Досвід України і Польщі у системі правотворення\n20.04.2018 1387 переглядів\n«Нас єднає спільний досвід переживання глобальних процесів», – зазначив ректор. Він також наголосив, що проведення Міжнародної українсько-польської науково-практичної конференції є знаковою подією не лише для Рівненщини, але й вітчизняної правової науки в цілому, адже на прикладі Польщі є можливість дослідити правовий простір забезпечення життєдіяльності українського суспільства у європейському просторі. Й досвід цей є досить позитивним. Юрій Бошицький зазначив, що коли збираються представники влади, освіти, бізнесу, культури, тоді разом напрацьовуються цікаві ідеї, які можуть бути корисними для країни. «Наш навчальний заклад має чимало партнерів у різних куточках світу. Зокрема це Центрально-Європейський університет м. Скаліца (Словаччина); Батумська державна морська академія (Грузія); Гіресунський університет (Туреччина); Мішкольцький університет (Угорщина); Державна вища Східноєвропейська школа в Перемишлі (Польща) й ось тепер Гданський університет, - наголосив Юрій Бошицький. – У наших студентів-бакалаврів є чимало прекрасних можливостей для навчання за кордоном. Отож меседжем для студентів повинно стати вільне володіння іноземною мовою, тоді реалізувати себе буде набагато легше. І цьому сприятиме наша співпраця з Гданським університетом».\nПольські представники цього навчального закладу - доктор, професор, завідувач кафедри конституційного права та політичних інститутів, колишній декан факультету права й адміністрування Анжей Шміт, доктор, професор кафедри конституційного права та політичних інститутів факультету права й адміністрування Анна Ритель-Варзоха, професор відділу конституційного права та політичних інститутів факультету права й адміністрування Агнешка Гайда у своїх виступах піднімали проблеми організації державної влади й реалізації чинного законодавства, універсалізації правового забезпечення інтеграційних процесів до Європейського Союзу. Вони також наголошували, що сучасна юридична наука не може розвиватися без обміну досвідом між різними науковими школами та пошуку можливостей для апробації та впровадження результатів досліджень. А ще польські науковці представили цікаві, насичені інформацією презентаційні ролики про місто Гданськ та тамтешній університет.\nУ роботі конференції взяли участь начальник управління освіти і науки Рівненської ОДА Григорій Таргонський, керуючий справами Рівненської обласної ради Богдан Сологуб, який передав вітання учасникам від голови облради Олександра Данильчука.\nНа пленарному засіданні із цікавими доповідями - «Загальна теорія судової експертології інтелектуальної власності» та «Недоліки системи безоплатної правової допомоги в Україні» виступили к. ю. н., професор кафедри галузевих правових наук Київського університету права НАН України Петро Біленчук та завідувач кафедри спеціальних юридичних дисциплін РІ КУП НАНУ Артур Мартіросян, які викликали певні дискусії.\nПеред початком секційних студій відбулася ще одна неординарна подія у рамках загальноуніверситетського проекту «Інтелектуальна власність України: перлини живопису для студентської молоді» - закриття виставки живописних робіт студентів Кременецької обласної гуманітарно-педагогічної академії ім. Тараса Шевченка, на якій були продемонстровані різні техніки виконання. Юрій Бошицький щиро подякував студентам та викладачам закладу за насолоду від споглядання такої краси. Він пообіцяв придбати кілька картин для картинної галереї, що діє при Київському університеті права, й зазначив, що варто започаткувати аналогічну й у Рівненському інституті, як в одному із потужних підрозділів КУП. А ще наголосив, що виставку можна показати і в Гданську, адже інколи культурна дипломатія важливіша будь-яких перемовин.\nОдну виставку закрили, й відразу відкрили іншу – колекцію кованих скульптур залюбленої у метал жінки - Ніни Кроки. Усі присутні були у захваті від представлених робіт, а ще наголошували, що вона – ніби продовження алеї кованих скульптур, що розташована прямо перед центральним входом Рівненського інституту КУП. Отож є сподівання, що вистава справлятиме фантастично позитивний настрій на всіх, хто перебуває у стінах навчального закладу.


Набір для гоління і догляду за тілом The Bluebeards Revenge в дерев'яній скрині - купить в интернет магазине мужской косметики Zarva, заказать с доставкой по Украине и Киеву\nПеред Вами солідний чоловічий набір в дерев'яній коробці з косметикою англійського виробництва, призначеною для гоління, догляду за шкірою після гоління і догляду за тілом в цілому. Бренд The Bluebeards Revenge створює косметику виключно для чоловіків, а рівень якості такий високий, що виробник щорічно отримує різні нагороди в своїй ніші.\nКомплектація чоловічого подарункового набору для гоління і тіла:\nЕмульсія для точного гоління Bluebeards, 100 мл\nБальзам після гоління Bluebeards, 100 мл\nГлицеринове мило для тіла\nЯкщо чоловік вибирає гоління носінню бороди, значить м'яка кремова емульсія для гоління Bluebeards зробить щоденний ритуал ще простіше. Унікальність формули полягає в тому, що крихітної кількості засобу вистачає на повноцінне гоління, бритва ідеально ковзає, на обличчі не залишається відчуття дискомфорту і при цьому його вистачає на дуже довго.\nМ'який бальзам після гоління Bluebeards додатково зволожить шкіру і заспокоїть. Його розробили на основі природних екстрактів, щоб до всього іншого він надавав відновлювальний ефект. Як і крем для гоління, даний бальзам володіє стриманим класичним чоловічим ароматом.\nНатуральне гліцеринове мило створено на українській миловарні за класичним рецептом з додаванням натуральних ефірних олій і екстрактів. Воно має легкий прохолодний аромат ментолу.\nІ, природно, жоден сучасний чоловік не обходиться без використання якісного дезодоранту. Тому справжній англійський чоловічий роликовий дезодорант вдало доповнює цей подарунковий набір для чоловіка.\nПрезентується даний бритвений набір для чоловіка в елегантній дерев'яній скрині, яка закривається на вінтажний замок-кнопку. З усіх боків скринька вкрита горіховою морилкою, а на лицьовій кришці є лазерне гравіювання мотивуючої фрази: «Find yourself and be that» (знайди себе і будь собою).\nКрем для гоління, бальзам після гоління, дезодорант зроблені в Англії.\nМило зроблено в Україні.


Майже три сотні військових отримають нове житло до Дня Збройних сил України - Зеленський | Новини\nБлизько 300 квартир військовослужбовці отримають до Дня Збройних сил України, пише 0372.ua.\nНагадуємо, ми писали раніше, що Сергій Осачук нагородив буковинських воїнів, які несуть службу на Сході України\nПро це Президент Володимир Зеленський сказав під час урочистостей з нагоди Дня Збройних сил України, повідомляє Укрінформ.\n"Згідно з доповіддю Міністерства оборони близько 300 квартир військовослужбовці отримають до Дня Збройних сил України. А загалом за рік для понад 600 наших захисників питання власного житла вирішене повністю", - сказав Зеленський.\nЯк відомо, сьогодні, 6 грудня, відзначається День Збройних Сил України. Дата була вибрана не випадково, вона була приурочена до дня прийняття Закону "Про Збройні сили України" 6 грудня 1991 року.\nЧитайте також: У Києві відкрили монумент буковинському космонавту Каденюку\n#Зеленський #День Збройних сил #квартири #військові\nСергій Осачук нагородив буковинських воїнів, які несуть службу на Сході України\n11:11, 6 грудня 2020 р.\nВакцинувати від COVID-19 у 2021 мають намір половину українців\n10:41, 6 грудня 2020 р.\nБез рекордів, але понад 11,5 тисяч інфікованих за добу: нові випадки в Україні\n09:13, 6 грудня 2020 р.


Острови Греції: який обрати для відпочинку - Tochka.net\nМи знаємо, куди краще їхати, щоб поніжитись на пляжі, а який острів багатий історичними пам'ятками\nОстрови Греції: який обрати для відпочинку © instagram.com/santorini/\nВгадай, яка кількість островів знаходиться на території Греції? Десять, сорок, сто? Ні, 1400! Уявіть собі. Причому лише 227 із них заселені! Звісно, цікавими для туриста є не всі, проте однаково перед поїздкою до Греції дуже важко вирішити, який острів обрати для відпочинку. Тому tochka.net підготувала рейтинг найкращих островів Греції з детальним описанням - що там робити, що побачити і т.д.\nОстрови Греції - Корфу\nA post shared by Ирина Гусева (@irinaguseva_nur) on Aug 29, 2016 at 2:05pm PDT\nОстрів Корфу - найвідоміший із семи Іонічних островів, розташований неподалік північно-західного узбережжя Греції. Свого часу Корфу відвідали та по вуха в нього закохалися Оскар Вайльд, Наполеон, Гете, Джеральд і Лоренс Даррелі, цариця Австрії Єлизавета. Найхолодніші місяця на острові Корфу - січень і лютий із середньою температурою 16 С, пік спеки тут припадає на липень-серпень, коли середня температура сягає 28 градусів. Острів Корфу в буквальному значенні потопає в оливкових гаях і цитрусових садах. На острові є понад 40 видів рослинності. Отже, любителям природи та красивих ландшафтів - рай саме на Корфу. Крім того, на Корфу красиві піщані та скелясті пляжі. Тут навіть у розпал сезону завжди знайдеться затишна бухта, де можна залишитися наодинці з природою.\nЩо варто побачити. Обов'язково покатайся по Каналу закоханих у місті Сідарі. Цікава визначна пам'ятка - Візантійські церкви в місті Керкіра та Венеціанські квартали, також не омини увагою Старе місто з його церквами різних релігій, лабіринтом вузеньких вулиць і старою фортецею.\nОстрови Греції - Міконос\nH E L L O Mykonos  @topdecktravel #greekislandhopper . . #greece #mykonos #town #greek #travel #canon #traveling #travelgram #instagood #instatravel #travelblogger #island #mycanonworld\nA post shared by Nick Ferreira (@ferreira_photo) on Apr 25, 2017 at 8:17am PDT\nОстрів Міконос розташований майже в центрі Кікладської групи островів, а саме - між Тіносом і Наксосом. Омивається водами Егейського моря. Міконос - найближчий острів до священного античного острова Ділоса. Міконос вважається найпопулярнішим островом Греції і, без сумніву, найкосмополітичнішим і найфешенебельнішим. Перші туристи почали прибувати на острів на початку 1950-х. А за 70-90-ті Міконос стає синонімом фешенебельного курорту та місцем постійних розваг. Тут люблять відпочивати політичні діячі, художники та зірки шоу-бізнесу. Тим, хто захоплюється архітектурою та історією, варто відвідати саме місто Міконос. Воно зі своїми білосніжними будиночками і вузенькими заплутаними вуличками є ідеальним прикладом Кікладського поселення. На Міконос приїжджають любителі поніжитися на пляжах. Найкращі знаходяться на південному узбережжі. А за 3,5 км від міста Міконос знаходиться Платіс-Ялос - шикарний сімейний курорт. Тут кожен із членів сім'ї знайде розваги на свій смак. Хто захоплюється серфінгом, у бухті Панорамос - чудові умови для занять цим видом водного спорту. Недарма самі жителі часто називають Міконос островом вітрів.\nЩо варто побачити. У місті Міконос цікаво відвідати порт, його в Греції фотографують найчастіше. Можливо, тобі пощастить зустріти живий символ порту - пелікана Петроса. Вартий уваги комплекс церков - Парапортіані, вони присвячені Богородиці. Цікаві археологічний і етнографічний музеї, Морський музей Егейського моря та монастир Богородиці Турляні. На острові є чимала кількість вітряків, які гарно збереглися до наших днів. Також рекомендується побувати на сусідньому безлюдному острові Делос. Нині це музей під відкритим небом, який три сотні років тому був відомий як великий релігійний центр.\nОстрови Греції - Санторіні\nNever ending summer vibes. By:@karlmesquita #greece ini #greece\nA post shared by Santorini (@santorini) on Apr 11, 2017 at 2:26am PDT\nСанторіні - один із найкрасивіших островів Кікладської групи. Вважається, що Санторіні виник завдяки виверженню вулкана у 1500 році до н.е. Як лише не називають Санторіні: це і візитна картка острівної Греції, і місто на краю світу, і рай на висоті 300 метрів. За грецькою міфологією, Санторіні - маленький острів, який подарував людям морський бог Тритон. За іншими легендами, цей острів - затонула та прекрасна Атлантида. Попри те, що про Санторіні говорять, як про один острів, це невелика група островів, що розташовані по кругу діаметром близько 10 км. По всіх островах "розсіяні" поселення. Ці поселення легко з'єднані автобусними маршрутами, а від одного острова до іншого без проблем можна дістатися поромом. Санторіні славиться своєю затишністю та красивою архітектурою. Величні скелі, піщані чорні та червоні пляжі, неймовірні ландшафти та морські блакитні пейзажі. На тлі цієї казки над урвищем розташувалися білі будиночки та церкви з блакитними куполами. Багато хто полюбляє хороші пляжі Санторіні, найкращі з них - Перісса та Камарі, однак більше туристів приваблює різноманітність нічного життя острова, його бари та ресторани.\nЩо варто побачити. Одне з найцікавіших must-visit місць під час екскурсії по Санторіні - відвідання археологічних розкопок античного міста Тера (ІХ ст. до н.е.), це східна частина острова. Також цікаво побачити розкопки в Акротірі, відвідати монастир XVIII століття та археологічний музей, монастир Пророка Іллі (Профітіс Іліас) та жіночий монастир Святого Миколая (Агіос Ніколас). Також Сантоніні славиться діючим вулканом. Крім залишків від кількох історичних епох, любителям старожитностей сподобаються руїни старих римських бань, театрів і ринків.\nОстрови Греції - Родос\nИз путешествий... Греция. Линдос - город, находящийся на мысе Крана - на юго-востоке о. Родос. Белокаменная красота!!! #греция#родос#линдос#эгейскоеморе#средиземноеморе#архитектура#путешествия#пешком#отпуск#greece#rhodes#rodos#lindos#ageansea#mediterraneansea#architecture#travel#walking#vacation#nikonrussia\nA post shared by YG☆ (@yg_gens) on Apr 25, 2017 at 10:50am PDT\nЧетвертий за величиною грецький острів знаходиться на південному сході Греції. Належить до групи островів Додеканес. Часто Родос називають перлиною Середземномор'я. Як свідчать давногрецькі міфи, острів Родос піднявся із глибин моря. Саме цей острів Зевс підніс як дар богові Сонця - Геліосу. Родос офіційно вважається одним із найбільш сонячних місць у Європі. Острів приваблює туристів своїм сонцем, морем і піщаними золотими пляжами. Найкращі пляжі знаходяться на східному узбережжі між Фаліракі та Ліндосом. Родос надзвичайно цікавий із погляду природи: тут кілометри красивих побереж і безліч куточків первозданної природи. Крім того, що Родос - рай для любителів історії та археології, острів надзвичайно багатий на пам'ятки історії. Варто згадати хоч би бронзову статую Колоса Родоського, що принесла острову всесвітню славу і стала одним з семи Чудес світу. Статуя на честь бога Геліоса заввишки 37 метрів була споруджена на початку ІІІ ст. до н.е., однак вона не простояла й століття, як землетрус зруйнував її. Острів Родос багатий на різноманітні види відпочинку залежно від того, чого бажає ваша душа.\nЩо варто побачити. Родоська фортеця - резиденція 19 великих магістрів ордена госпітальєрів. У фортеці є палац, де зберігається мозаїка з острова Кос, тут часто проходять виставки, де можна дізнатися про історію середньовічного та античного Родоса. Можна пройтися вулицею Рицарів у місті Родос, вона веде від родоського Акрополя до пристані, де колись стояв легендарний Колос. У Старій частині міста Родос є театр під відкритим небом. Влітку він перетворюється на майданчик для різних виступів і концертів. Особливо цікава також стародавня вуличка Сократус, відома ще як "сувенірний рай". За 40 хвилин їзди від столиці острова розташований курорт Ліндос. Тут варто відвідати давній Акрополь на скелі, а біля гори - красиві будівлі в традиційному стилі. Околиці Ліндоса славляться своїми затишними бухтами та пляжами.\nДивись відео про кращі місця для відпочинку на острові Родос:\nМіфи Давньої Греції: подорожуємо стежками богів\nУ Греції відтворять статую Колоса Родоського\nЯкий острів Греції тобі сподобався найбільше?\nтуризм мандрівки греция острів найкрасивіші найкращі куди поїхати острова греції карта острови Греції тури острови греції відпочинок острови Греції фото острови Греції список острови Греції фотографії острови Греції відгуки острови Греції Санторіні острови Греції Корфу острови Греції крит більше... приховати\nПитання-відповідь: Чим знаменитий Острів Пасхи?\nТОП-10 пам'яток Дубая\nНудистські пляжі України: де можна засмагати голяка


