Стаття 82. Відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх\n1. Коментована стаття передбачає випадки відстрочення, розстрочення, зменшення або звільнення від судових витрат.\nВідстрочення – це перенесення строку виконання обов‘язку сторони щодо сплати судового збору та (або) витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на інший час.\nРозстрочення – це сплата судового збору та (або) витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи кількому частинами у строки, встановлені судом.\nСлід звернути увагу, що предметом відстрочення і розстрочення може бути лише судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Відстрочення і розстрочення сплати судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи належить до повноважень суду першої інстанції.\nФактичною підставою для відстрочення або розстрочення є майновий стан сторони. В коментованій статті не йдеться про те, який саме майновий стан мається на увазі. Однак логічно, що питання про відстрочення або розстрочення витрат постає у разі, коли майновий стан особи є таким, що утруднює виконання цього обов‘язку у повному обсязі у встановлений законом строк.\nІншими словами, суд вправі постановити ухвлау про відстрочення або розстрочення враховуючи незадовільний майновий (матеріальний) стан сторони.\nКоментована стаття не містить обмежень для її застосування в залежності від того хто є стороною у справі – фізична чи юридична особа. Тому відстрочення або розстрочення може бути надано також і юридичній особі.\nНа наш погляд, враховуючи дію принципу змагальності, суд не вправі вирішувати питання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору або витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з власної ініціативи. Це питання вправі поставити перед судом позивач або його представник шляхом подання відповідного обгрунтованого клопотання. Питання про відстрочення чи розстрочення витрат може ставити і відповідач у разі подання ним зустрічного позову.\nУ клопотанні про відстрочення (розстрочення) сплати збору або витрат сторона повинна навести обставини, які свідчать про її незадовільне (скрутне) матеріальне становище та подати суду відповідні докази. Такими доказами можуть бути документи про рівень доходу позивача; документи про заборгованість перед іншими особами, наприклад, за комунальні послуги; документи про стягнення заборгованості з позивача в межах виконавчого провадження; документи про наявність утриманців тощо.\nКлпотання подається разом з позовною заявою або викладається в прохальній частині позовної заяви. В іншому випадку у суду не буде підстав для відстрочення або розстрочення і він зобов‘язаний буде залишити позовну заяву без руху.\nКоментована стаття передбачає можливість відстрочення (розстрочення) сплати судового збору та витрат інформаційно-технічне забезпечення на певний строк, визначений календарною датою (наприклад, до 01 березня 2006 року) або до ухвалення судового рішення. Коли саме станеться ця подія, навіть суд точно не знає. Тому й наслідки є неоднаковими. Так, якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть оплачені, заява відповідно до п. 8 ч.1 ст. 207 ЦПК залишається без розгляду.\nНатомість, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення, витрати стягуються за судовим рішенням у справі.\nВідповідно до ч 4 коментованої статті, у разі подання позовної заяви після подання заяви про забезпечення доказів або позову розмір судового збору зменшується на розмір судового збору, сплаченого за відповідну заяву про забезпечення доказів або позову. Тобто розмір судового збору, сплаченого попередньо, зараховується в рахунок оплати збору за подання позовної заяви.\n2. Внаслідок незадовільного майнового стану сторони суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. Ця норма стосується лише витрат, пов‘язаних з розглядом справи, до яких відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК належать: 1) витрати на інформаційно-технічне забезпечення; 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. До судового збору коментована норма не застосовується, тому звільнити від сплати судового збору або зменшити його розмір суд не може.\nПрактичне застосування цієї норми породжує питання про джерела компенсації цих витрат. Адже зрозуміло, що ухвала суду про звільнення від витрат на правову допомогу або на проведення судових експертиз, сама по собі не є достатньою для того, що б допомога надавалася, а експертиза проводилася безкоштовно. Докладніше про це у коментарі до ст. 88 ЦПК.\nЕще по теме Стаття 82. Відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати:


Жіноча сумка FORSTMANN (Italy) F-P12G: купити в Україні за 2 300 грн.\nЖіноча сумка FORSTMANN (Italy) F-P12G\nID: 1120-01 Forstmann\nПри покупці Ви отримаєте на бонусний рахунок 230 грн.\nОб'ємна жіноча сумка Forstmann з натуральної телячої шкіри в світло-сірому кольорі стане незамінною супутницею на кожен день. Підкладка виконана з червоного текстилю. Місткий виріб має одне основне відділення на блискавці з додатковими кишенями. На тильній стінці розташована кишеня на блискавці для ключів або телефону. Сумку можна носити, як в руці за допомогою довгих ручок, так і на плечі на знімному регульованому ремінці.\nКупити Жіноча сумка FORSTMANN (Italy) F-P12G в інтернет магазині MirValiz можна за 2 300 грн.. Ця ціна на інших сайтах не може бути нижчою за нашу, знайдете нижче - повернемо різницю. При покупці Жіноча сумка FORSTMANN (Italy) F-P12G на нашому сайті, Ви гарантовано отримуєте на бонусний рахунок 230 грн., які можете витратити при наступній покупці.\nХарактеристики Forstmann F-P12G\nМодель виробника: F-P12G.\nРозмір: 34 х 28 х 16.\nРозмір 34 х 28 х 16


Пограбування інкасаторів затьмарили «чорну кішку»\n19 липня 2014 17\nУ Харкові знову напали на інкасаторів. Починаючи з 2001 року, це вже шостий випадок. Жодного злочину досі не розкрито. Понад те, судячи з усього, міліція не навіть має уявлення, як наблизитися до банди, «подвиги» якої давно затьмарили сумнозвісну «чорну кішку».\nЧерговий злочин стався у дворі мого будинку, поряд з дитячим майданчиком у вечірній час, коли там особливо багато дітей і дорослих. Як повідомляє свідок події, міліцейський автомобіль від’їжджав від магазину «Посад», коли з боку дитячого майданчика вийшов молодик, підняв автомат і короткими чергами розстріляв екіпаж.\n— Ми в цей момент з чоловіком їхали в машині. Я побачила хлопця в бейсболці, насунутій на обличчя. Він ішов, тримаючи перед собою автомат, і стріляв з нього, — розповідає інший свідок.\nНачальник слідчого управління ГУ МВС у Харківській області Микола Фоменко підтвердив, що злочинець стріляв з автомата Калашникова по лобовому склу машини, в якій перебували чотири чоловіки. Касир одного з об’єктів, які інкасували, загинув на місці, двоє співробітників міліції померли в лікарні. Ще один правоохоронець вижив. Нападник заволодів сумкою з грошима, пройшов до дороги і зник на автомобілі Volkswagen Transporter, яким він заволодів, погрожуючи зброєю.\nПрокуратура процесуально керує досудовим розслідуванням за фактом розбійного нападу на працівників спецбатальйону «Титан». За інформацію, яка допоможе знайти нападника, оголошено винагороду в 1 мільйон гривень.


Вона і дружина - Порт корисних новин\nдодому Історії держава Вона і дружина\nНещодавно мій молодий чоловік потрапив у лікарню. Ми обоє живемо в чужому місті, родичів в межах найближчих 1500 км немає, тому швидко можна зробити що-то тільки самому і розраховувати можна тільки на себе. Я зіткнулася з тим, що дізнатися щось від лікарів я можу тільки після слізних умовлянь і просиджування під дверима головного лікаря буквально цілодобово. Все тому, що наші відносини не зареєстровані. Офіційно я не родич, і повідомляти важливу інформацію мені не можна.\nУ зв’язку з цим я згадала бісексуальну дівчину, яка не так давно тут писала, що їй не потрібно було, щоб за її права боролися. Таке відчуття, що для дівчини вся ситуація — зразок гри в секрет або якесь таємне товариство, тому що вона не розуміє, навіщо люди намагаються щось робити.\nЛюди домагаються права не ходити за ручку в громадських місцях (хоча і це важливо). Якщо раптом ваш улюблений чоловік потрапив у лікарню, навіть якщо ви живете разом вже десять років, але ваші стосунки не зареєстровані, то ви йому ніхто з точки зору держави і звати вас ніяк. Вам ні один лікар нічого не скаже.\nВи нічого не зможете заповідати людині, тому що родичі (якщо вони без належного розуміння до вас ставляться) відсудять все до копійки — і з точки зору законодавства будуть праві. Довести ви нічого не зможете.\nЗа право вважатися ким-то коханій людині треба боротися. А якщо хтось вважає, що це його не стосується, то або не розуміє, або дурень.\nпопередня статтяЧи То жінка, чи то чоловік (6 фото)\nнаступна стаття8000 підтяжок обличчя. Це багато чи мало? (16 фото)


