жана-П’єра Лоре (він приїде до Львова у червні на Відкритий міжнародний музичний марафон пам’яті Василя Сліпака), Юлія Гальперіна та інших.\n— Тож можна сказати, що Василь намагався учитися скрізь, де міг?\n— Знаєте, він постійно вчився. Навіть у свої 42 брав уроки. Не соромився, робив це методично, не вважаючи себе зіркою, яка може спочивати на лаврах. Мав потребу самовдосконалення.\n«ВАСИЛЬ ПРОБУВАВ УСЕ!»\n— Повертаюся до теми війни. Ви казали, що брат їздив в Україну, повертався на концерти, потім знову їхав... А як в такому разі він тримав вокальну форму? Адже музикант має постійно репетирувати, щось вчити, працювати над творами з концертмейстером тощо. Навряд чи на фронті у Василя була така можливість.\n— Останній рік життя він дуже активно працював. Усі відзначають, що у 2016-му Василь був на піку кар’єри! З вересня 2015-го до травня 2016-го мав величезну кількість концертів.\n— Я із подивом прочитала, що в останню поїздку він мав затриматися в Україні мало не на півроку. Як вокаліст може робити таку перерву?\n— Це найскладніше запитання. Якщо чесно, він не дуже багато розповідав нам про фронт. Я багато про що здогадувався, але достеменно не знаю. Він говорив, що займається гуманітарною допомогою, як волонтер підтримує людей із різними потребами. Але я розумію, що це було далеко не так. Він не хотів обговорювати зі мною деталі поїздок, коментувати своє ставлення до сторін і сил конфлікту на сході України. Казав: «Я там, де мої друзі — люди, яким я довіряю». Лише за шевронами можна було здогадуватися, куди він їздив.\nКОЛИ РОЗПОЧАЛАСЯ ВІЙНА НА СХОДІ, СПІВАК ПОЧАВ ЗАЙМАТИСЯ ВОЛОНТЕРСТВОМ, ЗАЛУЧАЮЧИ УКРАЇНСЬКУ ДІАСПОРУ, ЗБИРАЮЧИ ДОПОМОГУ ДЛЯ УКРАЇНСЬКОЇ АРМІЇ, А ПОТІМ ЗАПИСАВСЯ ДОБРОВОЛЬЦЕМ У АТО\nЯк підтримував вокальну форму? Взагалі Василь був дуже здоровим фізично. Мав від природи міцний організм. Вельми швидко все вчив, міг за стислий термін увійти у будь-яку роль. Зараз ми нарахували біля сорока його активних оперних образів. Але він також виконував чимало партій у масштабних вокально-симфонічних полотнах.\n— Який вид діяльності Василеві був ближчим: опера, концертна практика, камерна музика?\n— У нього були різні періоди. У Львові, наприклад, він накинувся на сучасну музику — Козаренка, Ланюка й інших. Це тоді для нього було щось нове. В опері він себе дуже комфортно почував. У вокально-симфонічному жанрі також був щасливий. Короткий період захоплювався роком — співав у рок-групі. Василь пробував усе, але основним напрямком для нього все-таки була класика. Народну музику співав мало. Хіба що в останній період, коли був більше інтегрований з Україною.\n«КОЛИ РОЗПОЧАЛАСЯ ВІЙНА НА СХОДІ, В НЬОМУ ЩОСЬ ПЕРЕВЕРНУЛОСЯ»\n— Я знаю, що він за кордоном пропагував музику українських композиторів.\n— На фестиваль до Франції Василь поїхав із творами Лисенка, Ревуцького, Колесси, Людкевича та інших українських композиторів. Потім, коли увійшов у світ вокальної кон’юнктури, з’явилися продюсери, агенти, які диктують свої умови. Але він усе одно намагався співати українську музику.\nЗараз говорять: Василь Сліпак — патріот, українець, націоналіст... Поза сумнівом, але не в тому трактуванні, яке домінує у нашому соціумі! Я ніколи не чув від нього якогось упередженого ставлення до інших народів. Це було б абсурдно почути з його вуст. Він був європейською людиною, виступав у Африці, Європі, і скрізь його сприймали і приймали добре.\n— Відомо, що допомагати людям ви з Василем почали мало не з 1990-х років. Мабуть, душа прагнула підтримати тих, хто цього потребує?