Львів’янин здобув золото на “Іграх нескорених” – Львівська мануфактура новин\nЛьвів’янин здобув золото на “Іграх нескорених”\nСьогодні, 18 квітня, на «Іграх Нескорених» львів’янин Віктор Легкодух здобув золото у штовханні ядра. Про це повідомив голова Львівської ОВА Максим Козицький.\nЗазначимо, Віктор пішов захищати Україну у перші дні російської агресії навесні 2014-го. Пів року воював у найгарячіших точках на сході України.\nУ серпні 2014 року чоловік отримав важке вогнепальне поранення у хребет, після чого був довгий період лікування і реабілітації. Не дав занепасти духом спорт.\nЩодня Віктор попри біль і перешкоди займався силовими вправами. Тепер спортсмен здобуває перемоги на візку – раніше він став фінішером Лондонського марафону. Дистанцію у 42 кілометри Віктор здолав за 5 годин 51 хвилину. Так тримати! Переможемо на всіх фронтах!, – додав Козицький.


Г. Сковорода. Життя І творчість філософа, просвітителя, поета. Його християнські морально-етичні ідеали мета\n«Мозкова атака». Відповіді на запитання\nІV. Оголошення теми, мети уроку. Мотивація навчальної діяльності V. Основний зміст уроку 1. Вступне слово вчителя\n2. Григорій Савич Сковорода (03.12.1722–09.11.1794). Життя і творчість видатного філософа, просвітителя, поета Повідомлення № 1. Г. Сковорода — звичайна людина\nПовідомлення № 3. Останні роки навчання Г. Сковороди\n«Байки харківські», «Бесіду, названу двоє, про те, що блаженним бути легко», і «Діалог, чи Розмова про стародавній світ»\nVІІІ. Оголошення результатів навчальної діяльності школярів ІХ. Домашнє завдання\nГ. СКОВОРОДА. ЖИТТЯ І ТВОРЧІСТЬ ФІЛОСОФА, ПРОСВІТИТЕЛЯ, ПОЕТА.ЙОГО ХРИСТИЯНСЬКІ МОРАЛЬНО-ЕТИЧНІ ІДЕАЛИ\nМета: ознайомити школярів з життєвим і творчим шляхом Г. Сковороди — філософа, просвітителя, поета; формувати кругозір, світогляд учнів; виховувати почуття пошани до творчості\nГ. Сковороди, давньої літератури; любов до книги як скарбниці народної мудрості і пам’яті.\nОбладнання: портрет Г. Сковороди\nНа жаль, за його життя не було надруковано жодного твору. Проте сковородиніські поезії швидко поширювалися на Україні вустами народу. Митець цілком справедливо вважав, що щасливим може бути тільки той народ, в якого щаслива кожна особа.\nУ 1755 р. Сковорода повертається до Переяслава і там деякий час живе у свого приятеля\nЗ 1759 р. Григорій Савич викладав спочатку поетику, а потім етику в Харківському колегіумі, дотримуючись свого новаторського способу навчання студентів. Через постійні переслідування і гоніння Сковорода змушений був двічі переривати на один рік викладання в Харківській колегії, а з 1769 року більш не займав жодної офіційної посади.\nСвої філософські твори Г. Сковорода писав так, щоб вони були зрозумілі не тільки освіченим людям, а й неосвіченим — будили їхню свідомість, учили думати, змушували замислюватися над різними явищами життя.\nСкласти власну байку (за бажанням), підготуватися до ідейно-художнього аналізу творів\nГ. Сковороди «Всякому місту — звичай і права», «De libertate».


Сифони для пральних машин купити на romstal.ua: широкий асортимент, доставка по Києву, Україні\nдля пральної машини3\nдля кухонної мийки1\n61S 4091 З'єднувач для пральної машини, D=1.1/2x1.1/2", (пласт.) ANI PLAST 8шт 159,25 Грн\nЗ'єднувач для пральної машини, D=1.1/2x1.1/2", (пласт.) Бренд ANI PLAST Код 61S 4091 Код виробника 1823AR64B0\nДоступно 8шт Ціна 159,25 Грн\nВаша ціна 159,25 Грн\n62700185 Сифон для пральної маш., D=40 мм, вбудований, (біл.) Bonomini >9шт 173,91 Грн\nСифон для пральної маш., D=40 мм, вбудований, (біл.) Бренд Bonomini Код 62700185 Код виробника 3400EC40B9\nДоступно >9шт Ціна 173,91 Грн\nКиїв, Новокостянтинівська, склад >9шт Бориспіль 1шт Вишневе 3шт Вінниця 1шт Житомир 2шт Київ, Новокостянтинівська, магазин 1шт Луцьк 4шт Обухів 2шт Одеса 2шт Софіївська Борщагівка 2шт Хмельницький 2шт Чернівці 4шт\nВаша ціна 173,91 Грн\n62700035 Сифон для пральної маш., D=40 мм, вбудований, (хром.) Bonomini >9шт 192,32 Грн\nСифон для пральної маш., D=40 мм, вбудований, (хром.) Бренд Bonomini Код 62700035 Код виробника 3400CR40B9\nДоступно >9шт Ціна 192,32 Грн\nКиїв, Новокостянтинівська, склад >9шт Бровари 1шт Київ, Новокостянтинівська, магазин 2шт\nВаша ціна 192,32 Грн\n61VG0008 Сифон для пральної маш., VIEGA, D=40/50 мм, вбудований, (нерж.) Viega 6шт 534,82 Грн\nСифон для пральної маш., VIEGA, D=40/50 мм, вбудований, (нерж.) Бренд Viega Код 61VG0008 Код виробника 452452\nДоступно 6шт Ціна 534,82 Грн\nКиїв, Новокостянтинівська, склад 4шт Київ, Новокостянтинівська, магазин 2шт\nВаша ціна 534,82 Грн\nІнтернет-магазин Romstal пропонує придбати сифони для пральних машин на вигідних умовах. У нас можна замовити обладнання різних виробників. Магазини розташовані в таких містах, як Київ, Черкаси, Чернігів, Львів, Хмельницький, Рівне, Вінниця, Івано-Франківськ, Луцьк, Тернопіль, Житомир, Одеса і Чернівці. Замовити сифон для пральної машини через інтернет-магазин можна в будь-якому місті – доставка здійснюється по всій Україні.\nСифон для пральної машини – виріб, який з'єднує зливний шланг з каналізаційним виходом. Він продовжує термін служби техніки і полегшує її експлуатацію. На сьогоднішній день, поширені сифони для пральних машин наступних типів:\nСтандартний сифон для підключення пральної машини встановлюється під умивальником або ванною. У пристрої є додаткове відведення, в яке підключається машинка. Ціна на виріб стандартного типу – невисока. Сифон-манжета – обладнання, в конструкцію якого входить гумовий клапан. Він і вставляється у відвідну трубу. Підключений шланг машини, за рахунок перегину, створює гідрозатвор.\nЗовнішній пристрій монтується окремо, спеціально під побутову техніку. Головним недоліком приладу є його габарити, які не дозволяють наблизити машинку впритул до стіни. Внутрішній сифон для зливу пральної машини називають прихованим через особливості монтажу. Прихований спосіб встановлення дуже зручний, оскільки дає можливість поставити техніку впритул до стіни. Якщо ви вирішили купити саме такий варіант, будьте готові до того, що ціна виробу прихованого типу трохи вища, ніж вартість альтернативних моделей.\nСантехнічне обладнання може бути чавунним, мідним, латунним або пластиковим. Чавун – матеріал, який раніше був дуже поширеним, але зараз пристрої з нього не виготовляють. Мідь і латунь – довговічні і невибагливі матеріали, вироби з яких легко очистити. Головний їх недолік – висока ціна. Пластик в цьому відношенні набагато кращий: його вартість низька, а якість виробів – відмінна. Тому, це найпопулярніший матеріал для виготовлення сантехнічних приладів.\nПродаж сантехнічних пристроїв – спеціалізація компанії Romstal. Наш інтернет-магазин пропонує кращу продукцію в Києві та Україні. У нас можна купити все необхідне для встановлення пральної машини. Якість продукції висока, тому, якщо ви хочете замовити дійсно надійне обладнання – сміливо оформляйте заявку. Весь запропонований товар є оригінальним і повністю відповідає міжнародним стандартам якості.


