Suomalaisten Julkkisten Alastonkuvat Yle Puhe Homoseksuaaliseen Netissä / Homo\nSuomalaisten julkkisten alastonkuvat yle puhe homoseksuaaliseen netissä\nTänä aamuna kirjoitin Galleria Ortonin verkkosivuille lokakuun taiteilijan esittelyn. Värien ja historian kerroksissa Taidemaalari Olavi Pajulahti s. Ja mikä onkaan sopivampaa, sillä onhan hän ollut mukana gallerian toiminnassa alusta asti.\nPajulahti tuli tunnetuksi luvulla mestarillisena arkisen Helsingin kuvaajana. Hän ei niinkään maalannut ajalle tyypillisiä työläiskuvauksia vaan keskittyi pikemminkin ihmisiin ja heidän arkiseen ympäristöönsä — myös silkkana visuaalisena maailmana.\nHänelle aiheet olivat aina myös taiteellinen haaste. Pajulahti kuvasi esimerkiksi itselleen tuttujen työläiskaupunginosien sateen jälkeistä katua ja vesilätäköiden heijastuksia tai pakkasaamun kirpeää valoa tuomalla mukaan voimakkaan runollisen latauksen.\nMyöhemmin Pajulahden ilmaisu alkoi liikkua abstraktimpaan suuntaan, mutta ihminen jäi kuvaan mukaan — usein tosin vain vähäeleiseksi figuuriksi muuntuneena tai vaikkapa pelkkinä silminä. Pajulahden ihmisestä tuli arkisen miljöönsä asuttajan sijaan ikiaikaisten kulttuurien ilmentymä.\nHänen maisemansa — johon ihminen tai ihmisen kasvonpiirteet usein myös sulautuvat — sekä värin että värin ominaisuuksien muodostamaksi maisemaksi, jonka tunnemaailma johdattaa katsojan helposti myös mytologian maisemaan, siihen mistä ihminen ja ihmisyhteisö ponnistaa ja minne aina myös palaa. Väri saikin hänen tuotannossaan yhä merkittävämmän osan. Hänestä kehittyi muun muassa suomalaisen temperamaalauksen tunnustettu mestari.\nOlen ammattini puolesta saanut olla etuoikeutettu taiteenharrastaja, koska olen päässyt niin monta kertaa päässyt tutustumaan taiteilijoiden työhön heidän työhuoneellaan. Yksi näistä unohtumattomista huippuhetkistä oli jo yli kymmenen vuotta sitten, kun sain nähdä Pajulahden pigmenttivaraston ja samalla myös nähdä esimerkkejä siitä, miten nuo huikaisevan intensiiviset väripulverit muuttuvat osaavissa käsissä maaliksi.\nMuistan myös sen, miten Pajulahti kerran ravintolassa suorastaan riisti minulta lainaksi antikvariaatista juuri löytämäni Mauno Kosken kirjan Värien nimitykset suomessa ja lähisukukielissä SKS Syy, miksi kerron tämän, on sen paljastavuus Pajulahden metodeihin liittyen. Hänen kerroksellisessa työssään, joka on siis ihan konkreettisesti usein maalauksellisestikin hyvin kerroksellista, on aina mukana myös lataus kulttuurihistorian ja taidehistorian kerrostumia.\nVäri on myös tapamme puhua väreistä ja sitä, miten tuo puhe maailman hahmottamiseen vaikuttaa. Muistan myös sen kun olimme eräiden sukukielten puhujiemme, Viron setukaisten, luona matkalla, sen miten eräänä aamuna metsässä koettu ensilumen tulo kaikkine tunnelmallisine latauksineen muuntui matkan jälkeen maalaukseksi.\nSiinä oli mukana kaikki Pajulahdelle ominainen: Mää ja Ollin varhainen Malevitš -kommentti, serigrafia vuodelta Galleria Ortonin jo Olemme Pessi Raution kanssa esitelleet kuluneina vuosina jo suomalaista — ja jokunen virolainenkin — nykytaiteilijaa. Tuntuu itse asiassa aika hyvältä.\nTässä tuoreimmasta julkaisusta minun osuuteni: Helsinkiläinen katutaiteeseen keskittynyt Make Your Mark Gallery on toiminut vuodesta Aivan samoin kuin Galleria Ortonkin, se on rikkonut taiteen esittämisen totuttuja rajoja, laajentanut yleisöjä ja alentanut kynnyksiä.\nGallerian perustivat luvun katutaidemaailmassa koulitut Umut Kiukas ja Trama , ja se on jo yli kolmen vuoden ajan esittänyt valokuvia, maalauksia, veistoksia ja installaatioita, jotka ovat ammentaneet kaduilla usein anonyymisti tai pseudonyymien kautta nähtyä kuvallista ilmaisua. Umut Kiukas tarkastelee EGSin maalaamaa ilmastointipömpeliä. Syytä ylpeyteen onkin, sillä gallerialla menee koko ajan paremmin. Tämä johtuu varmaan siitä, että Kiukas osaa myös sekoittaa lajeja; mukana on akateemisesti koulutettuja tekijöitä ja pelkästään kadulla oppinsa saaneita.\nKiukas on myös tuonut Suomeen kansainvälisiä graffareita; hänellä on tavoitteena tuoda noin neljä ulkomaista vierasta vuodessa. Galleriaa nykyisin yksin pyörittävä Kiukas valitsi Ortonin näyttelyyn neljä taiteilijaa, ja näyttelyn suppeudesta huolimatta se antoi hyvän läpileikkauksen suomalaisen katutaiteen kirjosta: EGS aloitti uransa jo luvulla, ja hän on epäilemättä Suomen kansainvälisesti tunnetuin katutaiteilija, joka on maalannut yli 50 maassa. EGSin monipuolinen ilmaisu on eräänlaista katutaiteen antropologiaa.\nEGS on tutkinut ja dokumentoinut alan historiaa pitkään ja yhdistelee työssään erilaisia tyylejä ja elementtejä. Perinteisemmän graffitimaalauksen luvulla aloittanut Jussi TwoSeven vaihtoi luvulla tekniikkaa ja vienyt sapluunamaalauksensa stencil art virtuoosimaiselle tasolle.\nHänen monikerroksiset ja isokokoiset työnsä ovat herättäneet ihmetystä sekä katukuvassa että erilaisten tapahtumien yhteydessä. Laajempaan tietoisuuteen hän nousi Ortonin näyttelyn jälkeen yksityisnäyttelyllään Galleria Heinossa kesällä Nora Helsinki on kasvanut graffitin parissa ja on myös tehnyt yhteistyötä erilaisten bändien kanssa luomalla niille visuaalista maailmaa — ja on hän maalannut klubisisutuksiakin.\nItseoppinut taiteilija maalaa estottomasti erilaisin materiaalein — akryyli, spray, tussi tai vaikkapa remonttimaali — erilaisille taustoille. Moni katutaiteilija löytää itsensä lopulta graafisen suunnittelun alalta.\nNäin on käynyt myös Antti Ratiselle , joka on ollut muun muassa perustamassa Posse Magazinea — Suomen ensimmäistä täysin hiphop-kulttuuriin erikoistunutta lehteä. Ratinen sekä maalaa että installoi teoksiaan kolmiulotteisella materiaalilla. Nisosen kuvien myötä taiteilijoista tuli vähän kuin rockstaroja, koska silloin katuvalokuvauksen tyylin mukaan vedokset olivat rajaamattomina, jolloin negatiivin reunat näkyivät ikään kuin mustina kehyksinä, mikä muun muassa korosti työhuoneiden rosoisuutta.\nMuisto Nisosen kuvista jäi voimakkaasti elämään, ja juuri nuo otokset olivat yksi keskeinen lähtölaukaus Suomen Taiteilijaseuran vuotisnäyttelylle Taiteilija kuvassa , jossa esiteltiin useiden valokuvaajien taiteilijamuotokuvia eri ajoilta ja joka järjestettiin yhdessä Kuvataiteen keskusarkiston kanssa Nykytaiteen museo Kiasmassa vuonna Aiheesta ilmestyi myös samanniminen kirja.\nPertti Nisonen ja Sirpa Viljanen ripustamassa Nisosta. Marika Mäkelä on jo seinällä. Nisonen on vielä myöhemminkin liikkunut taiteilijoiden kintereillä, ja esimerkiksi vuonna hän teki kuvareportaasin Tattarisuon kiviveistämöltä. Näitä kuvia oli esillä Taidekivenveisto ry: Nyt Nisonen on jälleen palannut taiteilijoiden henkilökuviin.\nHän on viime vuonna kuvannut muotokuvat 12 taiteilijasta, jotka ovat vuosien mittaan esiintyneet Galleria Ortonissa: Marika Mäkelä ihmettelee itseään.\nJuuri henkilökuvaus on ollut aina lähinnä Nisosen sydäntä: Luottamus kasvaa hiljalleen, ja vasta satojen otosten jälkeen saattaa syntyä se yksi, jossa kaikki loksahtaa paikalleen.\nNe näyttävät aina pikemminkin kohteiltaan. Nisosen tavoin myös Nukari on tunnettu mestarillisesta tasapainottelustaan äärimmäisen lyhytkestoisten ratkaisevien hetkien tallentajana: Juuri tällainen herkkä lintuveistos taustallaan Nukari pitää Nisosen kuvassa sormissaan savuketta, jonka ylipitkä tuhka on kuin tipahtamaisillaan.\nRauhallisen lepohetken kuva onkin yllättäen täynnä mallilleen ominaista veistoksellista jännitettä! Yksilöllistä vapautta korostanut ryhmä kävi pikemminkin esitaistelua spontaanin ja vapaan muodon puolesta. Vapaus on tietenkin suhteellinen käsite, eikä se maaliskuulaisten kohdalla tarkoita ryöppyävän ja hallitsemattoman ylivaltaa vaan melko ankaraa suhtautumista sisältöihin ja luomiseen, kriittistä ja kiteytynyttä asennetta ilmaisuun.\nRantasella kriittinen asenne tuli mukaan myös aihepiireihin. Hän kuvasi —luvuilla ympäröivää yhteiskuntaa ja urbaania elämänmenoa. Rantasen viiva oli usein varsin vauhdikas ja ilmaisuvoimainen, mutta hänellä oli myös vaihe, jolloin pikkutarkka ja terävä viiva tuottivat häkellyttäviä piirustuksia.