Купити ламінат Горіх Селект Vitality DeLuxe 60544 8 мм 32 кл - краща ціна, фото, відгуки\nЛамінат Vitality DeLuxe 60544 (Горіх Селект) 32 кл 8 мм\nВашій увазі пропонується бельгійський ламінат високої якості - ламінат горіх селект. Компанія Vitality завжди йде в ногу з часом, тому що розробляються її дизайнерською групою декори для ламінованих покриттів незмінно ак... Read more...\nВашій увазі пропонується бельгійський ламінат високої якості - ламінат горіх селект. Компанія Vitality завжди йде в ногу з часом, тому що розробляються її дизайнерською групою декори для ламінованих покриттів незмінно актуальні і довговічні в своїй популярності.\nЯкщо Ви вирішили купити ламінат горіх селект 60544, Ви безсумнівно отримаєте ряд переваг, а ваша покупка стане доброю грошовою інвестицією в майбутнє. І так, які переваги даного підлогового покриття? Вся серія DeLuxe, у тому числі і ламінат горіх селект має односмуговий дизайн і 4-х сторонню V-образну фаску. Верхній шар ламіната горіх селект точно імітує хаотичну структуру дерева. Ламінат горіх селект прекрасно підійде для спальні і для дитячої, оскільки товщина hdf-основи становить 8 мм, а зносостійкий верхній шар 32/AC4 клас, і відповідає міжнародним нормам. Мало того, якщо Ви плануєте використовувати підлогу з підігрівом (водяна тепла підлога; електрична тепла підлога), то даний варіант як раз для Вас.


Новини за тегом мінування - свіжі новини від 20хвилин\nНовини за тегом мінування\nЗ вінницького суду евакуювали сотню людей. Був дзвінок про замінування\nПовідомлення надійшло на стаціонарний телефон суду. Приміщення обстежували спеціалісти.\n«Замінував» відділ поліції по Пирогова: вінничанина посадили у тюрму на два місяці\n8 січня Вінницький міський суд обрав запобіжний захід чоловіку, який заради розваги повідомив про замінування поліцейського відділку.\n«Замінував» відділ поліції по Пирогова: у Вінниці затримали мінера-розважальника\nВчора, 5 січня 2020 року, вінничанин повідомив про те, що хоче замінувати відділ поліції по вулиці Пирогова.\nЧерез повідомлення про замінування евакуювали понад 5 тисяч вінничан\nУ Вінниці вибухотехніки перевіряли ряд об'єктів, які ніби були заміновані. На щастя, вибухових предметів ніде не знайшли. Це була чергова хибна інформація.\nВибух емоцій від зіпсованих продуктів: у Вінниці дідусь «замінував» супермаркет\nВчора, 28 листопада 2019 року, у Вінниці затримали правопорушника, який повідомив про замінування одного з супермаркетів. Це був дідусь, який купив у магазині зіпсовані продукти. Йому загрожує до шести років тюрми.\n«Замінував», щоб помститися: затримали п'яного мінера Вінницяобленерго\nВвечері з приміщення ПАТ Вінницяобленерго евакуювали 6 працівників товариства. Тому, що надійшло повідомлення про замінування.\nЕвакуювали понад 9 тисяч людей: чергове «замінування» у Вінниці\nУ Вінниці минулої доби спеціалісти перевіряли ряд будинків, навчальних закладів та торгових центрів. Надійшло повідомлення про мінування. Перевірки закінчилися о 21 годині вечора.\nphoto_camera play_circle_filled Чергове замінування: перевіряють ОДА та лікарню Пирогова\nСадочки, лікарні та торгові центри: у Вінниці чергова хвиля «замінувань»\nУ Вінниці перевіряють ряд будинків, які за повідомленням замінували. Про це повідомила у Facebook речниця ГУНП у Вінницькій області Анна Олійник.\nУ Вінниці знову «замінували» Педагогічний та Аграрний університети\nСьогодні, 18 вересня 2019 року, у Вінниці знову «замінували» навчальні заклади та торговельні центри.


Фільм Інсайдери (2015) дивитися онлайн повністю повний фільм в хорошій якості hd\nЯк відомо, політична діяльність є досить складним процесом, який вимагає певної відповідальності. Тут виникають усілякого роду інтриги, зради. Явище хоч і стандартне, але змушує приймати вірні рішення. Представлена кінострічка зачіпає саме такі події. Головний герой картини – чоловік на ім’я Лі Кан-хі. Він, як головний редактор однієї популярної газети з консервативними поглядами, наполегливо працює. Активним чином можна спостерігати за кандидатом у президенти Чан Пхир-у, який поступово завойовує увагу. В результаті йому вдається зайняти особливу міцну позицію.\nУ даній справі є деяка таємниця, пов’язана зі спонсорством з боку видавництва. Ан Сан-гу завжди виконує доручену роботу і йому доводиться працювати з впливовими людьми. Як-то раз відбуваються несприятливі події і цієї людини підставляють. Тепер чоловік серйозно задумався над тим, щоб завдати удару у бік тих, хто його образив. Назріває грандіозний план помсти і розправи.\nВін не збирається сходити з вірного шляху і в обов’язковому порядку виконає все до кінця. Кривдники будуть покарані, і їм не вдасться уникнути всій жорстокості. Фільм Інсайдери (2015) дивитися онлайн в хорошій якості HD 720.\nРежисер: У Мін-хо\nВ ролях: Лі Бен хон, Чо Син-у, Век Юн-щик, Ген-ен, Пе Сон-у, Чо Джэ-юн, Dae-Myung Kim, Кім Хон-пха, Ю Джэ-мен, Чон Мі-сон


Минулий злочин залишився безкарним: Родина водія Infiniti "забила" на вирок суду щодо стрілянини в супермаркеті (відео)\nп’ятниця, 29 жовтень 2021, 19:15\n41-річна Ольга Васильєва, яка постраждала внаслідок стрілянини в супермаркеті, не отримала жодних виплат від родини Миколи Харківського (який днями "прославився" після ДТП на Infiniti). Ба більше, сам підліток, по суті, плював і на заборону суду залишати будинок. Отриманий "мажором" умовний строк не змусив замислитись і його батьків. Патріоти України пропонують вам дізнатися нові подробиці резонансної справи.\nЯк розповіла адвокатка потерпілих Ганна Куляшова, родина Харківських навіть не почала виплачувати компенсацію потерпілій жінці. "Ані копійки не сплачено. Після того, як ми отримали копію вироку та виконавчого листа, то самостійно звернулися до виконавчої служби. Не чекали, поки це зробить суд. Тобто документи всі оформлені, але виплати ніякої не надійшло – ні морального, ні матеріального збитків", – пояснила Куляшова.\nПроте Червонозаводський районний суд Харкова вирішив, що позов підлягає лише частковому задоволенню. У вироку від 5 липня 2021 р. сказано, що батьки Миколи Харківського мають виплатити потерпілій внаслідок стрілянини жінці матеріальний збиток у розмірі 7 965 гривень та моральний збиток всього 15 тисяч гривень.\nЗа словами адвоката, титанова пластина дійсно була встановлена постраждалій жінці, але надати суду чек не могли, оскільки її придбали за готівку в лікаря. "Наявність пластини елементарно доводиться рентгенівським знімком. До того ж є висновок судмедекспертизи. А якби не було таких пошкоджень та цієї пластини, то не було б і середньої тяжкості тілесних ушкоджень", – пояснила Куляшова.\nТак, стає зрозуміло, що тримати в вузді шаленого від знахабнілого підлітка, контролювати, де і коли він перебуває, батьки не могли. Або не хотіли. По суті, і на рішення суду, і на вирок сім'я Харківських просто "забила".


14 травня в Україні набув чинності закон про скасування штрафних балів для водіїв. - Kherson.FM\n14 травня в Україні набув чинності закон про скасування штрафних балів для водіїв.\nУ четвер, 14 травня, набрав чинності Закон України від 24 квітня 2020 року № 566-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо штрафних балів», передає прес-центр Судової влади України, — повідомляє Юрліга.\n13 травня документ був опублікований у газеті «Голос України».\nЗакон виключає з КУпАП норми про дію адміністративного стягнення у вигляді штрафних балів, що накладається на громадян за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автматичному режимі. Зміни стосуються пункту 2-1 частини першої статті 24, частини другої статті 27, статті 27-1, а також абзаців 2 частини першої та другої статті 122 КУпАП.\nСистема штрафних балів діяла в Україні з 2015 року. Кожен водій щороку отримував 150 балів, які міг використати замість грошового штрафу при порушенні правил дорожнього руху, що фіксувалися в автоматичному режимі. Кожне порушення оцінювалося у 50 балів, штрафи в грошовій формі застосовувалися тільки після списання всіх балів.\nВідтепер водії одразу платитимуть за порушення.\nПро які порушення ПДР йде мова:\nпорушення заборони рухатись по смузі для громадського транспорту, тротуару або пішохідній доріжці; виїзд на смугу зустрічного руху;\nДепутати ухвалили закон «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо штрафних балів». 24 квітня. Його підтримали 302 народні депутати.\nОля Цибульська випустила казкове відео до мультфільму «Смолфут» від компанії Warner Bros. Pictures


Про нас | Edem Tour\nStarway Tourism Awards 2015\nЗа професіоналізм і високі\nпоказники в роботі\nагенство м. Тернопіль\nStarway Tourism Awards 2016\nТуристичне агентство «Edem tour» працює і успішно розвивається на туристичному ринку з 2008 року. Ми маємо великий досвід роботи в туризмі і продовжуємо підвищувати свій рівень, беручи участь у всіх можливих освітніх програмах і конференціях, які сприяють підвищенню нашого авторитету у туристів і партнерів по бізнесу. Ми пишаємось тим, що є власниками такої нагороди як Starway 2015 та Starway 2016\nГоловна цінність компанії – наші клієнти\nЯкість Вашого відпочинку для нас на першому місці. Тому ми працюємо тільки з перевіреними туроператорами, серед яких «Coral Travel, «TUI Ukraine», «Анекс Тур», «Пегас Туристік», «Mouzenidis Travel», «Аккорд тур» і ін.\nПодорожі для нас – хобі. Тому ми любимо свою роботу. І, підбираючи відпочинок для Вас, робимо це так, як для себе. У нашій роботі головне індивідуальний підхід до кожного клієнта. Ми завжди готові підібрати тур відповідно до Ваших побажань і можливостей.\nРаді запропонувати Вам спокійний сімейний пляжний відпочинок на березі блакитного моря; екскурсійний автобусний тур по затишній Європі для любителів пізнавального туризму; екстремально-захоплюючу гірськолижну подорож для молодих духом; подорожі по морях і країнах на круїзних лайнерах з незабутніми екскурсіями. Допоможемо організувати Вам незабутню весільну церемонію на березі океану з фантастичною вечерею і романтичною обстановкою. Вибирайте для себе будь-який вид відпочинку, а ми зробимо все, щоб Вас порадувати!\nДля нас дуже важлива довіра наших клієнтів. Ми цінуємо мандрівників досвідчених і з великою любов’ю ставимося до початківців, для яких тільки відкривається прекрасний і дивовижний світ подорожей. Ми завжди будемо раді бачити Вас у нас в офісі! Із задоволенням відповімо на всі ваші запитання і допоможемо підібрати програму для відмінного відпочинку! Ми з радістю підберемо Вам переліт в будь-яку точку світу за мінімальними тарифами, підкажемо оптимальний маршрут і ідеальні стикування для транзитних рейсів.\nПриходьте, і Ви неодмінно відчуєте атмосферу подорожей, поклик далеких країн і тепло літнього сонця. Ми завжди раді Вашому візиту!


Сьогодні вночі невідомі кинули гранату в будинок рівненського бізнесмена – Рівненська область онлайн Сьогодні вночі невідомі кинули гранату в будинок рівненського бізнесмена – Рівненська область онлайн\n07.11.2019 14:48 Надія Павлюк\nВласник речового ринку Володимир Рабінюк досі не розуміє, хто і навіщо зробив це\nВночі 7 листопада невідомі зловмисники жбурнули гранату в будинок, який розташований в районі Грабника. Власник об’єкта нерухомості не здогадується, які цілі мав такий вчинок, адже у бізнесмена з усіма в місті добрі стосунки.\nЗазначимо, що ніхто з людей не постраждав, але донька бізнесмена дуже злякалася. Наразі тільки вона проживає у будинку, але переїхати планувала вся сім’я, включаючи Володимира Рабінюка. Що стосується ймовірних мотивів, то бізнесмен не може зробити ніяких припущень. Адже за його словами, він ніколи не свариться з людьми. Та й на роботі у нього з усіма гарні стосунки.\nЩо стосується будинку, то після інциденту треба буде зробити ремонт.\nІ як зазначив Рабінюк, йому тепер потрібно витратити багато коштів, щоб усунути наслідки дій зловмисників, які з невідомих причин вирішили нанести шкоду його майну. Але найбільш насторожує те, що від гранати могли постраждати люди.