Ярослав Мудрий (реферат) - Реферати Українською, курсові, дипломи - скачати безкоштовно на UkrReferat.com\nЯрослав Мудрий (реферат)\tadmin\nІсторія появи на світ Ярослава досить романтична. Його майбутній батько\nВолодимир, перед тим як зійтися в рішучій битві зі старшим братом\nЯрополком, вирішив заручитися підтримкою сильного Полоцького князівства.\nТому посватався до дочки полоцького князя Рогволода Рогнеди. Літопис\nНестора оповідає, що коли батько запитав у неї: «Чи хочеш за\nВолодимира?», горда Рогнеда відповіла: «Не хочу роззути сина рабині, але\nхочу за Ярополка!» Ось коли Володимирові нагадали про його незаконне\nпоходження. І він жорстоко помстився полоцькому князеві, забивши його, а\nРогнеду силоміць узяв у жінки. Від того шлюбу й народився Ярослав. Рогнеда не змогла й, певно, не схотіла полюбити Володимира, і той\nвідіслав дружину від себе, надавши їй садибу поблизу Києва, на річці\nЛибеді. Там і минули перші роки життя Ярослава. Більше ніж через сто\nроків по смерті головних дійових осіб цієї історії Лаврентіївський\nлітопис, продовжувач «Повісті временних літ», розповів, що одного разу,\nколи Володимир відвідав Рогнеду — певно, щоб побачитися з дітьми (від\nнеї у Володимира було четверо синів і дві дочки), — нелюба дружина\nнамагалася вдарити ножем сонного князя. Той розлютився і зібрався було\nвласною рукою стратити злочинницю, аж коли до кімнати увійшов малий\nІзяслав і не дозволив батькові вчинити задумане. Володимир схаменувся,\nзбудував нове місто на Волині, назвав його Ізяславлем і вислав туди\nРогнеду зі старшим нащадком. Дуже рано Ярослав розпочав політичну кар’єру. На десятому році життя,\n988 р., він був відірваний від матері й поставлений батьком намісником у\nРостово-Суздальській землі, в Поволжі. Неважко зрозуміти, що у Ростові\nза Ярослава правив хтось із довірених бояр Володимира. Та раптом у\nНовгороді Великому помер найстарший син Володимира Вишеслав. І Володимир\nнесподівано для всіх перевів до Новгорода не наступного за віком, отже,\nй за старшинством сина Ізяслава, а малого Ярослава. Можливо, великий\nкнязь не схотів виводити Ізяслава з Полоцька, не так вже й давно\nприєднаного до Києва, — у тому місті могли ще не вщухнути сепаратистські\nнастрої… Та в будь-якому разі переведення юного Ярослава до другого за\nзначенням міста Київської Русі свідчило про те, що мудрий державний діяч\nВолодимир побачив у малому хлопцеві риси майбутнього правителя. Чверть століття просидів Ярослав на дуже відповідальному новгородському\nпрестолі. Там він виріс і змужнів, звідти вчинив свої перші походи проти\nворогів. На жаль, літописи промовчують про обставини його князювання на\nпівнічній окраїні Руської землі. В цьому немає нічого дивного, бо і в\nкиївському, й у новгородському літописах, єдиних авторитетних джерелах з\nвітчизняної історії того часу, зовсім відсутні записи про події на Русі\nкінця X — перших тринадцяти років XI ст. Але настав рік чотирнадцятий, і\nлітописці розімкнули вуста. Під 1014 р. Нестор та його новгородський колега злагоджено повідомили:\n«Коли Ярослав був (княжив. — Авт.) у Новгороді, давав він за умовою до\nКиєва дві тисячі гривен з року в рік, а тисячу роздавав у Новгороді\nдружині. І так давали всі новгородські посадники, а Ярослав не давав\nцього в Київ батькові своєму (тобто припинив сплату данини. — Авт.). І\nмовив Володимир: «Розчищайте шляхи й мостіть мости», бо хотів іти війною\nна Ярослава, на сина свого, але розхорувався». Далі події почали розвиватися стрілко й драматично, мов у авантюрному\nрицарському романі часів середньовіччя. Під наступним, 1015 р. літописці\nнезворушно нотують: «Коли Володимир збирався йти проти Ярослава, —\nЯрослав послав за море, привів варягів, тому що боявся батька свого».\nВідважившись виступити проти грізного, хай і старіючого, батька, Ярослав\nтверезо зважав обставини й сили. Він вирішив спертися не тільки на\nскандинавських найманців, а й на боярство й купецьку верхівку Новгорода\nВеликого, що давно вже плекали надію на відновлення новгородських\nвольностей. Хто знає, як би далі наростав конфлікт між батьком і сином.\nШвидше за все, київське військо таки рушило б на Новгород. І важко\nсказати, чи зуміли б Ярославові ратники встояти проти випробуваних у\nбоях з печенігами дружинників Володимира та його ближніх бояр. Та доля\nвирішила інакше. Коли військо з Києва ось-ось мало вирушити на Новгород,\nВолодимир раптово помер. Сталося це влітку 1015 р. Несподівана для всіх кончина великого князя спричинилася до нечуваного\nраніше на Русі спалаху кривавої боротьби між його нащадками. Щоправда,\nякийсь ще час Ярослав не відав про смерть батька і продовжував\nготуватися до відсічі київському війську. А найняті ним у Скандинавії\nваряги безчинствували в місті, що призвело до трагедії. Ось як, про це\nрозповідає Нестор: «Новгородці повстали й перебили варягів… І\nрозгнівався Ярослав, і пішов до села Ракомо, сів там у дворі й послав до\nновгородців мовити: «Мені вже тих (варягів. — Авт.) не воскресити». І\nпризвав до себе кращих мужів, котрі перебили варягів, і, обманувши їх,\nперебив їх також». Становище Ярослава було вкрай тяжким: залишився без кращих варязьких\nвоїнів і став ворогом своїх підданих — новгородців. Тієї самої ночі він\nодержав сумну звістку про смерть батька у Києві, схаменувся й, зібравши\nміське віче, почав просити у новгородців вибачення. Новгородці виявили\nблагородство й мужність, мовивши йому так: «Хоча, княже, й посічені\nбрати наші, можемо за тебе боротися!» — і дали Ярославу військо. Зловісна історія боротьби Ярослава з братами за київський престол досі\nховає в собі чимало таємниць. Причина цього криється в самому характері\nповідомлень джерел. Наші літописці, замість переповідання реальних подій\n1015—1019 рр. на Русі, вмістили церковну легенду, створену наприкінці XI\nст., про страшне вбивство Бориса й Гліба їхнім братом Святополком,\nпрозваним за те Окаянним (від біблійного братовбивці Каїна). Здолавши\nСвятополка, Ярослав відновив справедливість і законним шляхом здобув\nсобі престол. Однак з «Хроніки» сучасника тих подій саксонця Тітмара дізнаємось, що\nСвятополка в дні загибелі Бориса й Гліба взагалі не було на Русі.\nПосаджений за непокору, Володимиром до київської в’язниці ще 1012 р.,\nвін, скориставшись із смерті великого князя, вирвався з ув’язнення і\nпомчав до тестя, польського князя Болеслава Хороброго. Хто ж тоді у\nдійсності забив Бориса й Гліба? Джерела про це мовчать. Дехто з\nісториків припускає, що Гліб загинув у боротьбі з самим Ярославом, а\nБорис наклав головою в битві проти свого старшого брата Мстислава з\nТмутаракані. Мабуть, вчені ніколи не дізнаються істини. Зате правдивим є повідомлення літопису, що 1018 р. Святополк умовив\nтестя піти воювати проти Ярослава, який на той час посів\nвеликокнязівське крісло. Ярослав з військом зустрів нападників на\nЗахідному Бузі. Йому не пощастило: генеральна битва завершилася повною\nпоразкою Ярославового війська, йому довелося з кількома дружинниками\nзнову тікати до Новгорода Великого. А Святополк із Болеславом Польським\nувійшли до Києва. Здавалося, колесо воєнної фортуни зробило повний оберт\nназад і Ярославу в сорок років доведеться починати життя спочатку. Та\nновгородський князь не занепав духом. Обставини на півдні Русі в останні місяці 1018 р. складалися на користь\nновгородського вигнанця. Святополк полаявся з тестем, і Болеслав з\nвійськом подався до Польщі. А в той час Ярослав спішно збирався з силами\nу Новгороді, жителі якого знову підтримали князя, вважаючи своїм. Вже\nвзимку 1018/19 р., нотує «Повість временних літ», «пішов Ярослав на\nСвятополка, і втік Святополк до печенігів». Навесні 1019 р. Святополк з дружиною й багатолюдною печенізькою ордою\nздійснив свій останній похід на Київ. «Ярослав зібрав силу воїнів і\nпішов йому назустріч, — пише Нестор. — На сході сонця зійшлись\nсупротивники, і бій був жорстокий, якого ще не бувало на Русі. І, за\nруки хапаючи один одного, рубались і сходились тричі, так, що низинами\nкров текла. І надвечір взяв гору Ярослав, а Святополк побіг». Незабаром\nпотому невдачливий претендент на престол загинув, не знати й -де.\n«Ярослав же, — урочисто підсумував свою розповідь літописець, — сів у\nКиєві, потрудившись із дружиною своєю, показавши перемогу й труд\nвеликий». Та справжня державна праця князя лише розпочиналася. Русь була страшенно розорена чотирирічною братовбивчою війною. Під час\nжорстокої боротьби між нащадками Володимира Київ дуже потерпів від\nвеликої пожежі, був розграбований польським військом. Ярославу довелось\nзосередити зусилля на відбудові країни й стольного града Русі. Владнавши\nмиром справу з братом Мстиславом, що отаборився в Чернігові, й\nприборкавши племінника Брячислава, котрий сидів у Полоцьку, київський\nкнязь спершу зміцнює західні рубежі Руської землі. Він відвойовує у\nпольських феодалів загарбані було Болеславом Хоробрим західні землі, дає\nодкоша агресивним ятвязьким князькам. Ярославу належить честь остаточного розгрому печенізьких орд. 1036 р.\nпеченіги обступили Київ, і князь дав генеральну битву ворогові. «Повість\nвременних літ» з торжеством пише: «Була січа жорстока, і ледве надвечір\nузяв гору Ярослав. І, побігли печеніги в різні боки, і не знали, куди\nбігти. Одні, тікаючи, тонули в Сетомлі, інші в інших річках, а ще інші\nбігають, невідомо де, до нинішнього дня». Відтоді печенізькі орди назавжди залишили руське порубіжжя. У перебігу виснажливої боротьби з хижими печенізькими ханами Ярослав\nзміцнював південні Кордони Русі. Він продовжив справу свого батька\nВолодимира, що збудував на рубежах із степом величезні й довгі, у багато\nсотень верст, земляні вали з укріпленими фортецями на них, прозвані в\nнароді «Змійовими валами». Ярославу довелось збудувати захисну лінію\nвздовж Росі. Усунення печенізької загрози дозволило Ярославу зосередитися на\nвнутрішніх справах. Давньоруський уряд тоді багато зробив для\nутвердження Києва в ролі політичного осередку країни. Князь виступив\nініціатором упорядкування законодавства. В роки його правління в Києві\nбуло створено перше писане зведення законів Київської Русі — Руську\nПравду. Ярослав розбудував Київ, прикрасив його величними спорудами.\n«Повість временних літ», на жаль, лише в найзагальніших рисах розповідає\nпро цей бік діяльності князя: «Заклав Ярослав місто велике, у якого нині\nЗолоті ворота, заклав і церкву святої Софії, митрополію, і далі церкву\nсвятої Богородиці Благовіщення на Золотих воротах, потім монастирі\nсвятого Георгія і святої Ірини». Головну споруду Києва часів Ярослава Нестор якщо й згадав («заклав\nЯрослав місто велике…»), то у завуальованій формі. Між тим це були\nвеличезні укріплення «міста Ярослава», циклопічні земляні вали висотою\nбільше ніж 25 метрів, на яких стояли міцні дубові стіни й могутні башти.\nДосить сказати, що обнесена валами територія «міста Ярослава» у сім\nразів перевищувала за площею «місто Володимира» — своєрідний київський\nкремль кінця Х — початку XI ст. Коли спробувати уявою історика відтворити неповторний образ Києва часів\nЯрослава Мудрого, то перед нами постане величне місто з прекрасними\nбудовами: пишними княжими палацами, просторими боярськими хоромами,\nчепурними будинками городян, над якими височіли розкішні храми —\nДесятинна церква, Софійський собор, монастирі Георгія та Ірини, церква\nВасилія та ін. Стольний град Русі був оточений велетенськими\nукріпленнями, у яких було прорізано кілька вражаючих уяву воріт: Золоті\nз церквою Богородиці на вершечку, а також Софійські, Лядські, Печерські.\nСлава Києва тієї пори лунала не лише на Русі, а й на Заході. Знаменитий\nгерманський хроніст XI ст. Адам Бременський назвав Київ окрасою Русі й\nнавіть суперником самого Константинополя. З ім’ям Ярослава Володимировича пов’язаний і небачений доти розквіт\nдавньоруської культури й наукових знань. Його можна з повним правом\nназвати фундатором книжності й вченості на Русі. Літописець Нестор з\nвеликою шаною та гордістю пише, що князь «до книжок виявляв завзяття,\nчасто читаючи їх і вночі, і вдень. І зібрав книгописців силу. що\nперекладали з грецької на слов’янську мову. І написали вони багато\nкнижок… Цей же (Ярослав. — Авт.) засіяв книжними словами серця\nвіруючих людей, а ми пожинаємо, вчення одержуючи книжне». Як встановлено наукою, більшість тих, перекладених з грецької та інших\nіноземних мов, книжок були церковними, богослужебними. Поряд з ними\nпоширювались на Русі вчені трактати з історії, філософії, права,\nприродничих наук. Книжкові майстерні були створені як у Києві, так і в\nінших містах Русі: Новгороді Великому, Чернігові, Полоцьку. Не дивно\nтому, що саме за Ярослава й, певно, за його ініціативою в Києві в\n1037—1039 рр. було створено перший літописний звід. Вчені називають його\nнайдавнішим. Так розпочалася писана історія давньоруського народу. Найдавніший звід ліг у підвалини наступних літописів — київських і\nновгородських. Сліди того літопису відшукані академіком О. Шахматовим у\nНесторовій «Повісті временних літ» та в Новгородському першому літописі\nстаршого й молодшого ізводів. На давньоруських землях тоді виникло\nбагато шкіл, у яких дітей навчали грамоті. Дехто з істориків припускає,\nщо в Києві, напевне, при монастирях існували й навчальні заклади вищого\nтипу, де студіювали історію, літературу, богослов’я, природничі науки. Високий злет давньоруської культури й книжності в роки князювання\nЯрослава оспівується Нестором у таких словах: «Великою буває користь від\nнавчання книжного. Це — річки, що напоюють всесвіт, це — джерела\nмудрості. Адже у книжках глибина невимірна, ними ми втішаємось у журбі.\nЯкщо сумлінно пошукати в книжках, то знайдеш велику користь для своєї\nдуші». Можливо, саме ці слова, та й уся загалом розповідь літописців про\nлюбов Ярослава до вченості та мудрості, дали привід прийдешнім\nпоколінням наректи його Мудрим. Проспівавши панегірик книжкам і книжковій мудрості, Нестор далі вмістив\nслова, над якими досі ламає голови не одне покоління вчених і любителів\nстаровини: «Ярослав же цей, як ми сказали, любив книжки й, багато їх\nпереписавши, поклав до церкви святої Софії». Це книгозібрання не дійшло\nдо наших днів. Понині не вщухають карні, на нашу думку, спроби відшукати\nбібліотеку Ярослава Мудрого в баштах чи мурах Софійського собору. Одні\nдослідники вважають, що вона загинула під час навали орд Батия на Київ у\nгрудні 1240 р. Тоді сильно постраждав і Софійський собор. Інші гадають,\nщо Ярославові книжки були розділені між кількома церковними та\nмонастирськими бібліотеками. Ми приєднуємося до такої думки. На її\nкористь існує-кілька аргументів. Наприклад, арабський мандрівник Павло\nАлепський, що побував у Києві влітку 1654 р., занотував: у чудовому\nзібранні книжок Печерського монастиря йому трапилися написані на\nпергаміні, яким налічувалося не менше 500 років. Швидше за все, це й\nбули книжки з бібліотеки Ярослава, що після смерті князя перейшли\nнемовби у спадок заснованому ним Печерському монастиреві. Але Печерська\nбібліотека загинула під час страшної пожежі Києва 1718 р., а з нею —\nодна з таємниць бібліотеки Ярослава. Отже, часи князювання Ярослава Мудрого в Києві позначилися посиленням\nдержави, зміцненням кордонів Київської Русі, інтенсивним будівництвом і\nприкрашанням міст, піднесенням сільського господарства й ремесла,\nсільських та міських промислів, внутрішньої й міжнародної торгівлі. Ці\nуспіхи ознаменувалися підвищенням авторитету Давньоруської держави в\nсередньовічному світі. А це, в свою чергу, позначилося на династичних\nзв’язках дому Ярослава Володимировича з правлячими династіями Європи.\nПоріднитися з київським князем бажали численні королівські родини\nЗаходу. Три дочки Ярослава стали королевами! Анна — французькою,\nЄлизавета — норвезькою, Анастасія — угорською. Сестра самого Ярослава\nДобронєга була видана за польського князя Казимира, що забезпечило на\nдовгі роки Русі безпеку західного рубежу. Ярослав Володимирович проводив гідну великої держави зовнішню політику,\nвступивши в повноправні стосунки з головними імперіями середньовіччя:\nГерманією та Візантією. Тоді пожвавилися дипломатичні взаємини між\nКиївською Руссю та Германською імперією. В 1030—1031 і 1040—1043 рр.\nдержави обмінялися повноважними посольствами. Це знайшло вияв і в\nматримоніальних справах. Один з синів Ярослава Святослав одружився з\nдочкою штаденського (саксонського) графа Леопольда і сестрою трірського\nєпископа Бурхарда Одою. Інший, Ізяслав, — з родичкою імператора Генріха\nIII Гертрудою. Хтось із родини Ярослава (не названий джерелами на ім’я)\nвзяв шлюб з дочкою саксонського маркграфа Оттона. Провадячи дружню\nполітику щодо могутньої Германської імперії, Ярослав, ймовірно, мав на\nметі використати цю козирну карту в стосунках з Візантією, що\nнапружилися з початком 40-х рр. XI ст. 1043 р. спалахнула русько-візантійська війна, причину якої історики\nвбачають у зміні політичного курсу щодо Києва новим імператором\nКонстантином IX Мономахом. Невдача морського походу руського війська на\nЦаргород не збентежила Ярослава. Він заходився збирати коаліцію з\nкількох європейських країн проти Візантії; помітне місце в ній\nвідводилося Германії. А тут ще Константину Мономаху, що потерпів від\nнавали орд печенігів, потрібна була допомога Русі, й він пішов на\nзближення з нею. Візантія відшкодувала збитки, яких зазнали руські купці\nу Константинополі й руський монастир на Афоні. Щоб остаточно задобрити Ярослава, візантійський імператор видав свою\nдочку Анастасію за улюбленого сина київського князя Всеволода. Від цього\nшлюбу народився один з героїв нашої книжки, видатний державний діяч і\nполководець Володимир Мономах. Нова русько-візантійська угода\nпередбачала подальшу службу у Візантії союзного руського корпусу. В\n1046—1048 рр. руські воїни допомагали візантійським воювати в Італії. А\n1050 р. відбірне руське військо завдало поразки печенігам, що обступили\nКонстантинополь. Ярослав дожив до похилого віку, що було рідкісним явищем у суворі\nсередньовічні часи. Він помер у зеніті своєї могутності та слави,\nвеличезного, міжнародного авторитету у віці 76 років 20 лютого 1054 р.\nЦя дата зафіксована в літописах; вона підтверджується поминальним\nзаписом (граффіто) на стіні Софійського собору в Києві, Де йдеться про\nсмерть руського царя. Дійсно, Ярослав був самодержцем всієї Руської\nземлі, як казали в таких випадках літописці. У роки його князювання\nранньофеодальна імперія — Київська Русь — досягла чи не найвищої точки\nсвого економічного злету й політичної міці. Тому ім’я Ярослава, шанували\nна Русі протягом наступних століть. Похожие записи\nРозрахунок циліндричних оболонок, що перебувають під дією поверхневого навантаження (реферат)\nОбгрунтування цілеспрямованої гормонотерапії в комплексному лікуванні ендометріоїдного рака яєчника (автореферат)\n“До-емансипаційна” критика про російську жіночу літературу (до проблеми жіночого тексту в художньому каноні) (реферат)\nОрганізаційні основи виробничих систем (реферат)