Чому Риби найбільш складний знак Зодіаку для розуміння | Чай з лимоном\nРиби прекрасний, вихований, турботливий знак Зодіаку, але багато людей неправильно розуміють цих вразливих людей. Ось чому Риби найважчий знак для розуміння …\nРиби мають багату уяву, дуже емоційні, і ще представники цього знака відрізняються скритністю. Це ніжні, люблячі, турботливі люди, що володіють «золотим серцем», але при цьому вони часто виявляються жертвою власних суперечливих емоцій і думок. Вони живуть в своїх мріях і фантазіях і люблять йти від реальності, вважаючи за краще займатися дослідженням свого глибокого внутрішнього світу. Риби, безумовно, це знак мрійників, також вони наділені сильною творчою жилкою.\nТим не менш, вони часто відчувають себе незрозумілими оточуючими їх людьми і можуть легко впасти в депресію, якщо відчувають, що їх голос не був почутий.\nУ риб, безумовно, є що запропонувати світові. І всі ми могли б багато чому навчитися у представників цього знака, що володіє величезною інтуїтивної силою, звичайно, якби спробували б їх зрозуміти.\nЧому риби найскладніший для розуміння знак зодіаку:\nВони зберігають у собі велику загадку\nВони, безумовно, прагнуть до того, щоб люди їх почули, але часто їм не вистачає слів для вираження своїх почуттів і бажань. Вони більшу частину часу живуть у власному світі, що ускладнює процес встановлення з ними контакту. Риби обов’язково відкриються, врешті-решт, тільки потрібно дати їм трохи часу. Просто ставтеся до них з любов’ю, повагою і розумінням, і нагородою вам за це стане їх довіра, яку ви придбаєте в найкоротші терміни. Треба розуміти, що їх чутлива натура нерідко зазнає поразки перед прозою життя, що змушує їх знаходити розраду в мріях і творчості.\nЗаговоріть з ними про мистецтво, гру уяви або який-небудь інший творчий процес, і ви побачите як вони оживуть і з задоволенням вступлять в розмову!\nРиби люблять тікати від реальності\nРиби можуть швидко втратити інтерес до сучасного світу, тому що у них не виходить підкорятися його правилам. Вони не здатні довгий час витримувати той темп, в якому рухається увесь інший світ, тому при будь-якому зручному випадку вони намагаються втекти в світ власних думок і мрій, де вони відчувають себе дуже комфортно. Риби не хочуть здатися байдужими або грубими, але навколишній світ сильно стомлює їх і позбавляє натхнення. Якщо ви зрозумієте це, ви станете набагато простіше сприймати ті моменти, коли ваші друзі-риби йдуть в світ своїх фантазій.\nВони хочуть бути ближче до людей, але бояться отримати психологічну травму\nВся справа в тому, що риби – це відповідальні і турботливі істоти, і люди нерідко користуються їх добротою. Вони хочуть близьких відносин, але оскільки їм доводилося сильно обпалюватися в минулому, вони не можуть дозволити собі розкритися до кінця, через страх того, що їм знову зроблять боляче. Але якщо ви будете досить чуйними, то у вас з’явитися шанс відкрити для себе всю красу відносин з ними, чи романтичних або дружніх.\nВони не можуть приховувати своїх почуттів\nРиби – це дуже емоційні створіння, які готові віддати своєму обранцеві або обраниці все своє серце цілком. Їх надзвичайна закоханість легко обертається психологічними травмами. При цьому вони намагаються бачити в людях найкраще навіть після того, як їм заподіяли біль. Однак якщо ви їм зробите щось погане, вони пробачать, але не забудуть. Риби мають занадто великі очікування від відносин, що нерідко призводить до подальшого розчарування. Вони хочуть вірити в краще в людях, але обпікшись стільки раз, вони починають розуміти, що їх терпіння і надії починають танути.\nВони потребують самотності\nРиби легко вбирають в себе весь негатив сучасного світу, і потім їм потрібно дуже багато часу, щоб зняти з себе всю накопичену негативну енергію. Однак, одночасно з цим вони чекають підтримки, сприяння та любові від близьких, тому їм необхідний здоровий баланс між самотністю і спілкуванням з іншими людьми. Неважливо хто ви для Риби, друг або друга половинка, ніколи не відпускайте її занадто далеко від себе. Зрештою, риба не зможе вижити без відносин, але так само вони не можуть уявити своє життя і без самотності. Поставтеся з повагою до їх потреби побути з собою наодинці, і нагадайте їм, що ви при цьому завжди будете поряд, і цим ви зробите їх по-справжньому щасливими.\nРиби люблять тісні відносини, але по своїй суті, їм завжди простіше діяти самостійно. Найчастіше вони чекають від відносин занадто багато чого, і просто їм потрібен певний час, що розслабитися і зосередитися на тому, що робить їх щасливими. Вони не хочуть віддалятися від інших, але іноді їм просто не вистачає достатньо сил для підтримки відносини з будь-ким, але люди не розуміють цього і сприймають на свій рахунок. Вони не люблять покладатися на інших і вважають за краще використовувати свої сили і ресурси для отримання того, що їм потрібно.


«Сови» частіше не задоволені своєю продуктивністю, ніж «жайворонки» – дослідження — Wonderzine\nНовини«Сови» частіше не задоволені своєю продуктивністю, ніж «жайворонки» – дослідження\nЦе залежить від режиму і графіку роботи\nЛюди, які полюбляють працювати ввечері та вночі, показують меншу продуктивність, ніж «ранкові пташки». Про це свідчать результати дослідження групи вчених біологів.\nВони залучили до експерименту 5881 людину з Фінляндії 1966 року народження. Спершу вчені провели опитування. Дослідників цікавили загальні показники здоров’я, режим сну та графік роботи. Потім вони попросили учасників експерименту оцінити рівень задоволеності роботою та загальними успіхами в кар’єрі.\nПісля опитування вчені спостерігали за учасниками експерименту впродовж ще 4 років, аби порівняти отримані відповіді із власними даними спостережень.\nЗ-поміж опитаних 22% людей назвали себе «совами» (10% чоловіків і 12% жінок). З усіх «сов» на денній роботі (зі звичайним графіком) працювали 74%. Решта учасників експерименту вважали, що краще працюють удень.\nЧверть «сов» були незадоволені своїми успіхами на роботі. Вони вважали, що їхня ефективність могла б бути вищою, а кар'єра могла б розвиватись стрімкіше. Також учені припускають, що цей показник залежить від певного «упередженого» фактору.\n«Якщо «сови» будуть працювати рано вранці, вони не будуть оцінювати свою працездатність так високо, як «жаворонки», – прокоментувала результати Крістен Натсон, доцентка Північно-Західного університету штату Іллінойс, яка первинно не була залучена до експерименту. Вона також запевняє, що це не відображає реальної якості роботи «сов», а лише доводить, що таким людям комфортніше працювати вночі.\nНауковиця впевнена, що висновки дослідження актуальні для будь-яких національностей, адже біологічний годинник універсальний для всіх. Це означає, що «сови» в будь-яких країнах схильні недооцінювати виконану удень роботу.


Екстремальний відпочинок: в чому його плюси і мінуси? — Irinin Journal Україна\nЗдоров'я 13 серпня 2020\t Перегляди: 340\nХтось любить поніжитися в шезлонгу на гарячому піску під шерех морських хвиль. А інших хлібом не годуй, дай тільки можливість "ризикнути здоров'ям". Бігти від труднощів під час відпустки або вступити з ними у боротьбу?\nДля тих, хто зважився на другий варіант, підійде екстремальний відпочинок. Наприклад:\nбанджи- і роупджампинг;\nспелео- і индуструальний туризм.\nБудь-яка з перерахованих розваг відмінно підготує організм потенційного бійця за краще місце під сонцем і фізично, і морально. У цьому виді вільного проведення часу, зрозуміло, є і тонкощі.\n1. Маса яскравих вражень.\nЯк результат: часто — зниження тяги, або навіть іноді — досягнення повної відсутності інтересу до всякого роду хімічних стимуляторів, що штучно викликають приємні "картинки" в головному мозку. Важко уявити собі алкоголіка або наркомана в ролі, наприклад, альпініста, що успішно штурмує Еверест.\n2. Скільки завгодно свіжого повітря плюс фізична активність.\nВедуть до підвищення спритності, м'язової сили, покращують координацію рухів. Ситуації, коли перераховані якості бувають потрібні, зустрічаються на кожному кроці.\n3. Підвищення самооцінки.\nКритичні("гострі") моменти, по-перше, привчають "екстремально відпочиваючих" будь-якої підлоги до правильного розрахунку своїх можливостей. По-друге, чітко вказують напрям, в якому слід йти, щоб збільшити вже наявний потенціал. Разом вони — хороша передумова для зростання упевненості в собі.\n1. Стрес — добре, дистресс — перебір.\nЩо далеко не усі, що бажають залучитися до екстриму, "цивілізовано підвищити в крові рівень адреналіну" самостійно здатні правильно підібрати вид відпочинку до стану своєї, наприклад, серцево-судинної або нервової системи. А нехтувати консультацією фахівців означає ризикувати здоров'ям. Легко перетворити користь від навантаження в "фізичне передозування". Не виключений і зрив психологічний.\n2. Можуть укусити тигр, кліщ або змія.\nІ ще невідомо, хто з перерахованих тварин небезпечніше: комаха може виявитися носієм енцефаліту або іншої небезпечної інфекції.\n3. Травми, інфекції — часті "супутники" екстремалів.\nНе застраховані такі відпочивальники від ковтка води з мікробами при переправі через водоспад, річку, озеро. Навіть у дрібне садно без зусиль проникають небезпечні збудники хвороб.\nАдже існують засоби захисту, особливе спорядження. Та і навантаження досвідчені професіонали радять нарощувати поступово, без ривків. Нарешті завжди бажано знать, коли варто краще не продовжувати прагнути вгору і вперед, а коли — навпроти — зупинитися, почекати, "узяти паузу".\nЕкстремальний відпочинок буде дуже до речі і стане приносити виключно радість, якщо зробити профілактичні огляди правилом, регулярно займатися спортом і дивитися на життя з оптимізмом!


Станіслав КУЛІШ: «Чому б і не сподіватися на додатковий фінансовий бонус» ‣ Український Футбол\nСтаніслав КУЛІШ: «Чому б і не сподіватися на додатковий фінансовий бонус»\nФорвард «Сталі» розкрив секрет свого бомбардирського таланту, оцінив шанси на перемогу в першості та розповів про причини поразки в матчі зі «Славутичем»\n— Нинішньої першості «Сталь» виступає дуже впевнено, впродовж тривалого часу лідируючи. За рахунок чого вдається демонструвати такі високі результати?\n— Гадаю, цього році в нас підібрався дуже сильний колектив, котрому справді до снаги вирішувати серйозні завдання. Ми вже котрий рік намагаємося потрапити до першої ліги, проте весь час нам чогось не вистачає. Тепер же, враховуючи підбір футболістів, хорошу команду гру, ми повинні, нарешті, вирішити поставлене перед нами завдання, й підвищитися в класі.\n— Улітку дніпродзержинців очолив Володимир Мазяр, який виокремлюється імпульсивністю та підвищеною емоційністю. Наскільки легко вдається з наставником знаходити спільну мову?\n— Так, Володимир Іванович справді імпульсивна людина, але це нормально, всі все розуміють, сприймають його таким, який він є. Іноді це навіть допомагає, адже в деяких випадках його шалений емоційний заряд передається всім футболістам, відтак команда додає, й нерідко нам удавалося саме так переломити хід матчу на свою користь.\n— У суботу ви поступилися в принциповому поєдинку «Славутичу». Чого забракло, щоби зачепитися бодай за нічию?\n— Знаєте, вийшла доволі рівна гра з абсолютно рівними шансами на перемогу. Упродовж матчу на футбольному полі були такі собі гойдалки, де успішнішим був «Славутич». Насправді, у Черкасах грати дуже непросто, наскільки знаю, черкащани мали затяжну невдалу серію, відтак їх влаштовувала тільки перемога. Не хочу сказати, що вона нам не була потрібна, однак було помітно, що на гру вони налаштувалися дуже серйозно, борючись за м’яч у кожному ігровому епізоді. Зрештою, їм удалося спіймати нас на контратаці, й забити вирішальний м’яч. Прикро, звісно, програвати, але будь-яку поразку потрібно сприймати із честю, намагаючись реабілітуватися вже в наступному матчі.\n— Наскільки зрозумів з ваших слів, керівництво сталеварів поставило чітке завдання — потрапити до першої ліги. Можливо, за досягнення мети вам вже оголосили суму преміальних?\n— Так, очільники нашого клубу справді поставили перед нами завдання будь-що потрапити до першого дивізіону. Однак про преміальні досі не йшлося. Гадаю, якщо все буде гаразд, коли досягнемо поставленої мети, керівництво футболістів не образить. Справа в тому, що в грошовому плані затримок по заробітній платні та преміальних у нас немає, тому, власне, чому б і не сподіватися на додатковий фінансовий бонус по закінченні сезону. Але це, ще раз повторюся, лише за умови підвищення в класі.\n— Якому супернику нинішнього сезону було найскладніше протистояти?\n— Дуже складно довелося протистояти «Гірнику-Спорту». Команда ця — солідна, хороші футболісти та й гра в них поставлена на рівні. Мені, наприклад, як футболісту, було непросто втекти від їхніх захисників. Отож саме комсомольці мені найбільше сподобалися. Бо й у турнірній таблиці вони весь час дихають нам у спину.\n— Упродовж нинішнього сезону вам удалося відзначитися 24-ма влучними пострілами. Більше за вас забив тільки Ігор Кирієнко з «Гірника-Спорту». Судячи з усього, з голевим відчуттям у вас проблем немає?\n— Навіть не знаю, що вам на це запитання відповісти. Безперечно, в кожного форварда є голеве відчуття, в когось воно більше розвинене, у когось менше. Певне, з урахуванням моєї результативності, в мене воно розвинене непогано. Але якщо серйозно, то без допомоги партнерів я би не забив жодного м’яча. У нас є команда, відтак м’ячі забиваю не я, не хтось інший, а саме команда. У футболі все взаємопов’язано, якщо добре грає клуб, відповідно, й гравці в ньому виступають успішно. Тому своїми персональними досягненнями я насамперед зобов’язаний партнерам і тренеру.\n— Якщо порівняти «Сталь» торішнього зразка й нинішню, яка команда, на вашу думку, сильніша?\n— Раз уже ми йдемо на першому місці, значить цьогоріч «Сталь» сильніша. Торік у нас також був непоганий склад, але результати мали гірші.\n— До кінця чемпіонату залишилося зіграти лише кілька матчів. Чи вистачить міцності, щоби закінчити першість на першій сходинці?\n— Ну, наразі ми перші, проте на якій саме позиції закінчимо чемпіонат, точно вам не скажу. У нас сильні конкуренти, тож боротьба триватиме до останнього туру. Якщо не на першому місці, то в трійці точно фінішуємо.