Що їдять синиці? 2018 - TopInfoWeb.com\nЛюди здавна відносяться до синицям з трепетом і навіть повагою. Маленькі пернаті не тільки є забавним об'єктом для спостережень, а й здатні принести людині відчутну користь. Вивчивши, що їдять синиці, можна залучити крилатих друзів до своїх домівок і присадибних ділянок і допомогти їм вижити у важкий період.\nВ цю пору корми для птахів більш ніж достатньо. Основу раціону складають комахи, а також їх личинки і яйця. Привертають увагу синиць метелики і коники, довгоносики і мурахи, цвіркуни і бабки ... Птах не гребує навіть такою їжею, яка не до смаку більшості інших пернатих, наприклад, гусеницями бояришници і шовкопряда.\nВидобуток не завжди знаходиться на відкритому місці, але це не стає перешкодою для того, щоб спритна пташка поласувала. Завдяки своїм розмірам і будові дзьоба вона здатна діставати їжу з найпотаємніших місць. Синиця старанно досліджує щілини в деревній корі, тріщинки в пазухах листків і інші притулку комах.\nПрогодуватися моторної птиці допомагають і чіпкі лапи. Синиця спритно хапається пальцями з гострими загнутими кігтями за гілки і, розгойдуючись на них спиною вниз, ретельно відшукує свій улюблений корм, потреба в якому у птахів досить велика. Скільки їсть синиця? Чи не менше, ніж важить сама!\nТака ненажерливість маленьких плюгавок вельми приваблива для городників. Адже дуже часто пташиним обідом стають комахи, здатні пошкодити плодові дерева та інші посаджені людиною культури. Результатом діяльності пернатих буде врятований урожай.\nСиниці також не гребують рослинною їжею. Потреба в ній збільшується восени, коли тваринний раціон птахів помітно бідніє. Вони вишукують насіння і, якщо потрібно дістатися до ядра, розкривають оболонку сильними ударами дзьоба. Поїдають пернаті і різні плоди, розкльовував їх. Крім того, вони ніколи не відмовляться від ягід і бруньок дерев.\nВ цей період синиці не здійснюють кардинальних перельотів в теплі країни, але відсутність їжі і настали холоди змушують їх залишати ліси і парки і влаштовуватися ближче до людини. Так у птахів з'являється можливість роздобути побільше їжі, а у людей - допомогти синицям протриматися до весни.\nТямущі пернаті швидко запам'ятовують місця, де розвішані годівниці, і гучними зграйками налітають на дбайливо приготоване частування. Але варто зазначити, що не всяка їжа, яка подобається синицям, вважається для них корисною. Наприклад, смажена і солона - шкідлива. А ось яким кормом можна побалувати крилатих улюбленців:\nНасіння. Їх синиці завжди наминали з задоволенням, і не дарма - цей продукт містить рослинні жири, що робить його незамінним джерелом енергії в важких для птахів умовах зимових морозів. Насіння підійдуть як соняшникові (нежарение), так і більш великі - кавунові, дині. Ними можна запастися ще з осені, вийнявши з м'якоті куплених плодів і просушити.Втім, синички не відмовляться і від насіння таких овочів з городу, як кабачок і гарбуз.\nЗерно і крупи. Птахи будуть не проти поласувати просом, гречкою, ячменем. Подавати такий корм слід в сухому вигляді, оскільки в'язка каша взимку швидко замерзає.\nЯгоди і фрукти. З ними в організм синиць надходять корисні вітаміни. Птахи обов'язково порадіють засушеним з осені і підсипаним в синичник плодам горобини і глоду. Корисні і поживні для пернатих і яблука. Сильно подрібнювати їх не потрібно - птиці самі будуть відщипувати шматочки потрібного розміру.\nГоріхи. Дорогий делікатес синицям, без сумніву, сподобається. Вони будуть клювати і волоські, і інші види горіхів. Така ситна і калорійна їжа допоможе птахам пережити суворі часи.\nСало. Те, що синиці люблять цей продукт, знають майже всі. Пташки ніколи не залишають без уваги розвішані несолоним скибочки. Але не всім відомо, чому синиці їдять сало. А вся справа в тому, що така їжа є прекрасним замінником їх природного корму - комах. Вирішивши побалувати птахів подібним чином, можна зробити шматочки сала побільше. Синиці встромлять в них гострі кігтики і, повиснувши так, будуть собі на втіху ласувати улюбленою їжею.\nМ'ясо. Птахи його теж дуже люблять, хоча для когось це стане навіть відкриттям. Насправді синички охоче поїсть і саме м'ясо, в будь-якому вигляді, і вироби з нього. Наприклад, можна розщедритися і пригостити пернатих шматочками ковбаси.\nВзимку синицям життєво необхідна підтримка людини. І за цю турботу жовтогруді непосиди неодмінно відплатять добром!


Холод в квартирах: нова енергетична політика уряду Яценюка\n4:31, 22 Январь 2016\nНизька температура протягом перших десяти днів січня продемонструвала нову енергетичну політику уряду України у питанні забезпечення теплом населення, передає Телеканал новини «24».\nПолітика полягає у економії газу за рахунок зниження температурного режиму в квартирах громадян. Новий морозний прогноз погоди на другу половину січня, на жаль, знову змусить багатьох мешканців днювати і ночувати у холодних квартирах при температурі у кращому випадку 12-16 градусів. Також особливо це відчують як дитячі садки і школи, де не оголошено карантин, так і лікарні з бюджетними установами.\n«Поясніть їм (теплокомуненерго), що газ треба економити, а рахунки треба виставляти тільки за те, що громадяни країни отримали тепло у своїх квартирах», — заявляв прем’єр Яценюк.\n«Сховав голову у пісок» голова «Нафтогазу» Коболев, який запам’ятався тим, що увесь минулий неймовірно теплий опалювальний сезон (2014-2015 рр.) і напередодні поточного сезону розхвалював і закликав населення звикати жити при температурі 16-18 градусів у квартирах.\nКоболев жодного разу під час морозів у січні цього року не підтвердив свою позицію щодо корисності 12-16 градусів у квартирах. Тим паче жодного разу «Нафтогаз» не вибачився перед населенням (а серед них і діти, і старші люди) за те, що свідомо обмежує поставки газу для ТКЕ.\nНа цьому фоні життєрадісна рекомендація громадянам прем’єра Яценюка «не платити» за холодні дні і температуру нижче 12 градусів, а вимагати перерахунку – це ніщо інше, як витончена політична іронія над власним народом. Кількість людей, які ризикнуть не оплатити рахунок, будуть лічені одиниці. Як і тих, хто встиг пройти складну процедуру систематичного виклику і фіксації заниженої температури у квартирі з боку ЖЕКів. Тому залишається сподіватися на перерахунок з боку ТКЕ.\nА от уряд буде в «плюсі». Буде використано менше газу. Хоча, за приблизними оцінками, у такий «холодний» спосіб вдасться зекономити максимум до 500 млн куб. м газу за опалювальний період (всього ТКЕ споживають 8 млрд куб. м). Також частина споживачів все одно буде змушена оплачувати тепло по тарифам, які виявилися суттєво завищеними. Оскільки за результатами квитанцій у листопаді і грудні будинки без теплового лічильника оплачували вартість тепла майже удвічі більше. Середня двокімнатна квартира у столиці без будинкового теплового лічильника оплачувала 750 грн за опалення, а з лічильником – 400 грн.\nФактично уряд повинен вести мову не про перерахунок, а про перегляд тарифу на тепло для таких квартир. І в такому випадку не потрібно буде ні «штучно» економити газ, ні здійснювати перерахунок. Населення буде здатне фінансово оплатити вартість тепла при умові зниження вартості 1 Гкал з нинішніх середніх 650-750 грн – до середнього рівня 400-450 грн.


Медіа Група Україна заява за підсумками зустрічі з президентом | Сьогодні\n29 лютого 2020, 09:28\nДля соціально незахищених верств населення буде розроблений соціальний пакет\nНа зустрічі обговорювалася ситуація, що виникла в зв'язку зі зміною кодування телевізійного супутникового сигналумедіагруп.\nМи, "Медіа Група Україна", вітаємо стратегічне рішення, яке було розроблене в процесі конструктивного діалогу. Узгоджені з представниками індустрії заходи дозволять вирішити проблему з доступністю українців до контенту національних телеканалів.\nПеред оператором супутникового мовлення Xtra TV, який входить до "Медіа Групу Україна", вже поставлене завдання – розробити соціальний пакет з мінімальною абонплатою для соціально незахищених верств населення.\nОчільник держави узгодив з представниками медіагруп, що до 16 березня 2020 року буде забезпечено запуск чотирьох незакодованих національних телеканалів на супутнику міжнародних версій. Тобто, кожна медіагрупа зробить доступною для українських глядачів на два роки міжнародну версію одного свого телеканалу, і таким чином телебачення буде доступним для глядачів на всій території України, в тому числі на окупованій, і перехід на платну модель перегляду буде плавним і комфортним для телеаудиторії.\n"Медіа Група Україна" в 2019 році запустила незакодований національний інформаційний телеканал "Україна 24", який доступний для перегляду через супутники HotBird, Astra і Eutelsat 9b не тільки в Україні, а й на території Європи і Північної Америки. На телеканалі "Україна 24" глядачі можуть дивитися також і програми національного телеканалу "Україна": політичне ток-шоу "Свобода слова Савіка Шустера", суспільно-резонансний проект "Контролер", проекти журналістських розслідувань "Гучна справа" і "Слідами ..." .\nМи, "Медіа Група Україна", вважаємо, що для стратегічного захисту інформаційної безпеки країни необхідний, в першу чергу, доступ українських глядачів до перевіреної та актуальної інформації про те, що відбувається в країні.\nНагадаємо, 28 січня чотири найбільші медіагрупи України закодували свої супутникові сигнали. Після чого депутати звернулися до президента з проханням ввести мораторій на кодування.\n25 лютого "Медіа Група Україна" виступила із заявою з приводу звернення депутатів до президента про введення мораторію.\n"Кодуючи телевізійний сигнал на супутнику, а точніше – змінюючи кодування на більш захищене, ми, по суті, виконуємо вимогу ліцензії, яку нам видає держава, а також вимоги правовласників, які продають нам права на використання певного контенту", – йдеться в заяві.\nтелебачення телеканал Украина Володимир Зеленський


Світличне, Варвинський район, Чернігівська область » Історія міст і сіл Української РСР\nСвітличне, Варвинський район, Чернігівська область\nОстапівка, Варвинський район, Чернігівська область\nСВІТЛИЧНЕ — село, центр сільської Ради, розташоване за 10 км від районного центру і за 32 км від залізничної станції Прилуки. Дворів — 363. Населення — 994 чоловіка. Сільраді підпорядковані населені пункти Богдани, Рубанів, Сіриків, Ященків.\nУ Світличному розміщений колгосп ім. Кірова, за яким закріплено 3024 га сільськогосподарських угідь, у т. ч. 2849 га орної землі. Вирощують зернові й технічні культури; розвинуте м’ясо-молочне тваринництво. 5 передовиків виробництва нагороджено орденами.\nУ селі є восьмирічна школа, в якій навчається 117 учнів і працює 13 учителів, будинок культури на 220 місць, 2 бібліотеки, фельдшерсько-акушерський пункт.\nСвітличне засновано наприкінці XVII століття.\nРадянську владу встановлено у січні 1918 року. Партійну організацію створено в 1920 році, комсомольську — в 1921.\nНа фронтах Великої Вітчизняної війни проти німецько-фашистських загарбників билися 308 жителів, з них 188 нагороджено орденами й медалями СРСР. 160 чоловік віддали життя за незалежність Батьківщини. На честь воїнів, які загинули в бою за визволення села, у 1960 році встановлено пам’ятник.