Власна церква в автономній Україні. Як духовенство противилось українізації. Общественные события | Dsnews\nСвященники в Україні намагались скористатися з повного розладнання "православної симфонії" влади в Росії\nВторник, 1 Августа 2017, 20:00\nШостого липня (23 червня) 1917-го газета "Полтавские єпархиальные ведомости" оприлюднила неочікуване повідомлення: єпархіальна рада (ЄР) при Полтавському єпископові підтримує І-й Універсал Української Центральної Ради. І не просто підтримує, а ще й наказує оголосити його в усіх церквах Полтавської єпархії (церковно-адміністративна одиниця, територіально збігалася з губернією). Йшлося про підтримку зусиль Центральної Ради у "творенні нового ладу вільної Автономної України" та твердий намір досягти того, щоб "в автономній Україні була власна Церква, незалежна від держави та її внутрішнього устрою".\nПідтримка Першого Універсалу, як і утворення рад при правлячих єпископах єдиної на той час Російської православної церкви, були кульмінацією творчості революційної стихії 1917 року. У церковному середовищі ця стихія насамперед виявилася в організації з'їздів духовенства і мирян українських єпархій. Вони - попри спротив єпископату - у квітні-серпні 1917-го прокотилися дев'ятьма єпархіями Київської митрополії - Київською, Чернігівською, Харківською, Полтавською, Катеринославською, Волинською (головне місто Житомир), Подільською (Вінниця), Одесько-Херсонською (Одеса), Таврійською (Симферопіль, входили Крим та материкові повіти Таврійської губернії).\nІніціатива скликання з'їздів належала групам ліберально налаштованих священиків та мирян. Вони скористалися з повного розладнання "православної симфонії" влади в Росії. Частково воно виникло ще за часів Петра І, який ліквідував інститут патріаршества і зробив монарха не лише главою держави, а й главою церкви, "хранителем її догматів, блюстителем правовірності і всякого в ній благочинія". Відтоді жодного разу за 200 років не скликався найвищий орган церковного управління - Всеросійський помісний собор, що було прямим порушенням церковних канонів. Зречення престолу Миколою ІІ остаточно ліквідувало останню складову "симфонії" і двоєдину інституцію вищої державної влади - "Царство". Церква втратила очільника, а з ним - і діюче законодавство.\nТимчасовий уряд спеціальною постановою скасував чинні віросповідні та національні обмеження, запровадив закон про свободу совісті й, таким чином, відокремив церкву від держави. Але обер-прокурор Володимир Львов відмовився передавати призначеному ще царем Св. Синоду свою владу. Її мав перебрати Всеросійський помісний собор і обраний ним патріарх. Також Собор мав виробити програму реформування церкви і принципи відносин з демократичною державою. Тому звичні до "єдиноначалія" архієреї не очікували демократичних реформ церкви "знизу". Відновлення київської традиції обирати все духовенство та утворення рад заскочило їх зненацька.\nДо моменту оприлюднення І Універсалу, у квітні-червні 1917-го, з'їзди ухвалили постанови про утворення, склад і функції єпархіальних рад та виборність єпископату. На цій підставі з кафедр вигнали архієреїв та священиків, які мали давні конфлікти з парафіянами. З різних причин своїх кафедр позбулися архієпископ Чернігівський Василій, його вікарій (заступник) єпископ Пахомій, архієпископ Катеринославський Агапіт та його вікарій. Архієпископів Харківського Антонія (один із засновників і голова Волинського відділення "Союза русского народа" (1905) ) та Волинського Євлогія вигнали під тиском українських організацій за активну довоєнну чорносотенну діяльність та примус до переходу на православ'я греко-католиків окупованої Галичини. Послаблення позицій єпископату в церкві набуло таких масштабів, що обер-прокуророві Володимиру Львову довелося створювати спеціальні комісії для замирення на місцях та навіть подекуди звільняти духовних осіб з-під арешту.\nНовообрані єпархіальні ради при єпископах складалися з двох священиків, одного диякона чи псаломщика, трьох мирян і обиралися на три роки. З'їзди делегували радам право вирішувати адміністративні, просвітницько-місійні, господарчі, благодійні та судові справи, керувати усіма церковно-громадськими організаціями єпархії, але чинності їхнім рішенням надавала резолюція єпископа. Консисторія (церковний суд) з трьох священиків, диякона, мирянина та секретаря у священному сані складали канцелярію ради.\nПід впливом революційно налаштованих мирян єпархіальні форуми розглядали не лише згадані вище реформи церковного устрою. З'їзди зафіксували також великий блок пропозицій стосовно соціально-економічних реформ. Це було, власне, процесом створення соціальної доктрини церкви "знизу".\nРозбурхані можливостями впливати на політичне демократичними засобами, миряни взялися "демократизувати" церковне життя. Перебираючи в селах управління парафіями до своїх рук, вони зосередилися переважно навколо матеріальних інтересів. Відбирали ключі від храмів, церковних кас, ділили церковну і монастирську землю, майно, виганяли священиків, що чимось не догодили. Лише на Волині за постановами сільських сходів 60 священиків, дияконів і псаломщиків з родинами залишилися без місць. Послаблення впливу на паству викликало "поправіння" священства і об'єднання навколо єпископату.\nТак склалося, що у питаннях діяльності рад і обмеження влади єпископату інтереси мирян і нижчого духовенства загалом збігалися. Натомість підтримки українізації і автономізації України та Київської митрополії, яких на хвилі революційного піднесення вимагали від новопосталої Центральної Ради українські організації по усій Росії, миряни більшості українських єпархій від священства не отримали.\nНавпаки: між весняними і літніми з'їздами духовенства і мирян були скликані окремі єпархіальні з'їзди духовенства. Їх наслідком було визнання "першості честі російського народу серед інших національностей, як найчисельнішого в Російській державі та першості РПЦ серед усіх конфесій". А до очільника Російської держави висувалися вимоги: бути православним від народження, захищати православну церкву "від всіляких утисків, образ", допомагати матеріально її ієрархії, клірові, благодійним, просвітницьким і молитовним закладам.\nПовною мірою "поправіння" священства виявилося майже на всіх єпархіальних з'їздах літа 1917-го. Загалом визнаючи право "усіх чад користуватися дорогоцінним даром вільного виявлення своїх почуттів та культу рідною мовою зі своїми національними особливостями", більшість духовенства відмовилася від вимоги "автономної церкви в автономній Україні". Остаточне вирішення проблеми погодилися винести на розгляд майбутнього Всеукраїнського православного церковного собору. А доти зберегти тісну духовну єдність з Російською православною церквою та патріархом, якого мав обрати запланований на 28 (15) серпня 1917-го Всеросійський помісний собор.\nСеред причин спротиву духовенства українізації слід відзначити і консерватизм пануючої російської православної традиції, що сприймала будь-які найдрібніші зміни - як ко́му чи наголос у тексті богослужіння - за непоправне відступництво у протестантизм. Позначилася також специфіка викладання історії Росії та історії православної церкви у духовних навчальних закладах. Відсутність переконливої історичної, канонічної аргументації та достатньої кількості примірників україномовного перекладу Св. Письма Пилипа Морачевського (видрукуваних 1906, 1914 та 1917 рр. з дозволу Синоду), відлякувала і мирян, що зналися на історії Російської імперії та церкви не менше, ніж духовенство.\nВиявилося, що тільки на з'їздах Полтавської та Київської єпархій проукраїнське крило змогло вплинути на рішення. У Києві мовознавець Іван Огієнко (на той час приват-доцент Київського університету) читав лекції з історії Української церкви та про українську вимову церковнослов'янських текстів.\nКомісар з охорони пам'яток церковної й світської старовини Київщини Микола Біляшівський, доповідаючи на засіданні 28 (15) квітня 1917-го, переконував делегатів Київського єпархіального з'їзду духовенства і мирян (25 квітня - 1 травня 1917-го) не знищувати і не продавати старовинні церковні речі без попереднього огляду представником Центрального комітету охорони пам'яток старовини й мистецтва в Україні. Також він пропонував будувати нові храми у старому українському стилі, а реставрацію чи перебудову старих без його відома заборонити.\nЗапам'яталося присутнім і "вітальне" слово до цього з'їзду, виголошене того ж 28 (15) квітня Михайлом Грушевським. Замість очікуваної від очільника Центральної Ради підтримки ідеї українізації церкви, Грушевський, як зафіксувала російськомовна стенограма, "выразил сожаление, что духовенство, бывшее прежде в тесной связи с украинским народом, теперь отошло от него, вследствие чего происходят столь частые отпадения от церкви". Майбутньому митрополитові Української автокефальної православної церкви, а тоді ще протоієрею Василю Липківському, залишилося лише розчаровано коротко подякувати за "привітання".\nПісля проголошення І Універсалу проукраїнське крило у церковному середовищі справу узгодження автономного статусу церкви з політичним статусом України спробувало винести на Всеукраїнський церковний собор, запланувавши його проведення у Києві 27 - 31 серпня 1917-го. Місцевий єпископат цього не допустив. Відмову аргументували скликанням у Москві 28 (15) серпня 1917-го вищого органу управління РПЦ - Всеросійського помісного собору і участю в його роботі великої делегації духовенства і мирян українських єпархій. Проросійськи налаштовані архієреї не сумнівалися у тому, що Собор та новообраний патріарх своїм авторитетом остаточно ліквідують загрозу автономії Київської митрополії.