\n— Є такий світовий рух. Я і зараз допомагаю порадами у Львові з фахової підтримки дітям із фізичними чи психологічними проблемами. Тоді, у 1990-ті, ми були піонерами. Люди не розуміли, як людина у візку бере участь у житті суспільства. Діти «гнили» на домашніх диванах. Ми витягували їх із хат. Тепер цим уже нікого не здивуєш, почала працювати в тому напрямку держава, й це дуже важливо! То була благодійна діяльність, слова «волонтер» у нас тоді ще не знали. Це заняття нас захоплювало. Ми щиро раділи результатам.\nКоли Василь осів у Франції, я йому радив піти до церкви, гуртуватися з українцями, однак він не дуже того хотів. Але коли розпочалася війна на сході, в ньому щось перевернулося. Він завжди був патріотом, але це не домінувало. Якесь внутрішнє відчуття спрацювало, коли в Україні сталася біда. Він прийняв це дуже глибоко.\nДесь за місяць до його останньої поїздки на фронт усі друзі помітили, що він дуже змінився: перестав говорити про події в Україні, став спокійним, урівноваженим, він для себе вирішив, що має робити...\n«Я НЕ СТРИМУЮ ПОТІК КРЕАТИВНИХ ІДЕЙ»\n— Як ви гадаєте, у його долі було більше випадковостей чи закономірностей?\n— Думаю, що це була якась прописана дорога. Речі, що відбувалися, починаючи з дитинства, — якийсь збіг обставин, і він ішов-ішов-ішов... Це ілюстрація життя за 42 роки — така собі енциклопедія. Василь не страждав щодо кар’єри, усе сприймав, як належить, був спокійним до викликів долі, виваженим і чемним. Часом міг ставати жорстким, відстоював свою позицію. Але, як на мене, усе десь зверху намальовано. Легше сказати, що це Божа воля... (29 червня 2016 р. снайперська куля обірвала життя В. Сліпака, бійця-добровольця АТО з позивним «Міф». — О.Г.)\n— Розкажіть про Фонд Василя Сліпака, який ви організували?\n— То була спонтанна ідея, яка виникла десь за тиждень після смерті Василя. Отримуючи масовий потік інформації (по 300—400 листів на день), я, щоб не збожеволіти, закликав друзів брата — представників різних країн світу — щось робити його пам’яті. Вони активно долучилися. Це в основному люди його кола спілкування: вокалісти, композитори, диригенти з Франції, Америки, Польщі, Італії... Приєдналися потім ті, кого я навіть не знав особисто. Наглядова рада фонду — 30 осіб. Ми хочемо дбати про те, що з Василем і його іменем робитимуть далі, тобто не бажаємо, щоб його постать і діяльність спотворювали. Це одне із завдань. Зроблено вже багато. Ми зібрали архів у Львівському історичному музеї. Національний історичний музей і Національний музей історії України у Другій світовій війні також зацікавилися матеріалами про Василя. Далі ми організуємо наукову групу. 29 червня відбудеться перша наукова конференція у Львові, під час якої плануємо провести мистецький марафон пам’яті Василя Сліпака.\nДо речі, нині знімають фільми про брата. Одна документальна стрічка є, і вже майже зроблена художня картина. Є й інші ідеї, але я це не педалюю.\n— Не боїтеся спекуляцій на імені вашого брата?\n— Є таке, але я не стримую потік креативних ідей. У Львові буде музичний марафон. Особливо хочу подякувати генеральному директорові, диригенту Львівської філармонії Володимиру Сивохіпу за підтримку. Планують провести конкурс вокалістів 15—20 грудня цього року. Поки ми вирішили зробити його всеукраїнським, але залучаємо до цього й міжнародних фахівців.\nНа жаль, у нашій країні панує ставлення до українського продукту, створене ще Йосипом Сталіним. І, попри 25 років незалежності, ми живемо в цих поняттях. Ми трохи змінили обкладинку, але все інше залишається тим самим, бо основна маса людей вихована ще в ті радянські часи. Все не може перевернутися за один день. Мойсей водив свій народ пустелею 40 років! У мене відчуття, що ми йдемо традиційною дорогою. 25 років минуло, залишилося 15. Тоді, я вірю, ми будемо пупом Європи.\nЛюди, які розуміються на цьому, зараз до нас приїжджають і бачать тут великий потенціал. Виявилося, що 60 відсотків нашого населення проводить дозвілля із телевізором. Велика робота митців — відірвати народ від зомбоящиків...\nТреба, щоб можновладці подбали, аби наші громадяни не їхали з України, а прагнули реалізуватися на Батьківщині.\nОльга ГОЛИНСЬКА, музикознавець. Фото з сімейного архіву Ореста Сліпака