Канада шукає в Україні виробників, здатних налагодити експорт до Північної Америки - 0342.ua\nКанада шукає в Україні виробників, здатних налагодити експорт до Північної Америки\n10:07, 12 травня 2016 р.\nАналітична організація "Conference board of Canada" (CBC) проведе дослідження з пошуку українських виробників, здатних експортувати конкурентоспроможну продукцію до Канади, заявив виконавчий директор CBC Пол Дарбі.\nФінансування проекту, оціненого в 13 млн канадських доларів, веде канадський уряд. Як зазначає Дарбі, його компанія підписала з Торгово-промисловою палатою України та канадським урядом угоду, мета якої полягає, з одного боку – нарощування українського експорту до Канади, а з іншого – залучення до України канадських інвесторів. Реалізація проекту займе 5 років. Основним партнером CBC виступає Мінекономіки, однак аналітики також працюють з організаціями приватного сектору. Попереднє дослідження українського ринку займе у канадських експертів близько року.\nНаголошується, що українська сторона прийняла таке рішення після успішної інспекційної поїздки до Канади у вересні 2015 року. У липні 2015 року, Канада та Україна завершили переговори щодо створення зони вільної торгівлі (ЗВТ) між країнами (CUFTA). Зараз проводиться правова експертиза тексту угоди, після підписання якого можна буде розпочати офіційний процес імплементації угоди в обох країнах, що дозволить збільшити товарообіг на 19%.\nІвано-Франківськ новини Івано-Франківська Канада\nНа Пасічній поліція шукає рідних заблукалого дідуся\nВ Івано-Франківську розшукують родичів літнього чоловіка, котрий може мати проблеми з пам'яттю, адже не може нічого про себе розповісти. Про це в телеграм-чаті "Чат 112" повідомила речниця патрульної поліції Христина Мриглід. "На пасічній виявили старшого чоловіка, не може сказати про себе нічого. Можливо хтось шукає, чи знає його?"- йдеться в повідомленні. Якщо знаєте чоловіка, повідомте на лінію 102. Читайте також: На Прикарпатті розшукують безвісти зник...\nЩо керує людиною в житті, як змогти не лише вижити, а й радіти в шляху, залишаючись прикладом для інших, не таких міцних і ціпких, де знайти гармонію і мотивацію до якісного життя...Часто такі питання приходять до багатьох людей, проте не всі можуть дати собі на це відповіді. Знайомтеся - Надія ГОДОВАНЕЦЬ, учасниця та переможниця багатьох паралімпійских змагань, дівчина з вироком і візком, людина з характером і мріями. Учасників змагань з кидання м’ячиків...\n08:00, 24 липня


"Кожна п'ята гривня - на розвиток дошкільної освіти" - Урядовий Кур’єр - газета центральних органів влади України онлайн\n- Чому депутати області стільки уваги вирішили приділити дошкільним закладам?\n- На Закарпатті з року в рік зростає народжуваність. Відповідно збільшується й кількість дітей, яких батьки хочуть віддати у дитсадки. Прикро, що раніше дошкільні заклади активно закривалися, їх приміщення продавали, тож в окремих районах залишилося всього по кілька дитсадків. Тепер настав час їх відроджувати, повертати життя малечі в нормальне русло. Кількість дошкільних навчальних закладів на цей час налічує 533. Якщо у 2001 році дитсадки відвідувала 21 тисяча дітей, на початок цього року - майже 36 тисяч. Збільшення - в півтора раза.\n- Обласні депутати вносили зміни до бюджету...\n- На сесії облради розподілили 20 млн грн, затверджуючи зміни до бюджету області. Майже 4 млн грн виділили на розвиток дошкільної освіти краю - це фактично кожна п'ята гривня. Зміни прийняті на виконання програми соціально-економічного розвитку Закарпаття на 2011 рік. За обраними пріоритетами можна зробити висновок, що він стане роком дошкільної освіти в області.\n- Чи з'являться у зв'язку з цим нові заклади?\n- Будуть здані до ладу два дитсадки - у селах Дубриничі Перечинського району і Червеньово Мукачівського, ремонтуватимуть їх у Волівці, Чопі, Пийтерфолві Виноградівського, Кальнику, Макарьові Мукачівського, Запереділлі Міжгірського, Драгові Хустського районів. У двох ужгородських дитсадках зведуть автономні котельні. Загалом кошти спрямували на будівництво та оновлення 11 дитсадків.\n- Наскільки діти сьогодні охоплені дошкільною освітою?\n- Поки що наш показник становить 57%, але, сподіваюся, цього року досягнемо значно вищого рівня.\n- Благородна справа здійснюється і за кошти благодійників з-за кордону...\n- Так, нещодавно нашу область відвідав директор адміністрації краю Височина, що в Чехії, голова благодійного фонду "VіZa" інженер Зденек Kaдлец, щоб повністю погодити об'єкти, куди буде спрямована допомога. За кошти чеських партнерів планується оновити кілька дитсадків, яких саме -остаточно з'ясують під час зустрічей із керівниками Тячівського, Виноградівського, Мукачівського, Воловецького, Великоберезнянського та Ужгородського районів. Тут реалізуються спільні інвестиційні проекти в соціальній сфері. Обсяг допомоги чеських друзів, як і в попередні роки, становитиме 5 млн чеських крон, або ж 250 тис. євро.\n- Яка перспектива цієї роботи?\n- Якщо діти будуть добре вихованими, розвиненими, активними, ми зможемо бути спокійними за майбутнє краю. Це і є перспектива.\nІван БАЛОГА. Народився у с. Завидово Мукачівського району Закарпатської області. Закінчив Львівський торгово-економічний інститут. До обрання головою Закарпатської облради працював першим заступником голови облдержадміністрації.


Сучасний світ вже складно уявити без різноманітного відеоконтенту, який доступний кожному в будь-якому місці і в будь-який час. Світ youtube - це море корисної та цікавої інформації, за допомогою якої можна навчитися співати і танцювати; лагодити велосипед, машину і все що завгодно; готувати вишукані та звичайні страви; вчити іноземні мови і вишивку, дивитися мультики, пізнавальні фільми і подорожувати в космосі. Однак у всіх турботливих батьків рано чи пізно виникає потреба і відповідне питання - як захистити свою дитину від неякісного і непотрібного контенту на ютубі? У цій статті розглянемо кілька дій, які допоможуть мінімізувати небажаний відеоконтент для дітей і налаштувати ютуб для своєї дитини максимально безпечно. Про безпеку дітей в соцмережах докладно написано в статті за посиланням.\nЯк зробити youtube безпечним для дітей: варіанти дій для батьків\nВключити безпечний режим на комп'ютері. Для цього необхідно відкрити свій браузер і в ньому перейти на іконку профілю, натиснувши на яку відкриється меню і настройки - в самому низу меню, буде знаходитись «Безпечний режим». За замовчуванням він відключений, для активації необхідно просто потягнути бігунок. Активувавши даний режим, більше не буде відображатися контент призначений для дітей старше 18 років. Якщо діти використовують кілька браузерів на комп'ютері для перегляду відео на ютубі, то безпечний режим необхідно включити окремо в кожному такому браузері. Варто відзначити, що сам youtube попереджає про те, що «безпечний режим» не гарантує повну безпеку відеоконтенту, однак стверджує, що в більшості випадків захист працює.\nВключити безпечний режим на смартфоні сяомі (або іншому мобільному гаджеті). Убезпечити youtube на мобільному гаджеті для своєї дитини досить просто - необхідно перейти в додаток ютуб, і на головній сторінці перейти в свій канал - там знайти настройки (під значком «три крапки»), вибрати «Загальні» і в самому низу включити «Безпечний режим».\nОчистити загальні «Рекомендації». Варто один раз подивитися шкідливий контент, подібні відео будуть ще довго переслідувати в «рекомендованих». І з цим треба боротися. На головній сторінці youtube зліва відкривається меню - там необхідно перейти в «Історію», де можна видалити всі небажані відео (окремо або всі за один раз). Також необхідно зайти в історію пошуку і видалити небажані запити (вибірково або повністю). На головній сторінці необхідно почистити рекомендовані відео і канали - натиснувши «не цікавить» біля кожного такого ролика або каналу. Іноді може знадобитися повторити всі зазначені дії кілька разів - поступово алгоритм навчиться і мінімізує показ небажаного контенту.\nОчистити «Рекомендації» зліва. У рекомендаціях біля відкритого ролика необхідно також відзначити кожний непотрібний ролик, натиснувши «не цікавить». Так як діти можуть заходити в ютуб зі звичайного пошуку, небажані відео все одно можуть з'являтися в рекомендованих - бажано знаходити час на зачистку небажаного контенту хоча б раз на тиждень.\nПочистити підписки. Для цього необхідно зайти в «Підписки» і відписатися від всіх сумнівних блогерів. В особливо неприємних ситуаціях можна поскаржитися системі на небажаний контент.\nКонтролювати час на youtube. Бажано, щоб цей час не перевищував 2 години на добу (сумарний час перегляду відеороликів на всіх гаджетах в день). Є спеціальні програми, за допомогою яких можна контролювати час, проведений дитиною в ютубі на смартфоні. Через зазначений проміжок часу на екрані буде спливати повідомлення про те, що пора закінчувати або зробити перерву.\nПрибрати галочку «Автовідтворення». Це допоможе дітям не дивитися все підряд, а самим вибирати ролик для перегляду за інтересами.\nЗавантажити додаток «Youtube дітям» на смартфон xiaomi (або будь-який інший гаджет). У додатку можна створити кілька профілів - окремий для кожної дитини. Тут зібрані тільки такі відео матеріали, які можуть бути корисні і цікаві дітям різного віку. Крім того, в додатку «Youtube дітям» відсутня реклама, яка є неприйнятною для перегляду дитячими очима.\nКупити додаток «Youtube Premium». В даному додатку можна повністю відключити рекламу, дивитися або слухати в фоновому режимі музику або відеоролики, а також доступні інші корисні настройки.\nВивчати і фільтрувати канали дитини. Рекомендується періодично знаходити час, щоб переглядати улюблені канали дитини - відсівати непотрібні і пропонувати відповідні на свій розсуд. Великий вибір сучасних пристроїв для перегляду роликів на ютубі можна знайти в нашому інтернет-магазині мобільних гаджетів GSM-ka.\nСтворити персональний аккаунт для дитини. При цьому для кожної дитини - свій. Так, при перегляді ютуба в рекомендованих будуть відображатися цікаві ролики. Головне при цьому не використовувати дитячі канали дорослим. До слова, налаштовувати «Безпечний режим» необхідно для кожного профілю. Це актуально також для всіх комп'ютерів і смартфонів, якими користується дитина - вдома, в школі, на гуртках, у тата на роботі тощо.\nГоловне пам'ятати, що віртуальна безпека дитини - це перш за все спілкування з нею, адже тільки так можна дізнатися про інтереси і проблеми, щоб вчасно відреагувати на неприємні ситуації.


Навгеотех - Нові тахеометри Nikon X серії\nНові тахеометри Nikon X серії\nКомпанія Nikon-Trimble Co., Ltd. з гордістю представляє нові тахеометри Nikon серій XF і XS, призначені для виконання основних геодезичних і будівельних завдань. Тахеометри були публічно анонсовані на виставці Intergeo 2017 в Берліні.\nТахеометри Nikon серій XF і XS оснащені новими функціями, які дозволяють простіше і швидше виконувати вишукувальні роботи, значно заощаджуючи час. Тахеометри оснащені системою автофокусування, двома дисплеями і мають безвідбивачевий далекомір, здатний виконувати вимірювання до 800 метрів!\nРобочі процеси швидкі, ефективні і прості завдяки компактному дизайну і простим налаштуванням тахеометрів Nikon серії Х. Вбудоване програмне забезпечення робить управління робочими процесами ще більш зручним і ефективним незалежно від того, яке саме ПЗ ви використовуєте - Survey Pro, Layout Pro, Survey Basic або стандартне польове ПЗ Nikon.\nОсновні технічні особливості нових приладів:\n• новий автофокус, який забезпечує швидке і точне фокусування\n• два повнорозмірних дисплея для повноцінного управління при КЛ і КП\n• поліпшена оптика Nikon для чітких і яскравих спостережень навіть в умовах низької освітленості\n• потужний далекомір для вимірювань на великих відстанях\n• технологія відстежування місцеположення тахеометра Trimble L2P-Ready


З Шведської на українську - Завантажити шведську аудіо!\nНавчайте шведську, де б ви не були!\nФайли MP3 шведською і українською для закачування\nMP3-аудіо файли українською і шведською мовами\nВивчайте шведську на вашому iPod\nВивчення шведської мови на MP3-плеєрі\nВивчення шведських слів і фраз\nУкраїнським вказівними займенниками 'той', 'та' та 'те' є 'den där' або 'det där' шведською мовою. Слово 'den där' вживається з чоловічими та жіночими словами. Слово 'det där' вживається із середніми словами.\nden där stenen\nОтримати з шведської основні слова і фрази Навчайте шведську, де б ви не були!