Курс у середу: гривня починає і виграє — Мінфін\n3 березня 2021, 18:15 Читать на русском\nКурс у середу: гривня починає і виграє\nСереда на валютному міжбанку пройшла позитивно для нацвалюти. Побоювання, що частина гривні від погашення облігацій на 11,7 млрд і відсотків по них піде на валютний ринок і серйозно тиснутиме на курс — поки не виправдалися. Більш того, сам характер проведення сесії 3 березня говорить про те, що попит на валюту залишається на низькому рівні. І це позначилося на котируваннях. За день долар при продажі подешевшав майже на 8 копійок — до 27,77/27,80 гривень, а євро відразу на 20 копійок — до 33,48/33,51 гривень.\nНБУ знову на ринок не виходив, хоча пропозиція валюти і перевищувала попит практично всю сесію. Продавці ще намагалися «боротися» за курс до полудня, але потім були змушені просто стати «у глуху оборону» і лише поступово знижувати свої запити по котируваннях.\nЯк і вчора — під час перших угод продавці ще намагалися «поборотися» за курс, але їм це вдавалося погано. З ранкових 27,86/27,875 гривень долар підріс до 27,875/27,89 до 11:00, але потім вже почав поступово дешевшати. О 12:00 курс впав до 27,845/27,86 гривень, а до обіду ще просів відразу до 27,80/27,815. На цьому рівні котирування з невеликими відхиленнями протрималися майже до 15:00, а потім попит на валюту зовсім вичерпався. Спекулянти без великого напруження знизили котирування до 27,80/27,82 до 16:00 і до 27,77/27,80 до кінця сесії.\nДовідковий курс Нацбанку на 12:00 сьогодні зафіксовано на рівні 27,8635 гривень, а офіційний на 4 березня 2021 року встановлено на позначці 27,8477 гривень за долар.\n3 березня 2021, 22:28


eSports / Новини / Parimatch покидає Росію, розширюється в Індії\nParimatch є одним з найкращих сайтів ставок на кіберспорт, які заслуговують на довіру, де гравці завжди можуть робити ставки на свої улюблені кіберспорт, турніри чи футбольний клуб. Париматч пропонує ставки в реальному часі, поточні спортивні новини та турнірну таблицю чемпіонатів. Постачальник ставок також надає детальну статистику та щоденну аналітику. Гравці можуть робити ставки на понад двадцять видів спорту з більш ніж п’ятдесяти країн. Ці події охоплюють понад двісті ліг, які проводять понад 500 щоденних спортивних заходів.\nПісля виконання всіх юридичних та технічних кроків Parimatch Tech зняв свій бренд з ринку в Росії. У березні 2022 року Parimatch Tech оголосила про вихід з російського ринку через вторгнення в Україну.\nУ 2016 році Betring LLC підписала партнерство з Parimatch Tech для управління брендом Parimatch в Росії. Компанія Betring отримала всі права на використання торгової марки Parimatch в Росії в рамках цієї угоди. Однак українська компанія Parimatch Tech надіслала документи про припинення діяльності Betring, щоб припинити реалізацію бренду Parimatch в Росії. Крім того, Betring була зобов’язана обмежити використання торгової марки Parimatch у місцевих спонсорських контрактах.\nЦе скасування означає, що всі рекламні матеріали, емблеми, кольори, глобальні посли та гасла Parimatch заборонені в Росії. Крім того, всім місцевим амбасадорам заборонено використовувати будь-який бренд Parimatch.\nУ поточному плані немає дати повернення\nЗа словами Романа Сиротяна, співкерівника Parimatch, війна Росії проти українського народу і держави унеможливила використання російських брендів і цифрових рішень. Таким чином, Parimatch припинив сприяти всій оперативно-технічній діяльності та відкликав свою торгову марку.\nСпіввиконавчий директор Parimatch Tech Максим Ляшко вважав, що рішення правління про вихід з російського ринку було виконано правильно. Будь-яке використання бренду Parimatch в Росії буде вважатися порушенням інтелектуальної власності. Вони повторили, що це рішення не було рестайлінгом чи ребрендингом. Франшизу повністю припинено.\nПрипинення партнерства Team Spirit\nБагато кіберспортивних організацій припинили або скоротили свою діяльність в Росії або з російськими організаціями через вторгнення Росії в Україну. Після виходу Parimatch з російських ринків, букмекерського бізнесу та російської кіберспортивної організації Командний дух достроково припинили співпрацю.\nУ січні компанії заявили, що продовжують співпрацю. Керівник відділу кіберспорту Parimatch Tech Степан Шульга відреагував на це рішення, сказавши, що у них немає взаємних претензій, оскільки всі зобов’язання партнерства виконані. Однак вони вважають, що це був єдиний спосіб подолати їх через труднощі роботи під час конфлікту.\nВідтоді Parimatch призупинив свої цілі розвитку кіберспорту, щоб спрямувати свої ресурси на допомогу Україні в битві. Після російського вторгнення в лютому компанія вирішила припинити свою діяльність у Росії. Також включена його платформа Parimatch Tech, яка надає технологічні рішення операторам у країні.\nАналогічно, Team Spirit перенесла свою штаб-квартиру з Росії до Белграда, Сербія. Крім того, група заявила, що поки відкладе плани розширення інфраструктури в Москві.\nЗа словами Микити Чукаліна, генерального директора Team Spirit, Parimatch був чесним і надійним партнером, з яким Team Spirit встановлювало взаєморозуміння в будь-яких ситуаціях. Він висловив вдячність за три роки плідної роботи від імені колективу, і ця вимушена розлука не принесла їм ніякої радості. Команда чітко розуміє поточну ситуацію і працює разом з Parimatch, не висуваючи один одного звинувачень.\nБільш привабливі можливості для ставок в Індії\nНова ініціатива була започаткована PMI, сервісною фірмою, яка допомагає Parimatch у плануванні та реалізації стратегії розширення. Компанія радіє розвитку ігрової індустрії в країні.\nParimatch Exchange - це a новий спосіб робити ставки онлайн що є більш пристосованим, вигідним і приємним. Parimatch оголосила про відкриття своєї біржі ставок, онлайн-платформи, яка швидко стає відомою як новий тип ставок на кіберспорт. Користувачі мають більше можливостей робити ставки та вигравати завдяки широкому спектру ставок, доступних на нових ринках. Швидкість, з якою приймаються ставки, а також інші особливості є видатними.\nPMI, сервісний бізнес, якому поставлено завдання розробити та реалізувати план розширення Parimatch, оголосила про нову ініціативу, вказуючи на зростання ігрового сектору в країні. Parimatch Exchange — це єдина в своєму роді платформа для ставок, яка поєднує традиційні та загальні ставки. Це покращує ефективність і ефективність ставок різними способами.\nКращі шанси з Exchange\nЄ один дуже привабливий аспект: можна зробити ставку і надати більш значний коефіцієнт, але його повинен підтримувати і відповідати інший гравець. Користувачі виграють від високих ставок і більшої прозорості щодо кількості людей, які роблять ставки, і загальної суми ставок. Оборот завжди помітний при відображенні сум, сплачених за подію. Якщо інша особа прагне зробити ставки, біржа дозволяє клієнтам робити більш високі ставки.\nПлатформа Parimatch Exchange є більш привабливою та ефективною для ставок, оскільки поєднує традиційні та онлайн-ставки. Швидше співставляючи свої ставки і сторони. Використовуючи Parimatch Exchange, учасники ставок покращили свої шанси та отримали корисний досвід. Це також дозволяє клієнтам робити ставки один проти одного, незалежно від того, відбудеться подія чи ні, після узгодження суми ставки. Основна основа його роботи подібна до фондової біржі. Клієнти роблять ставки на різноманітні спортивні події по всьому світу.


Заїкання: причини захворювання, основні симптоми\nОдин з дефектів мовлення, при якому у хворого спостерігається заїкання при розмові і читанні, виникають труднощі в спілкуванні. Як правило, ступінь заїкання посилюється в моменти хвилювання.\nСправжні причини і механізм розвитку заїкання, у конкретно взятого індивіда, не завжди можуть бути встановлені. Спровокувати появу заїкання може:\nвплив сильних стресових ситуацій, особливо в дитячому віці,\nрозлучення батьків і т. Д.\nПатологія може виникнути внаслідок перенесених раніше хвороб (рахіт, коклюш та інші). Серед можливих причин хвороби виділяють:\nвплив фактора спадковості,\nрізного роду порушення в розвитку мовного апарату,\nнадмірна збудливість зон мовних центрів головного мозку.\nЗалежно від форми патології і причин, що викликали заїкання, клінічні прояви можуть відрізнятися. У хворого спостерігається:\nрозтягування окремих складів в словах,\nмножинні повторення окремих звуків, складів або слів,\nдефекти вимови і т.д.\nЧитайте також: Хвороба Гентінгтона\nПрофільний фахівець виконує аналіз анамнезу захворювання і анамнезу життя пацієнта, проводить опитування і огляд хворого. Психолог в ході бесіди визначає емоційний клімат в родині, проводить ряд спеціальних тестів. Логопед визначає тип порушення мови і фактори, які спровокували цю патологію.\nВ ході терапії дитина відвідує спеціальні заняття у логопеда, навчається прийомам д ихательной гімнастика спрямованої на збереження правильного ритму дихання при розмові. Проводиться психо-корекційна робота з усіма членами сім’ї, з метою нормалізації внутрішньосімейних стосунків.\nНеобхідно відкоригувати також режим дня, забезпечити достатню кількість годин для сну, включити помірне фізичне навантаження, при необхідності призначаються заспокійливі препарати.\nЗабезпечення здорового психо-емоційного клімату в сім’ї, зменшення стресових ситуацій, розвитку мови у дитини з ранніх років, своєчасне виявлення і корекція мовних дефектів.\nЧитайте також: Дизартрія: причини захворювання, основні симптоми


Рейтинг російської еліти | Топ Рейтинги Миру 2018 - TopInfoWeb.com\nЗа результатами масштабного соціологічного дослідження, Всеросійським центром вивчення громадської думки був опублікований < рейтинг російської еліти за 2012 рік. Критерієм для потрапляння в рейтинг стали відповіді 1600 росіян на питання про те, хто з видних персон має найбільші заслуги перед країною і дійсно є її еліту. Кожен з опитаних міг вказати 10 імен.\nМи пропонуємо Вашій увазі першу десятку, очолила список, складений аналітиками ВЦИОМ.\n10. Кіркоров Філіп Бедросович\n9. Патріарх Кирило\n8. Малахов Андрій Миколайович\n7. Зюганов Геннадій Андрійович\n6. Жириновський Володимир Вольфович\n5. Прохоров Михайло Дмитрович\n4. Пугачова Алла Борисівна\n3. Шойгу Сергій Кужугетович\n2. Медведєв Дмитро Анатолійович\n1. Путін Володимир Володимирович\nДо числа російської еліти співака зарахували 8% опитаних. На рахунку Кіркорова також 3-е місце в Топі найбільш дратівливих російських зірок. Правда, він же розташувався на 4-му рядку в рейтингу найпопулярніших представників «шоу-бізу».\nУ 2012 році на підтримку патріарха висловилися 8% респондентів. Найвищий рівень популярності у глави РПЦ був в 2009 році, коли йому віддали свої голоси 15% опитаних росіян.\nРейтинг "елітарності" відомого телеведучого неухильно зростає з 2007 року.У нинішньому опитуванні в його користь віддали голоси 11% респондентів. Хоча до його діяльності громадськість ставиться вкрай неоднозначно, присудження Малахову премії "ТЕФІ" викликало бурхливі дебати в ЗМІ і Інтернеті.\nЛідеру російських комуністів віддали свої голоси 11% опитаних. Отже, в рейтингу російської еліти він розташувався на одній позиції зі скандальним Андрієм Малаховим.\nЧастка голосів, відданих за беззмінного лідера ЛДПР - 15%. З 2006 року за весь час існування рейтингу ВЦИОМ Жириновському віддають перевагу від 10 до 16% респондентів.\nрейтингу еліти олігарх-політик з'явився в 2010 році з 3% голосів. Сьогодні за нього голосують вже 16% респондентів. У 2012 році Прохоров значно підвищив власну популярність, набравши майже 8% голосів на березневих виборах президента. 4. Пугачова Алла Борисівна\nНезважаючи на те, що все менше людей зараховують «примадонну російської естради» до числа еліти, за Аллу Борисівну віддали голоси 18% опитаних. У 2006 році їй віддали перевагу 26%.\nУ 2011 році за нинішнього міністра оборони віддали голоси лише 2% росіян. Сьогодні вже 30% респондентів зараховують Шойгу до російської еліти. У 2012 році найпопулярнішому серед силовиків навіть присвятили епос про богатиря «Про Бугу тур Шойгу», написаний співробітником тувинського державного університету\nЗ 2006 року Медведєв жодного разу не залишав верхню десятку\nрейтингу російської еліти . У 2010 році до числа найдостойніших Дмитра Анатолійовича віднесли 59% росіян, в нинішньому опитуванні йому віддали голоси 41% респондентів. 1. Путін Володимир Володимирович\nНайкращий результат в рейтингу був у Путіна в 2007 році, коли його до еліти зарахували 82% респондентів. У нинішньому році за президента проголосували 64% опитаних. Володимир Володимирович очолює не тільки російську еліту, а й рейтинг найпривабливіших чоловіків Росії.\n←Що краще: мультиварка або мультиварка-скороварка?\nТоп-5 кращих безкоштовних android додатків→\nРізниця між РЕГ і ЕЕГ РЕГ і ЕЕГ - це методи, які використовуються для оцінки стану мозку. Що являє собою кожне обстеження, в яких випадках застосовується, і чим відрізняється РЕГ від ЕЕГ? Про це розповідається нижче. Зміст статті Визначення Порівняння Визначення Реоенцефалографія (РЕГ) - медична процедура, націлена на дослідження судин мозку.