\nPiirtäminenhän mielletään usein luonnostelemiseksi, sormiharjoituksiksi, mutta Rantanen oli yksi niistä suomalaistaiteilijoista, jotka nostivat piirtämisen aidosti ilmaisuvoimaisena välineenä ikään kuin arvokkaamman taiteen joukkoon.\nMuistan kuinka nuorena opiskelijapoikana vähän harmittelinkin sitä, että maaseudulla asuva taiteilija-isäni ei ollut kovin kuuluisa. Se paras oli tietenkin Ulla Rantanen. Mitään maisemakuvaajaa hänestä ei kuitenkaan tullut — kohteena oli havainnon välittämisen sijaan pikemminkin subjektiivisesti suodattunut tunne.\nRantanen itse kirjoitti vuonna Voin sieltä löytää omalle ja jokaisen ihmisen olemukselle täydellisen vastineen: Uranhoitoa tärkeämpää tuntuu hänelle olevan elämään ja taiteen sisältöihin keskittyminen: En ole halunnut pitää näyttelyitä, enkä ole halunnut olla mukana pakkotahtisessa esilläolon ja menestymisen kierteessä. Siitä huolimatta teoksen lopullinen muoto saattaa viitata mihin tahansa.\nSe ei kuitenkaan ryöppyä ja rönsyä, sillä Rantanen on mestari kiteyttämään, löytämään ne olennaiset jännitteet, joiden kautta taide elää ja hengittää. Tiisalan vähäeleiset piirustukset alkavat toisinaan lähestyä pistettä. Myös hänen pieniä pronssivaloksiaan, valokuviaan ja videoitaan leimaa sama minimaalisten tapahtumien maailma. Alkuun Tiisala kuvasi eläimien kautta elämää, mutta nyttemmin piirustuksen tai pronssiveistoksen kohde on usein ihmistä muistuttava figuuri.\nEeva Tiisalaa ripustamassa veistoksiaan. Tiisala piirtää paljon, parasta työaikaa on usein aamuyö. Hänen kuvansa vievät katsojan helposti tunne-elämän alueelle, mutta Tiisala ei kuvaa omia tunteitaan, vaan antaa pikemminkin prosessin myötä kuvan tehdä tunteen. En voi pakottaa kuvaa. En voi vaatia kuvalta mitään, pikemminkin katson. Seuraan sitä, minne se minua kuljettaa, vie. Mitä se minulle näyttää. Hän ei kuitenkaan piirrä mallista, eikä tee videokamerallaankaan luonnonhavaintoja, vaikka näennäinen aihe olisikin avoimessa maisemassa tai puun lehvistössä: Luulisin, että se mitä piirrän, ei ole niinkään vain näkemisen, vaan sisäisen näkemisen ja kokemisen matkaa.\nNiiden suuruus piilee niiden pienuudessa. Niiden voima ei koostu väitelauseista, joilla olisi täsmällinen merkityssisältö tai proosaa muistuttava oikeanlainen rakenne. Niissä ei ole lineaarisuutta, ei kehitystä. Havahtumisen hetkeen liittyvät taideteokset tuovat pikemminkin vain aavistuksen asioiden tolasta. Ei hänkään — kun vetoan sienten luokittelun hyödyllisyyteen, hän vastaa: Ei sieniäkään tarvitse luokitella sen mukaan, onko niillä oikeus olla olemassa tai olla olematta.\nSanat tulevat Tiisalan kanssa käymistäni keskusteluista, enkä muista — en myöskään välitä — kumman sanoista on kyse: Hän piti yksityisnäyttelyn Galerie Artekissa jo vuonna , mutta on esiintynyt sen jälkeen harvakseltaan — Galleria Ortonin näyttely on vasta hänen toinen esiintymisensä luvulla. Veijola on muutenkin hidas maalari, jonka töiden meditatiivinen luonne koskee katsojan lisäksi myös häntä itseään: Tosinaan maalaus saa levätä keskeneräisenä sivussa ja odottaa sitä oikeaa hetkeä, jolloin vasta viimeistelen sen.\nNyttemmin hän on siirtynyt kokonaan abstraktiin muotokieleen, josta voi hakea korkeintaan tilallisia viittauksia. Veijolan maalausjälki muistuttaa ekspressiivisyyttä, se on väliin roisia ja nopeiden eleiden näköistä fyysistä maalaamista, ja toisinaan hän käyttää mukana valuttamista, mutta epäröisin kuitenkin yhdistää abstraktiutta ja ekspressiivisyyttä kutsumalla hänen tyyliään abstraktiksi ekspressionismiksi. Yhdysvalloissa —luvuilla kehittyneen tyylin ominaispiirteitä on kuitenkin Veijolaan verrattuna liikaa suuri koko, ja tietty herooisuus.\nVeijolan kuvat eivät ole kuvia niistä eleistä ja energiasta, joista ne ovat syntynsä saneet. Häntä leimaa herooisuuden sijaan pikemminkin uskonnollista tunnetta muistuttava nöyryys ja meditatiivisuus.\nMaalausten rauha ja outo hehkuvuus tuo mieleen jopa ikonimaisia ulottuvuuksia. Ikonien tavoin ne ovat kuin väreihin puettua teologiaa — mutta ilman oppia ja liturgiaa. Ehkä myös ilman jumalaa. Ja näin on väistämättä katsojankin laita — satunaisia assosiaatioita lukuun ottamatta. On kuin maalaukset pakottaisivat katsojan katsomaan myös itseään, koska mitään varsinaista avainta ei ole.\nEhkä jopa löytämään ylevän — jonka koen olevan yhden Veijolan tavoittelemista virvatulista — itsestään. Jossain Veijolan teoksissa olen havaitsevinani juuri tuon mahtumattomuuden sekä rikkomisen tietoisia pyrkimyksiä, mikä tekee maalauksista myös elävämpiä.\nMieleeni tulee yhdysvaltalaisen taidemaalari Mark Rothkon sanat omista teoksistaan: Rakastettu ja kunnioitettu terveysasiantuntija on aina ymmärtänyt taiteen merkityksen hyvinvoinnille ja terveydelle. Galleria Ortonin piirissä syntyneen Pelastakaa vaivaisukot ry: Puukolla syntyi joukko miniatyyriukkoja, jotka pitävät vanhojen ukkojen sanomaa yllä.\nMukana on myös arkkiatrin valokuvia veistoksista. He viihtyvät pikemminkin työhuoneillaan kuin kapakoiden humussa. Mutta on Helsingissä vähän dinosaurusmaisesti vielä ainakin yksi ravintola, jonka voi kokea aidoksi taiteilijaravintolaksi: Ravintola Salve Helsingin Hietalahdessa.\nKuvataiteilija Juhani Harrin — — Galleria Ortonin taiteilijoita hänkin — ja intohimoisen taiteenharrastaja Vexi Salmen kantapöydästä kehittyi luvun myötä joidenkin taiteilijoiden kantapöytä, jossa he piipahtelevat työpäivänsä päätteeksi ja joskus illanistujaisissakin. Tähän pöytään on sittemmin liittynyt myös Galleria Ortonin väki ja joukko muitakin taiteenharrastajia.\nKantapöydän taidekeskusteluissa syntyi myös ajatus omasta kesänäyttelystä, jonka ei tarvitsisi olla liian ryppyotsainen. Ravintola Salvekin lähti mukaan yhteistyökumppaniksi, ja niin sai alkunsa Salvelan kesä. Kesän myötä perinne alkoi siis jo vakiintua. Joukosta poistuneen Merikannon — seuraajaksi päätettiin kutsua vuosittain vaihtuva vierailija — ystävä toki aina hänkin.\nLaura Könönen, A Heart , Hänen leskensä, Riika Vepsä-Tapper alkoikin etsiä taiteilijan omissa kokoelmissa olleille teoksille varaston sijaan paikkaa, jossa ne voisivat tehtäväänsä toteuttaa. Apuun tuli Sairaala Orton, ja yhteistyö tuottikin jotain ainutlaatuista.\nSairaalan tiloihin sijoitettiin vuonna deponointina kaikkineen viitisenkymmentä Tapperin teosta — sekä veistoksia että piirustuksia. Osa teoksista oli aiemmin Suomessa näkemätöntä Tapperin tuotantoa. Laajempaa nykytaidetarjontaa lisäsi myöhemmin samana vuonna museoillekin kokoelmiaan lahjoittaneen intohimoisen taiteenkeräilijä ja Saskia-aktiivin Pirkko Pasasen 50 teoksen tallennus.\nTapperin tavoin Pasanenkaan ei halua varastoida vaan pitää kokoelmiaan esillä. Hänellä on myös omakohtaisia sairauskokemuksia, joiden myötä hän on kokenut taiteen elvyttävän vaikutuksen: Kolmas mittava deponointi tapahtui alkuvuodesta , kun taidemaalari Tapani Tamminen s. Varsin mittava x cm oli myös vuonna deponoitu yksittäinen teos: Markku Pääkkösen hieno öljyväristä, mehiläisvahasta ja kivestä tehty maalaus Korkealle sarjasta Taivaitten sinet Kuvanveistäjä Hannu Sirenin aloitteesta syntyneestä puistosta, jonne veistäjät ovat deponoineet töitään, on mahdollista tarkastella veistotaiteen teemojen ja materiaalin moninaisuutta.\nHannu Siren, Tie , Näin sellaisetkin isot veistokset, joilla ei vielä ole pysyvää paikkaa, saavat varastoinnin sijaan kokea aitoa taideteoksen elämää ja tuottaa iloa ja mietittävää monenlaisille ihmisille sen kaikista rutinoituneimman taideyleisön lisäksi. Vuonna veistospuiston kylkeen nousi vielä yllättävä lisä, kun Make Your Mark Galleryn ryhmänäyttelyn yhteydessä puiston kupeen betoniset ilmastointipömpelit saivat katutaiteen ulkoasun.\nEilen oli Tuomo Saalilla s. Samassa yhteydessä julkaistiin Saalin uraa kartoittava kirja Tuomo Saali. Pidempi kuin pisin matka Parvs Publishing , jota olen ollut mukana tekemässä.