Івано-Франківськ. Все Тут. - Двері\nКаталог сайтів > Двері Зробити стартовою | Добавити у вибране\nІталійські ламіновані двері Сomeo Porte (Комео Порте) Дерев'яні міжкімнатні двері\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E10\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E10M\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E11\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E11M\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E20\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E21\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E30\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E30M\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E31\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E31M\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E40\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E40M\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E41\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E41M\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E50\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E51\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP E51M\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP EAF\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP EAT\nСomeo Porte EVOLUTION TIME CP EAT M\nІталійська група «ALMD», що спеціалізується на виробництві профілів з євробруса, на початку 90-х років на базі наявного комбінату створила окрему фабрику «Comeo Porte» (Комео Порту) з високим технологічним устаткуванням.\nІталійська фабрика «Comeo Porte», має повний виробничий цикл від сушки лісу, виробництва профілів до складного процесу закутування і випуску готової продукції – ламінованих дверей.\nПри виробництві міжкімнатних ламінованих дверей «Comeo Porte», як обробний матеріал зроблений вибір екошпоні, який по своїх технічних характеристиках не лише не поступається натуральним обробним матеріалам, але і виграє за рахунок своєї однорідності. Незалежно від кількості і термінів придбання дверей, Замовник отримує всі двері з одним і тим же відтінком.\nОдній з найголовніших концепцій виробництва, фабрики «Comeo Porte», є виготовлення екологічно чистого продукту - дверей. Двері «Комео Порту» виробляються з якісного, відібраного матеріалу, такого як брус, отримуваного з добірного лісу, МДФ панелей з низьким рівнем формальдегідів, екологічно чистих лаків на водній основі.\nТаким чином, відмінна якість дверей з екошпоном, різноманітність дизайну і висока екологічність дверей «Comeo Porte» дозволяють застосувати їх у всіх можливих областях ремонту і будівництва від квартири до котеджу, від офісу до бізнесу-центру.\nДвері «Comeo Porte» можна придбати в Івано- Франківську, по вул Коновальця 147 в магазині «Студія Кухонь»\n(т 0342 541415, 097 924 4837),\nпродавці – консультанти проконсультують Вас ,та допоможуть зробити правильний вибір.\nОдна з прикрас сучасної квартири - міжкімнатні двері. Сучасний ринок в цьому сенсі просто балує і радує око. Дерев'яні, цельностеклянниє, алюмінієві, пластикові, комбіновані, - вибирай, що душі завгодно. Як показує практика, вибирають найчастіше двері дерев'яні. Воно і зрозуміло, матеріал якийсь "домашній", натуральний, теплий, викликає довіру. Хоч і не без своїх капризів. Деякі знання "дерев'яних" особливостей не перешкодять.\nОстанє оновлення ( 06. Sep. 2011 )\nДверне очко - пристрій, за допомогою якого можна, не відкриваючи вхідні двері, оглянути сходовий майданчик.\nЗа статистикою під час пожежі люди гинуть через те, що не можуть вибратися назовні. Наприклад, тому що вхідні двері зажевріли. Або так сильно нагрілася, що не можна доторкнутися і відкрити замок. Або двері деформувалися під впливом високої температури, і їх заклинило. Фахівці відзначають, що протипожежні двері ставлять з метою локалізувати вогонь в одному приміщенні, не допускати проникнення вогню в сусідні.\nОстанє оновлення ( 21. Jan. 2008 )\nДвері м. Івано-Франківськ\nВи хочете вибрати хороші сучасні вхідні чи міжкімнатні двері в Івано-Франківську, але не знаєте, з чого почати? В продажі металевих та дерев'яних дверей зараз стільки, що можна легко розгубитися!\nЗавдяки нашому сайту Ви зможете швидко знайти те що вам потрібно і зробити Ваше житло затишним і неповторним. На цьому сайті розміщено інфомаію про фірми які продають двері в Івано-Франківську.\nТакож цей сайт буде корисний для інженерно-технічних працівників, технологів і інших фахівців, що працюють в будівельній галузі, оскільки ми підібрали кращі матеріали по конструкції і монтажу сучасних дверей.\nКласифікація дверей, типи, конструкції і розміри.\nДвері для житлових, суспільних і виробничих будівель.\nМетоди випробування дверей.\nПрофілі з полівінілхлориду, склопластика і алюмінію.\nПрофесійна збірка і монтаж дверей, перегородок і багато іншого.


Як я позбувся депресії – The Ukrainians Як я позбувся депресії – The Ukrainians\nМій будильник дзвонив близько 9 хвилин, поки я нарешті зрозумів, що це будильник. Мені здавалося, що то лунала мелодія мого сну.\nЯ міг би заснути знову, але не зробив цього.\nПерші 10 хвилин сьогоднішнього дня були досить важкими.\nЗараз 7:18. Уже година, як я прокинувся. Потроху починаю почуватися краще.\nГодину тому мені не хотілося робити взагалі нічого. Це було дивне відчуття, я був пригніченим.\nЯ почав запитувати себе, чому почуваюся так погано. Недосипання? Можливо, але я проспав щонайменше 7,5 годин.\nІ мені зовсім не хотілося робити те, чим я займаюся зазвичай.\nІноді в таких випадках я надягаю маску і стаю надзвичайно позитивним та енергійним серед людей, щоб підтримувати мій завжди щасливий вигляд.\nБільшу частину часу мені ця маска взагалі не потрібна. Я справді енергійна та життєрадісна людина.\nМені вдалося виокремити кілька звичок, що допомагають боротися з депресивними відчуттями. Хоча, мушу зазначити, що ці відчуття повністю ніколи не зникають. Це як «інь» та «янь» — наявність хорошого означає, що є і щось погане.\nІ я воюю щодня. Ось як мені вдається здобувати перемогу.\nКоли мене оточують люди, то я підживлюся їхньою енергією. Більшість часу я екстраверт, тому знаходжу свої «суперсили», перебуваючи серед людей.\nТільки-но я переступаю поріг кімнати, де перебувають мої однодумці, «янь» (так китайці кажуть про світлу, сонячну сторону) бере гору.\nАле потрібно бути обережним, оскільки настрій людей, які вас оточують, може мати і протилежний вплив на вас. Якщо ви потрапляєте у середовище негативно налаштованих людей, переможцем стає «інь» (так китайці говорять про темряву).\nВаші стосунки з оточенням — це те, що насамперед впливає на ваше самопочуття. Розуміючи це, я намагаюся постійно перебувати серед тих людей, які мають на мене найсприятливіший вплив, докладаю максимум зусиль, щоб підтримувати та поліпшувати ці стосунки.\nЯк мені вдається знайти таких людей? Тут не існує якогось одного правильного способу, але тільки-но ви зустрінете таку особистість, то відразу зрозумієте це.\nЦе саме те, що я зробив сьогодні вранці. Піднятися з ліжка було справжнім викликом. Сотні ідей атакували мій мозок, намагаючись переконати в тому, що мені не потрібно сьогодні нічого робити.\nОтже, що ж я зробив?\nЯ буквально почав втікати від цих думок. У минулому я вдавався до медитацій. Сьогодні ж одягнув навушники і вийшов прогулятися своєю вулицею. Пройшовся до набережної, яка неподалік від мого дому.\nЦе був один із найпрекрасніших світанків, які мені доводилося коли-небудь бачити. Депресія почала відступати.\nЯ слухав подкаст Гарі Вайнерчука. Цей подкаст завжди позитивний, його прослуховування дуже мені допомагає. Оточіть себе «правильними людьми», навіть якщо це буде віртуально.\nОкрім того, що під час ходьби відбувається вивільнення ендорфіну та покращується циркуляція лімфи (і одне, і інше сприяє покращенню настрою), це ще й весело.\nПройшли тисячі років еволюції, доки ми навчилися ходити на двох ногах. А тому немає нічого дивного в тому, що двадцятихвилинна прогулянка допомагає нам почуватися краще.\nБудь-який рух допомагає. Перед прогулянкою я виконав 50 стрибків.\nЯ змінив своє тіло.\nВпродовж прогулянки я побажав «Доброго ранку» десятку людей. Я перехопив їхні ранкові радісні емоції, щоб створити власний гарний настрій. Наголошую ще раз — оточіть себе «правильними людьми». Кожен, хто знаходить у собі сили прокидатися раніше заради ранкової прогулянки, достатньо дисциплінований, а я хочу перебувати саме серед таких людей.\nПовернувшись із прогулянки, я почав читати щось із філософії стоїків.\n«Обставини можуть бути оманливими, тому потрібно бути дуже уважними. Ми приймаємо зло перед добром. Ми бажаємо отримати протилежне до того, чого прагнули раніше. Наші теперішні плани воюють із минулими», — Сенека.\nЦя цитата із The Daily Stoic. Вона саме про ту внутрішню битву, яка розгорнулася в моїй душі. Робити сьогодні щось — чи не робити нічого?\nПрочитане дозволило мені переконатися, що я такий не один. І що навіть стародавні філософи-стоїки відчували подібну внутрішню боротьбу, яка ніколи не закінчується. Хвилі океану ніколи не зникають, ми лише можемо навчитися будувати кораблі та перепливати їх.\nЦе саме те, що я роблю зараз. Я написав 750 слів для того, щоб створити цей текст, і це позитивно вплинуло на моє самопочуття.\nЦього разу я перемагаю в битві. Описуючи свої проблеми та переосмислюючи їх, я розумію, що вони насправді не такі значущі, як мені одразу здалося.\nПро що я хвилювався? Чому почувався пригнічено?\nНа це питання відповіді не існує.\nЯкщо раніше ви ніколи нічого не писали, просто спробуйте це робити. Сотня слів про що-небудь. Але, повірте мені, вони принесуть вам чимало користі.\nОднією із улюблених промов, які я коли-небудь чув, є промова Ніла Джеймена «Творіть добре мистецтво».\nОсновний урок, який я отримав із цього виступу, є рішенням усіх моїх проблем. У ньому звучать поради, які ніколи не дозволяють мені здаватися.\nПочуття, коли ти щось створюєш і ділишся цим зі світом, — неймовірне. І це повинен відчути кожен.\nВи можете подумати: «Я не вмію створювати хорошого мистецтва». Мистецтво — доволі суб’єктивне поняття. Тому творіть для себе.\nТак, я егоїст і справді написав цей текст для себе. Але розповсюджую його з надією, що він допоможе ще хоча б одній людині. А якщо і ні, то все одно він уже приніс користь мені.\nЯк я почуваюся тепер?\nЯ — зовсім інша особистість. Виконавши усе, про що писав вище, я повністю змінив свій настрій.\nСьогодні я допоміг батькові дістати тріску з його ноги. Допоміг одній людині. А це вже зовсім інша справа, бо, допомагаючи комусь іншому, ми завжди почуваємось краще.\nОсь вам кілька порад на наступний раз, якщо почуватиметеся кепсько. Знайдіть «правильних» людей. Рухайтеся. Прочитайте що-небудь. Напишіть щось. Створіть щось. Допоможіть комусь.\nДля мене це спрацювало. Сьогодні чудовий день.\nОригінал — Daniel\nКартки — 27 Січня 2017\nМенеджерки культури про зміни у державних інституціях