"Я за натуральність": дружина Дмитра Комарова розповіла про домашній догляд за собою - MusicUkraine\n“Я за натуральність”: дружина Дмитра Комарова розповіла про домашній догляд за собою\nАвтор admin На читання 3 хв Переглядів 8 Опубліковано 23.03.2020\nОлександра Кучеренко зізналась, що зовсім не страждає через закриття салонів краси\nЧерез пандемію коронавірусу у багатьох країнах світу вже введений режим карантину, в тому числі і в Україні. Ця ситуація значно вплинула на життя як простих українців, так і знаменитостей – усі тепер змушені сидіти вдома. Втім, зірки шоу-бізнесу знаходять вихід із такої непростої ситуації і продовжують залишатися на зв’язку з прихильниками, діляться в мережі списками улюблених книг, серіалів або ж цікавих справ.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: Настя Каменських назвала топ-5 книг, які змінили її життя\nДружина Дмитра Комарова, модель і телеведуча Олександра Кучеренко відреагувала на страждання багатьох дівчат про те, що перестали працювати салони краси і перукарні. Красуня зазначила, що для неї це зовсім не стало проблемою, так як у неї все натуральне і вона чудово вміє доглядати за собою в домашніх умовах.\nОлександра супроводила свої роздуми на цю тему досить пікантними знімками, зробленими у ванній кімнаті. На них вона позує у білому халаті, який кокетливо приспущений на одному плечі. Волосся модель залишила розпущеним, а на обличчі в неї легкий макіяж.\n“Як багато в інтернеті з’явилося жартів і мемів про закриття салонів краси. В стилі: “скоро на вулицях ми побачимо видовище страшніше вірусу” або “ось яка вона – твоя натуральність”… Ну, насправді жарти про вірус я не визнаю. Але треба зазначити, що для багатьох дівчат це правда реальна трагедія! Що ж робити з покритими гелем нігтями, зрощеними бровами, відпадаючими віями і відрослим корінням волосся? Не кажучи вже про звичні макіяж, укладання та масажі. А відповідь проста: дівчата, а давайте самі доглядати за собою і наводити красу в домашніх умовах))? Такі несподівані обставини показують, що це не проблема, а ще – наскільки є важливим щоденний індивідуальний підхід. І догляд за собою. Завжди. Часто в поспіху і справах ми забуваємо подбати про себе, сподіваючись, що один короткостроковий візит в салон все виправить. Але краса вимагає стабільного, тривалого і обдуманого догляду, а не “жертв” на карантині”, – написала Кучеренко.\nЗа словами дружини Дмитра Комарова, прості домашні ритуали по догляду цілком здатні підтримувати вашу красу без всяких салонів. Модель дала дівчатам кілька корисних порад, які особисто випробувала на собі.\n“Особисто мене закриття салонів краси не торкнеться – я за натуральність у всьому: природний колір волосся, своя форма брів, довжина нігтів, вії мої. І я повністю довіряю собі. А вже коли домашні ритуали по догляду за обличчям і волоссям входять в щоденну звичку, то це вже не потрібно особливих зусиль і великої кількості часу! Наприклад, французький бренд, обличчям якого я стала в Україні, розробив метод “savonnage”, який допомагає не забувати наносити на обличчя зволожуючу/живильну/відновлюючу маску. Вона активно діє 5-7 хвилин. Рівно стільки ж зазвичай ми витрачаємо на традиційну ранкову гігієну. Просто кладеш баночку з маскою біля зубної щітки – і забути про неї вже неможливо. Чому б не нанести маску, поки чистиш зуби, а змити її під час того, як приймаєш душ? Це дуже легко і швидко) А головне – результативно, якщо є регулярність! Тоді не доведеться вносити пункт “догляд за обличчям” у свій список “must do” на карантині”, – поділилася секретами Олександра.\nНаостанок красуня закликала всіх берегти себе і не забувати часто мити руки.\nзірки мода і краса Олександра Кучеренко