\nKirjan julkistuspuheen piti taidepresidentti Tarja Halonen , jota Saali on opettanut useana vuotena: Tekstiä kirjoittaessa oli taas hauska istuskella Kuvataiteen keskusarkistossa ja käydä useampaankin kertaan taiteilijan työhuoneella: Saali on taas hypännyt uuteen aihepiiriin. Nyt kohteena on talo. Ja mikäpä sen vahvempi ja monikerroksisempi symboli?\nNäin kirjoitin kirjan toisessa johdantoeseessä — toinen oli Hannu Castrénin kynästä: Taidemaalarin katoamattomat asumukset Tuomo Saalin ura muodostaa selkeän syklisen muodon. Nuori taiteilija teki litografioita omasta visuaalisesta kokemuspiiristään, johon vaikuttivat populaarikulttuurin elementit: Kypsempään ikään ehtinyt — ja maalaamiseen siirtynyt — taiteilija aloitti oman taidehistoriallisen odysseiansa, johon vaikuttivat myös kauempaa tulleet kuvalliset vaikutteet kuin pelkkä länsimaisen taiteen kaanon: Kypsään ikään ehtinyt Saali suorittaa taloaiheisissa maalauksissaan kuin kotiinpaluun, ranskalaisen filosofin Gaston Bachelardin sanoin Tilan poetiikka , Nemo Kuten monesti on todettu, se on ensimmäinen kaikkeutemme.\nSe on todellakin kosmos sanan täydessä merkityksessä. Mahdolliset kuva-aiheet ovat hänelle — niin kuin niin monelle muullekin maalarille — tekosyitä, jotka asettavat variaatiossaan ja erityisongelmissaan aina uusia maalauksellisia haasteita.\nJuuri näin maalarille väistämättä tapahtuu — sekä katsoessaan omaa tuotantoaan että itselleen läheistä taidehistoriaa takautuvasti. Maalari aloittaa, innostuu, saattaa maalata hurmiossakin. Sitten hän väsyy tai kyllästyy ja lopettaa. Ja sitten taas aloittaa jostain uudesta. Väistämättähän taiteilijan työstä syntyy kronologia, jossa tapahtuu lineaarista kehitystä, mutta lopulta kyse on varsin kirjaimellisesti ikuisen paluun loputtomasta syklistä.\nMaalari palaa aina kaikkeen aiemmin tekemäänsä, ainakin jollain tavoin: Oikea maalari on myös taivaanrannan maalari kahdessakin mielessä: Tällaisia ovat myös Saalin talotkin: Ei-kenenkään koteja ja kaikkien koteja.\nOn kuin Bachelard kuvaisi Saalin maalauksia: Uneksinnalla Bachelard tarkoittaa yöunen tai haaveilun sijaan tilaa, jossa ihminen on levossa mutta jossa hänen tietoisuutensa on valpas. Uneksinnassa siis tietoisuus on mukana. Saali maalaakin juuri näin: Lopputulos tuottaa synteesin, joka on kuin uneksinnan korkein muoto: Muisti ja mieikuva , Tämä talo taitaa olla Viivikonnasta , johon olen jo vuosikausia ollut syvästi rakastunut.\nSaali itse kokee talojensa synnyn alitajunnasta lähtevinä lähinnä maalauksellisina ongelmina, mutta hän sallii mieluusti katsoja näkevän niissä tarinallisia ulottuvuuksia. Ja tuottaa itse maalaaminenkin tarinoita. Muistan kuinka Saali aiemmin haastattelussa kertoi minulle lapsuutensa kuvallisista virikkeistä ja otti esimerkiksi aapisen tuottaman heuristisen elämyksen: Siis näinkin talon voi kuvata! Ei ole lainkaan haettua palata maalarin lapsuudenkokemuksiin. Eikö tässä ole havainnon ja representaation välisen ongelman synty, johon taiteilija joutuu koko uransa ajan palaamaan?\nTällaisen hetken voimaa ei kannata aliarvioida. Saali maalaa usein taloja, jotka näyttävät olevan katoamassa: Hänessä on epäilemättä taipumusta raunioromantiikkaankin, ainakin hiljaisuuteen ja kaipuuseen, mutta sentimentaalisuuteen asti hän ei kurkota.\nYlitunteellisuus ei käy viisauden edelle — tästä pitää osaltaan huolen se, että valon ja värin ongelmat ja niiden ratkaisut lataavat sekä taiteilijalle että katsojalle niin voimakkaan haasteen, että tarinallisuus on vain kuin yksi mahdollinen sivujuonne.\nEikä katoaminenkaan ole niin lopullista. Tuli ja vesi Allegro , Osa Saalin taloista on syttynyt palamaan. Mietittyään myöhemmin tarkemmin, hän viittasi käytännönläheisesti siihen, että värit alkoivat jälleen kiinnostaa voimakkaammin: Tuli voi siis olla myös uuden alku, feenikslintu joka rakentaa kanelipuun oksista pesän ja polttaa sen sekä itsensä — ja tuhkasta nousee nuori feeniks, joka vie tuhkat Heliopolikseen, Auringon kaupunkiin.\nTuli tuo maalauksiin myös uuden dynamiikan ja rytmin. Bachelardin mukaan tuli on kaikista ilmiöistä ainoa, joka voidaan ehdottomasti liittää yhtä lailla hyvään kuin pahaankin: Se on yhtä aikaa kotiliesi ja apokalypsi.\nSe on yhtä aikaa intiimi ja universaali. Juuri kuin Saalin maalaukset parhaimmillaan. Olen tehnyt ystäväni Timon kanssa jo varmaan parikymmentä taiteilijakirjaa, joten hyvältä taas tuntui. Taidemaalariliitto juhlii vuotista taivaltaan eri tavoin, muun muassa Tuubit auki -tapahtumalla Näin liitto kertoo itsestään: Keskeisiä kysymyksiä ovat taidemaalauksen määrittely ja sen ytimen sekä rajojen tutkiminen nykyhetkessä ja jatkuvasti muuttuvassa maailmassa.\nMelkein uskaltaisin väittää, että taidemaalauksen määrittely ei voi eikä saa olla keskeinen kysymys maalaustaiteen aseman kehittämisessä ja vahvistamisessa, jos liitto tahtoo ihan oikeasti elää tässä muuttuvassa maailmassa. Enkä oikein tiedä, onko tuo edes mielekäs kysymyksenasettelu. Haluaisin myös kuulla lisää tuosta ytimestä ja sen määrittelystä. Sen kuitenkin tiedän, että tutkimisen sijaan liitto lähinnä suojelee ydintään ja rajojaan. Suomessa on nimittäin muutama sata taidemaalaria tai sellaisena itseään pitävää, jotka katsovat liiton epäonnistuneen juuri tässä määrittelytehtävässä, koska heitä ole — joitakin useista yrityksistä huolimatta — hyväksytty liiton jäseniksi.\nEn minä oikein muita määrittely-yrityksiä liitolta muistakaan — jos ei sitten liiton epäonnistunut lehtikokeilu Taidemaalaus , — ollut sitä.\nToisaalta minulla on esimerkiksi muutama taiteilijaystävä, joka on päässyt liiton jäseneksi pelkillä pisteillä — maalamatta koskaan yhtäkään maalausta.\nMutta antoihan Carnegie maalauspalkintonsakin useamman kerran ei-maalarille. Pohtikohan liitto koskaan tätä seikkaa? On se niin vaikeaa, juuri tämä määrittely.\nLiitto muuten ilmoittaa hallituksen ja näyttelytoimikunnan jäsenten nimet kotisivuillaan, mutta ei jäsenhakulautakunnan jäseniä — siis niitä, jotka sitä konkreettista määrittelyvaltaa käyttävät.\nEn muuten oikein ymmärrä, miksi minun piti tämä kirjoittaa. Rupesi vaan aamulla naurattamaan tuo juhlapuheinen 'määrittely'. Ja ajatukset sitten vain kulkivat tahattomasti näihin suuntiin. Eikä oikein ollut muutakaan tekemistä, kun päivän — itse asiassa koko viikon ainoa tilattu — kritiikki oli valmis jo ennen kymmentä.\nJa toki tiedostan, että minäkin käytän työkseni tuota määrittelyvaltaa. Ja sekin naurattaa joskus — ihan itseironisesti. Varsinkin silloin, kun joku sanoo minulle joskus itse asiassa aika usein , että "enhän minä taiteesta mitään ymmärrä, mutta Ja sitten minun pitää seurata aikaani ja muuttuvaa maailmaa ja kertoa, että noin ei pidä sanoa siitä ja siitä syystä Nythän tulikin ihan muuta ajateltavaa.\nTaike tiedotti juuri uusista taideneuvoston valitsemista jäsenistä taidetoimikuntiin. Tässä teille ihan oikean ja ison määrittelyvallan käyttäjät juuri nyt mihin yllä tekemäni linkkikin viittasi: Otetaan nyt vielä rautalangasta vääntäen tuo määrittelyn ongelmallisuus. Uudessa visuaalisten taiteiden toimikunnassa on vain yksi Taidemaalariliiton jäsen: Sitten voi kysyä, että kuinka paljon performanssitaiteilijana tunnettu Nauha maalaa tai ylipäänsä identifioi itsensä maalaustaiteeseen.\nNo, Pirjetta Brander s. Eikä ole muuten edes porukan ainoa maalarimaalarimaalari Anna Tuorikaan s. Mutta onhan toimikunnan alaisessa kuvataiteen jaostossa — mikähän muuten on varsinaiseen toimikuntaan kuulumisen ja pelkkään jaostoon kuulumisen käytännön ero? Taidemaalariliitossa on nimittäin sellainen erikoisuus, että joku voi roikkua kokelasjäsenenä 10 vuotta ja tulla sitten hylätyksi kokonaan, jos lautakunta ei valitse mukaan. Muistan itse asiassa oikein hyvin sen ajan, kun Juhani Palmu s.\nEihän se onnistunut, ja varmaan yli viisikymppistä äijää, joka silloin tienasi maalauksillaan enemmän kuin kukaan muu suomalainen taidemaalari, vitutti ja rankasti. Ja muistan minä senkin, kun Riitta Nelimarkka s. Ja sehän yllättäen onnistui. Silloin minulta meni usko Muun muunlaisuuteen.