16-річний Влад, який потрапив у ДТП, досі у комі. Необхідна допомога | Інформаційний Потік\n16-річний Влад, який потрапив у ДТП, досі у комі. Необхідна допомога\n15:57 5 Листопада 2018\nВладислав Тарар досі у комі, повідомляє UA: Рівне. 16-річний Влад разом зі своєю однокласницею Діаною Петрук, у п’ятницю потрапив під колеса автомобіля на вулиці Севастопольській, що у Рівному. Дівчина загинула на місці, а Владислав перебуває у нейрохірургії Центральної міської лікарні.\nСтан хлопця медики розцінюють, як кому важкого ступеня з порушенням вітальних функцій (рух, мова). Проводяться відповідні заходи інтенсивної терапії, зокрема, контрольні відстеження комп’ютерної томографії органів грудної клітки і головного мозку. Питання про оперативне втручання на даний момент не стоїть.\nНагадаємо, що аварія сталася ввечері 2 листопада. Двоє підлітків йшли по вулиці Севастопольські, коли на них наїхав мікроавтобус. За кермом автомобіля перебував житель Обарова Василь Самчук. Алкотестер показав 2, 75 проміле алкоголю у водія. Учора Рівненський міський суд обрав водію запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Йому загрожує 8 років позбавлення волі.


Пташиний грип не такий небезпечний, як його описують | Новини сайту\nПташиний грип не такий небезпечний, як його описують\nПташиний грип може бути менш смертоносним, ніж передбачалося, на основі аналізу сироватки крові багатьох минулих спалахів інфекцій в Азії. Нещодавно у В'єтнамі було зареєстровано випадки захворювання серед качок, де підозра впала на вірус пташиного грипу H5N1.\nПташиний грип зазвичай проникає в організм людини від птахів до людей, але не від людини до людини. На основі аналізу приблизно 600 випадків, Всесвітня організація охорони здоров'я (ВООЗ) підрахували, що штам вірусу вбиває більше половини своїх жертв. Ця смертність виглядає завищеною, як вважають науковці в опублікованій статті у журналі «Наука». «ВООЗ не враховує більшість випадків інфекцій, а обрало лише кілька випадків госпіталізації, які, швидше за все, мали важку форму захворювання», - йдеться у дослідженні під керівництвом мікробіолога Тайа Вана із Синайської школи медицини у Нью-Йорку. «Це може означати недооблік пацієнтів, які страждають лише на незначне захворювання на пташиний грип, що призводить до роздування даних про смертність».\nКоманда зібрала аналізи 12677 азіатів, африканців та європейців у 27 дослідженнях починаючи з 1997 по 2009 рік. Команда вважає, що близько 1,2% з них вижили завдяки легким випадкам захворювання на пташиний грип. Для порівняння, рівень смертності від звичайного грипу в 1918 році склав 675 000 людей по всій країні, причому часто молодих і здорових. Відсоток смертності у цьому випадку становив близько 0,5%. Сезонний грип має нижчий рівень смертності, близько 0,1%, частіше у людей похилого віку.\nВчені вважають, що підвищений рівень смертності це збій просто не коректного порівняння.


У Львові спалили наркотиків на мільйон гривень (У Львові правоохоронці знищили 220 кілограмів наркотиків, вартість яких оцінюється майже у мільйон гривень, повідомляє прес-служба МВС)\nУ Львові спалили наркотиків на мільйон гривень\n16.05.2013 11:37 296\nУ Львові правоохоронці знищили 220 кілограмів наркотиків, вартість яких оцінюється майже у мільйон гривень, повідомляє прес-служба МВС.\nНаркотичні засоби, зібрані протягом півроку, були знищені згідно з рішеннями судів. Серед знищених наркотичних засобів основну масу становила макова соломка і коноплі. Крім того, у вогонь було кинуто так звані «важкі» наркотики: амфетамін, метадон, субітекс.\nЗа словами начальника Управління у боротьбі з незаконним обігом наркотиків Головного управління МВС України у Львівській області полковника міліції Олексія Душейка, протягом року наркотики знищують два або три рази - згідно з відповідними рішеннями судів.\nПри цьому Душейко повідомив, що востаннє наркотики спалювали наприкінці 2012 року.\nпопередня новина Ландик попросив перенести розгляд касації на свій вирок наступна новина Українець потерпів внаслідок пожежі на судні в японському порту


Ремонт у кабінеті секретаря: Шакирзян розпочав із себе!. Місто - Новини Рівного та області — Рівне Вечірнє\nПонад півроку перед місцевими виборами Віктор Шакирзян обіцяв у разі його обрання міським головою почати робити життя мешканців Рівного кращим, ніж було. Програвши вибори голови, але ставши згодом секретарем міської ради, Шакирзян не відмовився від своїх обіцянок. Він одразу ж заходився покращувати життя, розпочавши… із себе. У його кабінеті на другому поверсі міськвиконкому тепер вирує робота: замінюють усе — від стелі, стін та підлоги до меблів і світильників! Звісно, що за рахунок самого Шакирзяна.\nВін не перший, хто так робить. Зазвичай ентузіазм новообраних керівників на такому ремонті й закінчується. Але можна відремонтувати не лише кабінет, а й всю будівлю. Як зробив це колись заступник голови Віталій Герман — відремонтував не лише свій кабінет, а й весь будинок управління, що на вулиці Лермонтова. Щоправда не за власний рахунок, а за кошти міського бюджету. Вірогідно, Шакирзян теж не обмежиться кабінетом, а й капітально відремонтує увесь міськвиконком. За чиї гроші? А яка різниця?\n— Я фінансую цей ремонт з власної кишені. Не з бюджету. Вирішив оновити. Кабінет у тому вигляді, в якому він був — це Радянський Союз, підлога майже вся згнила. Тут взагалі всюди треба робити ремонт. Маємо плани поступово привести це приміщення до ладу, щоб і працівникам, і відвідувачам було зручно. На першому поверсі маємо намір зробити комфортні умови для людей, які приходять вирішувати ті чи інші питання, врахуємо потреби людей з обмеженими можливостями, очевидно, потрібно буде зробити пандус.\nЯ вважаю, що треба оновлювати приміщення, якщо ми йдемо в Європу і хочемо показувати, що ми бачимо наше місто іншим. Приїжджає дуже багато людей, приходять відвідувачі, якщо вони бачать таке занедбане приміщення, очевидно, вони вже серйозно ставитись до інвестицій у місто чи до спільних проєктів з муніципальною владою не будуть. Цій будівлі вже понад шістдесят років — колись тут був гуртожиток, тому потроху маємо привести його в нормальний стан.\nСергій Паладійчук, попередній секретар міськради:\n— Так, справді, в моєму кабінеті була радянська обстановка. Коли прийшов на посаду, то лише виніс деякі меблі, які були зайвими. Пропрацював у кабінеті чотири з половиною роки, не акцентуючи уваги на обстановці. Це нормально, що новий керівник затіяв там ремонт, адже йому хочеться приймати рішення в комфортних умовах.\nВіталій Герман, колишній заступник міського голови:\n— Керівник має працювати в середовищі, яке сприяє розвитку, в якому можна думати про інновації. Хіба можна почуватися комфортно в приміщенні, де 20 років нічого не оновлювали? Тому свого часу я відремонтував не тільки свій кабінет в управлінні містобудування та архітектури, а й інші в цій будівлі. Це робилося за кошти міського бюджету і, так би мовити, «джерела, не забороненого законодавством». Я нічого звідти не забрав як йшов. І не шкодую. Адже ремонт я робив не для когось конкретно, а для територіальної громади. До слова, новий міський голова Рівного та його новий заступник Олег Піщанський, який прийшов мені на зміну, подякували за створене комфортне середовище.\nВолодимир Хомко, колишній міський голова Рівного:\n— Я теж колись зробив ремонт у кабінеті. Нові меблі купив за власні гроші. Залишив там все як є, навіщо мені забирати? Мені не шкода, що там сидітиме інший керівник. Та й обстановка там насправді доволі скромна. Я забрав із собою лише кавоварку, бо кави п’ю багато, дуже люблю цей напій. Зараз варю каву вдома.\n# шакирзян # ремонт\nПопередня стаття У Рівному змінять начальника управління освіти – ЗМІ\nНаступна стаття У Дубні врятували автомобіль, який горів біля «Епіцентру»


Юрій Крикунов: інтернати будуть реформуватись – ЕЛЕКТОРАТ\nЮрій Крикунов: інтернати будуть реформуватись\n7 червня на засіданні робочої групи з питань реалізації проекту «Модернізація системи соціальної підтримки населення України» представники Департаменту соціальної політики КМДА, спільно з іншими учасниками робочої групи, розглянули та ухвалили проект Регіонального плану реформування інтернатних закладів.\nДиректор Департаменту Юрій Крикунов резюмував:\n– Реформування відбудеться в системі надання діагностично-консультативних послуг та психолого-педагогічного супроводу дітям с особливими потребами та їхнім сім’ям.\n– Планується здійснити першочергові заходи щодо поширення інклюзивного навчання у дошкільних, загальноосвітніх та професійних навчальних закладах.\n– Ключовим напрямком програми є забезпечення безбар’єрного доступу дітей з інвалідністю до закладів освіти.\n“Також ми будемо розвивати сімейні форми виховання. Адже більш правильної форми виховання ніж родина (або умови родинного середовища) на сьогодні не існує”, – наголосив Юрій Крикунов.\n“Не менш важливим напрямком для нас також є створення нової, досконалішої системи навчання персоналу. Ці та низку інших завдань ми сформували перед собою в рамках реалізації проекту”, – коментує директор Департаменту.\nВарто зазначити, що під час реформації по кожному інтернатному закладі рішення буде прийматись окремо, з урахуванням всіх деталей та особливостей.\nТакий непростий напрямок деінституалізації, який взяла країна, передбачає декілька років серйозної та клопіткої праці. Тож країну чекає довгий і масштабний процес модернізації та реформації інтернатних закладів.\nPreviousPrevious post: Резервісти з Тернополя відправилися до навчальних центрів Збройних Сил України\nNextNext post:328 дітей-інвалідів з ДЦП оздоровлять за рахунок міського бюджету – Юрій Крикунов


Виїзд в тур відбувається із Львівського залізничного вокзалу. Перетин кордону. При швидкому проходженні кордону і бажанні групи можливість відвідати Краків. Вільний час в одному з торгових центрів. Трансфер в центр 10євро. Або\nМілан - Бергамо - озеро Комо - cобор Дуомо\nВідвідування Собору Дуомо\nВенеція - Палац дожів - Острови Мурано та Бурано - Гранд Канал