101 троянда купити Київ, безкоштовного доставка Lepestki\nКожна дівчина мріє тому, щоб їй піднесли пишний і розкішний букет, з яким не соромно було б сфотографуватися і викласти знімки в улюблену соціальну мережу, яким можна було б похвалитися подружкам і з гордістю демонструвати всім оточуючим. Під цей опис як не можна краще підходить букет з 101 троянди, який пропонує сьогодні практично кожна доставка квітів. І не важливо, де буде оформлений замовлення на подібний флористичний сюрприз, в столичному салоні або в невеликому магазинчику на периферії ... Такі букети нескладні у виконанні, тому їх пропонують практично скрізь. Але перш ніж купити подібний флористичний шедевр для своєї обраниці, вам доведеться відповісти на кілька важливих питань. Троянди, якого саме сорту віддати перевагу? Квіти, якого кольору будуть виглядати в букеті найбільш шикарно? Як везти букет для своєї коханої через весь Київ, щоб він не прим'яти? Лінь думати? Хочете отримати готові відповіді? Вони у нас для вас припасені.\nПочнемо, мабуть, з того, які саме квіти повинен включати в себе букет з 101 троянди. Безсумнівно, найбільш виграшно виглядатиме композиція, створена з великих, пишних бутонів на довгих стеблах. Однак якщо ви хочете трохи заощадити, можна також купити букет з 101 троянди дрібної, кущовий. Вони, уточнимо, виглядають ще більш мило і романтично.\nТепер переходимо до питання під номером два про відтінки кольорів. Тут все, насправді, просто. Якщо ви хочете замовити букет для справжньої красуні (ну або просто сказати цим подарунком про те, що дівчина прекрасна) виберіть композицію з чайних троянд (блідий жовто-рожевий колір). Далі, перерахуємо, що скаже відтінок троянд на мові квітів.\nЯскраві жовті троянди - це зовсім не символ розлуки, а радісні квіти, вірні супутники щастя і щирої дружби.\nБукет з червоних троянд - це явне визнання в любові.\nКомпозиція, основа якої білосніжні троянди, символізує вічну любов, добродіяння і чистоту.\nБукет із синіх троянд - визнання дівчині в тому, що вона загадкова, таємнича.\nРожеві троянди - люб'язні і ввічливі, а ще чемні. Причому, вважається, що чим темніше відтінок рожевих троянд, тим більшою мірою ви проявляєте і вдячність, і подяку. Замовити букет світло-рожевих троянд доречно для молоденьких дівчат, адже вони символізують молодість і радість життя, а ще енергійність. Купити букет з 101 троянди коралового кольору і вручити його адресату, рівнозначно визнанню в бажанні і пристрасті. Що стосується блідо-лілових найніжніших троянд, то саме з їх допомогою можна освідчитися в коханні з першого погляду. Таке ж значення приписують і трояндам будь-якого кольору без шипів.\nЯкий декор можливий до такого букету і яким може бути оформлення? Практично будь-яким. Кожен салон пропонує свої рішення подібних композицій. Троянди і так прекрасні, тому найчастіше використовується будь-яка упаковка і стрічка в тон. Трохи рідше комбінують троянди з зеленню. Досить часто в якості декору подібних букетів використовують різну романтичну атрибутику (сердечка, метелики, стрічки, бантики, милі жучки і т.д.). Цілком можлива і реалізація ідей замовника.\nЗ палітрою кольорів букета тепер все зрозуміло, але слід вирішити питання з доставкою такого об'ємного і у всіх сенсах розкішного флористичного презенту. Київ - місто величезний і хоча видів громадського транспорту, в ньому представлено досить, та й служба таксі працює відмінно, доставку таких шикарних букетів краще довірити професійній спеціалізовану службу. Тільки таким чином можна зберегти його при врученні таким же свіжим, як ніби він хвилину назад був зібраний досвідченим флористом. Навіть у власному багажнику букет не зберегти, а то й знати, як його правильно перевозити.