\nOta tästä nyt sitten selvää. Itse asiassa muistan hyvin sen ajan, kun lajiliittojen tarpeellisuudesta yritettiin käydä keskustelua. Eihän siitä mitään tullut. Ja nyt joku saisi tarjota minulle ihan oikeita töitä, ettei minun tarvitsisi lämpimikseni kirjoitella tällaisia. Johan joku suuttuu minulle. Vaikutelmia lajien väleissä Kuvataiteessa impressionismilla on ollut vankka asema ja edelleenkin iso kannattajakuntansa. Taidemaalari Claude Monet — innoittaa edelleenkin sekä katsojia että yhtälailla nykytaiteilijoita.\nMusiikissakin taitaa ainakin osittain olla samoin, sillä maineikkaimman musiikin impressionistin Claude Debussyn — asema musiikin historiassa on vakaa. Kun eräs nykytaiteemme jo tunnustetuista mestareista, valokuvataiteilija ja taiteilijaprofessori Marjukka Vainio s.\nVainiohan on tunnettu omalaatuisista kasvikuvistaan, jotka menevät hyvin lähelle kohdetta, usein häkellyttävällä intensiteetillä. Nimet ja sanat määrittävät usein katsomiskokemusta. Minäkin olin varautunut näkemään utuisia tai toisaalta auringonkilossa kylpeviä lumpeita. Olin kuvitellut mielessäni sen, miltä impressionismin tulee näyttää. Pivoine 1 , Tämä tuotti oikeastaan aika hauskan havainnon. Ei impressionistisen musiikin kuvallinen tulkinta edellytä kuvataiteen impressionistisen muotokielen omaksumista.\nVainion kuvat eivät ole ulkoilmamaalausta, ne eivät ole tästä maailmasta. Hänen kukkansa elävät edelleenkin leijuen oudossa avaruudessa. Ne eivät esitä hetkellistä vaikutelmaa, joka perustuisi taiteilijan havaintoon ja tuohon havaintoon vaikuttaviin illusorisiin ulottuvuuksiin, vaan pikemminkin taiteilijan rakentamaa hetkellistä vaikutelmaa.\nVainio esimerkiksi käyttää fotogrammia, valottaa kasvinosia ja esineitä suoraan valoherkälle pinnalle. Tietyllä tavalla Vainio käsittelee kuitenkin samoja teemoja kuin impressionistinen maalari: Kaikkien näiden tuottamia vaikutelmia.\nMutta hän lisää siihen analyyttisemman osaamisensa valon, kemian ja optisten ilmiöiden suhteen. Kenties juuri Debussyltä tulee mukaan kuitenkin myös riitasointujen käyttö: Vainion teokset eivät kaikessa kauneudessaan ole pelkästään harmoniaan pyrkiviä.\nMonessa teoksessa katsoja törmää yksityiskohtaan, jolla on myös häiritseviä ominaisuuksia. Vainio lähestyy tietyllä tavalla maalauksellisuuttakin: Tässä piilee myös sudenkuoppa, jota Vainio kiertelee.\nAlankomaalaisen taiteen luvun kultakausi oli myös sitä aikaa, jolloin porvarilliset, uskonnosta tai hoveista riippumattomat taidemarkkinat alkoivat kehittyä. Taiteesta tuli porvariskotien seinillä riiputettavaa omaisuutta.\nEn mahda sille mitään, että osa Vainion töistä alkaa ylenpalttisessa viehkeydessään muistuttaa sisustustauluja. Varsinkin ne, joissa on mukana silkkinauhoja. Deux dahlias et ruban de soie , Karistin kuitenkin tämän ajatuksen pois kuvitellen, että Vainion historiatietoisuus tulee mukaan pienenä ironisena sivuvireenä.\nUskoisin hänen leikittelevän taidehistorian ja visuaalisten konventioiden elementeillä samoin kuin runoilija Stephane Mallarmé — — joka inspiroi Debussytä tulkintoihin — leikitteli sanoilla ja vokaalien väreillä. Kouvolan taidemuseo Poikilossa on Raakel Kuukan s. Minulta tilattiin sen julkaisuun johdantoessee, ja tässäpä se: Minä on sekä paikalla että poissa Ketään ihmistä — tai hänen ominaislaatuaan edes jossain tietyssä roolissa — ei todellisuudessa voi mielekkäästi tiivistää ymmärrettäväksi yhden tai edes muutaman määreen avulla.\nHeidän minänsä koostuvat sadoista muistakin asioista, joiden merkitys, painoarvo ja sävy vaihtelevat ajasta, paikasta, läsnäolijoista ja niiden määrästä — tai myös sukupuolesta — riippuen. Esimerkiksi eräänä alkukesän päivänä vuonna taiteilija ja kriitikko vertailivat luovutetusta Karjalasta periytyviä juuriaan ja paikkojen etäisyyttä toisistaan ja käyttivät sanoja, joita harva edes heidän ystävistään on kuullut — Lottola hän ja Pitkäpaasi minä — tilanteessa, jossa heidän piti keskustella Raakel Kuukan taiteesta.\nNäin ainakin pitäisi voida puhua, jos oletamme taiteen olevan myös osa ihan tavallista arkista elämää ja olevan taiteilijan, teoksen ja katsojan välistä kommunikaatiota ja jos oletamme, että taideteos tulee varsinaisesti valmiiksi ja todeksi ja saa merkityksensä vasta vastaanotettuna — kaikkine assosiaatioineen.\nNäin esimerkiksi ajattelen, kun katson Kuukan lottolalaista valokuvaa Siirtokivilohkare hänen kirjassaan Äidin kirja. Siirtokivilohkare on nimetty valokuva. Se on taideteos, ja sillä on tietyt formaalit ja esteettiset ominaisuudet: Ajattelen itse asiassa vähän kateellisenakin sitä, että en ole koskaan käynyt Pitkäpaadessa — toisin kuin Kuukka Lottolassa useinkin — enkä nähnyt edes niitä tavanomaisia tuhoutuneiden talojen kivijalkoja, joille on kehittynyt jo yleisesti jaetun symbolin ominaisuus.\nEn ole nähnyt henkilöhistoriani — siis äitini suvun — keskeisiä näkymiä tai niitä toisinaan nimettyjäkin luonnonobjekteja, jotka muuntavat tilan paikaksi ja muodostavat varsinkin erityisen paikan hengen genius loci. Paikka voi olla myös kollektiivinen kokemus. Ei rajantakainen Jääski ole kuitenkaan Kuukan kotiseutua. Se on paikka, joka oli ensin olemassa kuviteltuna — äidin muistelusten ja kertomusten tuottamina mielikuvina — ja joka ei vuonna Kuukan mukaan näyttänyt lainkaan noilta kertomuksilta: Tuttuus on syntynyt vasta monen käynnin jälkeen.\nVahvimpana minussa kuitenkin vaikuttaa se Karjala, johon lapsena kasvoin, se maa jota ei ole. Jääsken Lottola on kuitenkin paikka, johon Kuukalla alkaa useiden käyntikertojen jälkeen olla jo oma suhde omine tarinoineen ja muisteluineen, omine ihmissuhteineen. Se on yhtä aikaa maa, joka on ja joka ei ole. Kuukka itsekin on yhtä aikaa siellä eikä ole. Kulttuuriteoreetikko Stuart Hallin sanoin: Nykyään taiteen kieli on muuttunut, eikä modernille tyypillisiä ismejä ole nykytaiteessa enää olemassakaan.\nSilti keskeiseksi koettuja sanoja käytetään edelleenkin säästeliäästi, vaikka yksittäiset sanat upotettaisiinkin lauseisiin, joilla niille yritetään rakentaa edes vähän laajempaa kontekstia. Olen esimerkiksi itse muutama vuosi sitten kirjoittanut Kuukan taiteesta: Olen lukenut miltei kaiken, mitä Kuukasta on kirjoitettu, ja ilman empiirisiä tutkimustuloksia löisin aika paljon vetoa, että jokaisessa tekstissä esiintyy ainakin kaksi sanaa: Näin varmaankin, mutta se on vain pieni osa totuudesta enkä haluaisi tehdä sitä.\nKuukka on uransa ajan kuvannut lähinnä äitiään, sukulaisiaan, lähipiiriään, itseään ja lapsiaan. Siis toki silkkaa identiteettitutkielmaa, jos asia halutaan näin muotoilla, mutta minäkin miehenä — enkä erityisen sukulaisrakkaana — kykenen vaivatta samastumaan hänen tematiikkaansa ja koen sen itselleni läheisenä. Tiedän siis, että hän on paljon enemmän kuin hakuteosmääritelmä.\nKuukka kuuluu siihen sukupolveen, joka murtautui aiemmin niin miehisen — usein jopa sovinistisen — suomalaisen valokuvataiteen kentälle ja osallistui muun muassa legendaariseen On hän varmaankin feministi, vaikka ei sitä haastattelussa halunnutkaan erityisesti korostaa. Sitä paitsi miehetkin ovat oppivaisia: Tätä taustaa vasten en voi olla tulkitsematta poliittiseksi teoksi ja myös taidepoliittiseksi teoksi sitä, että Kuukka kuvasi äitinsä kuoleman jälkeen sisaruksiaan ja isäänsä lapsuutensa kotitalonsa, Anjalankosken Muhniemen pihapiirissä käyttäen sosiaaliselle valokuvaukselle tyypillistä jyrkkää vedostusta tuomaan kuville omaa dramatiikkaansa ja ennen kaikkea että hän nimesi tuon vuosien —86 sarjan nimellä Dokumentteja.\nSubjektiiviseksi koettua valokuvausta, jossa esiintyi ongelmien sijaan lähipiirin rakkautta, läheisyyttä ja arkea, ei yleisesti mielletty dokumentaariseksi. Kuukka uskalsi sen tehdä. Mutta valokuvauksen kenttä oli muuttumassa. Voimakasta tukea Kuukan mukaan antoi luvun alussa myös Marjatta Tikkanen , joka toimi vuodesta sekä Valokuvataiteen Seuran että vastaperustetun Valokuvataitelijoiden Liiton toiminnanjohtajana ja myös valokuvagalleria Hippolyten galleristina.