Проголошення виступу перед аудиторією. Як запобігти хвилюванню? | Психологія особистого розвитку\nАудиторія – це не безлика маса. Це люди, з якими ви зустрічаєтеся щоденно – ваші колеги, жителі вашого міста чи села. Тому впевнено виходьте до трибуни чи підніміться із зали, – «враження про вас у більшості складається протягом перших 15 секунд вашого виступу. Впевнено приготуйте свої записи, якщо такі є, дайте 3-4 секунди, щоб присутні приготувалися вас слухати.\nПри підготовці публічного виступу потрібно пам’ятати, що сила хвилювання обернено пропорційна витраченому на виступ часу, а тому в день виступу намагайтеся уникати проблемних і стресових ситуацій, що виснажують фізичні і розумові сили, а якщо цього не вдалося – умійте переключитися на позитив, перед виступом вийдіть на свіже повітря, подумайте про щось приємне…\nВажливим засобом подолання схвильованості є контроль за диханням і м’язами тіла. Зазвичай під час хвилювання м’язи всього тіла скорочуються, стискаються кулаки, рухи стають скутими, дихання неглибоким. Тому кілька разів вдихніть і видихніть “повним йогівським диханням”, контролюйте і надалі, щоб дихання було глибоким. Розслабте м’язи рук, ніг, голови (для цього позіхніть 2-3 рази – і напруження почне зникати.)\nАле певна кількість адреналіну вам все ж потрібна – адреналін (як і шоколад) здатен мобілізувати мозок. За словами Гельвеція “Думка входить у свідомість воротами почуттів”. До того ж всі, навіть відомі телеведучі, завжди трішки хвилюються.\n12 важливих “заспокійливих” умов для успішного виступу:\n1.\tЧітко визначте причину свого хвилювання: “я боюся незнайомої аудиторії””, ” в залі сидить шеф, який останнім часом до мене прискіпливо ставиться” та ін.\n2.\tПовірте: аудиторія рідко буває налаштована вороже. Частіше вона просто зосереджена і налаштована на певне питання, яке розглядається. Ви швидко знайдете тих, хто схвально ставиться до вашого виступу і успіх вас не полишить.\nАЛЕ! Аудиторія не прощає зверхності, нетактовності, коли рівень розвитку промовця стоїть вище рівня розвитку слухачів. Іноді лектор помилково відходить від норм, спрощує, примітизує мову, звертається постійно до залу з питаннями типу: “вам зрозуміло?”, або “ви цього, напевно, не знаєте, тому я зараз поясню…”. Уникайте “тиску інтелектом” – ви прийшли роз’яснити, довести, проінформувати. Якою б не була аудиторія за віком, складом чи освіченістю – покажіть до неї свою повагу, і вона не буде до вас упередженою.\nІ ще – не нав’язуйте слухачам своє “Я”, не діліться спогадами, враженнями, далекими від теми, і не відгукуйтеся “по-панібратські” про осіб, яких згадуєте.\n3.\tГотуйтеся! Аналізуйте аудиторію, як свого уявного співбесідника. Можна також передбачити питання, навіть гострі зауваження, які можуть виникнути в ході й заздалегідь продумати відповідь (методика Уїнстона Черчилля).\n4.\tЗробіть “заспокійливі” записи: план, кілька цитат чи провідних думок, дати, образні вислови. Але й не бійтеся показати свого\nхвилювання, бо байдужа людина не цікава. Заохочуйте аудиторію до дискусії, покажіть, що ви не боїтеся каверзних питань, коментуючих реплік.\n5.\tЯкщо є можливість – використовуйте технічні засоби, схеми, карти.\n6.\tЯкщо це можливе, познайомтеся з приміщенням, де вам доведеться виступати: рідні стіни і знайома обстановка заспокоїть. До того ж ви зможете відповідним чином одягтися і гарно “вписатися” в інтер’єр. Якщо приміщення велике, а слухачів мало – попросіть їх сісти ближче, якщо у залі тісно – проявіть турботу, подбайте, щоб всім було зручно, знайдіть стільці, зробіть рух свіжого повітря. Якщо акустика зали погана, чи з вулиці чутно шум – говоріть не голосно, а трохи повільніше, старанно вимовляючи слова, частіше робіть паузи, користуйтеся яскравішою мімікою та жестами.\n7.\tГоворіть досить голосно, щоб “розігнати” нервозність. Намагайтеся уникати мовних помилок, а якщо і допустили – то краще їх не виправляйте і при цьому не вибачайтеся: присутні уважно слухають і думають над суттю питання і не концентрують увагу на ваших помилках.\n8.\tВміло і доречно використовуйте свою дотепність і почуття гумору, але це не повинна бути “заготовка”, бо вона не завжди може спрацювати.\n9.\tВстановіть “зоровий контакт” із кількома слухачами в різних кінцях зали. Так ви будете отримувати зворотню інформацію (схвалюють – не схвалюють, розуміють – не розуміють).\n10.\tНе тримайтеся досить серйозно. Будьте природно приємними. Знамените “голівудське обличчя” сьогодні вже не в моді.\n11.\tВчіться, як досвідчені оповідачі, обертати схвильованість у натхнення. Говоріть із запалом, переконаністю, впевненістю у повідомлюваному – і ваше натхнення неодмінно передасться слухачам.\n12.\tДотримуйтесь принципу поступовості у підготовці публічних промов. Починайте з невеликих співдоповідей, доповнень і переходьте до виступів перед широким загалом.\nМетки: публіний виступ\nПсихологія особистого розвитку » Blog Archive » Зміст та структура виступу на конференції on 11 Сен 2010\n[...] виступ складається з трьох основних частин: початку (вступу), [...]


В Полтаві відкрили курси самозахисту для жінок • Телеканал «Лтава»\nВ Полтаві відкрили курси самозахисту для жінок\nЛайф: Найчастіше починають захоплювати за руку та кудись тягнути. Спробуйте вирватися? Виривайтеся! Бачите, вирватися таким чином буде доволі складно?!\nЦе інструктор курсів самозахисту. Сергій у спорті з 2003-ого року. Була перерва, коли служив у Збройних Силах. Повернувся і знову почав тренуватися. Тренуватися… і тренувати. Досвід роботи із жінками – не перший.\nСергій Чепіжний, інструктор курсів самозахисту для жінок: - Кожен громадянин, навіть жінка, яка фізично не так розвинена, як чоловік, має змогу самозахищатися. По-перше, вони мають право. По-друге, вони мають змогу.\nВчить базовим навичкам самозахисту.\nСергій Чепіжний, інструктор курсів самозахисту для жінок: Звільнення від захватів, шокові удари, для того,щоб мати змогу виграти час і залишитися живим, покликати когось на допомогу. Робота з різними засобами захисту.\n5 занять – 4 з фізичними вправами із самозахисту. А останнє – теоретичне. Така програма курсів для жінок. На першій зустрічі відпрацьовують звільнення від захоплення за руку.\nЛайф: Захоплюємо руку, притискаємо до себе, розслабляючий удар. Це може бути пах або коліно. Потім своєю рукою намагаємося захопити нападника. А потім здійснюємо больовий ефект.\nКурси самозахисту мають три складові: фізичний, психологічний та юридичний. Починають заняття з трьох правил. Перше – не панікувати. Друге – не вириватися. Третє – відволікти нападника і тільки потім фізично атакувати.\nЗ нафарбованими губами та з готовністю до тренування. Пані Лариса жертвою злочину - не була. Але алгоритм рятівних дій захотіла опанувати.Лариса Твердоступ, учасниця курсів самозахисту:\n- У моєму житті таких випадків не було. Але так сталося, що бійцівськими навичками я не володію. Але час такий, що потрібно все знати.\nЗа 2 дні на курси зареєструвалися 40 учасниць. Їхній вік: від 14 років до 49. Поділили їх на 2 групи.\nСвітлана Громцева, в.о. директора «ОМЦ»Унікальність курсів самозахисту для жінок на Полтавщині в тому, що вони безкоштовні. Прецедентів по Україні таких немає.\n-Вірішили почати з двох груп: 16 – 23 роки та 24-49 років.