Влада Венеції введуть новий податок для туристів — Подорож до Європи\nВлада Венеції введуть новий податок для туристів\nУ Венеції в 2019 році планується ввести новий податок, який будуть зобов'язані платити всі туристи, які прибувають в місто, повідомляє газета La Repubblica.\nРозмір податку, який отримав назву tassa di sbarco, що можна перевести як "за можливість зійти на берег", буде становити від 2,5 до 5 євро в залежності від сезону. При цьому в окремі періоди, наприклад, під час проведення Венеціанського карнавалу, збір можуть підвищити до 10 євро. Ця міра стала частиною бюджету міста на 2019 рік, планується, що вона почне діяти з липня.\nНовий збір торкнеться в першу чергу тих, хто прибуває до Венеції на один день без ночівлі: наприклад, пасажирів круїзних лайнерів, які в даний час не сплачують туристичний збір, який справляється за проживання в місцевих готелях і апартаментах. На туристах, які проживають у готелях міста, Венеція завдяки збору заробляє близько 30 млн євро в рік.\nНа думку влади, введення податку необхідно для підтримки чистоти і порядку в місті, який насилу витримує величезний наплив відвідувачів. За їх розрахунками, новий податок може щорічно приносити в бюджет Венеції від 40 до 50 млн євро.\n"Витрати на підтримку чистоти історичного центру та на його безпеку особливо важливі, і багато років вони покривалися самими венеціанцями", — сказав мер міста Луїджі Бруньяро в інтерв'ю Repubblica.\nПри цьому у своєму Twitter мер уточнив, що ті, хто приїжджає у Венецію на роботу або навчання, будуть звільнені від податку.\nТочної статистики відвідування туристами Венеції в даний час немає. Офіційні дані готелів свідчать, що у 2017 році вони взяли 10,5 млн туристів, але за оцінками експертів реально місто щорічно приймає від 22 до 27,5 млн гостей. Особливо число мандрівників виростає влітку, коли в місто заходять сотні круїзних лайнерів.\nРаніше влада міста прийняла рішення про встановлення чисельних обмежень для туристів. Так, на центральній площі Сан-Марко встановлений ліміт відвідувань в 65 тис. чоловік в день. На деяких вулицях Венеції встановили турнікети, які розраховані на прохід певного числа туристів.\n31 жовтня відзначається всеитальянский день пішохідного туризму\n45-я регата «Вогалонга» пройде у Венеції 9 червня 2019


Російська церква, яка маскувалася під українську московського патріархату, є інструментом впливу в Україні, – Луканов - ПРЕСС-РЕЛИЗ\nПро автокефалію у ФБ зустрічаю багато глупства. Мовляв, інші ракети запускають, а наші з усяким релігійним мракобіссям возяться.\nЩе дехто пише, що влада використає незалежну українську церкву для встановлення тут деспотії. Мовляв, держава не має втручатися у справи церкви. І тому подібні нісенітниці.\nПишуть таке або просто ідіоти, або корисні ідіоти. Поки вони вимагають, щоб наша держава не втручалася у справи церкви, то сусідня держава дуже навіть втручається у її справи. А робить це з однієї практичної причини: російська церква, яка маскувалася під українську московського патріархату, є інструментом впливу в Україні. Власне. є зброєю, яку використовують у війні проти нас. Саме московські попи на території України переховували російських диверсантів і навіть зберігали у себе зброю. Саме московські попи благословляли бандюків на Донбасі і в Криму на війну з Україною.\nТі, хто протестує проти участі української держави у отриманні Томоса для української церкви, полегшує ворогові його війну проти нас. Вони готові пожертвувати автокефалією української церкви, аби тільки держава не втручалася. Москва їм красно подякує за це. До речі, українська держава не втручалася у справи церкви. Вона лише сприяла процесу надання автокефалії.\nЦе як в анекдоті про принципового Джо, який поперся на зелене світло, коли на пішоходний перехід вилітала машина на швидкості 100 км. Джо загинув під її колесами. Але не просто загинув, а з усвідомленням власної правоти.