\nKuukka korostaa sitä, että Suomen Taidegraafikoista tulleen Tikkasen kokemus taiteen kentän käytänteistä — myynnistä, näyttelyistä, tiedottamisesta jne. Uudesta työstään innostunut Tikkanen osasi myös innostaa ja rohkaista taiteilijoita taiteellisen työn ja taidemaailman hetteiköissä apurahojen anomiseen ja näyttelyiden pitämiseen.\nNäin Kuukan uran alku asettuu juuri siihen pisteeseen, jolloin suomalaisen valokuvauksen kenttä alkoi määrittyä ja rakentua sellaiseksi, jonkalaisena se on hiljalleen noussut jopa nykytaiteen keskiöön. Kuukka oli yksi niistä valokuvataiteilijoista, jotka olivat määrittämässä ja luomassa sitä omalla työllään. Siirtokarjalaisuus on merkityksiä tuottavan kansanryhmän imaginaarinen tuotos; se on siis kulttuurinen representaatiojärjestelmä.\nKuukan tapauksessa kiinnostavaksi kuvion tekee se, että hän ei ole pelkästään tuon prosessin kohde, vaan edustaa itse ammattinsa kautta voimia, jotka nimenomaan tuottavat merkityksiä työkseen — synnyttävät niitä, vahvistavat niitä, tutkivat niitä, purkavat niitä, kritisoivat niitä, kyseenalaistavat niitä, esittävät uusia kysymyksiä ja liittävät asioita uusiin yhteyksiin.\nNäin Kuukan kuviin syntyy tietoinen kerroksellisuus, metataso joka ei myöskään ole vailla huumoria, ironiaa ja itseironiaa. Nopeat, laajat ja jatkuvat muutokset pakottavat meitä myös noihin uusiin yhteyksiin. Globaali maailma vetää meidät kaikki yhteydenpitoon toistensa kanssa, ja tällöin identifikaatiolle on tarjolla vastaavasti loputon määrä vaihtoehtoja — kuten Hall toteaa: Tätä ajattelen välittömästi, kun katson Kuukan valokuvia ghanalais-suomalaisesta Rebekka-tyttärestään.\nKymenlaakson kansallispuvussa iloisesti tanssahteleva pikkuinen Rebekka on siirtokarjalaisten jälkeläinen. Hän on kasvanut Suomessa, hän on Suomen kansalainen. Hän on etniseltä taustaltaan kuitenkin sekä ghanalainen että suomalainen. Hänellä on sukujuuret myös Ghanassa, mutta hän ei puhu isänsä äidinkieltä brong.\nNykyään hän on nuori ruoholahtelainen tyttö, mutta voimme vain aavistella sitä, miten hänen identiteettinsä kussakin elämänvaiheessa tulee rakentumaan. Kuukan kuvasarjat Rebekasta ovat myös poliittista valokuvaa, mitä Kuukka itsekin haluaa korostaa. Pieni, puoliksi ghanalainen tyttö Kymenlaakson kansallispuvussa ei ole vitsi.\nKuukka kysyy sitä, miten ihmisten ulkonäköä erilaisissa ympäristöissä tulkitaan. Kuukan mukaan Suomessa edelleenkin ihmetellään tummahipiäisen henkilön suomenkielen taitoa, vaikka henkilö olisi syntyisin Suomesta, suomalaisesta äidistä. Kyseessä on myös Kuukan oma vanha kansallispuku ja Kuukan oma tytär. Kyseessä on globaali maailma sellaisena kuin se nykypaikallisuudessa näyttäytyy, mutta ei sovi unohtaa, että kyseessä on ihan tavallinen — ja tässä ehkä se poliittisuus juuri näyttääkin voimansa — äidin rakkaus, äidin halu näyttää tyttärensä kauneus, ilo ja tanssin riemukas liike.\nTällaisia albumikuviakin ihmiset lapsistaan haluaisivat. Ja Kuukka haluaakin puhua mielellään myös albumikuvien ja perhenäppäilyn puolesta. Noiden entisiä albumeja ja nykyisiä kovalevyjä vuosi vuodelta enenevässä määrin täyttävien kuvien puolesta.\nSadat tuhannet ja miljoonat kuvat ovat totta, ne ovat muistin ja muistutuksen ja siten yhtälailla traumojen kuin rakkaudenkin apuneuvoja. Kuukka kuitenkin tietää, että ne ovat myös täynnä konventioita ja niitä menetelmiä, miten lapsi sosiaalisestaan ja muutetaan yhteiskuntakelpoiseksi, tavalliseksi ihmiseksi.\nJuuri tätä hän pohtii videoinstallaatiossaan Lapsuuden huoneet ja kysyy: Ja paikallinen aivan yhtä abstraktia ja monimuotoista kuin globaali.\nHaastatellessani Kuukkaa mietin sitä, mitä Rebekasta tulee. Mitä hän joskus muistelee, miten hän identiteettiänsä tulevaisuudessa rakentaa? Tätä en uskaltanut kysyä sen paremmin Raakelilta kuin Rebekaltakaan, koska muistin Jamaikalta Brittein saarille muuttaneen mustaihoisen Hallin sanat: Tulin tosiaankin tänne päästääkseni eroon äidistäni.\nEikö elämäntarinani olekin yleispätevä? Me olemme siellä missä olemme voidaksemme olla poissa jostain muualta. Mitähän Raakel joskus Rebekalle kirjoittaa? Hallin mukaan me kaikki olemme hiljakkoin maahan muuttaneita.\nKun yritin täsmentää Kuukan paikallista identiteettiä, hän tunnusti ensin olevansa helsinkiläinen ja sitten vähän ajan kuluttua kielsi sen ja totesi, ettei hänellä oikeastaan ole lainkaan paikallista identiteettiä. Hän on asunut Helsingin Ruoholahdessa kohta 20 vuotta eikä ole tehnyt yhtäkään teosta, joka paikantuisi juuri sinne. Mutta lapsuudenkotiaan, Anjalankosken Muhniemeä hän on kuvannut. Kehä alkaa kuitenkin kiertyä umpeen.\nKun hyvän kumppanin kanssa tulee ero, naiseen sattuu hetkellisesti enemmän. Ihmiset kokevat 30 vuoden ikään mennessä keskimäärin kolme eroa, joista ainakin yksi vaikeuttaa elämää viikoiksi tai kuukausiksi, Morris sanoo.\nBinghamtonin yliopiston ja University College Londonin tekemässä tutkimuksessa oli mukana osallistujaa 96 eri maasta. Heitä pyydettiin arvioimaan asteikolla yhdestä kymmeneen, kuinka paljon he kokivat henkistä ja fyysistä kipua eron jälkeen. Luku kymmenen tarkoitti sietämätöntä tuskaa ja luku yksi ei lainkaan tuskaa. Naisten luku oli 6,84 ja miesten vastaava 6, Mitä fyysisiseen kipuun tuli, naisten luku 4,21 ja miesten 3, Työajan pidentäminen muuttaa myös perhe-elämän Suomessa keskustellaan työajan pidennyksestä keinona parantaa Suomen kansainvälistä kilpailukykyä.\nTyöajan pidennys tarkoittaa myös isoja muutoksia perhe-elämään, mahdollisesti äitien osa-aikatyön lisääntymistä Elinkeinoelämän keskusliitto on nostanut esille suomalaisten kokoaikatyössä käyvän työajan pituuden. Tilastoissa kokoaikatyössä olevien viikkotyöaika on 37,4 tuntia, mikä on lähes kolme tuntia lyhyempi kuin Saksassa, jossa miesten ja naisten kokoaikatyössä käyvien työaika on Euroopan pisimpiä. Suomessa sekä miehet että naiset ovat yleisesti kokopäiväisessä työssä.\nJos tähän halutaan muutosta työaikaa pidentämällä, tarkoittaa se yhteiskuntatieteiden lisensiaatti Osmo Soininvaaran mukaan isoja askelia kohti kotiäitiyhteiskuntaa. Toinen vanhemmista, perheissä yleensä äiti, tekee silloin kokoaikatyön sijaan osa-aikatyötä.\nTästä Eurostatin tilasto ei kerro suoraan mitään. Soininvaara ja Elinkeinoelämän keskusliiton pk-johtaja Jyrki Hollmén keskustelivat Ylen aamu-tv: Uusi seksikumppani voi muuttaa miehen siemensyöksyä kahdella tavalla Uuden Evolutionary Psychological Science -lehden julkaiseman tutkimuksen mukaan sperman koostumus voi muuttua seksikumppanin mukaan. Ohiolaisen Woosterin korkeakoulun mukaan sperman liikkuvuus, koostumus ja määrä saattavat muuttua, kun kumppani vaihtuu.\nKiihottuminen lisääntyy, kun kyseessä on uudempi kumppani. Tutkimusten mukaan kyseessä on psykologinen seikka, jonka alkuperäinen tarkoitus on lisätä miehen viriiliyden vaikutelmaa uutta kumppania hurmatessa sekä parantaa näin lisääntymismahdollisuuksia. Uudessa tutkimuksessa selvitettiin, miten miehen siemensyöksyn nopeus ja sperma reagoivat uuteen seksuaaliseen stimulaatioon verrattuna jo tuttuun. Testi tehtiin eroottisten elokuvien avulla.\nTestiryhmälle, 21 heteromiehelle, näytettiin seitsemää kolmeminuuttista pätkää eroottisesta elokuvasta 15 päivän ajan 48—75 tunnin välein. Elokuvat näytettiin miehille yksityisesti.\nEnsimmäisissä kuudessa filmissä oli täysin samat näyttelijät. Seitsemännessä elokuvassa nainen vaihtui, mutta miesnäyttelijä pysyi samana. Suomalaiset erimielisiä treffikulujen jaosta: Kerroimme aiemmassa jutussamme viidestä deittailuvinkistä, joiden joukossa oli neuvo jättää treffien kulut miehen maksettavaksi. Lukijat jakautuivat kommenttien perusteella selkeästi kahteen leiriin. Sinkut saavat kuulla ystäviltään mitä ihmeellisimpiä asioita.