У Дніпропетровську з’являться пам’ятники Брежнєву і Щербицькому?\n24 листопада 2020, Київ 20:03\n10 листопада 2011, 19:14\nБюст Леоніду Брежнєву на будинку, де він жив, у Дніпропетровську, 10 листопада 2011 року\nДніпропетровськ – Дніпропетровські комуністи оголосили, що встановлять у місті пам’ятники Леоніду Брежнєву і Володимирові Щербицькому. Надихнув, кажуть, «приклад запорізьких однопартійців», ініціаторів пам’ятника Сталіну, який повторно відкрили цього тижня. У Дніпропетровську лунають протести проти таких планів і заклики до проведення референдуму.\nЛеонід Брежнєв та Володимир Щербицький – це не тільки символи радянської епохи, кажуть дніпропетровські комуністи, але, цитую, «видатні представники області, які прославили її на весь Радянський Союз». Місце розташування майбутніх монументів радянським вождям ще не визначене, але про фінансування комуністи домовляються з обласною владою, повідомив Радіо Свобода народний депутат України, перший секретар Дніпропетровського обкому КПУ Сергій Храпов.\n«Сподіваємось, що фінансування буде спільне – з бюджету плюс пожертвування. Ми оголосимо збирання коштів по всій Україні. Місце ще не визначене, адже необхідно буде узгоджувати з обласною владою. Це буде або так, як у Запоріжжі, – на території обкому, або, як вирішать сесії чи то міської, чи то Дніпропетровської обласної ради», – каже Сергій Храпов.\nПредставники патріотичних об’єднань Дніпропетровська категорично проти пам’ятників колишнім компартійним діячам. Керівник облорганізації Української народної партії Анатолій Сокоринський каже, що нинішня влада за своєю суттю є посткомуністичною, тому й відроджує кумирів, собі подібних.\n«Мало хто з дніпропетровців пам’ятає, що саме Брежнєв розв’язав війну в Афганістані, і ми сьогодні маємо купу калік, інвалідів, котрі брали участь в тій війні. Вони тоді були підневільні… Якщо говорити про Щербицького, то це та людина, яка зробила все, щоб приховати чорнобильську катастрофу і зробити чим більше «чорнобильських» калік, які сьогодні за свої пільги виступають під Верховною Радою. Оце двом таким людям хочуть пам’ятники поставити! Та їм би осиковий кілок вбити за всю ту злочинну політику щодо України», – зазначив у коментарі Радіо Свобода Анатолій Сокоринський.\nСтела «Победа комунизма неизбежна», біля облдержадміністрації та облради, Дніпропетровськ, 10 листопада 2011 року\nХто врахує думку мешканців?\nВід встановлення пам’ятників одіозним особистостям застерігають і правозахисники. Координатор громадської організації «ГРАД», яка займається захистом «тризубівців», звинувачених у руйнуванні пам’ятника Сталіну в Запоріжжі, Василь Сухов впевнений: питання щодо пам’ятників Щербицькому та Брежнєву треба винести на місцевий референдум.