Depo.ua розповідає про видатних жінок постійно, а до 8 березня пропонує вам одразу цикл статтей про видатних українок сучасності, написаних нашими журналістами в різні роки.\nНауковиця, про яку дізнався весь світ і найстарша волонтерка України, про яку знає все село.\n80-річна тенісистка і спортсменка, яка в спортзалі перемагає рак.\nЗоозахисниця і стартаперка, яка допомогла десяткам українців заробляти своїм талантом, а не їхати у найми за кордон.\nМодель, яка перемогла зневагу до власного тіла, і дівчина, яка своїм прикладом доводить, що краса не залежить від стану здоров'я людини.\nІ ще багато цікавих і зворушливих історій про неймовірних українок.\nНАТАЛІЯ АТАМАСЬ: РІДКИЙ ПТАХ УКРАЇНСЬКОЇ НАУКИ\nНаталія Атамась – орнітологиня і реформаторка. Вона входить в ініціативну групу з реформування української науки і працює над тим, щоб суспільство усвідомило: наука – це цікаво.\nНаталія спеціалізується на водоплавних птахах, і, окрім своєї захопливої роботи, бере участь у реформуванні науки, а також – її популяризації. Разом з вченими-однодумцями вона організувала Дні науки, які тепер проходять вже в сімох містах і збирають гостей різного віку і професій.\nЗа бажання дізнатися більше про те, як Наталя юною дівчиною проводила ночі на кладовищі заради вивчення сов, і що за нахабне пташисько сидить в неї на капелюсі, прочитайте статтю "Орнітолог про сов на кладовищі, зникнення рідкісних птахів в АТО і образ вченого-жебрака"\nОЛЕНА АНТОНОВА: ДОПОМАГАЄ КРИМЧАНАМ ЗАЛИШАТИСЯ УКРАЇНЦЯМИ\nОлена Антонова – кримчанка, та ще й родом з Донбасу. Сьомий рік вона безкоштовно допомогає кримчанам отримати українські документи на материку.\nОлена збирає групу, разом вони їдуть до Херсону, і там вона водить їх по інстанціях, роз'яснює, до яких установ звернутися, як зібрати і заповнити документи. Контролює, щоб кримчан не відфутболювали місцеві чиновники і ніде не порушувалися їхні права.\nПро кримських патріотів, спостереження Олени за тим, як змінився попит на українські документи з наданням безвізу і про те, як вона відрізняє нормальних кримчан від ватників, читайте в статті "Безвіз без совісті: Як ватні кримчани намагаються отримати український закордонний паспорт"\nОЛЬГА БРОВАРЕЦЬ: ЗРОБИЛА СЕНСАЦІЙНЕ ВІДКРИТТЯ В ГАЛУЗІ МУТАЦІЙ\nОльга Броварець - наймолодша в Україні докторка фізико-математичних наук. До тридцяти років вона здобула дві нагороди світового рівня і міжнародну славу.\nНа її дослідження, присвячені фізичним механізмам мутацій у ДНК, активно посилаються науковці всього світу і навіть ставлять експерименти, спираючись на отримані українцями теоретичні дані.\nЇї неодноразово кликали працювати за кордон, але вона хоче працювати на користь, в першу чергу, своєї держави.\nЯкщо вам цікава ця тема, прочитайте інтерв'ю з Ольгою, про її наукові дослідження, сенсаційне відкриття і ставлення до України "Як 30-річна доктор наук з України підкорює світ мутаціями"\nНАДІЯ ВАСІНА: ВИСТУПАЛА НА РОСІЇ, ЩОБ ЗАРОБИТИ НА ДОПОМОГУ УКРАЇНСЬКИМ ВІЙСЬКОВИМ\nЧемпіонка всесвітньої універсіади з художньої гімнастики Надія Васіна не приховує, що виступала на Росії. І так само не приховує, що частину зароблених на Росії, в США та Європі грошей витрачає на українських військових. Їздила з концертами в АТО. І отримувала погрози від росіян.\nВ США вона їздить з великим прапором України на авто і всюди, де буває, старається донести до людей правдиву інформацію про події в країні. А про виступи на Росії каже: "Так, я з тих, хто не цурається брати гроші у кацапів і витрачати на своїх хлопців"\nПро те, чому дівчині довелося виступати на Росії та навіть перед Путіним і на що вона витрачає зароблені гроші, читайте у відвертому інтерв'ю "Українська гімнастка - про виступ перед Путіним, звірства Дерюгіних і палаючий сепарський танк"\nНАНА ВОЙТЕНКО: ВИВЧАЄ, ЯК БОРОТИСЯ З БОЛЕМ І НАУКОВЦЯМИ-ДАРМОЇДАМИ\nНана Войтенко – розробляє революційні методики боротьби з хронічним болем. На основі її робіт можна створити анальгетики нового покоління – коли пігулки не загалом знижують чутливість організму, а діють на конкретний механізм болю.\nНана працювала в США, але повернулася в Україну, щоб побудувати тут лабораторію, і зрештою вимушена була займатися цим без підтримки держави. Наразі в її лабораторії працюють зокрема над тим, аби зрозуміти, який тип рецепторів відповідає за біль.\n"Це називається фенотипувати біль. Одне з наших завдань – зрозуміти, який молекулярний механізм відповідає за визначений тип болю. І в ідеалі, знайти спосіб його скоректувати так, аби усе функціонувало, як у здоровому організмі. Ці дослідження ми проводимо стосовно різних типів болю", - розповідає Нана.\nВона - нейробіолог, професорка, засновниця лабораторії сенсорної сигналізації Інституту фізіології ім. Богомольця НАН України.\nЯкщо вас цікавлять секрети утримання мозку у тонусі і наукові реформи, читайте інтерв'ю із професоркою Войтенко про спущені у пісок гроші, реформу науки і генетичні методи боротьби з болем\nОЛЕНА ВЕЧКАНОВА: ВІДКРИЛА БАГАТИЙ РИНОК США ТА ЄВРОПИ ДЛЯ УКРАЇНСЬКИХ МАЙСТРІВ\nОлена Вечканова допомагає українським майстрам вийти на міжнародний ринок. Вона створила маркетплейс ThreeSnails через який продає в США їхні роботи: етнічний одяг, прикраси, посуд ручної роботи.\nКоманда стартапу їздить в експедиції, щоб відшукати і долучити до проекту більше народних майстрів з унікальними навичками, робить ефектні знімки виробів та просуває роботи у соцмережах. Завдяки цьому проекту десятки тисяч людей замість їхати з України за кордон на заробітки, залишилися з родиною і заробляють іноді навіть більше.\nЛише за місяць українські майстри заробили на маркетплейсі 1,8 млн грн, продаючи свої вироби в США, Канаду та Європу.\nПро те, що найбільш цікавить закордонного покупця, як вийти на цей ринок і чому українські народні вироби викликають в американців та європейців щирий захват читайте в статті "Портал в Америку: Cтартаперка про міграцію українських речей і 100-тисячні заробітки різб'ярів"\nГАЛИНА ГОРЯНА: 84-РІЧНА ТЕНИСИСТКА, МАНДРІВНИЦЯ І БЛОГЕР, ЯКА НЕ ДАЄ "ВІДПОЧИВАТИ" ПЕНСІОНЕРАМ\n85-річна тенісистка Галина Горяна представляє нашу країну на міжнародних змаганнях з тенісу в категорії 80+. В цій категорії Україна є єдиною на пострадянському просторі.\nГалина - вчена, лікар, спортсменка і тренер-волонтер. Вона з юності захоплювалася спортом і наукою, є кандидаткою біологічних наук, лікарем, автором низки книжок про те, як зберегти і відновити здоров'я, а ще - мамою і бабусею. Працювала з легендарним Амосовим і вивчала здатність людського організму опиратися радіації. Після аварії на ЧАЕС розробляла програми лікування для опромінених пожежників, завдяки її методиці стимуляції кровотворення її група, 12 осіб, - єдина, яка обійшлася без пересадки кісткового мозку, і всі вижили.\nКоли Галині було 40 років Вона зламала хребет, катаючись на лижах, стан здоров'я стрімко погіршувався і за прогнозами медиків ноги скоро мали відмовити. Тоді вона вивчила йогу і вилікувала себе сама.\nВ 60 вперше взяла до рук ракетку, в 80 вперше представила Україну на міжнародних змаганнях для літніх тенісистів. Вона веде клуб активного довголіття, вчить англійську, консультує пацієнтів із проблемами хребта, читає лекції, знімає і монтує відео для свого каналу на YouTube і засиджується у Фейсбуці, де в неї більше двох тисяч друзів.\nДокладніше про цю неймовірну жінку читайте в статті про те, чому "Відпочиваючи" на лавочці, пенсіонер створює проблеми тим, кого любить"\nМАРИНА ДИХТЯР: БОРЕТЬСЯ З РАКОМ, ТЯГАЮЧИ ЗАЛІЗО І НАДИХАЄ ЛЕДАРІВ ЗАЙМАТИСЯ СПОРТОМ\nВона працювала в будівельній компанії, мала непогану зарплатню, велике коло друзів і майже все, чого хоче сучасна жінка. Поки навесні 2014 року не відчула, як всередині, у череві, щось розростається і болить. Місяць за місяцем ставало все гірше, вона не могла працювати, їсти, спати.\nКілька років тому Марині поставили діагноз - перитонеальна мезотеліома, форма раку, на яку хворіє менше ніж одна людина на мільйон. Лікарі зізналися – не знають, що робити. Можна хіміотерапію, хоча не факт, що допоможе… Але в Україні - це єдиний можливий спосіб лікування.\nКоли було написано цю статтю, вона збирала гроші на операцію. Це вдалося, операцію було зроблено і наразі Марина продовжує лікування. Вона також повернулася до спортзалу.\nЯкщо трохи мотивації, світлої енергії і мудрості потрібно і вам, якщо ви дізналися про страшний діагноз або просто відчуваєте себе зневіреним, прочитайте інтерв'ю з Мариною Дихтяр "Дівчина на Мільйон"\nТЕТЯНА КОВАЛЬЧУК-СКОРОХОД: ЗРОБИЛА КОСМОС ДОСТУПНИМ ДЛЯ ДІТЕЙ\nНаукова співробітниця Інституту космічних досліджень НАНУ-ДКАУ Тетяна Ковальчук-Скороход вивчає іоносферу і сподівається зробити відкриття світового рівня.\nВона досліджує іоносферу, проводить лекції і майстер-класи у власноруч створеному планетарії із сміттєвих пакетів, а також веде сайт, присвячений космічним дослідженням.\nЇї планетарій зі сміттєвих пакетиків - це купол з непрозорої плівки, в якому є дірочки. "Вони зображають зірки, коли крізь них всередину проникає світло. Залазиш всередину і вивчаєш зоряне небо. Для яскравіших зірок отвори більші. Приблизно я нанесла 35-40 сузір'їв по п'ять-сім зірок у кожному, поєднала їх невидимими чорнилами, які світяться під дією ультрафіолету", - розповідає науковиця про свою розробку.\nВона проводить безкоштовні майстер-класи для дітей, навчаючи їх орієнтуватися в зоряному небі, небесних тілах, супутниках, ракетах. Все це не приносить багато грошей, тому у вільний час пані Ковальчук-Скороход дає в ресторані лекції з рукоділля.\nПро те, де і як можна відкрити для себе небо за допомогою винаходу Тетяни читайте в статті: "Дослідниця космосу Ковальчук-Скороход. Про планетарій зі сміттєвих пакетів та провісники землетрусів"\nОКСАНА КОНОНЕЦЬ: ДОПОМАГАЄ ДІВЧАТАМ З ІНВАЛІДНІСТЮ ПОВІРИТИ В СЕБЕ\nОксана Кононець в 19 років впала з п'ятого поверху і переламала хребет. Але важка травма і постійний біль не зломили її волю до життя. Залишаючись на візку, дівчина отримала другу вищу освіту, почала кар'єру фотомоделі і допомагає іншим повірити у власні сили.\nОксана започаткувала фотопроект "Нескорена краса", в рамках якого дівчата на інвалідних візках можуть довести собі та іншим – вони красиві та особливі.\nОЛЕКСАНДРА КУТАС: ПІДТРИМУЄ ПОРАНЕНИХ АТОВЦІВ І ЛЮДЕЙ З ІНВАЛІДНІСТЮ ПО ВСЬОМУ СВІТУ\nОлександра Кутас з народження прикута до інвалідного візка. При цьому дівчина вважає, що інвалідність – не привід відмовлятися від своєї мрії. Вона стала фотомоделлю.\nЗ'явившись у березні минулого року на Українському тижні моди в якості хостес, Олександа звернула на себе увагу західних ЗМІ. Після публікації у Daily Mail дівчина отримала купу листів з усього світу - люди дякували за можливість заново повірити у себе.\nОдин з крайніх проектів Олександра реалізувала разом з фотографом Андрієм Саримсаковим. Виставку під назвою "Розірви свої ланцюги" мешканці столиці могли побачити в Музеї історії Києва\nКрім цього, дівчина вивчилася на психолога і вже працює за професією, займаючись волонтерством у військовому госпіталі.\n"Минулого літа впродовж двох місяців ходила до поранених бійців. Ми жартували, сміялися, говорили про футбол. І я, і вони отримували задоволення від спілкування. В госпіталі було багато людей з інших міст, в яких не було близьких у Дніпропетровську", - розповідає вона дівчина.\nПро те, як дівчина на візку здійснила свою мрію стати фотомоделлю читайте в статті: "Як українська модель на візку підкорює світовий подіум"\nЛЕСЯ ЛИТВИНОВА: ДОПОМАГАЄ ВИМУШЕНИМ ПЕРЕСЕЛЕНЦЯМ ВИЖИТИ\nЛеся Литвинова - волонтерка, режисерка, громадська діячка. Вона брала активну участь в Революції Гідності, потім допомагала кримським переселенцям.\nВід початку АТО вона стала допомагати і вимушеним переселенцям з Донбасу, Волонтерський центр на Фролівській, 9/11 приймав все, від меблів до ковдр і від взуття до борошна. Після того як потік переселенців зменшився, Леся переключилася на адресну допомогу в першу чергу переселенцям, які мають важкі хвороби і потребують на грошову підтримку. Вона врятувала від смерті, болю, відчаю, знайшла способи подарувати ще кілька років життя десяткам людей. Жертвуючи своїм здоров'ям, інтересами, кар'єрою.\nНа жаль, журналісти Depo.ua ще не мали за честь записати інтерв'ю з Лесею Литвиновою. Про те, з чим їй доводиться стикатися під час волонтерської діяльності читайте в статті: "Чому вмирають волонтери"\nОЛЕКСАНДРА МЕЗІНОВА: УТРИМУЄ НАЙБІЛЬШИЙ В УКРАЇНІ ПРИТУЛОК ДЛЯ ПОКИНУТИХ ТВАРИН\nОлександра Мезінова відкрила притулок, де живуть 2,5 тисячі безхатніх собак та котів. Лікує, годує і підшуковує їм нових власників.\n"Спочатку я тягала тварин додому, - розповідає вона, як 18 років тому стала волонтером. - Але вдома родина. Вони поблажливо ставилися до мого захоплення, проте не настільки, щоб обростати собаками. Тим паче, що в нас вже було чотири собаки, маленька дитина і жили ми в орендованій квартирі. Тож я стала шукати місце для притулку, орендувала приміщення на жахливих умовах за страшними цінами, аж поки на мене не вийшла дружина народного депутата. Вона вже знала про мою діяльність, купила приміщення, потім один депутат також купив, потроху стали збиратися спонсори і так виник цей притулок. Побудували вольєри, паркан, зробили ремонт"\nПритулок живе на благодійні пожертви, є постійні і періодичні спонсори, час від часу наїжджають волонтери – допомагають прибирати і вигулюють собак. На чотирьох гектарах притулку, що виник на місті колишнього радгоспу, собак живе близько двох тисяч, і ще близько півтисячі котів.\nЗагальновідомий факт, що нема сенсу купувати собаку чи кота, коли можна взяти його з притулку. Де його знайти, як можна допомогти притулку чи просто приїхати і поспілкуватися з тваринами читайте в емоційному репортажі звідти: "Колись і вас так викинуть: 2,5 тисячі прикладів справжньої зради"\nКАТЕРИНА МАЛКІНА: МАРІУПОЛЬСЬКА ГОЛІВУДСЬКА ЗІРКА ВІД НАУКИ\nКатерина Малкіна зацікавила європейський ринок своїм варіантом вирішення проблеми сміття та здобула наукове визнання. В 14 років вона стала срібним призером престижної Всесвітньої олімпіади з екології (INESPO) в Нідерландах серед 200 учасників з 49-ти країн світу.\nІде оформлення патенту на її винахід – утилізацію пластику за допомогою личинок жуків.\nБільше про кмітливий винахід юної науковиці можна прочитати в статті "Українська школярка, що здивувала світ: Про пошуки молі заради утилізації сміття"\nМАЙЯ: ПІШКИ АМЕРИКОЮ ЗАРАДИ УКРАЇНИ\nАмериканська аналітик Майя з містечка Фронт Ройял в штаті Вірджинія пішки йде в Каліфорнію, щоб навернути увагу світу до проблем українців.\nЯк вона опинилася в цій добірці? Бо вона також українка! Батьки Майї родом з Львівщини, а вона – перше покоління з сімейної лінії, яке народилося в США. Громадянство в дівчини вже американське, але вона добре знає українську і Україна для неї не менш рідна за країну, де вона народилася.\nВесною 2015 році Майя відправилася в пішу подорож Америкою, щоб привернути увагу співгромадян до того, що відбувається в Україні і всім на своєму шляху розповідати про неї\nПро те, скільки пройшла Майя і як продовжилася її подорож читайте в статті "Як американка Майя пішки йде через США заради України"\nЄВДОКІЯ ПОПОВИЧ, МАМА ПІСКІВ: ДЛЯ НЕЇ ВСІ БІЙЦІ – ЇЇ ДІТИ\nЄвдокія Попович - цивільний лікар з Івано-Франківщини, багатодітна матір і бабуся. Коли почалася війна, вона поїхала на Донбас медиком. Працює в тилу і на передовій, вивозить з під обстрілів і лікує поранених атовців.\nБійці звуть її мамою та Степанівною, а журналісти – мамою Пісків.\nВона їх – синочками. Кажуть, коли в Степанівни ламається автівка, вона бере рюкзак і суне пішки. Кажуть, що в неї завжди можна знайти гарячу каву і тепле слово. Четвертий Мама Пісків майже живе на передовій.\nНа жаль, журналісти Depo.ua ще не мали за честь записати інтерв'ю з Євдокією Попович. Про те, з чим їй доводиться стикатися під час волонтерської діяльності читайте в статті: "Хто образив маму Пісків"\nВ неї було 5 корон з конкурсів краси, вона працювала моделлю і важила 48 кілограмів, але це було до вагітності і розлучення з чоловіком. Особисту трагедію Вікторія почала заїдати солодким, набрала вагу, намагаючись позбавитися зайвих кілограмів надірвала спину і заробила собі три грижі.\nКоли лікарі сказали їй, що є небезпека взагалі втратити можливість ходити, Вікторія переглянула ставлення до себе. Вона вирішила, що стане моделлю Plus size.\nПишна красуня має п'ять вищих освіт, служить в поліції, створила український комітет конкурсу Miss World Plus Size, щоб вона та інші красиві українки могли взяти в ньому участь. Наразі вона продовжує кар'єру моделі.\nАНАСТАСІЯ ШИЙКА: 93-РІЧНА ВОЛОНТЕРКА\nЖителька селища Ничипорівка, 93-річна Анастасія Степанівна Шийка – одна з найстарших в Україні волонтерів. На своєму житті пані Анастасія бачила дві війни і перемоги мріє побачити також обидві. Але на всяк випадок вже склала заповіт, наказала – її труну до церкви обов'язково мають нести волонтери.\nВона завжди була активним членом громади, а коли почалася війна, дізналася про волонтерів і відчула - також може допомогти. Навіть якщо пенсія крихітна і з цінного в хаті – ікони, вишиванка і фотографії дітей.\nПані Анастасія стала ходити по сусідах і просити їх передати щось в АТО. Хто одежу стару, хто консервацію віддасть, хто городину. Хтось і не хотів допомагати, то вмовила.\nЗібране пані Анастасія складала собі в комору, а коли її вдома не було, каже, люди самі приносили та й залишали. А вона потім передавала з іншими волонтерами, щоб відвезли на фронт.\nПро те, як в 93 роки самостійно поратися по господарству, садити город, у вільний час займатися волонтерством і ні про що не скиглити, читайте в статті: "Залучила все село: Як працює 93-річна волонтерка - друг бійців АТО"\n11:15На Кропивниччині посадовця Держпраці викрили на вимаганні харабя\n10:57У Сумах за добу на коронавірус захворіли понад три сотні людей\n10:55Мадонна налякала фанатів новим обличчям: Що сталося з зіркою ФОТО\n10:49У Херсонській області ще 165 людей підхопили коронавірус\n10:45Різанина у Кривому Розі: Чоловік вижив, отримавши численні ножові поранення ФОТО