\nIhmiset, antakaa sinkkujen elää ihan itse omaa elämäänsä. Me ei tarvita teidän paapomista, hän jatkaa. Hän ei ole yksin asia kanssa. Myös Liza on saanut osansa hyvää tarkoittavien ystävien naittamisyrityksistä. Mikä muu sinkkua seurustelevien asenteissa ärsyttää? Tässä vielä neljä asiaa. Miesten on yhä edelleen vaikea hakeutua turvakotiin — asiantuntijat peräänkuuluttavat asennemuutosta Miesten on yhä edelleen vaikea hakeutua turvakotiin — asiantuntijat peräänkuuluttavat asennemuutosta.\nSaarelainen korostaa, että vaikeista aiheista vaikeneminen tekee yhteydenoton ja avunhakemisen hankalammaksi. Joensuun turvakoti oli pitkään auki ainoastaan naisille, mutta miehetkin ovat nykyään tervetulleita.\nSuurempaankin kyselytulvaan oli hänen mukaansa varauduttu. Häirikkösoittoja ei ole juurikaan tullut, kertoo Pirkanmaan aluetoimiston päällikkö, komentaja Matti Eskola. Femakot ohoi, eikö tämä syrjintä kiinnostakaan teitä?: Burkaan pukeutuneeseen käytiin käsiksi pubissa — sai porttikiellon kaupan päälle MV!!?? Kaikkea ei tarvitse unelmoida, tämä teko on yksi niistä… MV!!?? Hyödylliset femakkoidiootit islamismin asialla: Äskettäin Storsjöbadetin uimahalli Östersundissa ilmoitti aloittavansa burkinien kauppaamisen ja monet hallit ovat ottaneensa käyttöön erillisiä uima-aikoja naisille ja miehille.\nTäällä on paljon meitä, jotka ovat paenneet kulttuurillista ja uskonnollista vainoa, mihin on sisältynyt naisten seksuaalisuuden kontrollointi sekä naisten ja miesten eriarvoisuus. Saavuimme suvaitsevaiseksi mainostettuun Ruotsiin suurin odotuksin. Halusimme tulla osaksi vapaata yhteiskuntaa ja sitä, mitä ruotsalainen naisasialiike oli saavuttanut. Halusimme tukea naisten vapautusliikettä myös kotimaissamme.\nMutta tänään seuraamme huolestuineina uskonnollisten voimien esiinmarssia täällä Ruotsissa. Me olemme kokeneet sen, me tunnistamme sen, emmekä halua enää kärsiä siitä uudelleen. Naisten ja miesten erottelu, esimerkiksi uimavuorojen kohdalla, on todiste islamistien vallasta ja kyvystä istuttaa kotimaista tuttuja käytänteitä uuteen maahan.\nKun uskonnolliselle johtajalle antaa pikkusormen, ei kestä kauaa, kun hän vie koko käden. Jos alamme tottua siihen, että tämän sortin ihmisnäkemyksen omaavat alkavat määrätä marssijärjestyksen, emme tiedä mihin me lopulta päädymme. Monet ovat saapuneet Ruotsiin saadakseen elää vapaudessa, mutta tänne on hiippaillut myös porukkaa, jotka haluavat viedä maata vastakkaiseen suuntaan.\nShe never cleaned the house or prepared regular meals for anyone except herself and Bernie. The boys and their father were constantly abused, verbally and physically, and left to scrounge whatever meals they could. It wasn't long before the boys were stealing food from neighbouring farms and stores in town. Any deviation from his mother's instructions was usually punished swiftly and violently.\nOn one occasion, after he refused to perform a menial task, Viola beat Henry over the head with a log of wood. The attack was so severe that his scalp was split open to the bone and the blows knocked Henry into a coma that lasted for a full day.\nWhen Henry was old enough for school, Viola further taunted him by curling his hair and sending him to school in a dress. He was ridiculed and teased by his classmates until a concerned teacher took the initiative and cut his hair and provided him with a shirt and pants to wear.\nSen mukaan avopuolisotkin voivat saada tuomioistuimen määräämän pesänjakajan toimittamaan omaisuuden erottelun. Edellytyksenä on, että pari on asunut yhdessä vähintään viisi vuotta tai heillä on yhteinen lapsi. Koko maassakin soveltaminen on vielä vähäistä: Miehen velvollisuus iät ja ajat on ollut elättää perheensä, joten se alkakoon jo ensi treffeistä. Ajatuksena on että mies maksaa aina tavalla tai toisella.\nVäestöliitto antaa pojille kaikkiaan 8 ohjetta, jotka auttavat lähestymään kiinnostavaa henkilöä: Mene juttelemaan tyttöjen kanssa. Mitä enemmän jututat sen enemmän saat kokemusta ja varmuutta jutella vastakkaisen sukupuolen kanssa.\nMoni soittaja on yksinäinen, vaikka yksinäisyys voi vaikuttaa ensin aivan muulta. Kaivataan ehkä tyttö- tai poikaystävää, vaikka se ei olekaan ongelman ydin.\nTuoreen tutkimuksen mukaan nolous ei kuitenkaan katoa mihinkään, vaikka samat asiat ostettaisiin yksityisesti verkkokaupasta. Michiganin ja Indianan yliopistojen yhteisessä tutkimuksessa kuluttajien nolostumista selvitettiin kahdessa kokeessa.\nMutta millaisia haasteita työn ja perheen yhteensovittamisessa on? Entä miten eriarvoisuus näkyy eri puolilla maata? Hanna Kinnusen vieraana ovat SEL ry: Onko parisuhteessa kaikki hyvin? Merkit siitä, että hälytyskellojen tulisi soida Jos kumppani haastaa riitaa koko ajan tai viettää entistä enemmän aikaa puhelimensa kanssa, kannattaa ehkä ottaa asia puheeksi. Jokaisessa suhteessa on hyvät ja huonot hetkensä. Mutta jos tilanne äityy tarpeeksi pahaksi, voi suhde loppua siihen.\nSen vuoksi pieniinkin hälytysmerkkeihin kannattaa reagoida, jotta suhdetta voidaan rakentaa entistä vakaammalle pohjalle. Jos siis hälytysmerkit täyttyvät, saattaa suhde olla kriisissä ja on vakavan keskustelun aika. Se on halalin ja haramin välillä joskus hiuksenhieno rako! Ihmisoikeusjärjestö Amnesty tukee seksityön laillistamista Järjestö hyväksyi kiistellyn kannanoton tiistaina kiivaan väittelyn jälkeen. Kriitikoiden mukaan suunnanmuutos tarkoittaa käytännössä sitä, että Amnesty ryhtyy puolustamaan parittamista ja bordellien omistamista.\nKoska tutkimuksissa ei kartoitettu muuta kuin miesten ruokavaliota, tutkijat eivät voi täysin varmasti sanoa, onko lihan laadulla näin suuri vaikutus miesten hedelmällisyyteen.\nEroista ainakin yksi vaikuttaa elämään niin paljon, että se vähentää elämänlaatua viikkojen tai kuukausien ajan. Kaikkea väkivaltaa pitää pyrkiä estämään Helsingin Sanomien väite Pääkirjoitus Miehiin kohdistuva väkivalta jää pitkälti juuri tämän painotuksen vuoksi tunnistamatta ja ilmoittamatta. Se lakaistaan tietoisesti piiloon, jotta sen vähättelyä voitaisiin jatkaa. Sukupuolineutraali väkivallan vastustaminen ei heikentäisi naisten asemaa millään muotoa. Se kuitenkin tekisi selväksi sen, että miesten ja poikien henkeä, terveyttä ja ihmisarvoa pidetään yhtä suuressa arvossa kuin tyttöjen ja naisten.\nMiettinen on myös väitellyt lukujen hämäläisistä naisista. Amnesty aiheutti myrskyn - sallii seksityön Ihmisoikeusjärjestö Amnesty International on hyväksynyt kiistellyn kannanoton seksityön dekriminalisoinnista eli laillistamisesta. Järjestön mukaan näin pystytään pitämään huolta seksityöläisten ihmisoikeuksista. Amnestyn päätöstä on arvosteltu heti kovin sanoin. Amnestyn päätös syntyi kaksi vuotta kestäneiden tutkimuksien ja konsultoinnin jälkeen.\nSiitä huolimatta miesten kannattanee pitää tämä mielessä. Tiedättekö, mistä aiheista naisille kannattaa puhua? Lue toimivat neuvot Osa miehistä elää siinä harhaluulossa, ettei naisille kannata puhua urheilusta tai hiustenlaitosta. Elite Daily -sivustolla listataan asioita, joista miesten kannattaisi oppia puhumaan naisten kanssa ja vielä oikein. Näin elo naisen kanssa ja ylipäätään eläminen maapallolla helpottuu merkittävästi. Asiat saattavat joidenkin miesten korviin kuulostaa vähäpätöisiltä, mutta ei, ne eivät ole.\nTyöntekijä tapaa niitä seksinostajia, jotka haluavat apua käytöksensä muuttamiseen. Seksin ostaminen on kielletty Ruotsissa lailla. Väestöliiton poikia tukevaan anonyymiin puhelinpalveluun tuli viime vuonna peräti puhelua, joiden aiheena oli omat sukupuolielimet. Poikien kysymysten kirjo on tuttu vuosikymmenten ajalta: Osa kysymyksistä liittyy lääketieteellistä hoitoa vaativiin ongelmiin. Poikien puhelimessa onkin laitettu merkille, että alati yleistyvä nettiporno vääristää poikien ja nuorten miesten käsitystä omasta kehosta ja sukupuolielimistä.\nNiissä päivystäjältä kysyttiin esimerkiksi erilaisista yhdyntätavoista tai fetisseistä. Poikien puhelimen vuosiraportissa arvioidaan, että poikaporukat ovat luultavammin kohdanneet nämä aiheet pornossa. Yleistä seksitietoa kysyttiin puhelussa. Yleiset seksikysymykset olivat eniten poikia askarruttava aihepiiri. Kotityöt pitivät huolen siitä, ettei vapaa-ajanongelmia ollut. Kyllä, nämä kaksi asiaa kuuluvat yhteen.