Куля Катерина Никифорівна, 1923 р.н. | Holodomormuseum\nНаселений пункт: Власівка\nКуля Катерина Никифорівна\nМісце запису: село Власівка Баришівського району Київської області;\nДата запису: 24 квітня 2008-го року;\nХто записав: режисер, Сергій Буковський;\nРеспондент: Куля Катерина Никифорівна, 7 грудня 1923 р.н., народилася в селі Власівка Баришівського району Київської області;\nРозшифровка відеозапису: Голубєва Галина Юріївна;\nПід час Голодомору 1932-1933 років респондент проживала в селі Власівка Баришівського району Київської області.\nКатерино Никифорівно, Ви бачите, ми так записуємо інтерв’ю, що свято, Великдень. А у вас у Власівці як святкували, як Ви малі були?\nСвяткували ж… Це, ще як у школу я ходила, Боже сохрані вчителька як побаче кучечки десь накрошені в красці – ви шо… Це ж страшне діло було. Не признавали тоді ніяк оце…, оцього – ні свята, ні Великодня тоді не признавали. Я вигрібаю дома там, а вона проз двір іде на район, учителька, «Це ти, – каже, – на Паску прибіраєш?» – вимітаю в дворі тамечко, за двором, скрізь, по-під забором, вигрібаю, а сама ж невеличка, у другий клас ходила. А я кажу: «Е, ні, на Перве мая! – не кажу, шо на Паску, Боже сохрані, таке казать. От було.\nА вдома у Вас батьки, мама паску пекла?\nАякже, аякже! Пекли. І паску, і пироги, все пекли. І ковбаса була всігда,.. от. Всякого було. Як голод був, ото тоді нічого не було. То страшне, не дай Бог!\nА до колгоспу, пам’ятаєте, яке у вас було господарство? Як хата стояла на подвір’ї?\nПам’ятаю, оно… жили у діда та в баби, а одна хатка стояла за ними зразу та продавалася. А дід каже: «Це ж хтось чужий як купе та влізе всередину нам-но». Оце їхній город і за цим городом небагато, упять, тоже їхній. «Так, мабуть єдине те хворе на Боткіна, давай купимо». Дали 300 пудів зерна дали за ту хатку. Одна комната була, одна комната, така, велика. І все. І ото, то так жили. І, каже мама, 3 годи носила кормить нас туди, до бабушки. Ото там їсти варили, а у мене, каже, зайду, сам віник лежить у хаті, нема ні миски, ні ложки. І несу, каже, вас кормить туди, до бабушки.\nДва коні було, такі здорові, як печені. А воно три брати – дядько Василь, дядько Трохим і батько мій, на то хворий, ото. І так, ото ж, землю обробляли. Ще у пана орендували землю, бо своєї ж мало, воно ж у революцію Ленін як ото ж сказав, шо земля – крестянам, то шось там наділяли ж ото землю людям ото. А тоді як й продавали оту землю, та й прикуповували як такі люди, а тоді куркулями стали.\nА хто такі куркулі?\nНу, як багатенько жив – значить куркуль. І розкуркулювали, вигонили із хати, от. З хати виганяли. Ото так власть була! А ми співаємо, шо «Смєло ми в бой пойдьом за власть Совєтов і как одін умрьом в борьбє за ето!», пісня така була. Ото така власть Совєтов була. Вигонили з хати людей. Знаю, Несад Гапка жила, я не знаю, як її чоловіка було звать, о, бо я його й не знаю, він умер вже видно зараз. А хата в їх добротна була така, вікна великі, дубова хата, о, була. Під’їхали зімою під парадне якраз, виносили діточок, посадяли на сани, о, вивезли кілометрів за п’ять, там байраки були в нас. Один байрак, а тоді поле трохи, а тоді ще другий байрак. Вони називались, один Тимченків називався, другий я забула як називався, ті байраки. А там, між тими байраками таке.., як яма була, ярі такі були. Зімою вивезли, викидали туди дітей і всю сім’ю. Ото так. Ото така власть була, таке ото робили. Це хто? Свої, найдужче селяни, сільські активісти таке робили ото. І то, люди тоді копали земляночки там, у полі десь, під бугром викопа земляночку. Так моя свекруха розказувала, шо отакі віконечка повставляли у ту земляночку, то пішли та носками поразбивали тими оті стьокла повибивали так носаками. Ото таке робили. Не дай Бог, шо робилося, о, Боже!\nПішли дві.., вже батьки в їх померли, мабуть з голоду, дві сестрі осталися, я забила, як їх і фамілія, пішли до церкви, шось там зварили в пічі, а ключ, далеко тоді не ховали ключі, отакий ключ же був завдовжки, в одвірки всунув, в дірочку так, засув такий був желізний. Угорі, зразу отут над дверима і ключ клався. Він прийшов, активіст чи бригадіром, мабуть, він робив, чи шо, одсунув двері, зайшов туди в хату, закрив двері і вони з церкви прийшли – всьо, уже він оставсь хазяїн у хаті. Ото таке робили. Це істинна правда. То таке, діточки, було.\nА шо, люди нічого, не боролися з тим? Отак всьо, у них забрали хату?\nОто забрав хату і досі та хата стоїть, ну, вже не ті люди живуть. Він…, забрали чи в Германію його, то він околів десь і не вернувся, жінка вмерла і дочка вмерла вже, а син десь і досі живе в Опішні, отам Опішня, де кєрамічецький завод колись був, дуже на всю страну славився Опошня. Так там син і досі живе. А хату продали, та й люди другі тепер живуть у тій хаті. Добротна хата, дерев’яна була. А ті бідні дві сестрі то десь у Ростов, то де на Донбасах скрізь, поразлазились люди, ото таке.\nА як в селі люди до тих активістів ставилися?\nЯк там ставилися? Дуже «гарно» ставилися. Кажуть «уже їдуть бандіти». Ідуть уже, ціла зграя йде, душ десять заходять у хату і пишись у колгосп. Батько мій попоховався. Якби таки був зразу написав заяву геть у колгосп, то може ми так голодом не пострадали, хліба б того вже не вимели б так. А то ж ходив у район, піде та ходе по євреях, дрова рубає. А мама… А додому навернеться, коли там ночь, а там мама: «Упишись геть у колгосп! Упишись геть!». Тож зразу накладали план до двору, ага, ти там лучше живеш, тобі там п’ять… Воно тоді пуди були, пуд – це 16 кілограм. Стіки пудов тамечко дадуть план до двору, ага, і здала людина, одвезла. Через якесь время ще, ще, план до двору ще, вези ще здавай. А вже нема нічого і люди почали ховати, о. То закопувать, то шо. А вони тоді шо? Під мітьолку, приїхали, як і до нас приїхали, стояла, помню, бочка така, чуть не до потолка, повна зерна. Все, вимели все. Хай би мама знала, хоть би трохи на піч насипала, на піч зерно і там ряднами домотканими понакривала, а нас четверо посадила. Три брати отакі, а я старшенька, сиджю, на край ноги звісила, а вона мені отакий подала макогін, те шо… те.., як поросяті товкти там у діжечці, чи там картошку, чи шось як було, або пшоно мнять там чи шо. «Оце, – каже, – як буде лізти – бий по голові». А я сиджу та думаю: «Чо він не йде, не лізе?». І не прилазили на піч, ото те осталося, шо на пічі. А тоді заховали десь, я і помню де, мені вже тоді показували, чи вони його закопали, чи так запхали та чимсь накрили, я не знаю, шо криси як намамрали його, тамечко переточили, а вони тоді витягли, мішки ті поїли криси, а вони.., мама змивала його, у ночви насипала цього ж зерна, води налила, воно ж по… оті отруби, ті шо вони перетрощили, і послід крисячий позринало, вони його позмивали, може, в п’ятьох водах те змивали, а тоді сушили, а тоді в жорнах мололи та пекли ті.., ми називали не блини, а галєти, галєти такі. Листя… Лізь на бересток, мені торбу начаплять, то я полізу на бересток, нашмургаю з того берестка листя та тоді на пічі насуше мати і ото потре-потре мама те на підситок, отак насіє його. А тоді може шось золоте, чи сереж, чи шо там носила, те вимінювала на там мукичку там, “торгсін” називались, тепер як воно називається, ломбард, чи як? Чи як? А то носили, здавали, там і срібло приймали, і золото приймали, носили туди та виміняєм мукички, а я ще ходила до сусідів та товкла ті пусті качані, уже після кукурузи, голі лежали, не попалили та й прийшлось мені йти да й в ступу товкти до людей. Товкла, а ступа здорова, а я сама малесенька, та такий держак возьму, та єлі підніму та геп-геп-геп у тій ступі ті качани товкла, тоді і сіяла. І гречану конугу товкла в ступі та сіяла. А тоді то все це, шо насіяла, та мама ото заколотить, а тоді ж ту мукичку, шо купила тамечко, то повкачує-повкачує, тільки на сковородку – то воно й порепалось. Якби ж мукички багатенько всипала… Ото таке їли.\nА тоді весною вже то кропива наросла тамечко, то щавель, то ходили по щавель та рвали. Ходила-бродила оце, поки весною у річку, де ото очерет росте, а він молодий, тільки вилазив із річки, а ми звали «спичаки», та пішли по спичаки, та підем, там побредем оце, поки нарвем, а воно солодке-солодке, оте, шо, як вирвеш, то такі солодкі ті спичаки, то попоїли з того очерету спичаки. І їли молоденьке та таке хрумтить та солодке-солодке. Та ходили на піски копали, шо воно за растєніє, називали «козельки». Отакий завдовжки корінь і такий як палець утовшки, отак обшкребеш його, вмиєш, а він солодкий-солодкий! Ото ходило все село туди, по ті козельки. І липу ходили в ліс та чухрали листя з липи, а воно дома береш ступу та ото пообчухрували. Ото так, так жили. Уже посадили весною картошку, видно, в колгоспі, де вони… У людей же позабирали. Ями, котрі люди як позакопали – поодривали. А тоді в полі шо там насадили, а тоді як пішов дощ заливний. А в нас село так у ямі вроді. Я щас сама коли думаю, колись давно, видно, воно, може, й залите зовсім було ця місцевість, бо береги ж круті дуже кругом, село в ямі. Так оно як рухнула вода, заливний дощ, шо у нас перед двором отак води було по коліна, а тоді зійшла, а тоді і туди в ярочок і в річку, в річку туди. Осталося тільки… мул остався, а я лазила це поки в болоті, а картошку отож винесло з поля аж у нас біля двору ото, а я збірала ту картошку, і порізана така вона, і збірала та мили ото, та й тоді і з’їли ту картошку. Попозбірала тамечко трохи, набачилась воно винесло, дощі винесли. Ото таке було.\nА люди взагалі хотіли в колгоспи йти чи як було?\nТак ті шо бідно жили, нічого не було, то ті зразу подали заяви й пішли, а ті, шо лучше жили – ті не хотіли й ховалися, ховалися. Мого свата ,я його не знала, який він, як я пішла замуж, розказувала свекруха, та й чоловік розказував, що ховався, не хотів у колгосп іти, так його забрали й засудили, шо він і пропав десь і не вернувся. А чоловікового двоюрідна сестра, тітка, чоловіка мого тітка, та пішла заміж, вони жили… хутір там був, озеро там таке було, шо дуже багато риби було в тім озері, от, вони дуже так жили ж, багатенько так жили. Так його десь уловили, прив’язали до лінєйки, активісти їдуть, коняку сцьогають, конячка біжить, а він прив’язаний, а лінєйка така, шо й ступеньки, як оце в машині залазиш та ступенька, і кругом обснована таким дротом. Ну, красива лінєйка. А його до тієї лінєйки прив’язали, каже. «А Лук’яна бідного, каже, прямо поволокли». Вони біжать, а він… конякою їдуть, слохають, а він біжить за тією лінєйкою, прив’язаний. Засудили, десь пропав і не вернувся. А вже тітка чоловіка мого, та тоді попала десь… Із хати їх вигнали, шо вони попали десь аж… Сумська область, тамечко село Павлівочка, то тамечко ото жили у тім селі. І кума моя, вона Лєну, мою дочку, хрестила отам, двоюрідна чоловікова сестра. Ото таке, голубко, було. Таке робила ця… Пішла моя баба по колосочки із своєю свахою. Ну, та сваха така худесенька, а моя баба огромна баба така, товстенька. Уже поле убране, і помолочене, і соломи скирда стоїть. А воно напав дощ і вони сіли під тею скирдичкою. Чи, може, у бабусі вже й ноги пухлі були тамечко. Коли ж він їде. Чи він верхи їхав, чи лінєйкою їхав, голова того, колгоспу. Та схватилась. Тоді шось він начав отам чи кричать, чого ви тут сидите. Та схватилась та побігла, мою бабу як начав носаками бить, як начав бить носаками, шо у неї як ото скат у машині чорний, отака вся вона чорна була збита. А та баба тоді побігла, а мама моя десь далеченько, може, за кілометра, мо, далі, на роботі там була, снопи возили, скирдували тамечко. А уже… там моя мама була в другім колгоспі, було два колгоспи. А цей колгосп був уже це помолотив. Моя бабушка була в колгоспі «Серп», а мама моя в колгоспі «Червоний травень» був. Побігла: «Іди, Явдохо, бо, мабуть, убив уже твою маму, мабуть убив». Каже: «Я прийшла, туди прибігла, а воно, бєдне, лежить». Я, ка, помогла встать, вона встала, каже, я не знаю, куди мені додому оце йти так. Вона її чуть не додому провела. А тоді, як окупіровали німці та діда направляли: «Іван Петрович, заяви, ка, німцям, шо як він побив твою бабу». А він каже: «Не хочу на себе гріха брать», перехрестивсь дід мій – не хо, ка, гріха брать. А він такий пресвятий – той же хліб він забірав, як мамі казав – мама кричить, шо діточки ж голодні, – он ка, от беріть, набери ступку та й кричи, о. А тоді ж ото люди направляли, а дід перехрестивсь, «не хо, ка, на душу гріха брать», о. Бо, шо ж, хай би його б тут не розстріляли, бо у нас тоді п’ять душ розстріляли. Німці. Як поліцаї попалися на лижах шукать партізанів – ага, це дурні партизани сидітимуть! Актив, з райісполкомівський весь актив окопалися у лісі в соснігу. І вони поїхали на лижах шукать партізанів – гвинтівки на плечі навішали – ось ми герої. А воно ж їх не допустили близенько туди та і повбивали. А воно ж сніг, та їх так прикрив сніг, а тоді ходили-ходили, шукали – не найшли. Да сніг поприкидав. А тоді на Сорок святих, як у нас…, чей престольний день він був, храм у нас Сорок святих, мучеників, то такий празднік великий. То, як уже розтало трохи, як наїхало повне село німців, поліцаїв з усього району, окружили все село і пішли по хатах, забирали і в клуб зганяли усих людей – от стікох там хлопчиків і стариків до стікох там годів, і батька мого забрали туди. А мама напекла пирогів: «На, неси батькові їсти, бо не ївши пішов». Я несу в вузликові, зав’язала. Багато чото тих пирогів напекла мама, каже, неси їсти. Я тільки туди до дверей, а він стоїть, поліцай: «Куди?». А я кажу: «Татові їсти несу». – «А ну, розв’язуй, показуй, шо ти несеш». Думав, мо там якась бомбу несла або шо. Він подививсь – пироги несу: «Ну, йди». Пройшла я туди, батькові той клуночок оддала і тоді, значить кажуть старості: «Хоть – давай п’ять душ кого-небудь, шоб розстрілять. А хоть – виструнчимо та десятого будем, через дев’ять десятого». Ну, так і те, староста ж, видно, одного діда та бабу – дуже противна вона така була, вона сама з району та пішла в наше село заміж, ну, така ото, шо в куркулів забірали все чисто, одьожі ото вона отакі вузли понав’язує та на базар, та перепродувала, – оце діда й бабу цих забрали. Тоді комірника одного забрали – чи він… йому приказ був, шоб він снабжав партізанів з комори продуктами, а він, видно, чи не з… Не знаю, чи він снабжав, чи не снабжав, в общім, оце цього комірника. Мого товариша – він був син голови колгоспу, – оце забрали. Це чотири душі. І один хлопчик – наскочило, ішло воно десь, може в ФЗУ було бєдненьке, молодесенький такий хлопчик. І цього хлопчика забрали. І як повели їх уже розстрілять на кладовище, так сусідка каже: «Я крізь забор дивилась, як воно бідне кричало: «В мене ж мамочка дома одна ж осталася і в мене нема більш нікого, я ж ні в чому не винуват!» – всьо равно порозстрілювали. П’ять душ розстріляли. І тоді ото лежали там на кладовищі як дублені, позамерзали, ще й пораздівали їх. Діда та бабу й не роздівали, мабуть, ото в кожухах порозстрілювали, а оцього – він комсомольцем був, Андруша, товариш мій, – і ото ж на самі кальсони розділи. Чи вони, може, як хороша одьожа, так поліцаї позабірали, чи хто зна?\nКатерино Никифорівно, а давайте ще вернемося в той час, коли от ви розказували, шо в колгоспи збирали, усьо забирали, тоді, шо тут, голова колгоспу, кажете, шо не давав нікому ні колосків брати, нічого. І шо, не було добрих людей нікого, шоб хтось поміг, мо з колгоспу, чи шо? Це шо, усі такі були нездалі?\nТоді всі були злі?\nА хто на, які вони були злі? Чи злі чи не злі? Їсти тоді почали в колгоспі варить, баланду варили – нельзя назвать супом його, а побовтюхом, баланда така. Вівсяної муки в котьол усиплять та заколотять ото. І ту ше отнімали. Як пошлють мене з відеречком з таким: «Іди, получиш там на батька й на матір дві порції». Такий черпак ото наміряли та давали, ото по черпаку давали. То несеш, дивись із-за вугла вискочило та отняло голодне. Отняло, перевернуло й п’є зразу – отаке було. Послала мама їсти нести в поле, як батько уже на роботу почав ходить уже в колгоспі: «Несіть з братом». Він маленький і я ж невеличка. Я ж і так невеличка. Ідемо удвох із ним. «Отуди йдіть отакечко і туди в поле йти». Дивимось – виглядають у вікно, такі, уже здорові пацани виглядають. Тільки до дому дійшли, як вискочить, як ухватить той вузлик! А я ж на все ж горло кричу: «Рятуйте!». А по сусідству жив мого батька двоюрідний брат. Вискочив, почув, шо я кричу, вискочив, побіг, отняв той вузлик, отдав мені і… Якийсь суп я несла і ті ж галети оті репані із листя та в сто сполостяні несла батькові на роботу їсти. І він нас провів далеко, із села вивів, а тоді ми пішли далі, понесли батькові їсти. Ото таке ще було, отнімали даже ще. Ото, «Куди, каже, йдеш, куди йдеш, куди шандибаш? – У колгосп по кондьор, хіба ти, ка, не знаєш?» – ще й пісні отаке. Або такий, як дядько мій, та й домоловся ото, пісень доспівався, шо на 13 год засудили. Коли тіко їхало КГБ, значить, і перерили в хаті, де шо не є забрали і на 13 год, бо він то про Сталіна, пісні Сталін доти складав та співав, каже: «Жито та пшениця, ка, пішло загряницю, а грядка проса й кукуруза – для Радянського Союза, а ячмінь і лес забрав МТС». Це машиностроітельна станція. Ото дадуть трактор у колгосп, поверта трактор – ото давай ото стіки тамечко, ото «забрав, каже, МТС, а лобода та бур’ян осталося для селян». Ото-то таке, дядько мій поки доспівавсь, поки на 13 год, ото таке. Ото таке, голубко було.\nА людей мерло як мух. Я ж кажу – 108 дітей померло самих. Я оцей, недавно ж балакала… моя племянніця, вона бібліотекарем, і оце все чисто, ще старіші люди мене єсть у селі, шось 15-го, і ще одного нашого терапевта-врача, в районі він робе, та мама ше й досі жива з 15-го году, так вона більше знає за мене, о. То шо я казала?\nА з якого Ви року?\nЯ 23-го, 84 годи це і п’ятий начавсь уже, то у декабрі місяці родилася я, 7 декабря 23-го года.\nА Ви коли в школу пішли? Скільки Вам років було?\nНу, я не знаю… У 33-ім я даже не знаю, скікі мені й годів було. Чи 9, може воно тоді, то не давали, а тоді, може, хто і в 10, хто, може,.. не знаю. Я ж вам кажу, шо вчителька: «Підніміть руки, в кого корова є» – іде з банкою, давай молоко. Або «Підніміть руки, у кого квас є на борщ». Жило ж тоже бєдно, при школі жила на квартирі. Не дай бог, та й годі.\nБуло таке, шо… Людоїдсто було. І в нас у селі було. То я чула, як отам розказував із того,.. із Житомирської області, мабуть, чоловік, шо каже, я, каже, бачив своїми очима, як, каже, завела сусідського хлопця і зарізала. А в нас ото тоже, батько вмер, похоронила коло кладбіща як раз те, так вони ноччю откопали, видно, та зварили. А тоді пішла в район та привела хлопчика такого, годів, може, 7 або шо. А хтось підбачив та чи догадалися, чи хто зна шо. Заявили в сільську раду, а якийсь активіст із сільської ради й учитель один уже перейшли через кладку та вже у огород та підлізли, в кукурузі сидять, а той хлопчик стоїть, а вона затопила піч та воду гріє, та, може, мить його чи я не знаю, того хлопчика. А він стоїть біля крилечка тако: «А де ж ваша корова?». А вона: «Та пасеться, пасеться, там, у лузі, пасеться». А її і близько не було, тиєї корови в неї. Бо вони вже батька, а оказується, шо вони ше і саму найменшу дитину – та чи воно вмерло, чи шо, – та й ту з’їли. Дві сестри, одна така, як я, а одна старша, і мати. Так вони тоді, шо ж, вилізли з тії кукурузи, та й забрали її, та на районі: «Того хлопчика, де ти його взяла? Одведи, де ти взяла» Чи вона на базарі, чи, може, де на дорозі дитина ходила там, о. Та тоді ото засудили.\nА Ви пам’ятаєте, в школі портрет Сталіна був у вас в класі?\nАякже, був! Ой, ми ж зучали, я всих чисто знала, а тепер тіки знаю Сталіна, генеральний секретар ЦК КПБУ, [нерозбірливо], а то позабувала всіх. І Кірова зна, його ж убили тоді вже, Кірова. Чи Берія чи хто його вбив. А то всих вождів знала. Бо був… урокі ж такі, питає: «Хто такий Молотов?», Вячеслав Молотов.\nА як виглядав портрет Сталіна?\nТакий, як і тепер ото, де на портреті, коли по телебаченню був шо, ото такий і виглядає. Або у тому… він нічого… в його один кітель був та валянки підшиті. Як та Русланова співала: «Валянки мої не подшиті, старенькі» – то то про Сталіна, видно, в його багатства не було. А хто ж вам таке оце робив, шо це Голодомор? Я думаю, «не так, кажуть, пани, як підпанки», приказка така, шо свої найдужче, активісти от, робили, шо ходили. Значе,через один дом жив сусід, і мені дід – я вже купила хату та оце вже як продала, сюди в’їжджала, то дід покійний мені, ще живий був, та розказував: та прийшов, ка, комсомолець, сукин син, ка, на горище, де у горшках по пригорщі квасолька була – і те повисипав та позабирав. Ото таке було, о. Забирали. А один, Йосип, Подоляка Йосип, дядько один, ізбіг колгоспу, не хотів у колгосп і не був, поки і вмер, в колгоспі не був. Той, як він добрався у ту Москву, шо як приїхав, забрав дочку старшу, поїхав, у Москві десь устроївсь, де він, я не знаю, де він там устроївсь, робив у Москві. Та приїхав, отакий живот, а я, ка, булочки в Москві їв, о. Ото. А люди туточка, я і дві дочки його, остались, і жінка, і єлі бур’янами ото ходили і побиралися по других селах. А хто воно шо дасть? І давно ж було. Прийде, ну, шо, ти винесеш отакий той гареничек. Оно ходе бідні дітки з торбинками через плече, ходе-ходе, ножки ті пухлі, впало і вмерло. Це стіки їх померло такичко, шо по три душі в одну яму хоронили, шо везуть оце, дивись, вискочив хтось там: «Підождітє, і в нас, ми ось хоч шо-небудь, сорочечку надінем та…» Ні гробів не робили, нічого, в скатертинку якусь замотають-замотають та вкинули, викопали яму, може, тамечко, хоть по пуп ту яму, викопають тато, положать у скатертинку, замотають – ото так хоронили тоді оцих бідних людей. О, не дай Бог, та його не можна переказать і те. Шо вам ще казать?\nА багато у вас людей в селі померло?\nЯ ж вам казала оце, а про дорослих я й забула. Ось недавно ось воно дзвонили в село це, моя плємянніца бібліотекаршею, вона це собірала, вони там тоже книжку пишуть тамечко, о. То 108 дітей самих умерло в селі із голоду. Ото таке.\n[Хтось з присутніх шепоче: Двісті з чем-то]\nОт Ви кажете, що Ви в 33-му були в класі і шо, так заставляли на уроки ходить?\nАякже, заставляли. І ходили босі, босі прямо. Я помню, я сама ходила, уже мороз і теж босяка в школу. Заставляли, да, заставляли.\nА одна женщіна, Ляшенко Єлесавєта її звали, хай Ліза там, а то її звали Єлесавєта. І чоловік з голоду, і свекор з голоду, всі чисто померли, а вона зосталася із дєвочкою, шо її…, вона ше не ходила, дєвочка та. І вона її посадила, пішла по сусєдству дід Явтух жив. Каже: «Дядьку, я дитину оце покинула, а сама йду світ за очі». У світ білий іду. А дитину, каже, заявите підете в сільську раду. Він прийшов заявив, дівчину забрали. Уже організовувалась там хата… Ото, багаті люди були, називали їх «куркулями», о, і ту хату, значить, воно там стікісь комнат багато було, дом, в общім, такий був під желізом, о. І ото організували там, звалися, тапер кажуть «інтернат», а тоді «патранат» звався. Той патранат організували, виділили туди женщіну, о, і як за матір вона там була, і одного чоловіка, як за батька, бо там оце ж і оцю, шо це їли, батька з’їли шо. Матір засудили, а то й не доказали. Матір, старшу сестру засудили, аж вони в Магадані були, бо, казала, морем, кораблем пливли, нас, каже, так везли, як вернулась уже, о. То і цю забрали, вона з такого году, як я. То й то ті повиживали і не померли. Отамечко варили шось, бо позагрібали ж у людей усе, то у коморах у колгоспі ж було, то тож тамечко дітей кормили отих, шо ото в патранаті. Там багато їх було, багато. Батьки померли з голоду, один однокласник, тоже за мною ходив, Дебелий Іван, помню, хлопчик, там тоже був в патранаті і в школу ходив ото, і такий, чистенький хлопчик був, я помню. То ті, бачите, дітки, а вона то як пішла, а та дівчинка у школу тоді ходила, а тоді попала в Западну, багато в нас їхали в Западну Україну, тамечко те, спасалися от голоду. І вже після войни оце туди їхали дівчата, їхали і мої подруги там, шо одна вивчалась ото ше там в Яремчеві, на медсестри там вивчалась вже, отож у Западній. І друга її сестра туди ото поїхала, і ще подруга одна моя поїхала, уже, в общім, познакомілася, він робить десь десь чи на Пущі, чи шо там, забрав її … та тамечко і досі живе десь у том, чи город Дубно, чи шо. А то дві у Яремчевому живуть, ото так.\nКатерино Никифорівно, а коли от Ви пам’ятаєте як село виглядало, коли самий гірший голод був, то це було… коли найважчий голод?\nОто так виглядало, шо вулиці цілі повимирали, було таке, понімаєте? Шо і я жила там, де пішла заміж он на ту вулицю, то отам вимерли всі до одного. Розказувала свекруха, як в отій хаті і в отій хаті повимирали, а тоді хати порозбіралі ото-так, подорізали тому там той огород, а тоді пороздавали там, а то повимирало багато дуже людей. Ото таке було. Казала моя подруга одна, каже, ото на горищі, каже, підшив, ото, так ми, каже, батько понасипав туди зерничка і чимось позастилав, а тоді глиною, каже, позамазували, то там, каже не найшли. А то, каже, лазили, отакі желізні… ті, спичками такими ходили, ширяли попід тин. Я ото бачила, він і правду казав, Левко Лук’яненко, це ж він письменник, чи хто, Левко Лук’яненко, о. Бачила колися, виступав та розказував. І каже, викопали яму перед порогом якраз, викопали яму, насипали чи картошки, чи шо, і затрамбували, і затоптали так. Вони, ка, там і не шукали. Каже, шукали там, де м’якше, ширяли тими… то в сараях, то десь попід кустами, каже. Ото спаслась там картошка, каже. Ото таке.\nОто, я вам кажу, а дорослих даже я не знаю, скіки померло людей. Тоже багато померло. Вигнали з хати одну, одних тоже, так вони зайшли в сарай, о. Ця вже мені по сусідству жила моя подруга, тоді вони у другім місці построїли хату з мамою, бо то згоріла в войну, так, каже, вигнали із хати, і хату, каже, чи продали, чи вже хтось зайняв зразу та, так, як ото я казала, одсунув двері, і ключа не дав, і вже він хазяїн. Ото таке робили. Так, каже, я в щілину заглядала у сарай, лежать, каже, отакі ноги пухлі і такі… із домотканого… з того… сукно, люди шили такі сірячині, сіряк називалися. Каже, лежать, каже, а по їх воші, ка, так і лазять, як качеть, наче, каже, кістриця з конопель, каже. А вони лежать пухлі, і там і померли, а хто їх уже хоронив, то Бог його зна. Оце таке було.\nА шо Вам найбільше запам’яталося з того часу?\nОто мені найбільше запам’яталося, як мама кричала, як забирали хліб. Забрали у дядька, посередині дядько Трохим жив, надвірня комора там була така, засіків багато там було, в тій коморі, і ото там забрали і нашої гречки там багато було, і на сімена ж то було, те, шо на сімена все чисто, о. А тоді дома ще стояла бочка така здорова зерна і ще десь було у чувалах. То як забрали і мені, як мама кричала – оце мені найбільше запомнілось, так вона кричала та в груди билася. А він каже: «Он на бересту залізь, каже, та й кричи», о. А те, шо на печі, спаслося, а. А тоді ж ото мололи там, жорна були в нас ото. А мололи в тих жорнах, та ше мене накачують: «Ти дивись, шоб ніхто не йшов». Бо це як ітиме секретар, проз двір ходив до сільської ради, ну ото… Ніде ніхто нікого ні вбив, нічого, ото тільки секретаря спалив хтось. Підпалили та хата згоріла в його, так він купив у другім селі хату та, видно ж, і там такий дуже розумний був, а там дали духопели, шо він Богу душу отдав. Прибили там його в тім селі, не дурні, видно, люди оно там, заможні люди були тамечко, у тім селі, де він… де, куди він пішов, хату там купив. А тут хтось підпалив хату, згоріла. А оно ж тоді всі хати, щитайте, під соломой пошти були, о. Де хто багатенько так жив, то під желізом була хата. Ото таке. І ото люди ніде ніхто не крав ні в кого. В нас же поле…\nТо шо Ви кажете? Ніхто шо..?\nЛюди оце цими кучечками заробляли. Моя мама все розказувала про одного… Я тіки помню, там всігда отакий бугор дуже високий, там хата стояла. Тут сосновий ліс, а тут луг – там пахощі, рай, просто коло пляжу там недалеко. Та жив дід один, Артем, о. Я ще помню маленькою, помню ту й хату, а тоді її розібрали, куди вони? Може й спалили, о. Або хто на, де її діли. І шо він день і ніч ото працював у полі, і було у його, мабуть, два млини, чи один двохетажний млин був. Тоді в нас ото… тепер санаторій отам вистроїли, в сілі таке, а то я ше помню, маленькою була, 15 млинів було, так оце ставок протів двору, от як вода, так видно аж, в воді видно млини отакечки тінь, відтіль із бугра видно було. То ото баба та все, його… жінка того діда, мірошником була. Каже мама моя, як повезе мій батько молоть: «А скіки вам платить?» – «Та хай дівчина одробе». Так я, каже, цілий день прядиво ото б’ю, тіпаю, каже, коноплі, ото. А баба мірошникувала ця, о, мірошником була. А дід у полі трудивсь. Каже, приїжджає раз із поля, а баба: «Умивайсь, дідусю, борщику добренького наварила, з м’ясцем» – «А де ти взяло м’ясцо?» – «Поросятко зарізала». А воно свиня навела поросят, стіки їх там було, шо вже по півтора місяця такі та жирні, так він як шпурнув ложку об землю, та й каже: «Шоб тебе коло серця різало. Це б треба продати та й земельки прикупить». Отакі люди були дурні. Скуповували, а тоді – «куркулі», та й повиганяли з хати, та й порозбродились та з голоду погибли люди, отаке було. А хто йоно це… Спеціально це зроблено, видно ж з Москви, видно був же такий приказ, шоб Україну кончить, голодом уморить, о.\nА хто зна? Шоб, ото ж ще казали, цариця платила по 3 рублі, це я давно чула, Катерина, шоб тільки по-руському балакали, шоб по-українському шоб не балакали, шоб тільки по-руському. То, може й, то, шоб унічтожить український народ, видно, шоб… Хто зна, шо вони думали там? А на елеваторах, в зерносховищі – тамечко хліб гнив. Я бачила, як за одним… за круглим столом сиділи та із того… з Лозової дядько сидів, орденів повні груди, та каже: «Я через забор лазив, кукурузу крав, каже, качани крав. А там, каже, гнилі качани були, а ми лазили та крали, каже. А в мене сестра, не йди, бо, каже, вб’ють». Оце таке. І я вірю, шо то була правда. Куди вони його дівали? Оце, шо план накладали до двору, а вже нема нічого. Уже… уже тоді приходили, витрушували послєднє, де є торбинка в полу те витрушували. Я ж вам кажу, забрали те, шо на печі ми сиділили четверо, засіли, зерно те, то й те осталося. Та й ото в жорнах мололи те, шо криси не доїли, те змивали та мололи, у жорнах отих крутили. Обкачувала мати оті ті, зелені, з полови та й з кукрузи з отієї, качани голі.\nЯк Ви думаєте, шо Вам помогло вижити, Вашій сім’ї?\nОто ж помогло вже, як діждали весни та ото вже бур’яни понаростали. Ото. Та ше ж ото, тоді, як уже поспіло жито, та в Новопетрівку, ото, та батьки дядька, у його було посіяне жито, та тіки молотив, а рідний дядько та до баби до однєї пристав у прийми, бо його тоже з хати вигнали, та він пристав та… так вони ото ділилися, от і нам, молотили та і нам дали ото. Та й вижили. А я бігала, маленька була, то бігала та над селом тамечко косили ж ото, а воно оте, з пшениці оте, ті колоски, а я побіжу – нєма ніде нікого, – та хвать, хвать, хвать, та торбу нахватаю тих колосочків. Кухарка раз їде та: «Там не можна збіравать!». А я – хвать, хвать, хватаю, хватаю, така бідова була, та хвать, хвать ті колосочки та напхаю торбу да бігом принесу додому та висиплю, та оп’ять біжу. А вона тоді бригадіра зове: «Хведоре, Хведоре, дивися, ось вона збірає!» Кухарка їхала в поле варить, й ото кричала на мене – не можна і збірать, шоб я не збірала. Ото таке було.\nЯк Ви думаєте, зараз люди добріші чи тоді були добріші?\nНу, хто на, як вам сказать? Ділилися і тоді, ото прийде десь якесь бідненьке з торбиночкою та й оно все ж дивиться та даєш ото. Я не можу сказать, добрі, і тепер добрі. Тоді, бачите, ніхто нікого не вбивав, а тепер шо робиться? А таке, шо залазять у хату і усю сім’ю вистрілюють і забирають…, Там десь якусь пенсіонерку там у Василькові, я читала в газеті, продали землю, чоловік та… дід і баба, корочє говоря, свою пайку, шо в колгоспі наділили. Так вони залізли та й поубивали, значить, і те… і гроші забрали. Нашо вони їх дома держали, чом вони їх не… Так оно, клади на книжку! Я тоже трудилася дояркою, всю жизнь робила та стіки пропало грошей. Хай воно у людей по 100 тис., а у мене 20 тис., та й ті пропали. Ходіла дочка з тими книжечками, каже: «Погоріли, каже, книжечки». Ще і в старшої внучки були там скікісь-те, свайба як була, так те, і хрещений дарив, і я дарила, і книжку открила я, о. І згоріло. І в дочки було на книжці – згоріла книжка – по 8 копійка тепер на тій книжці, ото таке.\nА тоді і 33-й голод був, одна у нас розказала оно отак, чоловік в армії був, каже, забрали в армію, значить. Чую, каже, вже на горищі прорвало, соломою хата крита, уже товчеться. Так вона взяла, каже, було ружжо та у віконечко на пічі в отаке, віконечко маленьке, каже, навела курок та бабахнула, каже, о. Коли, ка, втекло, утекло. А сусідка моя розказувала, каже, видрав, каже, шибку в вікні, каже та хотіть вікно виривать, каже, а я, ка, взяла такий, ка, макогін і стою, ка, в куточку. Тіки він руку, ка, проселив, а я, каже, по руках як бахну, каже, о, він, ка, втік. Сама жила тітка. Дядько вже, мабуть, умер, а воно, може ж, шось та було ж, каже, тамечко, може, якась заничком отамечки було, ка, в тітки, о. У другім селі, а до мене в село прийшла по сусідству заміж моя подруга, та то й розказала. Ка, тьотя моя стоїть там та макогоном, ка, як бахне по руках, каже, а він тіки виклав, ка, шибочку та хотів вікно виривати, лізти, видно. Хоп, ого, ка, зник живенько.\nВам не страшно було ходити? Ви малі, ходили в школу. Не страшно було по селу йти?\nВоно близько до школи було, ні, не страшно було. Мені страшно тіки було, як було пошлють туди іти, а воно кущі такі та дерево, та то ту баланду, а воно ж вискочив, просто одняв котєлок та й п’є. Якийсь парень. Так то мені страшно було тіки ото, шоб не одняв того супу, баланді ті, називали баланда.\nА шо Вам мама казала, чого їсти нема? Якось пояснювала?\nТого, шо забрали. Я ж уже ж і сама знала, чого нема їсти. Хай ті, менші, тож ще ж, може ж, не понімали, брати, а я ж уже ж більша була, то я ж бачила, як мама кричала та і як змивали оту пшеницю чи жито, чи шо воно таке було, зерно як насипали, то воно переїдене було пацюками, та змивали. І я малою була – я все чисто помагала робить, все. Ото вже як колгосп, буряки мама вже вирощувала, то я у школу ходила, а тоді після школи та й шла та й помагала щупать ті бурячки, прощупивать. Якийсь виїхав начальник, шось там балакав до женщін, балака, а я спереді так трохи тамечко, а на мене: «Будь готова!», а я кажу: «Завжди готова!». Отак учили, шо «Будь готов! – Завжди готов!». Ото таке.\nА як Ви думаєте, а зараз можливий голод, шоб так от прийшли, шось забрали, до людей в хату?\nЯ не вірю, шоб таке тепер було.\nНу, от як прийдуть з рушницею і скажуть відавать?\nА шо? І отдаси. А шо ж? Як з рушницею, людині смерть кожному страшно. О, отож і тоді душ 10 ходили – «Гуп-гуп!». «Буксірна йде!» – називали чогось її «буксірна». Бригада йде буксірна, кажуть. Іде повз і одна комуністка була неграмотне, як баран. Хай хоть би вже чи грамотні чи шо, а то ше й язва на нозі, оббинтована нога. Вона – баби полять буряки в 33-м годі, а воно ізпереду отак ходе і дивиться – уже бурячки отакі були як голуб’яче яєчко, – шоб якась баба не вирвала та не з’їла того бурячка. Надзірательниця ходила. Отаке було. А тоді у войну та за Волгу туди так втекла живенько з невісткою. А тоді вернулась та й умерла. Іще друга там була, тоже неграмотне таке. Тоді тим, почтальйоном робила. А Сталін як умер, на все село кричала (куди ж таки, Сталін умер!): «О боже, шо ж воно буде – Сталін умер!» І ходили ото, били жорна ходили, ті, шо ми мололи, били, били, оце де в кого те… Мене, я ж кажу, вишлють: «Стій, як хто йтиме – бігом іди», а самі мелять. Або сусідів, сусіди аж через три хати, ходили й сусіди, батько пускав молоть. «Дивись, ой, Боже, — скочила, – Лукич іде!» Сергій Лукич іде, сам Сергій Лукич, секретар сільської ради. То це прийдуть, зразу ж поб’ють, шоб і не мололи, шоб здихали люди. Отаке робили. Це істинна правда було таке. Голубко, ото таке було.\nОто його пережить, попереживали люди стіки… не дай Бог!\nШе шо, питай!\nВи мені розказували за війну і після війни був голод, і в 33-му. А як Ви думаєте, а чого ж так сталося, шо на ваше покоління то все припало?\nА Бог його зна. Це ж од височайшого начальства приказ був, шоб у 33-му ото отак забрали усе. У колгоспи заганяли. Тоді роздавали землю крестьянам, а тоді почали – СОЗ звалися, це СОЗ скорочено, СОЗ – «спільний обробіток землі», ага. І зганяли тоді, і землю одбірали. І все чисто батько все… все – де борони, де плуги, де коня, – все чисто поздавали туди, все. У колгосп поздавали. І було… оце… ще й налоги… Це вже, мабуть, після войни, ну, це ж при Сталіні ще було, після войни. На сади, в кого сади були, значить, такі налоги, налоги були за кажну деревинку, шо в нас там були такі села, шо такі сади великі були, величезні, й яблука, й груші, й сливи, все чисто, – такий налог, шо людина не могла розплатиться, понімаєте? Повирубували, повипилювали ті сади люди, повипилювали всі сади, понічтожали. Прийдуть, я ж, значить, і до мене приходили: «Та скіки в мене вишеньок тамечко?» – кажу, може 5 вишеньок, яблунька була тамечко, чоловік посадив, та й то всохла. Козу хто держав – обстрежи шерсть. Оце таке було. Порося держиш – нє смєй обсмалить, обдери і здай шкуру, о. І оце із козей так само, зарізав – здай накладалося. Так люди так робили, шо приїхав до моєї тьоті із Западної, Ровенська, мабуть, область, зять приїхав. Тут поросята, а хтось уже доніс, шо агент із району приїхав, ходе по дворах, хвінагент. Так вони взяли та у мішок того, оті попелу навибірали, попелу. Та тоді бігом тіки до того поросяти, а він як бахне його те…, він каже «В нас так роблять», по рилі тим… топором. А тоді ше і натягли той мішок з попелом, шоб воно захлинулося, шоб не кричало. Потягли наниз до річки, туди в лозі там його обсмалили, о, обсмалили таки, ага. Ото таке бувало, шоб нишком, ото-то, робили.