Волинські голендри. Пам'ять про загадкових сусідів • Фотографії старого Львова\nЄ в Турійському районі Волинської області село Поляна, до складу якого входить вулиця (хутір) Олександрівка – колишня лютеранська колонія, де жили люди з такими прізвищами: Абрамко, Баум, Броска, Булат, Бютов, Едан, Гольц, Кунц, Кунцевич, Ладен, Лещаньскі, Льодвіг, Людвіг, Михальчук, Мелзік, Пастрік, Попко, Риль, Зелент і яких називали «голендри». Колонія названа в честь онука Катерини II, спадкоємця імператора Павла – Олександра I.\nОлександрівка перед Другою світовою війною була великим селом – були в ньому кірха, школа, дитячий сад, магазини. Був свій духовий оркестр. За даними Хуго Карла Шмідта, в колонії проживало 140 сімей лютеранського віросповідання, які мали 150 дітей. Розташована Олександрівка на березі глибокого озера Перевірське з чистою прозорою водою. В озері було багато риби і раків.\nВулиця Олександрівка у селі Поляна. 2004. Тут і далі фото з http://sites.google.com/site/volynskiegolendry\nОлександрівські старожили пам’ятають, що голендри були дбайливими, працьовитими і гостинними людьми. Якщо загляне навіть несподіваний гість, відразу пригощали всім, що є в будинку. Особливо – рибою, яка в достатку водилася в озері. Рибу з озера бочками возили навіть до Варшави. У народі село називали і досі називають – Голендри, а озеро – Голендерським.\n– Моя мати була українка, а батько, Адам Риль, з голендр, – розповідала Євгенія Риль, корінна мешканка Олександрівки. – Він посватався до неї, коли мама залишилася молодою вдовою з дитиною на руках. Навіть весілля відгуляли. Вони жили добре, хоча сповідували різну віру: батько – католицьку, а мама – православну.\nСтарожилка Катерина Гончарук згадує про весілля в голендрів:\n– Коли наречений їхав до нареченої, то споряджав трьох вершників. Вони були оперезані різнокольоровими стрічками, що розвіваються від вітру. А для зустрічі нареченої будували спеціальні ворота, прикрашені ліхтариками. Одягалися голендри як могли. У багатих і шуби розкішні можна було бачити. І будинки були різні: хто міцніше жив, той мав будинок під бляхою, хто бідніший – то під соломою. Це були дуже акуратні, справедливі і богомольні люди.\nІрина Котюк (з родини Гольц) згадує, як у вихідні та святкові дні жителі села прикрашались, збиралися на березі озера і веселилися під звуки місцевого оркестру, танцювали, співали. Плавали по озеру на човнах. Кожен двір, розташований на березі озера, мав свій місток з декількома дерев’яними човнами. На звуки музики з’їжджалися жителі навколишніх сіл – Озерян, Купичева, Нир, Нового Двору, Янова, Каролінки (останні два села вже не існує).\nЄвгенія Риль, Катерина Гончарук, Ірина Котюк\nХто ж такі голендри? Звідки вони прийшли на Волинь?\nЗа книгою дослідника історії голендрів Едуарда Бютова «Бузькі голендри на Волині – сліди та історія», який сам родом з бузьких голендр (м. Шверін, Німеччина), голендри – це нащадки голландців. У 1617 році через напад козаків на голландців з річки Вісла вони переселяються на річку Буг і засновують села Нойдорф і Нойбрау (між поселеннями Славатиче і Домачово). Книга присвячена голендрам, які живуть в Сибіру (Іркутська область, Заларінський район, село Піхтінск, Середньопіхтінск і Дагнік), і їх нащадкам, стосуються, перш за все, сімей з наступними прізвищами: Баум, Брзуска, Бендик, Бютов, Гільденбрант, Гольц, Гінебург , Людвіг, Пастрік, Попко, Риль, Зелент. У XVIII столітті вихідці з цих поселень заснували нові колонії, які вже називалися Свержовскі Голендри, Забузькі Голендри.\nЗ офіційного брестського сайту: «1564 князь Николай Радзивил Черный на правом берегу р. Мухавец основал 2 лютеранские сельскохозяйственные колонии для “свободных голендр” (голландцев–протестантов). Поселения имели названия Нейбров и Нейдорф и в нескольких километрах от посёлка Домачево, в них жило 273 голландца. Колонии просуществовали до поры, когда их жители были вывезены в Германию перед Второй мировой войной».\nНімецькі історики називають голендрами (або «бузькими голендрами») колоністів, яким на початку XVII століття польський граф Рафаель Лещинський дозволив оселитися на своїх бузьких землях. За однією версією, їхні предки жили в пониззі Рейну, за іншою – в Пруссії, за третьою – в Голландії.\nМиколай Радзивілл Чорний. Зображення з Вікіпедії\nНастоятель іркутської римо–католицької парафії Успіння Богородиці священик Ігнатій Павлюсь вважає, що в другій половині XVI століття голендри жили в одній з протестантських країн і організували там якусь секту. Їх переслідували і зрештою вигнали. Деякий час вони бродили по Європі, поки не знайшли притулок у віро–толерантній за часів Ягеллонів польсько–литовській державі. Поступово голендри асимілювалися: сприйняли деякі місцеві звичаї і мову (польську, українську, білоруську), але зберегли свої прізвища і прихильність протестантизму. Переселенців стали називати по-польськи holendry, а по-німецьки Bug Holländer, що в перекладі означає «бузькі голландці». Серед колоністів, які населяли польські землі, дійсно були і голландці, проте навряд чи можна вважати це доказом тільки голландського походження. У старих метриках уродженців бузьких колоній стоїть пасторська печатка, на якій видно число 1564. Цілком імовірно, що це рік заснування Нойбров-Нойдорфської парафії.\nТак само вважає і німецький дослідник Вальтер Кун, який ще в 1930–х роках писав про історію німецьких поселень на Бузі і на Волині. Однак пізніше стала переважати друга точка зору, яка спиралася на повідомлення, виявлене в церковній хроніці: «3 червня 1617 польський граф Рафаель Лещинський подарував 14 селянським родинам з Пруссії привілей оселитися на його землі біля річки Західний Буг в якості вільних колоністів. Ці сім’ї і стали зачинателями двох перших сіл, які перебували за 30 кілометрів на південь від Бреста, і названих Нойбров і Нойдорф».\nВиходить, що переселенці приїхали з Пруссії. Чи була вона їхньою батьківщиною, або тільки проміжною зупинкою на довгому шляху? Тут також існує кілька версій. Згідно з однією з них, предки запрошених колоністів жили в пониззі Рейну, але через малоземелля і політичні негаразди покинули свою батьківщину в середині XVI століття. По морському шляху вони прибули в гирло річки Вайкзель (Вісла) і оселилися в районі Данцига. Частину цих людей і запросив до себе граф Лещинський.\nЗа іншою версією, бузькі голендри є нащадками голландських лютеран, які покинули країну через релігійні утиски. Деякий час вони жили в околицях Данцига, а потім переселилися на Західний Буг.\nІ нарешті за третьою версією, початковим місцем проживання цих людей вважається Пруссія. Цієї думки дотримується і сучасний німецький учений Гельмут Хольц. Він пише, що немає нічого, що могло б пов’язувати цих людей з Голландією. Ні релігії, ні мови, ні звичаїв, ні національних костюмів. Все вказує скоріше на те, що вони прийшли з Пруссії і за своїм походженням були пруссаками. Одним із доказів він вважає той факт, що більшість молитовних книг видані в Східній Пруссії. Багато нойдорфських пасторів також приїхали в колонію з Пруссії.\nСильним аргументом на користь голландського походження цієї групи людей є їхня назва: «голендри». Однак Хольцу вдалося знайти вказівку на стару церковну хроніку, в якій поселенців називали не Bug Holländer, а Hauländer. А це говорило вже не про етнічне походження, а про характер поселення. «Hauland» – так називали німці орні землі, що виникли в результаті вирубки і корчування лісу (від hauen – «рубати»). Відповідно, жителів цих земель звали Hauländer. Приїхавши на Західний Буг, колоністи були змушені розкорчовувати свої земельні ділянки, як три століття тому це робили їхні нащадки. Згодом застаріле слово Hauländer трансформувалося в Holländer. Можливо, цьому сприяло і те, що серед перших колоністів, які населяли польські землі, були також і голландці. Іноді, за словами професора Дюссельдорфського університету Д. Брандта, слово «голландець» виступало синонімом слову «колоніст» взагалі.\nСприяння колонізації в ХІХ столітті\nПісля третього поділу Речі Посполитої в 1795 році голендри опинилися на території Російської імперії – в Гущанській волості Володимир–Волинського повіту Волинської губернії і в Домачевській волості Брест–Литовського повіту Гродненської губернії. За даними енциклопедії Брокгауза і Ефрона, в 1787–1791 у Гущанській волості оселилися меноніти (колонія Свіржівські Голендри). У 1861 році вважалося, що німецьких поселенців в повіті проживає 577 осіб. У 1874 році всіх колоній було 12, і в них жило 1230 мешканців.\nНа широких просторах Російської імперії була велика кількість родючих невикористаних і незаселених земель. Щоб освоїти ці землі, Катерина II видала Маніфест від 22 липня 1763, в якому іноземні громадяни запрошувалися для поселення в Російську Імперію. Найважливіші положення цього Маніфесту говорили:\n«Всем иностранцам дозволяем в Империю Нашу въезжать и селиться где кто пожелает, во всех Наших Губерниях».\n«Всем прибывшим в Империю Нашу на поселение иметь свободное отправление веры по их уставам и обрядам беспрепятственно».\n«Не должны таковые прибывшие из иностранных на поселение в Россию, никаких в казну Нашу податей платить, и никаких обыкновенных служеб служить». Хто селився в необжитих землях, звільнявся від податків на термін до 30 років, в інших областях – на термін від 5 до 10 років.\n«Поселившиеся в России иностранцы, во все время пребывания своего, ни в военную, ни же в гражданскую службу против воли их определены не будут».\nВирішальне значення для майбутнього колоністів мали додаткові розпорядження з приводу землеволодіння та землекористування. Так, усі відведені колоністам землі передавалися їм в недоторканне і успадковане володіння на вічні часи, але не як особиста, а як громадська власність кожної колонії. Ці землі не можна було ні продавати, ні передавати без відома і згоди вищого общинного управління. Для розширення і поліпшення своїх господарств колоністам дозволялося купувати земельні ділянки у приватних осіб. Виділені державою земельні наділи успадковував зазвичай молодший син (мінорат).\nКолоністам надавалося право на громадське самоврядування. Вони підпорядковувалися безпосередньо Престолу, а не внутрішньому управлінню імперії. Не можна не згадати і завірення влади в тому, що колоністи могли в будь–який час покинути царську імперію. На відміну від місцевих селян колоністи не були кріпаками, вони були вільні.\nСеред німців–колоністів, що заселили в цей період землі України, були католики, лютерани, реформати і меноніти.\nУ 1785 році імператриця запросила іноземних колоністів, в більшості своїй німців, для освоєння південних земель, що відійшли до Росії в результаті воєн з Туреччиною. Колоністам надавалися значні пільги в оподаткуванні та у розмірі земельного наділу, що в десятки разів перевищує розмір наділу українського селянина. Крім того, меноніти отримали звільнення від військової служби.\nХХ століття розділяє голендр\nОтже, найбільш імовірний шлях міграції голендр в Олександрівку:\nГолландія + Пруссія – Нойбрау + Нойдорф – Свержевські Голендри – Олександрівка\nЗ 1911 по 1915 рік 36 сімей переселилися на нові землі – в Сибір. Через прізвища поселенців скопом записали в документах німцями. Втім, спочатку вважатися німцем, акуратним і дисциплінованим, мало престиж: «Жили ми собі як німці і жили. Це тільки під час війни ми дізналися, що таке німці».\nМетрика Ірини Лотюк (Володавець)\nТак історія почала розколювати на частини колись численну і згуртовану громаду. Ті, хто не поїхав до Сибіру (а їх була більшість), незабаром стали громадянами Польщі, до якої, за умовами Ризького мирного договору 1921, перейшли Західна Білорусь і Західна Україна.\nУ 1940 році голендр «поділили» між собою СРСР і Німеччина. Голендри жили вздовж Бугу, що розділяло радянські і німецькі війська. Їм як носіям німецьких прізвищ було запропоновано возз’єднатися з фатерландом. Більше 2000 чоловік перейшли на німецьку сторону. Потім їх переселили в спеціальний адміністративний район недалеко від Познані, а навесні 1944 року, під час наступу Червоної армії, вони пішли з іншими німцями і осіли під Берліном і на заході Німеччини, де і живуть досі.\nРодинне фото волинських голендрів\nСім’ї, які вирішили залишитися на радянській території, були в 1941 році депортовані в східні табори, оскільки складалися з «осіб німецької національності», і таким чином, як і їхні родичі на початку століття, теж опинилися в Сибіру. Але вже не з власної волі. Скільки їх було, яка частина з них зуміла вижити, невідомо.\nЯк би там не було, але влаштувавшись на землях Лещинського, ці люди опинилися в ізоляції від своєї колишньої батьківщини. Тих, хто поїхали в Сибір, і тих, хто залишилися на Волині, розділяло величезна відстань, але, тим не менш, зв’язку між ними не переривалося. Вони писали один одному листи, вітали зі святами. Незабаром ситуація змінилася – війни розділили людей сильніше, ніж відстань, – голендри стали громадянами різних держав. Вони продовжували писати один одному листи, але тепер це стало набагато складніше.\nОднак залишилися люди, які живуть зараз в Німеччині, але народилися на Волині і ще пам’ятають дещо про життя Голендри в ті часи. Це Арнольд Едан з міста Коттбус, батько якого завідував канторатом в Олександрівці. Арнольд сам за велінням серця в 2005 році приїхав в Олександрівку побачити рідні місця, зустрітися з далеким дитинством і старими знайомими – Євгенією Риль (батько Адам Риль), Іриною Котюк (мати Анна Гольц), Марією Івчік (батько Едуард Риль), Оленою Мохнюк ( батько Густав Риль). Це жителі Дуйсбурга – Ірена і Едвард Людвіги, а також Мар’яна і Броніслава Людвіг з невеликого селища Тепхін під Берліном, яких знайшла іркутський етнограф Наталія Галетіна. Сестри Мар’яна і Броніслава народилися відповідно в 1913 і 1924, Едвард Людвіг – в 1925 році в селі Нойбров, а його сестра Ірена – там же, але в 1937. Арнольд народився в 1934 році в Олександрівці. У січні 1940 року всі вони покинули батьківщину і переїхали до Німеччини.\nЯк згадує Броніслава Людвіг, «… у нас говорили, що ми – голендри, розповідали, що 400 років тому наші сюди прийшли, але хто там прийшов, як це все там було, може з Голландії коли хто прийшов, не знає ніхто. Тільки ось у нас Бог свій, до церкви своєї ходили, пастор був, як у німців в Східній Пруссії, а так більше нічого не знаю. Мама розповідала також, що в 1912 наші в Сибір поїхали ».\nРік 1939 обірвав і цю ниточку. У вересні Німеччина напала на Польщу, почалася Друга світова війна. Дійшовши до Західного Бугу, німці зупинилися. А незабаром Західна Білорусь і Західна Україна «добровільно увійшли до складу СРСР», і радянські війська стали по іншу сторону Бугу.\nЗ розповіді Броніслави Людвіг: «Коли війна була в 1939, то до нас, в Забузькі Голендри, першими прийшли німці. Потім з того боку на Польщу прийшли росіяни. Ми жили біля річки. Буг в той час не був польським кордоном, тут була Волинь. Німці прийшли і росіяни прийшли. Буг зробили кордоном – тут росіяни, там німці. Вересень, жовтень, листопад – і війна закінчилася. У грудні кажуть: німців забирають. Сказали, що 500 метрів – всі повинні їхати, тільки патруль тут повинен ходити».\nРадянсько–німецький пакт про ненапад від 23 серпня 1939 року передбачив, в числі іншого, переселення волинських німців до Німеччини, якщо вони того побажають. У зв’язку з цим в Німеччині були видані різні брошури, листівки та газети, в яких говорилося про історичне коріння цих людей, про їх належність до великої Німеччини, німецькому народові.\nХор волинських голендрів\nЗвучав заклик: «Повертайтеся додому, Батьківщина вас пам’ятає і чекає!» Ця література поширювалася і серед бузьких і олександрівських голендрів. У січні 1940 року вони були поставлені перед конкретним вибором: Росія або Німеччина. Але Росія для них вже не була країною, громадянами якої вони себе вважали, адже з 1921 року їх села перебували на польській території. Самої ж Польщі, як здавалося в той момент, більше не існувало. А німці обіцяли їм всілякі блага, наголошуючи на національні почуття. Більшість жителів колоній вирішило виїхати до Німеччини.\nЗ розповіді Броніслави Людвіг: «До нас прийшла німецька і російська комісія, стали ми записуватися. Нам сказали день – 25 січень 1940 року. Батько взяв коня, віз. Все покинули: будинок, господарство і поїхали. Всім селом, 150 сімей, і поїхали ».\nПам’ятає ці часи українка Катерина Гончарук, яка живе в Олександрівці і зараз:\n–Я пам’ятаю, як голендри виїжджали в сороковому році. Якраз був Новий рік, нас побудували в школі на лінійку: з одного боку українські діти, з іншого – німецькі. Учитель виступив з красивою мовою. Ми підійшли до німецьких дітей, кожному потиснули руку, розцілувалися а потім поклонилися їм. Ось так ми прощалися … Гітлер знав, що воювати з нами буде, ось він своїх людей і забирав.\n–Запропонували і моєму батькові виїхати з Олександрівки до Німеччини, – розповідає Євгенія Риль. –Батько, очевидно, і думав податися з усіма разом, але коли сказав про це мамі, вона не погодилася: «Хочеш – сам їдь, але я з дітьми залишуся». І батько залишився. Приходили нам листи, знайомі голендри звали в гості. Але ми побоювалися: поїдемо – а хто його знає що буде? Щось тривожно було, чутки всякі ходили …\nДітей і старих відправляли в Німеччину поїздом, а всі інші їхали возами, везли свої пожитки.\n–Як виїжджали голендри, – згадує Євгенія Риль, – то домовилися, що труби музиканти не будуть ховати далеко, щоб на станції Турійськ зіграти на прощання. Але був сильний мороз, і хоча над підводами зробили намети і утеплення з солом’яних матів, труби замерзли, вкрилися інеєм і зіграти не довелось.\nВ цілому з території Західної України і Західної Білорусі в цей час переселилися до Німеччини 67 тисяч людей, в тому числі 2280 бузьких голендр. Приїхавши до Німеччини, вони виявили, що на них дивляться, як на людей другого сорту, не визнають «справжніми» німцями і презирливо називають «поляками». Проживши на Волині більше трьох століть, вони втратили німецьку мову, сприйняли елементи слов’янської культури. Тому цілком природно, що, опинившись в Німеччині, вони потрапили в становище іноземців на своїй історичній батьківщині.\nДеякі сім’ї бузьких голендрів вирішили нікуди не їхати. Коли почалася війна, це рішення стало для них фатальним. Як «осіб німецької національності» їх депортували на схід до таборів. Таким чином, ще одна група голендр опинилася в Сибіру, але вже не зі своєї волі.\nТим же, хто «згадав» про своє німецьке походження, були видані документи, що засвідчують їх належність до нових громадян III Рейху. Покинувши Забужжя, ці люди приїхали спочатку в Лодзь, потім в переселенський табір в Ерлангені (недалеко від Нюрнберга), де вони були з квітня по вересень 1940 року. Потім їм було визначено нове місце проживання недалеко від Познані в Вартегау (адміністративно–територіальний район, утворений німцями на території окупованої Польщі). Всім дали будинки, відібрані у колишніх польських господарів, худобу, птицю і зобов’язали постачати німецьку армію сільгосппродуктами.\nЯк згадує Броніслава Людвіг: «Дали нам у Польщі в Вартегау господарство, польський будинок це був. Батька, матку з дому вони вигнали, сини на німців працювали. А нам сказали – це ваш будинок». Так вони і жили до весни 1944 року, поки не почався наступ радянської армії, і всі німці в терміновому порядку стали покидати ці землі. Виїхали і голендри. Частина з них осіла під Берліном, частина поїхала далі на захід Німеччини, де вони і живуть до цих пір.\nЧи залишиться пам’ять про олександрівських голендр?\nТри чверті століття минуло з часів депортації. Міцні будинки, школу, дитячий сад, кірху в Олександрівці розібрали і перевезли в Турійськ, старі спорожнілі будинки розбили на дрова. І ліс смерековий спиляли повністю. Голендрівське кладовище, яке займає панівну над місцевістю висоту, заросло непрохідним чагарником. Зберігся на ньому тільки один надгробок.\nЗараз Олександрівка складається з 15 дворів, в яких постійно проживають 6 осіб. До села немає доріг з твердим покриттям, немає лінійного зв’язку. Навесні з села вибратися складно. У магазин і медпункт, які знаходяться в сусідньому селі Озеряни – 3 кілометри, до сільради (с. Новий Двір) – 7 км. Озеро після меліорації стало дрібніше і зменшилося в розмірах. Зникло мілководдя – нерестові місця. Запаси риби вичерпалися, а раки зникли зовсім. На озеро і зараз приїжджають звідусіль відпочивати люди – надто хороші тутешні місця з первозданною ще природою! А моря вже багатьом не доступні!\nПриїжджають і німці, колишні голендри, які виїхали, і їх нащадки. Вони вміють зберігати історію і дорожити минулим.\n– Років двадцять тому, – розповідає Катерина Гончарук, – кличе мене сусід на прізвище Булат: «Катя, йди сюди, голендри приїхали». Виходжу і дізнаюся – Бенам, він з сімнадцятого року був. “Ти мене впізнала!” – сказав Бенам, обняв мене і поцілував. Потім другий раз приїжджав, карту робив, позначав, де чия хата стояла.\nНа схемі, згаданій Катериною Гончарук як карта, є позначення: “ANGEFERTIGT: KARL PASTRIK. GEZEICHNET: J.ARNDT MÄRZ ’88”. Можливо, у Карла Пастріка було сільське прізвисько Бенам, і його слід вважати першим, хто в наш час почав відроджувати історію Олександрівки, з’єднувати минуле з сьогоденням. І сталося це в березні 1988 року.\nСхема В’ячеслава Кузнєцова, виконана за схемою Пастріка, 2014\n27 червня 1992 приїхали в Олександрівку з Німеччини нащадки олександрівських голендрів Людвіг, Ерна, Іванна, Кароль Пастріки. Людвігу було три роки, коли його вивезли до Німеччини. Після приїзду вони відвідали голендрівське кладовище, де Людвіг, будучи пастором, звершив молебень померлим. Приїжджав з Америки і пастор Зіґфрід Кунц.\nНащадки олександрівських голендрів\nУ вересні 2006 року знову відвідав Олександрівку Арнольд Едан, побудував через погано прохідне місце дерев’яний місток, який з’єднав Олександрівку з найбільш близьким селом Озеряни, де є найнеобхідніші атрибути цивілізації. На жаль, влітку 2007 року «дикі туристи» його розібрали … Останній раз Арнольд з племінником побував на землі, де народився, в 2014 році.\nІ все ж, у голендр і їхніх нащадків є надія, що Олександрівка відродиться, будуть засіватися хлібами поля, на луках буде пастися худоба, з’являться в озері раки і води його наповняться рибою. Уміють вони берегти і плекати свою історію.\nДалеко в Сибіру, на тайговій околиці Заларінського району, в передгір’ях Східних Саян бузькі голендри 100 років тому заснували три села – Замустече, Новина і Дахнік, зараз це Піхтінск, Середньопіхтінск і Дагнік. Їм вдалося зберегти всю свою самобутність, унікальну етнографію.\nУ 1990–х такий ось житловий будинок побачила іркутська комісія Центру по збереженню історико–культурної спадщини. Побачила і обімліла – таких не те що в Сибіру, в Росії в принципі немає. До дивних домівок додалися дивні особливості мови, віри і побуту їх жителів. Щоб пам’ять залишилась, створили музей. Робити музей було не дуже важко – колишній власниці купили новий будинок, а старий залишили, як є, з усім старовинним начинням усередині.\nМузей “Дім голендра Гімборга”\nА нам, волинянам, слід задуматися: як залишити в пам’яті нащадків історію голендрів – таких малочисельних наших земляків, їхню працьовитість, толерантність, їхній етнос. Хіба багато треба коштів і праці, щоб з садиби Євгенії Риль (нехай світлою буде про неї пам’ять!) створити історико–етнографічний музей, подібний піхтінському?\nСадиба Євгенї Риль – останній будинок олександрівських голендр\nНащадки Голендри! Відгукніться, відновіть втрачені зв’язки, Увічніть пам’ять предків, щоб пам’ятати батьківський дах і землю, де народилися батьки.\nЦей нарис – результат дослідження, ініційованого Карлом Пастріком і Арнольдом Еданом (Німеччина), буде першим внеском до скарбниці пам’яті про олександрівських голендр – частинки нашої країни.\nПереклад з оригіналу Александровские голендры – кто они и останется ли память о них? В’ячеслав Кузнєцов, Луцьк, 2015\nІсторія (3 143)\nАрхітектура (1 170)\nЛюди Львова (3 430)\nПодії міста (3 910)\nСучасний Львів і Львівщина (4 379)