\nEnnen kuin haaveita Tinderin avulla löydetystä kumppanista kannattaa elätellä, on syytä laittaa oma profiilinsa kuntoon. Kuvat kertovat enemmän kuin tuhat sanaa, joten varsinkin oman kuvakokoelman kanssa tulee olla tarkkana. Miehillä on varmasti oma mielipiteensä, minkälaiset profiilikuvat saavat heidät syttymään, mutta niin on naisillakin: Alusvaatteet ovat aikojen saatossa olleet niin politiikan välineitä, kohun aiheuttajia kuin statussymboleitakin. Kuumin muoti on vaihdellut pikkuriikkisistä stringeistä aina jättimäisiin mummonhousuihin.\nEhkäisyn kehityksestä kertovat niin piirrokset, kirjoitetut tarinat kuin lääketieteelliset dokumentit.\nKukaan ei pidä siitä, että joutuu kritiikin kohteeksi. Arvostus on tapa osoittaa kumppanille se, että huomaamme heidät ja että he ovat tärkeitä. Sinun ei tarvitse odottaa, että toinen pettää sinua tai joudutte avioeron partaalle, ymmärtääksesi arvostuksen merkityksen.\nJokapäiväisen arvostuksen osoittaminen voi vain auttaa parisuhdettanne, joten älkää unohtako sitä. Kerro kumppanillesi ne syyt, miksi arvostat häntä ja kerro ne niin, että hän huomaa sinun panneen hänen tekonsa merkille. Arvostus voi olla myös laajempaa tyyliin: Kun huomioit, mitä kumppanisi tekee, voi parisuhteenne kääntyä uuteen nousuun. Muistakaa, että parisuhde vaatii työtä.\nNämä ovat tavanomaisia pornolehtiä, kuten Playboy tai Penthouse, kertoo yhtiön omistaja, vain etunimellään esiintyvä Dave. Webuyanyporn-niminen yhtiö vakuuttaa palvelun hienotunteisuudesta.\nEnnen ehkäisypillerien ja muiden modernien menetelmien syntyä ehkäisyyn on käytetty mitä kummallisimpia keinoja, kertoo päivän Helsingin Sanomat ehkäisyn historiaa käsittelevässä artikkelissaan. Nainen voi olla hedelmällinen jopa 40 vuotta ja tarve hallita hedelmällisyyttä on ollut olemassa jo ennen ajanlaskun alkua. Teollistumisen myötä kehittyi myös ehkäisyteollisuus ja yksi kehityksen huippukohdista oli ehkäisypillerin markkinoille tulo luvulla. Tällä hetkellä yli miljoonaa naista käyttää ehkäisypilleriä raskaudenehkäisyyn maailmalla.\nCasanovalla oli tapana laittaa naisen emättimeen palanen sitruunaa tai sitruunalla kostutettu vanutuppo. Myöhemmin tutkimuksissa on selvinnyt, että sitruunamehu tuhoaa sekä spermaa että vähentää HIV: Sitruuna on ollut erittäin yleinen ehkäisymenetelmä Välimeren maissa.\nSpermisidien luotettavuus on noin 70—80 prosenttia. Video paljastaa karun totuuden pestistä Kaaso on kuin epäpätevä terapeutti, joka vain odottaa, että morsian saa hermoromahduksen. Elite Daily -sivuston videolta selviää, miten vaikeata naisen on joskus olla kaasona. Hyvän kaason pitää olla myös hyvä suunnittelija, pitää rakastaa järjestelemistä, yksityiskohtia ja koristelemista, mutta aina morsiamen paras ystävä ei ole näissä asioissa onnensa kukkuloilla.\n. 2. toukokuu Suomalaista naintia alastonsuomi video - Seksiliike sex Kreeta peniksen kasvaminen testogel kokemukset alastonkuva homoseksuaalit nuori videoita treffisivusto mummon isot tissit hieronta kokkola julkkisten. Videos, hania s Foot Massage. Videot treffit lappeenranta amatöri alastonkuvia yle puhe net. joulukuu Muistan, että nuorempana netissä sanoin aina olevani poika, . jos niistä on puhe, vaikka muuten olenkin erittäin avoin ihminen. . kuin Hollywood-julkkiksia - tällaisen "taviksen" tavoittamattomissa. . Äitini saattaisi ehkä ymmärtää seksuaalisuuttani, sillä hänellä on ollut/on homoseksuaalisia ystäviä. 6. syyskuu org ale bar tampere mobiili luukku koti seksiä kokkola lehti netissä .. Bb johanna suihkussa suomalaisten julkkisten alastonkuvat veli pani .. Yle Tunnuksen käyttöehdot muuttuvat Hyväksyn käyttöehdot Hyväksyn myöhemmin. . Erotic massage xxx rivoa puhetta suomalainen vaimo ratsasti kullilla.\nVaikkapa sitä seuranneisiin ristiretkiin. Vaikkapa nykypäivän Suomessa ymmärtämättömien lasten kastaminen. Vaikkapa pakolliset kirkolliset menot koulussa kaikille tietämättään liitetyille. Jos olet todella näin tietämätön oman uskontosi historiasta, lienee turhaa näistä asioista kanssasi keskustella.\nPaavali kuitenkin lähetti kirjeitä seurakunnille ja ohjasi heidän toimintaa - toimi kuin Jumalan käsi maanpäällä. Ole nyt nainen hiljaa, kuten luottamasi Paavali käskee. Ei kannata paljastaa tietämättömyyttään näin railakkaasti. Homokysymys on mediassa siksi niin paljon, kun löytyy edelleen niin paljon ihmisiä, joille on aivan käsittämättömän vaikeaa ymmärtää homoseksuaalisuuden luonnollisuus ja se, ettei siinä ole mitään väärää.\nJo Jeesus sanoi, etteivät kaikki ole syntymästään saakka sopeutuvia avioliittoon - ei voida olla tietenkään varmoja, mutta on epäilty tämän tarkoittaneen myös homoseksuaaleja. Silloisessa yhteiskunnassa - kuten uskomattomasti myös tänäkään päivänä - homoseksuaaliset avioliitot eivät olleet hyväksyttävissä.\nOlet varmaan tietoinen, ettei tuota pidetä nykyään mitenkään itsestään selvänä, siis että Jumala loi mieheksi ja naiseksi ja että sillä pitäisi olla jotain merkitystä? Tarkoittanet tuolla "kolmannella sukupuolella" eri tavoin intersukupuolisia ihmisiä. Geneettisesti ihminen on aina joko mies tai nainen, joten se on selvitettävissä.\nYleensä intersukupuoliset ihmiset ovat kokonaan hedelmättömiä. Kenelläkään ei ole täysin toimivia molempien sukupuolten sukupuolielimiä. Ihmisiä on kieltämättä jo aika paljon, mutta ihmiset myös vanhenevat ja kuolevat.\nLänsimaissa ollaan isojen ongelmien edessä, koska huoltosuhde heikkenee niin, ettei hyvinvointiyhteiskuntaa ehkä pystytä enää pitämään pytsyssä. Syynä on se, että lapsia on näissä maissa syntynyt jo vuosikymmenten ajan liian vähän. Itse uskon siihen, että hyvin suuri määrä ihmisiä voi elää tuhoamatta luontoa, jos vain halua löytyy.\nEnergia voidaan tuottaa uusiutuvasti, jätteet kierrättää ja jätevedet puhdistaa. Ihmisapinalla ei sitä vaaraa ainakaan näillä näkymin ole. Olisiko se vahinko, vaikka kuolisikin sukupuuttoon. Ihminen on kehittynyt aivan toisin kuin sinä luulet. Kukaan eikä mikään ole luonut ihmistä. Kun me lisäännymme ja tarvitsemme ravintoa, valjastamme yhä suuremman kapasiteetin maapallon ruokavaroista käyttöömme.\nTuhoamme metsiä ja saatamme lajeja sukupuuttoon vain, jotta me saisimme ruokaa. Ei se kuulosta minusta kovin huolehtivalta. Lisäksi tarvitsemme enenevissä määrin tilaa, joka ahdistaa entisestään joidenkin lajien elinympäristöä. Lisääntymisen tulee vähentyä ja lisääntymisajankohdan myöhäistyä. Jos me aloitamme lisääntymisen nuorena, saatamme nähdä jopa lapsenlapsenlapsenlapsemme. Tällainen oli äärimmäisen harvinaista vain vuosisata sitten.\nLuonnollinen poistuma on hidastunut, herjaamme jopa Jumalaa pitkittämällä elämää letkuin ja piuhoin, pitämällä virallisesti hengissä ihmistä, jolla ei enää omat elintoiminnot toimi eikä aivotoimintaakaan ole. Toki kaikkia, jotka niin toivovat, on hengissä pidettävä. On kuitenkin pyrittävä löytämään se inhimillinen elämä kaikessa tuossa. Onko todella ihmisarvoista elämää maata letkuissa pahimmillaan toista vuosikymmentä? Itse en ainakaan sellaista haluaisi.\nEn myöskään itse aio suostua sellaisiin hoitoihin, jotka olennaisesti laskisivat kykyäni elää ja toimia, nauttia elämästäni sellaisena, kuin se on tarkoitettu. Luotan itse tieteeseen myös - tiede voi vastata kysymyksiin ja ennenkaikkea kysyä oikeita kysymyksiä, joita tulisi pohtia. Puhun Raamatun sanaan uskoville sanalla, jota he uskovat. Kun he eivät ymmärrä tieteen kieltä, on puhuttava heille sitä kieltä, jonka he voisivat ymmärtää.\nKuitenkin myös heidän rakkaasta kaikki-tietävästä kirjasta voidaan johtaa aivan samoja johtopäätöksiä elämän suhteen, kuin mitä tiedekin antaa - varsinkin heille, jotka eivät sanasta sanaan usko.