Чернігівські патрульні врятували жінку, яка стрибнула з автомобільного мосту\n5 января 2021 23843\nБлизько о пів на дванадцяту 5 січня до поліції надійшло повідомлення, що з автомобільного мосту у річку Десну впала жінка. Цю інформацію Високому Валу підтвердив пресофіцер патрульної поліції області Віталій Копистко.\nЗ його слів, зателефонували очевидці події: двоє рибалок — батько та син. Вони також вказали напрямок, де її шукати.\nЧИТАЙТЕ ТАКОЖ: 17-РІЧНОГО ХЛОПЦЯ З ЧЕРНІГІВЩИНИ ВДАРИЛО СТРУМОМ НА МОСТУ: ВІН У РЕАНІМАЦІЇ\nПоліцейські були на місці вже за 5 хвилин, але за цей час жінку віднесло течією приблизно на 300 метрів від місця падіння. Вона також знаходилась на відстані 10 м від берега.\nДвоє правоохоронців зайшли у воду та витягнули жінку. Вона була у свідомості.\nПоліцейським жінка повідомила, що перебуває на обліку у психіатричній лікарні та сама вирішила вкоротити собі життя в такий спосіб.\nЖінку передали в руки лікарів.\nНині 56-річна жінка у критичному стані перебуває у реанімаційному відділенні 3-ї міської лікарні.\n6 марта 2021 11434\n6 марта 2021 343\n6 марта 2021 1339\n5 марта 2021 1183\n5 марта 2021 4513\n5 марта 2021 10348\n4 марта 2021 1488\n4 марта 2021 1335\n4 марта 2021 2187\n4 марта 2021 2079