Митрополит Луганський і Алчевський Митрофан: Про місію Церкви під час кризи та про єдиний спосіб закінчити війну на Донбасі | Україна Православна\n26.04.2017 announcement1, news, top, Официальная хроника\nІнтерв’ю Голови ВЗЦЗ УПЦ митрополита Луганського і Алчевського Митрофана газеті «Аргументи і факти», де воно було опубліковане 12 квітня 2017 року в скороченому варіанті. Інформаційно-просвітницький відділ УПЦ публікує повний варіант, посилаючись на сайт ВЗЦЗ.\nМитрополит Луганський і Алчевський Митрофан керує єпархією, яка поділена лінією розмежування. Частина його вірних проживає на підконтрольній українській владі території, інша частина – на території «ЛНР». Окрім того, владика очолює Відділ зовнішніх церковних зв’язків УПЦ, а тому часто буває в Києві. Ми вирішили поговорити з владикою на теми, які безпосередньо стосуються його діяльності по обидві сторони фронту.\nПро місію Церкви під час кризи\n― Владико, як би Ви охарактеризували загальне становище Вашої Церкви протягом останніх трьох кризових років в історії нашої країни?\n— Слід з приємністю відмітити, що наша Церква за цей період не лише вистояла, але й навіть показала свою силу та ще більше проявила свій потенціал. Протягом згаданого періоду певні сили намагалися створити навколо нашої Церкви певну негативну реальність – реальність Церкви, від якої нібито втікають вірні, яка нібито є антидержавною і антиукраїнською і т. д. Однак, наша Церква спокійно демонструє зовнішньому світові своє справжнє життя, яке розбиває той віртуальний образ, який навколо нас штучно створюють. Наша Церква не розсипалася, всупереч злорадним очікуванням окремих сил, кількість вірних-мирян збільшилася, кількість ченців збільшилася, Церква продовжує жити повноцінним життям і звершувати свою миротворчу місію.\nПро ситуацію з «УПЦ КП»\n― Ви працюєте у сфері відносин УПЦ з іншими конфесіями. Як би Ви охарактеризували стан міжконфесійних стосунків в Україні загалом і які, на Вашу думку, основні проблеми в цій сфері?\n— Загалом, відносини нашої Церкви з переважною більшістю українських конфесій і релігійних організацій є рівними і спокійними. Виключенням є відносини з УПЦ КП. У цьому конфлікті, який ця конфесія розпалює проти нашої Церкви, вони ж самі й втрачають.\nЯкщо говорити загалом, то вважаю, що конфесією, яка найбільш стратегічно програла за останні 3 роки – є саме УПЦ КП. Розумію, що для багатьох це звучатиме дивно й неочікувано, тому поясню свою думку. Тактично вони отримали певні тимчасові переваги, однак стратегічно програли.\nПо-перше, тому що за ці роки з початку війни УПЦ КП зуміла повністю зіпсувати відносини з нашою Церквою. Захоплення наших парафій їхніми прихильниками, агресія, ненависть і злоба, диффамаційна риторика по відношенню до УПЦ у заявах їхніх офіційних осіб і взагалі членів та симпатиків цієї конфесії, відверте цькування ними нашої Церкви як “антиукраїнської”, “антидержавної” і т. п., лобіювання ними різних законопроектів (№№4128, 4511, 5309, 1244), що спрямовані проти нашої Церкви та інші їхні дії – все це вщент зруйнувало ті паростки хоча б людських відносин, які існували між нами до початку війни. Знаю, що певна частина наших священиків і навіть деякі архієреї нашої Церкви, які до війни мали чисто людське спілкування з представниками УПЦ КП, були просто шоковані зміною їхньої поведінки з початком війни, у зв’язку з чим було перерване навіть чисто людське спілкування. Не скрізь і не у всіх, але у багатьох і багато де. І це при тому, що ми є самодостатньою Церквою – канонічною, легітимною, визнаною, і нам нікому нічого доказувати не треба. При цьому, УПЦ КП є неканонічною, нелегітимною, невизнаною, і без нашої Церкви вони ніколи жодного визнання не отримають. Саме тому мене й дивує така їхня поведінка. Вважаю, що політичні емоції у них взяли верх над розумом.\nДругим програшем УПЦ КП є остаточне руйнування їхніх відносин з УАПЦ. Таким чином, УПЦ КП зуміла пересваритися з найближчими й життєво важливими для себе конфесіями – УПЦ і УАПЦ. Адже вони заявляють, що саме з УПЦ та УАПЦ хочуть об’єднатися в єдину Церкву. Як вони тепер це планують робити, мені важко уявити.\nТретьою проблемою для УПЦ КП є її намагання грати роль “державної церкви”, що в українських реаліях негативно відображається на тій конфесії, яка на таку роль претендує. Цим фактом стурбовані й інші конфесії нашої країни. Зокрема, голова УГКЦ владика Святослав Шевчук вже двічі в своїх заявах попереджав про небезпеку фаворитизації державною владою якоїсь однієї конфесії.\nЧетвертим програшем для УПЦ КП є відсутність позитивних для них змін в контактах з Константинопольським Патріархатом, на визнання з боку якого вони нібито покладали великі надії. Константинополь їх ніколи не визнає, бо це приведе до великих проблем не лише з РПЦ, але й з іншими Помісними Православними Церквами, а це – надто велика ціна для Константинополя. Тому, я порадив би керівництву УПЦ КП просто перестати гратися в цю гру, припинити обманювати своїх людей, створюючи ці ілюзії визнання. Визнання не було, визнання немає, і визнання не буде. Двері Церкви для них відкриті, і вони знають, як в них увійти, а тому не треба шукати інших шляхів.\nБільше того, восени минулого року під час приватної зустрічі на Фанарі з окремими представниками УПЦ КП їм зі сторони Константинольського патріархату було прямо сказано приблизно наступне: звичайно, ми вас поважаємо, але ви – в розколі, а тому ви маєте вести діалог з УПЦ, з нами, і ми всі разом – з патріархом Кирилом. Очевидно, що нічого іншого їм там і не могли сказати. Такі поради, звичайно, дуже опечалили представників УПЦ КП, які до того часу вже встигли серйозно зіпсувати воду в тому колодязі, з якого Константинополь їх тепер спонукає пити. Цікаво, що з осені минулого року в висловлюваннях їхніх офіційних осіб значно поменшало словесного яду в сторону РПЦ, і також стало значно менше інформаційних випадів проти УПЦ. А Філарет в деяких своїх інтерв’ю навіть почав говорити про необхідність жити дружно з нашою Церквою, “бо нам рано чи пізно бути в єдиній Церкві з ними”. Можливо, це співпадіння. Хоча надовго його (Філарета) не вистачило, про що свідчить його недавня промова у Верховній Раді.\nІ останнім пунктом, на який я би хотів звернути увагу, є те, що за ці роки помітного збільшення віруючих в УПЦ КП ми не спостерігаємо. І це незважаючи на потужну інформаційну пропаганду, підтримку держави і т. д. В нас людей не зменшується, а в них – не збільшується. Наші храми заповнені, нові парафії відкриваються, кількість ченців збільшується. Церква живе й діє.\n― Скажіть, будь-ласка, владико, а є хоч якісь наміри відновити діалог з УПЦ КП?\n— Принаймні, після всього перерахованого, з теперішнім керівництвом УПЦ КП це буде важко зробити. Можна думати, що після зміни керівництва цієї конфесії і відходу від справ тих осіб, які там артикулювали агресивне ставлення до нас, наша Церква буде готова говорити з більш поміркованими представниками цієї конфесії. Проблема не лише у верхах, в керівництві цієї конфесії. Проблема тепер знову сягнула в глибини народної свідомості. Адже зокрема в Західній Україні, де відбувалися так звані “переходи”, а в дійсності захоплення парафій, люди пересварилися між собою. Родичі між собою не спілкуються, вулиця з вулицею не говорить. І все це – результати старань по “утворенню Помісної Церкви” представниками УПЦ КП. Зі своєї сторони ми просили їх офіційно й неофіційно: не посилайте своїх кліриків по селах, де є наші парафії, не бунтуйте народ, не сваріть людей між собою; раз не можемо сьогодні зробити краще, давайте не будемо погіршувати ситуацію. Однак, ми почуті не були.\nОкрім того, результат тих “переходів” жалюгідний – лише близько 9 парафій наших вільно перейшли, а близько 40 було захоплено. І показово, що в останніх випадках наші громади не лише зберігалися в тих селах і навіть залишалися чисельно більшими, але й деякі з них спромоглися вже побудувати нові храми, наприклад у с. Ходоси та у с. Білогородка, що в Рівненській області.\nПро відносини з Мінкультом\n― Як би Ви охарактеризували стан стосунків між Вашою Церквою та українською державою, особливо в світлі того, що УПЦ подала в суд на Міністерство культури?\n— Мені б не хотілося повторювати тих аргументів, які вже звучали в публічному просторі зі сторони нашої Церкви на тему суду. Лише хотів би зауважити, що на моїй пам’яті, а я майже 12 років був Керуючим справами УПЦ при Блаженнішому Митрополиті Володимирі, це вперше, щоб державний службовець довів сферу державно-конфесійних відносин до такого стану, щоб одна з конфесій, і при цьому найбільша, була вимушена звернутися до суду. У такому випадку, напевне, слід розглянути рівень професійної придатності та питання доцільності подальшого перебування на посаді таких держслужбовців. Державні чиновники мають сприяти гармонійному розвитку державно-конфесійних відносин і міжцерковному миру. Натомість, ми сьогодні бачимо відверте лобіювання ними інтересів конкретної конфесії, про яку я згадував вище. Як бачимо, ні до чого доброго це не приводить.\nПро те, що означає насправді бути «з українським народом»\n― Багато конфесій, зокрема УПЦ КП та УГКЦ, постійно заявляють, що вони з народом. Вашу Церкву звинувачують, що ви нібито проти українського народу й симпатизуєте Росії. Як Ви прокоментуєте такі твердження?\n— Вони не з народом, а з частиною українського народу. Здебільшого, з західною частиною українського народу. На Сході і Півдні України їхніх парафій або немає, або їхня присутність там мінімальна. У той час як УПЦ – дійсно з народом України. Адже ніхто в нашій країні не стане заперечувати того факту, що населення Криму і Донбасу – це частина народу України. Народ поділений війною і пропагандою, і це відображається на житті Церкви.\nСьогодні наша Церква живе й діє в трьох суспільно-політичних контекстах: в контексті української держави, в контексті Криму і в контексті Донбасу, який палає в полум’ї війни. Немає більше в Україні жодної конфесії, яка повноцінно була б присутня в цих трьох реальностях. І саме цим пояснюється наша позиція щодо основних питань суспільно-політичного буття України.\nНашу Церкву намагаються інструменталізувати, іншими словами – зробити інструментом в політичній чи ідеологічній боротьбі, використати в своїх цілях, при чому такі намагання мають місце з різних сторін. Однак, справа Церкви – служити Богу і людям, незалежно від того, де вони проживають і яких політичних поглядів дотримуються. Політики й зовнішні для Церкви люди не розуміють справжньої природи Церкви, а тому намагаються накласти на Церкву власні лекала.\nПро настрої на непідконтрольній Україні території\n― Ви керуєте Луганською єпархією, яка знаходиться в одному з найскладніших сьогодні регіонів України. Які настрої людей там?\n— Перше і головне, що хочу сказати, полягає в тому, що люди, які проживають на непідконтрольній Україні території, не є ворогами України, як тут звикли їх називати. Вони не проти України, вони за Україну, але за ту Україну, яку вони знають і пам’ятають до війни. За ту універсальну Україну, де кожен міг вільно розмовляти своєю мовою, зберігати свою ідентичність, жити згідно з власними регіональними цінностями. Це може не сподобатися чути багатьом людям тут, але так думають люди там, на Донбасі. Люди дуже втомилися від війни, люди просто хочуть миру.\nПро єдиний спосіб закінчити війну на Донбасі\n― Яким Ви бачите вирішення військового конфлікту на Донбасі?\nПроблема цієї війни на даний момент полягає в тому, що з обох сторін ця війна сакралізується. Кров пролилася з обох сторін. Єдиним, що на мою думку, може допомогти подолати цю ворожнечу і розділення – це є прощення. Взаємне прощення. А раз прощення, то це моральна категорія, яка належить до компетенції Церкви. Я скажу, напевне, різкі слова, але скажу. В моральній площині, Донбас має попросити прощення у Києва, а Київ в свою чергу – у Донбасу. Без умов, без виправдань, без доведення своєї правоти. Вбитих по обидві сторони дітей, братів, сестер, матерів і чоловіків вже не повернеш, а тому замість того, щоб жити взаємною ненавистю й злобою, слід краще знайти в собі сили простити. Обом сторонам. Адже про це нас вчить Сам Господь Ісус Христос. «І прости нам провини наші, як і ми прощаємо винуватцям нашим», – говоримо ми в молитві «Отче наш». Прощати слід без умов. І починати наше подальше спільне життя з чистого листа.