ВСТУП, ВИНИКНЕННЯ РЕЛІГІЇ, Теологічні теорії походження релігії - Історія релігій - Навчальні матеріали онлайн\nГоловна Релігієзнавство Історія релігій\nСтановлення нової держави, а саме цей процес триває зараз в Україні, майже завжди супроводиться кризовими явищами, які охоплюють усі сфери людського буття, особливо соціально-економічну; вони впливають на суспільну свідомість, насамперед, на релігійно-духовне життя народу. Потребують вирішення проблеми суспільно-політичного життя нашої країни, її національного відродження, яке відбувається в сучасних суперечливих умовах, і тому інтерес до вітчизняної історії, зокрема до історії релігії, в Україні зростає. Українська нація як свідомо, так і підсвідомо, знаходиться в пошуках тих духовних орієнтирів, які могли б зняти соціально-психологічне напруження, що існує в суспільстві.\nВідродження української культури зумовлює відродження історичних органічно народних традицій, серед яких чільне місце посідає релігія як духовний феномен.\nВ Україні розпочався новий етап розвитку релігійних конфесій. Однак він породив безліч проблем, пов'язаних із нормалізацією релігійного життя, пошуками шляхів урегулювання міжцерковних відносин, зокрема, подолання гострих і болючих міжконфесійних конфліктів на основі конституційних положень принципу свободи совісті й віросповідного законодавства щодо правового регулювання діяльності релігійних організацій.\nІсторія виникнення релігії дуже важлива для повного розуміння її суті і значення. Якщо ми хочемо досконало знати про якесь явище чи річ, то неодмінно [(оставимо запитання: звідки, чому, як і коли вони виникли? Лише діставши відповідь на ці запитання, ми здобудемо знання про певні явища чи факти. -\nЦе стосується й релігії.\nАле з погляду переважної більшості віруючих і значної частини духовенства, яка не вдається в богословські тонкощі, питання про виникнення релігії не має сенсу: релігію дарував людству Бог, до того ж саме ту, яку сповідують ці віруючі, релігія для них вічна і незмінна, саме їхня релігія істинна і не потребує пояснення її походження. Адже існує загальновизнана історія релігії, яка фіксує початок кожної з них. Ми майже в дрібних деталях знаємо процес формування ісламу, який розпочався на початку VII століття, коли історію вже записували. Добре відоме і започаткування християнства, що завершило своє друге тисячоліття. Значно менше ми знаємо про виникнення буддизму, якому більш ніж дві з половиною тисячі років.\nЗ далеких глибин століть доходять до нас відомості про стародавні релігії, про їх початок і кінець. Про релігійні уявлення людей на зорі їх існування свідчать численні факти науки. Усі народи мали свою релігію, немає жодного паростка величезної людської родини, яка не знала б релігії. Релігії виникали, розвивалися, зникали, змінювалися іншими. Безперечно, релігія має свою дуже цікаву й повчальну історію. Про виникнення головних сучасних релігій мова йтиме в наступних розділах цієї книги. У цьому ж розділі розглянемо питання про виникнення найперших релігійних уявлень, викладемо різні точки зору на це. І хай вас не дивує, що іноді ці точки зору взаємовиключають одна одну.\nПередусім розглянемо теорії походження релігії, які беруть за основу надприродні причини та обставини цього складного процесу. Вони є предметом особливої уваги богословів різних релігійних напрямів, у їх розробці беруть участь видатні філософи, які поділяють релігійну точку зору на світ, вони містять чимало глибоких міркувань і їх можна об'єднати загальною назвою - теологічні теорії. Це традиціоналістична, теїстична і специфічно-православна - академічна теорії.


Posted By: 23.04.2013\n«Фонд Архистратига Михаїла» ініціює благодійний вечір «Дорогою любові і добра» для збирання коштів хворим дітям на лейкемію і ДЦП».\nОрганізатор заходу: громадська організація «Фонд Архистратига Михаїла».\nІрина Цимбалюк, завідувач гематологічного відділу Західноукраїнського спеціалізованого дитячого медичного центру, кандидат медичних наук, головний позаштатний спеціаліст департаменту охорони здоров’я ЛОДА з дитячої гематології;\nОльга Кунта, завідувач неврологічного відділу Західноукраїнського спеціалізованого дитячого медичного центру, кандидат медичних наук, головний позаштатний спеціаліст департаменту охорони здоров’я ЛОДА з дитячої неврології;\nІгор Грицюк, лікар-ендокринолог Західноукраїнського спеціалізованого дитячого медичного центру;\nМихайло Кондрин, голова ГО «Фонд Архистратига Михаїла»;\nОлександр Нагорний, підприємець, публіцист.


Поточні конференції » БІБЛІОТЕЧНА СПРАВА ЧЕРЕЗ ПРИЗМУ МАСОВОЇ КОМУНІКАЦІЇ\nКРИВЕЦЬКИЙ ОЛЕГ ПАВЛОВИЧ (УКРАЇНА)\nСуспільна роль масової комунікації, можливості її впливу на громадську думку та суспільні настрої, особливості функціонування ЗМІ завжди привертали до себе неабияку увагу. Функціонування і розвиток системи масової комунікації в сучасній Україні мають суттєві особливості, що зумовлено як загальними сутнісними характеристиками трансформаційних суспільств, так і власне українськими реаліями. Нині особливого значення набуває масова комунікація як відносно новий соціальний інститут, функція якого полягає у виробництві інформаційного продукту і поширенні знань. У цих процесах безперечно важливу роль відіграє бібліотека, яка організовує накопичення і передання соціально важливої інформації в часі і просторі; її послугами одночасно може користуватися необмежена кількість людей. Завдяки реалізації притаманних їй функцій, бібліотека стає однією з найпродуктивніших масово-комунікаційних структур, що надає широкі можливості звернення до колективної пам’яті людства.\nБібліотека має свою масову аудиторію, яку становлять представники усіх соціальних груп і категорій суспільства, незалежно від вікових, національних і соціальних ознак, релігійних і політичних поглядів. Основою діяльності будь-якої бібліотеки є її документний фонд (друковані, електронні, мультимедійні, віртуальні ресурси), соціально-інформаційна значимість яких відповідає потребам суспільства. Засобами і каналами підтримки комунікаційного середовища бібліотеки є відповідні технології і процеси, матеріально-технічний і кадровий ресурси. Варіативність каналів передання інформації уможливлюється завдяки комунікативності бібліотеки як відкритої системи, що розвивається і формується відповідно до інтересів і прагнень суспільства, на чому наголошують бібліотекознавці.\nСлід зазначити, що серед соціально-економічних, техногенних, геополітичних, екологічних та інших проблем сучасного суспільства особливе місце посідають процеси трансформації загальнолюдських цінностей і ціннісних орієнтацій, у яких важливу роль відіграє бібліотека. У бібліотечному діяльнісному середовищі комунікація існує як поліфункціональний процес та універсальний фактор, де одну з ключових функцій виконує бібліотекар. Незважаючи на деякі песимістичні прогнози щодо безперспективності бібліотечної професії за умов розвитку інформаційного суспільства, час і практика довели, що бібліотекарі цілком здатні не лише органічно долучитися до соціокомунікаційних процесів, а й виконувати місію організаторів і виконавців масово-комунікаційних процесів.\nСучасним бібліотекарям доводиться працювати з різними, зокрема соціально-проблемними категоріями населення, засобами своєї діяльності створювати соціально та інформаційно привабливе середовище для забезпечення різноманітних (когнітивних, інформаційних, культурно-освітніх, творчих, дозвіллєвих та ін.) потреб різних користувачів. Окрім того, сучасні бібліотекарі успішно виконують роль консультантів, аналітиків, технологів, порадників, викладачів, співпрацюють не лише з постійним контингентом користувачів, а й з незнайомими людьми, т. зв. «нечитачами», які для забезпечення своїх інформаційно-комунікаційних, культурно-дозвіллєвих потреб надають переваги не книзі, а електронним засобам масової інформації: телебаченню, Інтернету тощо.\nГоловним об’єднуючим елементом між бібліотекою і масовою комунікацією є книга (газета, журнал) як документ, носій інформації, основний традиційний інформаційний ресурс суспільства. Книга ( друковані видання) є надійним засобом комунікації — місцем зберігання інформації і засобом її трансляції, що збільшує можливості комунікаційних контактів між сучасниками, різними поколіннями та представниками різних культур. Сучасна бібліотека, трансформуючись в інформаційно-культурний центр, приділяє особливу увагу організації комфортного бібліотечного простору; опановує сучасні Інтернет-комунікації; поряд із традиційними формами масової роботи активно впроваджує в практику інноваційні технології масової комунікації, які сприяють формуванню нового образу бібліотеки, розкривають новітній інформаційно-культурний потенціал її можливостей і послуг; співпрацює із засобами масової комунікації, використовуючи їх можливості для популяризації повного спектра бібліотечних послуг.\nЯк один із провідних виробників і постачальників інформаційних послуг, що потребують застосування дієвих і апробованих засобів їх популяризації, бібліотека активно впроваджує в практику паблік рілейшнз (зв’язок з громадкістю). Важливо звернути увагу на те, що в соціальних комунікаціях поняття «канали масової комунікації» синонімізується з поняттями «засоби масової комунікації» та «мас-медіа» і нині розглядається в трьох основних аспектах. Перший пов’язується із можливостями новітніх ЗМК у контексті розвитку інформаційно-комунікаційних технологій та Інтернету, другий — із використанням традиційних засобів масової комунікації за умов віртуального простору. Третій аспект спрямовується на формування новітніх мас-медіа. Зважаючи на високий рівень технологізації та медіатизації сучасного бібліотечного простору, треба зазначити, що дані аспекти є актуальними у сфері інформаційно-бібліотечної діяльності. Суттєвою особливістю бібліотеки є те, що для реалізації своєї соціокомунікаційної місії вона обирає найприйнятніші, найоптимальніші і найефективніші види діяльності, які водночас виконують роль комплексних комунікаційних каналів, засобів.\nУ напрямі розвитку нових форм взаємодії з населенням бібліотека концептуалізується як «третє місце», де, окрім дому і роботи, людина може мати всі умови для відпочинку та самовдосконалення, а також для реалізації своїх здібностей та культурних потреб. У цьому разі великого значення набуває муніципальне реформування бібліотечної сфери. По-перше, стратегія розвитку бібліотек передбачає, що всі громадяни повинні мати однакові можливості доступу до бібліотечних сервісів і послуг, відтак соціокомунікаційна діяльність має зосереджуватися на їхніх культурних потребах і спрямовуватися також на некористувачів. По-друге, дедалі більшого значення набуває факт використання бібліотеками соціальних медіа й Інтернет-мереж, що сприяє розширенню структури бібліотечних комунікацій, інтерактивному діалогу між бібліотекою і користувачами, налагодженню соціального обміну, популяризації бібліотечних фондів.\nЯк переконливо свідчить досвід останніх років, соціальні мережі (СМ) дедалі глибше входять у життя суспільства, стають одним з основних, а головне, найоперативніших розповсюджувачів новин. Одним з актуальних напрямів взаємодії бібліотек і СМ, а також розвитку інформаційно-аналітичної діяльності універсальних інформаційних центрів, на які перетворюються великі бібліотеки, є активне використання соціальних мереж як джерела інформації. Водночас і життя суспільства значною мірою проекціюється на соціальні мережі. Структура, контент соціальних мереж, тематика спілкування користувачів відображають актуальні проблеми суспільного життя. Насамперед, мова йде про творчу самореалізацію особистості, її самовираження через спілкування, налагодження професійних та особистісних зв' язків, розвиток соціальної журналістики.\nОтже, в бібліотечній практиці соціальні мережі — це додатковий канал популяризації інформаційних послуг, інструмент поширення інформації, що свідчить про важливе місце бібліотеки в системі масової комунікації. Це підтверджують такі основні тенденції і напрями інтеграції бібліотеки до медійного простору:\n– взаємоінтеграція мережевих і бібліотечних сервісів під час донесення оперативних повідомлень до широкого загалу користувачів із інформаційною та рекламною цілями;\n– розвиток бібліотечного блогінгу як інструменту поширення професійної інформації;\n– використання соціальних мереж як рекомендаційного сервісу, інформаційного джерела, засобу інтернаціонального науково-інформаційного обміну;\n– формування кластерних систем інформаційних ресурсів і користувачів.\nПідбиваючи підсумок, можемо зробити висновок, що сучасна бібліотека — один із наймасовіших та найдоступніших осередків організації громадського інформування та спілкування, що є визначальним фактором її ролі й важливого місця в системі масової комунікації. У подальшому, маючи відповідний інформаційно-ресурсний потенціал, який нині значно посилюється завдяки створенню власної мультимедійної продукції та можливості доступу через Інтернет до масивів електронної інформації, бібліотеки зможуть претендувати на роль масових інформаційних осередків, здатних оперативно доносити до громадян суспільства інформацію з різних життєво важливих питань.