Хто зруйнує паперову мережу? - Економіка - dt.ua\nХто зруйнує паперову мережу?\n17 грудня, 2010, 17:49 Роздрукувати Випуск №47, 17 грудня-24 грудня\n— Прочитала в газеті статтю про винахід, схожий на той, що ти розповідав, — ділюся зі знайомим з іншого міста у телефонній розмові...\n— Прочитала в газеті статтю про винахід, схожий на той, що ти розповідав, — ділюся зі знайомим з іншого міста у телефонній розмові.\n— Слухай, пришли її мені, — загорається він.\n— Як — пришли? Зайди через Google на сайт газети і в пошуковику без проблем знайдеш…\n— Ти ж знаєш, я не користуюся Інтернетом. Тобі що, важко вкласти статтю в конверт і прислати?\nМені неважко. Але важко уявити, як сьогодні сучасна людина може жити без віртуального простору. У будь-якій сфері людської діяльності сьогодні це — і зручніше, і швидше, і дешевше.\nТе, що у владних кабінетах комп’ютери з’явилися давно, не новина. Але повною несподіванкою для мене стало те, що більшість чиновників відсотків на 80 використовують їх просто як друкарську машинку — для написання паперів, які потім усе одно виводять на принтері, підписують і відсилають поштою. Документообіг у системі нашої влади, принаймні місцевої, й досі залишається паперовим.\nТі, хто хоч трохи знається на механізмах проходження паперів в органах влади, визнають: іноді один і той самий документ, наприклад, в обласній держадміністрації, доводиться копіювати 20—30 разів. Ще торік у Маловисківській райдержадміністрації підрахували: тільки на папері та витратних матеріалах можна економити тисяч 25 на рік. Однак справа не лише в економії коштів. Ще кілька років тому експериментально було встановлено: аби всі місцеві органи влади почали виконувати термінове (!) розпорядження президента, необхідно сім днів. Про яку оперативність, маневреність може йти мова?\nТак само й на місцевому рівні. Зросла кількість надзвичайних ситуацій, від оперативності реакції на які буквально залежать людські життя й ефективність ліквідації наслідків. Проте підхід очільників області до проблем інформатизації залишався вчорашнім: радник з питань інформатизації був потрібен хіба що для того, щоб допомогти підключити до Інтернету особистий ноутбук шефа…\nОдин із попередніх керівників Кіровоградської облдержадміністрації фішкою своєї роботи вважав виїзди на місця — побачити, так би мовити, все на власні очі, вивчити ситуацію ізсередини. Стандартний набір аргументів, яким послуговувалися ще секретарі обкомів КПУ. Очевидно, від тих методів абсолютно відмовлятися й не варто, але коли щотижня у райони області, включаючи й найвіддаленіші, вирушає кортеж (голова ж\nОДА не їздить сам — помічники, керівники управлінь, прес-служба), то це влітає в копієчку. Вартість бензину, оплата відряджень, помножена на 176 таких виїздів, наприклад, торік, потребували близько 200 тис. грн. І це в умовах економічної кризи та жорсткої економії коштів.\nОчевидно, що принаймні частину цих поїздок доцільно замінити спілкуванням з допомогою того ж Інтернету, який дає змогу проводити не лише загальнообласні наради, а й особистий прийом громадян. Для чого достатньо придбати веб-камери, що для Кіровоградщини (для всіх районів!) коштуватиме лише 2,5 тис. грн.\nДобре, що нинішнє керівництво ОДА змінило ставлення до цієї проблеми — принаймні виокремлює її як одну з першочергових. Одного із заступників голови облдержадміністрації призначено відповідальним за прийняття і впровадження програми інформатизації. Створено науково-технічну раду.\nЯк відомо, на рівні держави вже не перший рік діє національна програма інформатизації. Ще у 1998 році було ухвалено Закон «Про концепцію національної програми інформатизації», прийнято також постанову Кабміну про формування галузевих програм інформатизації. Та розвиток новітніх технологій відбувається вкрай нерівномірно. Якщо сусідня Дніпропетровська область має портал, який об’єднує органи державної влади, місцевого самоврядування, аж до сільради (кожна з них має право електронного підпису, що сприяє швидкому проходженню документів, включно з банківськими), дозволяє ефективно користуватися державним електронним ресурсом, встановлювати швидку взаємодію влади, бізнесу, громадського сектора, то кіровоградська влада дозріла хіба що до того, аби користуватися електронною поштою та мати кілька не найкращих сайтів.\nВтілення проекту електронного урядування давно назріло, тим більше що навесні відбулося урочисте відкриття Національного центру підтримки електронного урядування, створеного в рамках Меморандуму щодо впровадження електронного урядування між Державним комітетом інформатизації України, ДП «Держінформресурс» і Міжнародним фондом «Відродження».\nНачальник відділу інформаційно-комп’ютерного забезпечення облдержадміністрації Іван Кондратьєв впевнений: якби справа робилася централізовано, рухалися б швидше. Тим більше що це «задоволення» недешеве. Ще кілька років тому програмне забезпечення, необхідна техніка (а її ж потрібно постійно оновлювати) для впровадження електронного документообігу тільки на рівні апарату ОДА коштували більш як півмільйона гривень.\nХоч як дивно, в області досі немає регіональної комплексної програми розвитку новітніх інформаційних технологій та електронного урядування. Так, є певні сподівання, що до кінця року таку програму, розраховану на три роки, таки ухвалять. Але проблема в тому, що на наступний рік точно не визначено обсягів фінансування конкретних заходів. Якщо ці розрахунки не впишуться у видатки 2011-го — знову згаємо час.\nЗвісно, розв’язання багатьох проблем впирається у відсутність належно підготовлених кадрів. Після прийняття згаданої постанови Кабміну до структури облдержадміністрацій було включено відділи інформаційного та комп’ютерного забезпечення. Але їхня роль зводиться практично тільки до технічного обслуговування наявної техніки, підтримки локальної мережі та Інтернету. У райдержадміністраціях немає й цього.\nОтже, поки що просування до електронного урядування залежить виключно від ентузіастів. На Кіровоградщині цією справою опікується і намагається стукати в усі двері спеціаліст у сфері зв’язку та телекомунікацій Олександр Гавриленко. Його підтримують однодумці — заступник голови Олександрійської райдержадміністрації Андрій Коломойцев, який сам створив сайт РДА та налагодив мережу електронного взаємозв’язку всередині органу влади, Вадим Туманов, керівник апарату Світловодської міської ради, працівники відповідного відділу облдержадміністрації.\nОбласть у цій сфері може розраховувати на ті кадри, що їх готує фізико-математичний факультет Кіровоградського педагогічного університету. Але заробітні плати на відповідних посадах у владі такі (900—1000 грн.), що грамотні спеціалісти у сфері інформаційних технологій не підуть туди працювати. Тож варто подумати над механізмом оплати цих категорій фахівців.\nАдже мова не лише про систему управління, а й про інформатизацію всього складного господарського механізму. Отримати дозвіл на встановлення того ж таки автономного опалення можна незрівнянно швидше, коли є електронна база, де вказано стан і можливості кожного будинку, встановлено взаємозв’язок із газовим господарством міста. Так само із земельними ділянками. Якби міська влада просто оприлюднила на своєму веб-сайті перелік адрес земельних ділянок, які готуються до приватизації, вже це допомогло б запобігти багатьом скандалам, що траплялися в нас останнім часом, бо ж паркові зони, спортивні майданчики відразу було б видно. А реалізація процедур закупівель?\nЕлектронна система може звести практично нанівець усю корупційну складову десятків питань місцевого життя. У Російській Федерації, наприклад, де процес впровадження інформаційних технологій відбувається набагато швидше, впроваджено систему соціальних карток для пільговиків. Страшно уявити, яка кількість паперових довідок зникла з обігу! А ми без них, рідних, що, не можемо обійтися? А отримати потрібну довідку електронною поштою? Хіба нам це не потрібно? Не новина вже електронні щоденники для школярів. А в нас?\nНаші сусіди зуміли домовитися з корпорацією Microsoft про безплатну допомогу у впровадженні системи електронного урядування. Україні це ніби й не потрібно. З Кіровоградщини до цієї поважної інституції, а також до українського представництва фонду «Відродження» зверталися голова комісії з питань європейської та євроатлантичної інтеграції громадської ради при облдержадміністрації Олена Кваша та голова громадської організації «Правозахист» Олександр Гавриленко. Вони підготували проект створення мережі із закільцюванням сільських рад, сподіваючись на міжнародну технічну допомогу.\n«Відродження» промовчало, а от із представниками Microsoft відбулася робоча зустріч щодо перспектив реалізації проекту.\nЗвісно, область тільки на початку шляху. Необхідні стандартизація потреб різноманітних організацій, освіти, вироблення своєрідного індексу готовності до впровадження новітніх інформаційних технологій, вивчення потреб населення, бізнесу, громадського сектора щодо розвитку інтерактивного компонента в регіоні. Інакше комп’ютер іще довго правитиме для районного чиновника за друкарську машинку.