Посол Італії помітив інституційну єдність української влади - Влада. Державна політика України. Свіжі новини про політику і не тільки.\nПосол Італії помітив інституційну єдність української влади\nУкраїнська влада зберігає інституційну єдність у протистоянні поточним викликам\n4 лютого 2016 17:58\nПро цеу "Tвітері" написав посол Італії в Україні Фабріціо Романо за підсумками зустрічі послів країн G7 з президентом України Петром Порошенком, прем'єр-міністром Арсенієм Яценюком та головою Верховної Ради Володимиром Гройсманом, передає depo.ua.\n"Добре усвідомлювати, що інституційна єдність протистоїть поточним викликам", - заявив Романо.\nРаніше посол Японії в Україні Шигеки Суми повідомив, що на зустрічі з послами країн G7 керівники України обіцяли працювати спільно.\nНагадаємо, що посли країн "Великої сімки" прибули сьогодні до президента України на закриту зустріч. На зустрічі також були присутні прем'єр-міністр України Арсеній Яценюк і спікер Ради Володимир Гройсман.\nМітки: порошенко, Яценюк, Гройсман, Велика сімка, Італія


Пожежники закликають не спалювати сухої трави\nadmin 27.03.2012 12:49 ПОДІЇ\nРуйнівної дії сили вогню зазнало понад 239 га землі. Станом на дев’яту ранку 26 березня в області через випалювання сухостою вже сталося 302 пожежі (у порівняні з аналогічним періодом минулого року ріст становить 218 процентів).\nОтож, з року в рік ця проблема тільки набирає обертів, створюючи незручності та небезпеку. До прикладу, вчора, 25 березня, через спалювання сухої трави в с. К. Гута Ужгородського району сталося загорання газопроводу-відводу середнього тиску із поліетилену до недобудованого будинку. Внаслідок цього 48 абонентів більше двох годин були відключені від газопостачання.\nЗ метою недопущення виникнення таких пожеж, Управління МНС України в Закарпатській області в черговий раз закликає всіх жителів області припинити випалювати минулорічну траву. Інколи для виникнення масштабної пожежі достатньо навіть непогашеного недопалка, недбало кинутого на узбіччя, адже швидкість поширення вогню (особливо, коли на вулиці суха й вітряна погода) надзвичайно висока, тому локалізувати його на відкритих територіях важко. Краянам варто замислитись на скільки небезпечним може стати розведене під час відпочинку на галявині багаття чи неконтрольоване спалювання сухої трави та сміття, особливо у весняний пожежонебезпечний період.\nТакож дим від таких вогнищ може утворювати смог, який надовго зависає у повітрі. В цьому випадку погіршується видимість на автошляхах, що призводить до збільшення кількості дорожньо-транспортних пригод. Окрім того, попадаючи у легені, смог викликає суттєве погіршення здоров’я людини.\nВарто наголосити, що проблема забезпечення пожежної безпеки впродовж весняно-літнього пожежонебезпечного періоду - це не лише проблема оперативно-рятувальної служби. Не менше вона стосується й підприємств, організацій та установ. Тому керівникам усіх рівнів необхідно вжити вичерпних заходів, аби забезпечити належний рівень пожежної безпеки. Тим паче, що більшість загорань виникає саме внаслідок низької якості протипожежних інструктажів і занять з протипожежного мінімуму. Часто з боку адміністрації об’єктів відсутній належний контроль за випадками застосування відкритого вогню на території підприємств, її захаращення горючими матеріалами. При цьому вчасне очищення територій підприємств, організацій та установ від сухостою та опалого листя допоможе уникнути пожеж, які трапляються через випалювання сухої рослинності, до якого часто вдаються місцеві мешканці.\nУправління МНС України в Закарпатській області звертається і до органів місцевого самоврядування, яким потрібно регулярно проводити просвітницьку роботу, та вживати дієвих заходів для недопущення спалювання сухостою. На жаль, далеко не всі люди обізнані з проблемами й шкодою від спалювання листя, бо звикли так робити все життя.\nЗакарпатські рятувальники переконані, що лише спільними зусиллями усіх зацікавлених служб і відомств, а також населення краю, область таки зуміє покласти край неконтрольованому випалюванню сухотрав’я та не допустити надзвичайних ситуацій упродовж весняно-літнього пожежонебезпечного періоду.\nЗа матеріалами ТУ МНС у Закарпатській області\n27.03.2012 22:08 вася\nпора линяти з цієї країни\n27.03.2012 13:38 Ігор Баран\nПора вже серйозно карати за підпали, одної агітації не досить


Перша допомога при циститі. Причини, симптоми та ефективні засоби по лікуванню\nКорисні поради на всі випадки життя » Краса і здоров'я » Перша допомога при циститі. Причини, симптоми та ефективні засоби по лікуванню\nЦистит - це неприємне і знайоме багатьом захворювання сечового міхура (точніше, його запалення). В основному циститу схильні жінки, що пов'язано з певними фізіологічними особливостями, такими як структура сечовипускального каналу у жінок він широкий і короткий. Відповідно, інфекція потрапляє в сечовий міхур значно швидше, ніж у чоловіків.\n[b] Причини виникнення циститу [/b]\n- переохолодження організму (досить посидіти хвилин 20 на холодному камені);\n- тривалі і часті запори;\n- якщо ваша робота пов'язана з комп'ютером, і ви тривалий час перебуваєте в сидячому положенні;\n- наявність хронічних вогнищ інфекції в організмі (таких як хронічні запальні захворювання, карієс);\n- неповноцінне харчування, перевтома, недосипання.\n[b] Симптоми циститу [/b]\nСимптоми циститу, як правило, легко впізнавані: часті позиви до сечовипускання, гострі болі, сильно забарвлена або каламутна сеча, можливо, з різким запахом. При гострому циститі підвищується температура, з'являється нудота і блювота.\nПерша допомога при циститі до приїзду лікаря полягає в дотриманні постільного режиму, прийом рясного гарячого пиття (у тому числі сечогінні трав'яні збори). Для полегшення стану можна покласти грілку на область сечового міхура. При гострому циститі прийміть знеболювальні препарати.\nЗробивши перші необхідні заходи, дочекайтеся приїзду лікаря або самостійно зверніться до лікарні. Жінки повинні звернутися за допомогою до гінеколога або нефролога. Тільки фахівець правильно поставить діагноз і призначить лікування. Лікар призначить вам курс антибактеріальної терапії або фізіотерапії.\nНародна медицина має купу рецептів від багатьох хвороб, в тому числі і від циститу. Ці методи не менш, а іноді і більш ефективні, ніж фармакологічні.\nАле, як відомо, хворобу краще попередити, ніж лікувати. Ось самі елементарні поради, прислухавшись до яких, [b] ви уникнете цієї неприємної хвороби: [/b]\n- не носіть тісні джинси або брюки;\n- як можна частіше ходіть в туалет;\n- використовувати бавовняну білизну (повітрообмін краще, відповідно, менше умов для розмноження бактерій);\n- спорожняйте сечовий міхур до і після статевого акту;\n- намагайтеся не користуватися інтимними дезодорантами і щоденними прокладками.\n[b] Ароматерапія в боротьбі з циститом [/b]\nАроматерапія поліпшить ваш стан при циститі. Але застосовувати ароматичні масла потрібно в міру. Найбільш ефективно, якщо перед зануренням в теплу ванну, ви додасте в воду 8-10 крапель олії. При даному захворюванні дуже добре допоможе масло сандалового дерева, бергамотове і ромашкове. Можна також використовувати лимонне масло, але його кількість не повинна перевищувати 5 крапель.\n[b] Трави на користь [/b]\nТрави теж стануть хорошим помічником в боротьбі з циститом. При слабких симптомах слід пити велику кількість трав'яного чаю з ромашки або таволги вязолистной. Якщо ви відчуваєте гострий біль, то потрібно більш сильний засіб - настої, які найкраще приготувати з трави буки і мучниці звичайної.\n[b] Натуральні продукти при циститі [/b]\nЯкщо ви відчуваєте напади циститу, починайте пити якомога більше. Для успішної боротьби із захворюванням відмовтеся від кави і чаю, пийте воду і трав'яні чаї. Іноді корисно, щоб вода була лужний: для цього додайте в неї трохи харчової соди.\nЯк бачите, боротися з циститом своїми силами і народними засобами цілком можливо, але при цьому обов'язково проконсультуйтеся з фахівцем.