\nЯкщо для нашого виживання потрібно було б, щоб держава втрутилася у справи церкви, то я особисто готовий був би пожертвувати принципом невтручання у церквоні справи. Бо коли принципи заважають виживати. то від цих принципів треба відмовитися. Бодай на якийсь час. Поки не зникне ризик для життя.\n17.10.2017 Заместители Турчинова в сентябре получили по 30 тысяч премии\n01.02.2016 СЭС: В Киеве началась эпидемия гриппа\n16.11.2018 Соколова – Приходько: В «Рандеву» мы показываем, кто есть кто. На прошлой неделе мы показали, кто вы\n15.01.2018 ЦРУ связало распространение вируса Petya в Украине с российским ГРУ\n17.12.2014 Национальный канал не будет больше транслировать политическое шоу Шустера


«Не піддаватися паніці й самому її не сіяти»\nВінничани — про особисті відкриття та досягнення, а також ковідну напругу, яка не дає дихати на повні груди\nВолодимир СИРОВАТКО, учасник бойових дій (АТО):\n— Із позитивного і навіть, як на мене, надихаючого: відкрив свою Вінницю як місто крутих проєктів, добрих справ і людей дії. Переконався, що мрії і бажання потрібно озвучувати, аби знайти однодумців і рідних за духом людей. Завжди думав, що благодійність — то справа, яку можуть дозволити собі заможні або люди з великого бізнесу. Однак стереотипи зруйнував вщент проєкт з донорства RedBrunch, який у Вінниці проходить за підтримки міжнародної організації Rotary. Також створення з дружиною групи підтримки для батьків-усиновлювачів — цілком реальні і важливі дії. А ще виявив, що навколо добрих і відважних людей набагато більше, аніж здавалося раніше. І саме люди є для мене відкриттям: батько-герой шістьох діток, прийомні батьки та батьки-вихователі з 12 дітьми, очільниці громадських організацій і благодійних фондів та їхні проєкти, волонтери з «крилами» і ветерани з мріями... До розчарувань і навіть безсилого (поки що) обурення відношу систему освіти у загальній середній школі. Йдеться про прірву між декларованою програмою НУШ з доступністю та інклюзивністю та реальним непрофесіоналізмом, «педагогічною холоднокровністю». Я б назвав це не школою для життя, а «грою на виживання», де по один бік батьки і діти, а по інший — система «освітньої урівнялівки». На жаль, моя сім’я відчула це на собі. А, може, і на щастя. Зрештою, як і казав, добра довкола значно більше.\nОлена ОСТАПЕНКО, тренерка з комунікації:\n— Радію, що всі ми нарешті більш-менш навчилися жити за ковідними правилами. Звикли до обмежень у громадських місцях, до подорожей з тестами та вакцинацією. Це позитивний момент, бо він дозволяє вгамувати напругу, а правила — жити спокійніше. Та на даний момент викликають занепокоєння нові правила для підприємців. Вони торкаються і мене, тому хвилююся, чи зможу розібратися з усіма нововведеннями, а це напружує. Але найбільше не дає спокійно жити загроза вторгнення російських військ. Переживаєш, стежиш за подіями, хвилюєшся, як воно буде. Журналістське минуле і критичне мислення дає підстави вважати, що ми не знаємо і половини правди, а це лякає, бо не знаєш, яким буде твоє завтра.\nЗ хорошого — особисті моменти. Я повністю перейшла на фріланс. З одного боку, це класно, бо ти обираєш людей, з якими працюєш, проєкти, складаєш робочий графік, але з іншого, якщо ти фрілансер, то сам себе забезпечуєш роботою і працюєш практично 24 на 7. А це не так просто, як здається. Та поки що я насолоджуюся таким форматом роботи. Напередодні Нового року мала можливість провести сесію тренінгів з публічного виступу, навчання з просування особистого бренду в різних містах. Основна моя аудиторія — це жінки-підприємці та жінки-експертки. Помітила, що кількість активних жінок в Україні зростає. Вони об’єднуються, перестали боятися ділитися своїм успіхом чи досвідом. Мене тішить, що успішні, красиві, дівчата не зациклюються на своїх справах, а прагнуть розвитку, навчаються себе презентувати, вчаться маркетингу, продажам, фінансовим інструментам. Це така потужна сила, яка, я переконана, стане для розвитку нашої країни безумовним плюсом.