Шеріл Ледд - Біографія, фото, новини, інформація, вік | Актори\nДень народження: 12.07.1951 року\nОкрім творчої діяльності Шеріл Ледд займається благодійністю і є членом центру «Childhelp». Вона присвячує багато часу проблем насильства над дітьми і робить все можливе, що б діти з неблагополучних сімей відчували себе більш захищеними.\nШеріл Ледд народилася 12 липня 1951 року в США. Вона є відомою американською співачкою, письменницею та актрисою. Її найвідомішою роллю стала Кріс Манро в телесеріалі «Ангели Чарлі».\nШеріл Ледд відома в Голлівуді більше під ім’ям Чері Мур. У 1977 році вона була запрошена взяти участь у серіалі «Ангели Чарлі». Шеріл підміняла актрису Фарру Фоусетт, але завдяки майстерній грі і професіоналізму керівництво проекту прийняло рішення продовжити з нею контракт до 1981 року.\nУ 1994 році Нишпорив брала участь у зйомках серіалу «One West Waikiki». Вона пропрацювала в ет\nом проекті до 1996 року.\nКрім акторської діяльності Шеріл Ледд займається написанням книг. У 1996 році вийшов її перший розповідь для дітей, який отримав назву «The Adventures of Little Nettie Windship». У 2005 році вона випустила книгу «Token Chick: A woman’s Guide To гри в гольф With The Boys», це автобіографічна робота письменниці.\nУ вересні 2000 року Шеріл Ледд зіграла роль Анни Оаклі в мюзиклі «Annie Get Your Gun». З 2003 року по 2008 рік вона знімалася у відомому голлівудському серіалі «Las Vegas».\nШеріл Ледд була заміжня за актором Двевидом Лэддом, сином і\nзвестного актора Алана Ледда. Від шлюбу у них народилася донька Джордан. Після розлучення актриса вирішила залишити собі прізвище чоловіка. У 1981 році Шеріл вийшла заміж за продюсера Брайана Рассела.\nНайвідомішими роботами Шеріл Ледд стали ролі у фільмах і телешоу: «Police Story», «The Fantastic Journey», «The Muppet Show», «Carol Burnett & Company», «The Hasty Heart», «Kentucky Woman», «Crossings», «Lisa», «Millennium», «Jekyll & Hyde», «Changes», «Poison Ivy», «Dancing with Danger», «Kiss and Tell», «Permanent Midnight», «Jesse», «Charmed».\nОстанніми роботами актриси стали ролі у фільмах: «Baggage», «Walk Hard: The Dewey Cox Story», «Though None Go with Me». Шеріл ще не збирається йти з кіноіндустрії. Вона є однією з найдосвідченіших американських актрис серіалів. Вона втілила на великому екрані нескінченне число яскравих образів, які досі живі в пам’яті багатьох людей.


23 серпня 2018 року відбувся щорічний загальноміський авто-мото-велопробіг, присвячений Дню Державного Прапору України. Докладніше про це дивіться у відео-репортажі компанії "Медіа Дім".\n13 липня 2018 року, у рамках святкування Дня народження організації, відбулись збори СМО СДПУ. Основною темою зібрання було звітування про діяльність організації у період з 28.04.2017 по 13.07.2018. Пропонуємо ознайомистись з нашим звітом.\n9 червня у Славутичі відкрився новий заклад для надання реабілітаційної допомоги дітям з діагнозом ДЦП та іншими руховими порушеннями неврологічної природи.


Дерев'яні меблі, лампи та аксесуари ручної роботи від Бамбетель.\nЛампи зроблені виключно з дерева, шліфовані вручну та покриті якісною олією на основі воску. Найкраща фурнітура з Франції та Німеччини. Світлодіодна лампочка в комплекті до кожної лампи.\nБамбетель - це українські меблі та предмети інтер’єра ручної роботи. З повагою і любов’ю до традицій українського виробництва та нашої природи ми створюємо наші меблі без жодних металевих деталей та кріплень, використовуючи тільки натуральне дерево.\nКрісло Солід (Олія)\nПоважаючи традиції, ми чудово розуміємо і цінуємо сучасні технології. Використання станків з комп’ютерним управлінням дозволяє нам втілювати в життя надскладні форми та надійно з’єднувати деталі наших виробів без шурупів і цвяхів, зберігаючи для вас лише красу натурального дерева.\nНезважаючи на використання сучасних станків та інструментів, робота з деревом - ручна робота. На кожному етапі, від первинної обробки, до шліфування і покриття олією, наш основний інструмент - це руки майстра та його досвід.


Папа Римський створив комісію, щоб з'ясувати, чи мають жінки отримати дозвіл на набуття сану диякона / Новое Время\nПапа Римський створив комісію, щоб з'ясувати, чи мають жінки отримати дозвіл на набуття сану диякона\n02 серпня 2016, 16:58 0 коментувати\nПапа Римський розглядає можливість набуття жінками сану диякона\nПапа Римський Франциск створив спеціальну комісію, яка повинна вивчити, чи мають жінки отримати дозвіл на набуття сану диякона у католицькій церкві\nДо комісії входить семеро чоловіків та шість жінок, повідомляє BBC Україна.\nЧлени комісії мають, зокрема, дослідити історичну роль жінки у ранні роки становлення католицької церкви.\nСан диякона - перший ступінь святого таїнства священства із трьох можливих у католиків (разом із пресвітером та єпископом).\nПрибічники можливості отримання жінками сану диякона наполягають, що жінки майже не представлені у католицькій церкві. Можливість возведення їх у сан диякона має дати їм більшу роль у прийнятті рішень у межах церкви.\nВперше папа заявив, що хоче скликати комісію щодо цього питання у травні 2016 року. Водночас у Ватикані наголосили, що папа поки що не розглядає можливість возвеведення жінок у сан пресвітерів.\nНа даний момент усі католицькі пресвітери і диякони - чоловіки. Пресвітери мають дотримуватися целібату, а дияконам дозволено одружуватися. Водночас диякони можуть відслужити панахиду чи похорон, проте не можуть відслужити месу.\nНагадаємо, 8 вересня 2015 року повідомлялося, що папа Римський радикально реформував процедуру анулювання шлюбів для католиків, завдяки чому більше католиків зможуть розлучатися і заново вступати у шлюб, не порушуючи церковних канонів.\nПеред цим 1 вересня 2015 року повідомлялося, що папа Римський Франциск дозволив священикам римо-католицької церкви відпускати гріхи жінок, які зробили аборт, а також лікарів, які проводять ці операції.\n1."Дівчина з яхти" дала велике інтерв'ю прес-секретарю Навального про зустрічі Дерипаски і віце-прем'єра Росії 7268\n2.Яковина: Кривавий сюжет 2018 року. Світові лідери не знають, що робити далі 748\n3.Казарін: Кого зібрався перемагати Путін 639\n6.National Geographic зняв фільм про авіакатастрофу MH17 1129\n9.У Нігерії після нападу бойовиків Боко Харам безслідно зникли 111 школярок 1231\n10.Помер легендарний проповідник Біллі Грем: топ-7 фактів про "пастора Америки" 424


«Z» залишать для музеїв. Законопроєкт про заборону символіки російських окупантів доповнять за рекомендаціями Зеленського - Детектор медіа.\n«Z» залишать для музеїв. Законопроєкт про заборону символіки російських окупантів доповнять за рекомендаціями Зеленського\nВолодимир Зеленський ветував закон про заборону символіки збройних сил РФ у великій війні проти України.\nПрезидент Володимир Зеленський 12 травня повернув на доопрацювання закон про заборону символіки, яку використовують збройні сили Російської Федерації у війні проти України.\nСвої пропозиції щодо цього документа він направив Верховній Раді. У них, зокрема, йдеться про доцільність розміщення символіки російської армії у методичних цілях — для музеїв, виставок історичної тематики, книгах чи наукових працях на тему війни тощо.\nНагадаємо, 1 квітня, Верховна Рада у першому читанні підтримала заборону використання символіки військового вторгнення Росії в Україну – літер «Z» і «V». Документ №7214 має назву «Про заборону пропаганди російського неонацистського тоталітарного режиму, акту агресії проти України з боку Російської Федерації як держави-терориста, символіки, яка використовується збройними та іншими воєнними формуваннями Російської Федерації у війні проти України».\n14 квітня законопроєкт був підтриманий Радою у другому читанні та в цілому.\nЗаконопроєкт у попередньому варіанті забороняв використовувати символіку російської армії в рекламі на телебаченні, радіо та в інтернеті, у фільмах, передачах та відеоблогах, створених після 24 лютого 2022 року.\nЦя заборона згідно документу, не поширюється на твори, у яких засуджують військове вторгнення Росії в Україну, та матеріали ЗМІ, які не створюють позитивний образ Росії. Ініціатори проєкту закону також пропонують визнати Росію державою-терористом.\nФото з фейсбук-сторінки Міноборони\nУ Верховній Раді зареєстрували законопроєкт про заборону проросійських партій


Смс коханому: романтичні фрази які викликають у чоловіка сильні емоції | Вар'ят\nJanuary 23, 2019 January 23, 2019 by Vollmond3110\nНавіть сама смілива жінка часом не знає, як висловити свої почуття. Не може підібрати слова, щоб пояснити, наскільки сумує за своїй другій половинці. В цьому випадку Joinfo.ua пропонує вам скористатися простими, але красивими смс коханому, які змусять серце вашого чоловіка битися швидше.\n• У мене було багато справ, але я ні про що не можу думати, крім тебе. Дорогий, я зрозуміла, що не вмію жити без тебе. Мені хочеться ще раз доторкнутися до тебе, ще раз почути твій голос, ще раз відчути смак твоїх губ … Я сумую …\n• Перший день без тебе я присвятила своїм справам. На другий помітила, що моя кімната стала занадто великою і прийшло відчуття порожнечі. А третій став справжніми тортурами без тебе. Ти мені дуже потрібен, коханий, скучаю, скучаю, скучаю!\n• Улюблений, вчора ходила в магазин і купила міцну мотузку. Як тільки ти повернешся я зв’яжу тебе і залишу собі, щоб не відчувати біль від нашої розлуки. Сумую, дорогий!\nВчені пояснили, коли правильніше приймати душ: вранці або ввечері