Секатори-кущорізи на Supersadovnik.ru\nДалеко не у всіх є час на те, щоб підтримувати сад в ідеальному стані. Але рівні газони і акуратно підстрижені живоплоти - більше половини успіху.\nХороший кущоріз в судовому справі - незамінна річ. Переконавшись, що з його допомогою стрижка всіх дерев і чагарників займе менше години (а часом і лічені хвилини), ви перестанете ставитися до цього заходу як до великого подвигу, для якого треба збиратися з духом 2-3 тижні. Все можна буде зробити без зайвих зусиль, якісно, а головне - вчасно. Важливо тільки вдало вибрати модель.\nСекатори використовують не тільки для стрижки чагарників. Ними можна швидко зрізати осінню бадилля в увядающих квітниках або підкосити невеликі клапті газону на ділянках складної конфігурації.\nЦей інструмент призначений для тих, хто ставить перед собою великі завдання. Висока потужність бензинового мотора дозволяє легко перекушувати навіть відносно товсті гілки. Автономна робота, можливість заправити двигун на місці - все це гідно оцінять садівники-професіонали. Останнім часом виробники багато зробили для подолання традиційних недоліків мототехніки: шуму, вібрації, зайвої ваги, але управління бензиновим кущорізом як і раніше вимагає більшої вправності, ніж акумуляторним.\nМодель наближена до потреб приватного користувача. Переваги професійної техніки - ідеальне якість різу, продуктивність - поєднуються з легкістю у використанні. Вона підійде і професіоналам, і приватним власникам садів, які віддають перевагу серйозним інструментам.\nМотоножиці з потужним зустрічним різом підійдуть для догляду за будь-якими посадками, в тому числі в занедбаному саду. Сподобаються професіоналам і власникам заміських ділянок, що стикаються з великим обсягом робіт.\nУ цю категорію входять моделі, що працюють від розетки. Для великих ландшафтних об`єктів наявність у ножиць проводи вважається недоліком, але якщо в вашому саду огорожі і топіарниє форми розташовані компактно, такий варіант виглядає привабливим, враховуючи, що ціни на недорогі моделі починаються від 1,5-2 тисяч рублів. Під час роботи доводиться стежити, щоб провід не потрапив в зуби рухаються лезах, але є і переваги: краще співвідношення ціна-потужність і невелику вагу.\nЛегкий електричний кущоріз із зручною рукояткою. Для господинь, які мріють перетворити рутинну роботу в задоволення. Якість різу забезпечується поліпшеної геометрією ножів.\nМодель сподобається захопленим садівникам, в чиєму розпорядженні чимало посадок, які потребують догляду. Леза цього кустореза повертаються на 90 °, завдяки чому користувач завжди знаходиться в зручній позиції.\nВідео: Кущорізи, садові ножиці\nЯк і бензинові, вони працюють автономно, але важать набагато менше. Це дало виробникам можливість суттєво розширити функції деяких моделей. Ви можете вибрати ножиці зі змінними насадками, що дозволяють освоїти різні форми стрижки, або модель з надягають телескопічною ручкою для підстригання високих живоплотів. Зазвичай години роботи акумулятора вистачає, щоб обійти весь сад: обстригти 15-20 метрів живоплоту, декілька окремих чагарників.\nКущоріз з оптимальною формою лез для поліпшеної якості різання, підходить для роботи на невеликих площах.\nВідео: Ножиці WORX WG800E 1 + кущоріз\nЯкщо ви плануєте в саду живоплоти великої висоти, вам не обійтися без моделі з телескопічною ручкою, що дозволяє стригти високий чагарник, що не піднімаючись на сходи. Інструмент економить масу часу.\nМодель з коліщатком для ведення ножиць дозволяє працювати без втоми і виводити рівні лінії. Прекрасний варіант для тих, хто вчиться прийомам стрижки.\nВідео: Унікальний садовий інструмент - багатофункціональна комбісистеми Oleo-Mac Multimate\nЕлектротяпка - принцип дії і переваги використання\nІнвентар для вашого саду\nНовинка від bosch: ножиці для трави і кущів isio


Необов’язковий. May be set on machines where the hostname(5) does not reflect the fully qualified name used in the IPA domain to identify this host.\nipa_dyndns_update (булеве значення)\nНеобов’язковий. За допомогою цього параметра можна наказати SSSD автоматично оновлювати на сервері DNS, вбудованому до FreeIPA версії 2, IP−адресу цього клієнтського комп’ютера.\nНеобов’язковий. Застосовний лише тоді, коли ipa_dyndns_update має значення true. Визначити інтерфейс, чию адресу IP має бути використано для динамічних оновлень DNS.\nМожливість резервування надає змогу модулям обробки автоматично перемикатися на інші сервери, якщо спроба встановлення з’єднання з основним сервером зазнає невдачі.\nЗа допомогою можливості виявлення служб основні модулі мають змогу автоматично визначати відповідні сервери для встановлення з’єднання на основі даних, отриманих у відповідь на спеціальний запит до DNS.


Поштовий індекс Укрпошти за вашою адресою = 81381 індекс Вовчишовичi, Мостиський район, Львівська область, Україна.\nПоштові індекси Києва, поштовий індекс Вовчишовичi і поштові індекси більшості інших міст України можна знайти прямо для конкретного будинку. Тобто у нас представлені поштові індекси областей, поштові індекси районів, поштові індекси міст, поштові індекси вулиць, поштові індекси будинків.\nТут представлена найбільш повна і точна база поштових індексів України, в тому числі і індекс Вовчишовичi. Інформація про поштові індекси України представлена на основі останніх версій бази поштових індексів Укрпошти та Класифікатора адрес по Україні. Ви можете скористатися як пошуком індексу за адресою або адреси за індексом, так і ієрархічним рубрикатором України, щоб знайти необхідний індекс поштової адреси.\nЗміни поштових індексів відбуваються регулярно. Хочемо зауважити, що на відміну від інших сайтів з базами поштових індексів у нас представлений тільки реально діючі індекси, немає застарілої інформації, і ви можете бути абсолютно впевнені, що знайдена на нашому сайті Вовчишовичi індекс буде точно чинним і відповідати обраній адресі.\nІндекс Вовчишовичi — це номер 81381 поштового відділення, яке відповідає за декілька вулиць або цілий район.\nІндекс пошти кривий ріг 21