\nОксана ПОЛIЩУК, лікар-дерматовенеролог:\n— З хорошого найперше це те, що зовсім нещодавно ми відкрили Центр псоріазу. Він діє на базі Вінницького обласного клінічного шкірно-венерологічного центру. Псоріаз — це найбільш «популярне» захворювання, специфічне, рецидивуюче, не виліковується, а заліковується. Сімейний лікар з псоріазом справитися не може у силу різних обставин. Тому в районах ситуація була критична. І вона, власне, спонукала створити Центр псоріазу. А поштовхом стало придбання спеціальної фотокабіни, яка ефективна при лікуванні псоріазу, бо псоріатична бляшка прекрасно реагує на фототерапію. Послуги з лікування пацієнти отримують безкоштовно за направленням свого сімейного лікарня чи за зверненням до дерматолога. Цією послугою вже почали користуватися не лише мешканці Вінниччини, але й з сусідніх областей. Її оплачує НСЗУ, відповідно до укладених пакетів про амбулаторну медичну допомогу. Створення Центру псоріазу підвищило якість надання медичних послуг, цим задоволені як лікар, так і пацієнти, які тепер можуть пройти курс лікування і спокійно повернутися додому на певний період.\nЗ поганого — ковід, який вплинув на стан наших пацієнтів. Через карантин і обмеження не всі мали можливість вчасно відвідувати лікаря, отримати допомогу, відтак критичних випадків побільшало. Але, на щастя, зараз наш заклад лідирує за кількість виданих і погашених електронних направлень, а це означає, що ситуація вирівнюється і пацієнти мають доступ до послуг центру. Уникнути черг і скупчення вдалося завдяки електронній черзі, діє попередній запис, хоча, буває, комусь треба терміново, і виникає неприємна ситуація, але, якщо треба, то лікар вміє і словом лікувати. Доводиться заспокоювати, вислуховувати, особливо людей, які залишися на схилі літ на самоті, їм за нинішніх часів найважче.\nВалентина СТОРОЖУК, письменниця:\n— Карантинні обмеження позаганяли людей не лише у нірки-квартири, а й у самих себе: нерідко можна почути скарги на депресію, невпевненість у завтрашньому дні, різні фобії. Тому дуже важливо перелаштуватися на нові реалії, не піддаватися паніці й самому її не сіяти. У нас закладені великі ресурси, треба тільки їх розкрити й використати. Мусимо жити повноцінно, і для себе, і, як писав наш земляк Михайло Коцюбинський, «для загального добра». Мені імпонує, що у Вінниці проводиться багато культурно-мистецьких подій. Хай в інших форматах, хай не такі масові, як раніше, але все одно джерела духовності не замулилися. Я особисто охоче відвідую поетичні вечори й презентації книг, виставки художників і народних умільців. Натхнення черпаю в природі, у клаптикові саду й городу, де, крім овочів, росте багато квіток. А минулому році написала поетичну книжку «Живучка». Видала її невеличким тиражем за власний кошт, але вона дуже цінна для мене. Тут вірші про найрідніших людей, які відійшли за межу, про війну й інші виклики, що ставить перед нами доба, і, звісно ж, про красу природи.\nНепокоїть мене, що в українському суспільстві епідемія відсунула на задній план важливіші проблеми. Триває війна, йде тотальний наступ на завоювання Революції Гідності, Україна втрачає свої позиції на міжнародній арені... Людство здолає ковід, як перед цим чуму, «іспанку» та десятки інших небезпечних хвороб. Але чи не втратимо до того часу Україну?...\nОксана СЛАВНА, співачка і композиторка:\n— З хорошого я нарешті знайшла приміщення для вокального класу, зробила там ремонт і переїхала в новий офіс. Заспівала на ювілейному Vinnytsia Jazz Fest із молодіжним сесійним оркестром. Разом із JazzAtmosphere зіграли різдвяний концерт. Тішить, що у Вінниці є люди, які люблять гарну, вишукану музику. І їх стає дедалі більше. Написала класну пісню для Молодіжного Центру «КВАДРАТ». Та публікації у Фейсбук нагадали, що останній мій авторський концерт був аж два роки тому, якраз перед початком пандемії. Тому мрію поїхати зі своєю програмою на гастролі. Маю надію, що люди нарешті зрозуміють доцільність вакцинації, пандемія відступить і світ стане безпечнішим.