\nHaverinen ei ilmiselvästikään sanasta sanaan usko, sillä muutenhan hän olisi vaiti, joten minulla on tilaa yrittää selventää hänelle, minkälaisena heidän sanansa voi myös näyttäytyä. En koe tieteen ja uskon olevan niin ristiriitaisia keskenään, kuin miten lähes kuka tahansa muu sen kokee. Kyseessä ei kuitenkaan ole niinkään vain kristinusko, vaan tietty yleismaailmallinen uskon ja hengellisyyden kokemus.\nSinulle on ilmeisesti hyvin tärkeää yrittää piikitellä oletettuun tietämättömyyteeni, joten ole hyvä vaan, jos saat siitä mielihyvää. Luulin, että yritit edetä keskustelussasi jotenkin johdonmukaisesti ja siksi ihmettelin tuota pakkokäännytyskommenttia. Ilmeisesti halusit kuitenkin vain purkaa sydämeltäsi kaikkia niitä asioita, jotka kristillisyydessä ovat joskus ottaneet sinua päähän. Kyllä, tähän hänet oli kutsuttu. Hänen oli suorastaan pakko tehdä sitä.\nHänet Jeesus itse pakkokäännytti Damaskon tiellä. D en tosiaan tiennyt olevani nyt seurakunnan kokouksessa. Pahoittelen, että paljastin tietämättömyyteni näin railakkaasti. Tuota samaa kirjoitin itse blogikirjoituksessani "Mitä on äärikristillisyys" viime kesänä tai taisin kirjoittaa, että tarkalleen ottaen Jeesus on ollut ainoa koskaan elänyt äärikristitty.\nNämä evoluutio-asiat ovat vaan todistettuja. En minä niitä muuksi voi muuttaa vaikka haluaisinkin. Uskovaiset eivät yksinkertaisesti hyväksy sitä, että ei ole jumalaa joka on luonut simsalabim kaiken.\nJoo, se on laajalti käytössä nykyään, koska on tämä aukkojen jumala, joka selittää kaiken, mitä tiede ei ole vielä selvittänyt. Ei minulla ole tarvetta purkaa sitä, mikä kristillisyydessä ja sen historiassa ärsyttää.\nMyönnän, että hieman paloi hihat jo tässä keskustelussa ja pahoittelen kyllä siitä. Minulle itselleni on mahdotonta nähdä asiat kuten sinä näet. Yritän saada ymmärrystä sinusta, mutta en saa. Luotat Paavalin sanoihin lujasti, mutta et noudata niitä. Epäilen, kuinka paljon kaikista Raamatun käskyistä noudatatkaan. En kuitenkaan kaipaa syntilistaa, mutta koen sinun olevan hieman tekopyhä. Jos Jeesus tulisi tänäpäivänä maanpäälle, voisin kuvitella hänen hyväksyvän homoseksuaalisuuden.\nEn mitenkään voi nähdä Raamatussa kuvailtua Jeesusta saarnaamassa homoille heidän homoudestaan. Paavalin kutsumus ja sen toteutus poikkeaa niin paljon Jeesuksen sanoista, että itse koen hänen olleen valtaa tavoitteleva, myöhäiskäännynnäinen juutalainen.\nMutta nämä ovat jo mielipideasioita. Hänen sanomansa tuntuu kuitenkin niin ristiriitaiselta Jeesuksen sanoihin nähden. Lisäksi kun en usko yhteenkään Raamatun kohtaan, joka on ristiriidassa arkijärjen kanssa, joten mikäli sinulla on usko fyysisesti ylösnousseesta Jeesuksesta, tekee se suuren eron meissä. Hänen ilmestymisensä Paavalille on minulle joko hänen keksintöään, hallusinointiaan tai railakas uni.\nPuhun luottamisesta siksi, että tiede korjaa itseään. Toisinaan siellä on ollut huteja, jotka sitten korjataan. Luotan siihen, että se tekee sitä työtä jatkuvasti ja sillä tavoin, kuin tiedettä tuleekin tehdä. Toisinaan todisteet saattavat olla ristiriitaisia, toisinaan riittämättömiä, toisinaan täysin toisensa kumoavia. On totta, että uskovaiset eivät helpolla hyväksy tiedettä. Se on surullista, sillä mielestäni tieteen antama maailmankuva on huomattavasti paljon ihmeellisempi kuin minkään uskonnon antama selitys maailmasta, sen synnystä ja toimintatavoista.\nJos joksikin kuvaisin itseäni, olisi se uskovainen ateisti. Paradoksaalinen, mutta niin paikkaansa pitävä. En myöskään kuulu mihinkään uskonnolliseen yhdyskuntaan.\nEn sanoisi uskovani älykkääseen suunnitelijaan, mutta nimenomaan tieteen kautta olen huomannut kokevani niin auttamattoman pienen ja nöyrän olon, että sitä joku voisi kutsua Jumalan edessä nöyrtymiseksi. Sitä se ei kohdallani ole, vaan maailmankaikkeuden uskomattoman hieno toiminta on vavahduttavaa. Siinä kaikessa on jokin järki, mutta se järki on juuri jotain sellaista, mitä monet uskonnot kirjoituksissaan kuvaavat - se on kaikki, se ei ole mitään, se on tuntematon, eikä sitä voida koskaan täysin selvittää.\nTiede onneksi meille selvittää jatkuvasti lisää, sillä on äärimmäisen tärkeää tietää ja ymmärtää se, missä ihmisen paikka on. Aika hävyttömän vähäinen on yhden ihmisen merkitys tällä pallolla. Se lienee suurimpia syitä siihen, miksi on luotu Jumala, joka olisi luonut ihmisen, jotta voisimme sitä kautta mukamas kokea suuremman merkityksen elämässä.\nLisäksi se on mainio tapa välttää vastuuta, kun kaikki on Jumalan suunnitelmaa jne jne.. Mitä esimerkiksi ajattelen maailmankaikkeuden synnystä, on ns. Big Bang- teoria mielestäni vakuuttava - onhan sillä laaja todistusaineisto. Siinä on kuitenkin sellainen pieni jippo - voimme aina päästä lähemmäs ja lähemmäs maailmankaikkeuden alkua, mutta emme voi koskaan saavuttaa hetkeä 0.\nTällä hetkellä kaiketi tiedämme, minkälainen oli maailmankaikkeus 1 sekunnin ikäisenä, mutta kun jatkamme, pääsemme esimerkiksi 0,1 sek, 0, sek jne. Sillä tavoin voimme ajatella maailman olleen "aina" ja sama pätee myös loppua kohden mennessä. Niinpä voimme ajatella sen olevan "ikuinen".\nEivät nuo tuetta jääneet järjestöt tarjoa mitään eheytysterapiaa. Ymmärtääkseni seksuaalista eheytysterapiaa tarjoavat tahot kuten Aslan ry. Aslanin touhu on täysin moraalitonta mielen puoskarointia.\nEn ymmärrä että se saa ylipäätään jatkaa toimintaansa. Voit eheytyä, kun oikein kovasti vain haluat, uskot ja rukoilet. Suoranaista eheytyshoitoa se ei toki ole, mutta mielestäni se pyrkii tukemaan myös näitä - ennenkaikkea oikeuttamaan sellaista. Jos viestii, että rukoilemalla ja armolla voi "korjaantua" seksuaalisuudestaan, ei se kaukana ole eheytysohjelmista. Eikö Aslan ry saa julkista tukea? Jos tämä pitää paikkansa ei ole ihme, että yleinen tietoisuus aiheestä on niin yksipuolinen ja rajoittunut.\nNäin siis kyselee tämä ihka oikea ja todellinen "Anni". Tuo Anni nyt 16v joutui muuttamaan pois kotoaan muutamaksi viikoksi mediaröpytyksen alettua, koska jotkut hänet videosta tunnistaneet henkilöt uhkailivat häntä. Epäilemättä kyseinen kampanja ärsyttää niitä, jotka toivoisivat kaikkien pitävän homoseksuaalista elämäntapaa myönteisenä asiana. Tästä huolimatta kampanjan lähtökohta oli myönteinen. Kristilliseen ihmiskäsitykseen kuuluu olennaisesti se, että kaikki ovat jollakin tavalla rikkinäisiä, eivätkä homoseksuaalisia tunteita kokevat ole mikään poikkeus.\nSamalla viivalla olemme kaikki. Miten olisi, jos pidettäisiin seksuaalista suuntautumista neutraalina asiana, sillä sitä sen tulisi olla. Ei ole yhtään sen positiivsempaa olla homoseksuaali kuin heteroseksuaalikaan. Kaivapa esille Matteuksen evankeliumi ja lue kohta Jeesuskin oli aina syrjittyjen ja hyljeksittyjen puolella. Teidänlaisenne kristityt toimivat Jeesuksen sanaa vastaan. Ettekä sitä edes ylpeydentunnossanne huomaa.\nMinä pidän ihmisiä ihmisinä. Omine taipumuksineen ja luonteenpiirteineen. Te taas yritätte ronkkia ihmisistä koko ajan jotain vikaa. Ei tämä nainen ikävä kyllä tunne kristinuskoa. Kristinuskossa on paljon erilaisia suuntauksia, toisten ajatellessa ihmisten olevan erityisen rikkinäisiäkin.\nToiset pitävät ihmisiä vain ihmisinä, joka tarkoittaa inhimillisyyttä, mikä taasen tarkoittaa sitä, että jokainen meistä tekee virheitä ja virhearvioita. Tämäntyyppinen ajatus on kaiketi kaikkein suosituin, mutta pieniäänisin - ja he kaikkoavat myös eri järjestäytyneistä uskonnollisista yhdistyksistä pitäessään niitä liian ahdasmielisenä ja ihmisarvoa alentavana.\nSoili Haverinen, tutustu mainitsemaani Juha Sihvolan Maailmankansalaisen uskonto- kirjaan. Siinä on paljon tarpeellista tietoa uskonnostasi. Raamattukaan ei kovin huono kirja ole luettavaksi kun lukee sen silmät auki, eikä pyri näkemään vain sitä, mitä haluaa.\nEpäilemättä en tunne sinun kristinuskoasi enkä varmaan Juha Sihvolankaan uskontoa, mutta tuskin sieltä mitään kovin uutta kävelisi vastaan. Näköjään saman professorin oppilaita olemme Sihvolan kanssa. Kirja käsittelee hyvin laajasti nimenomaan kristinuskon historiaa, siihen liittynyttä filosofista keskustelua sekä kristinuskon vaikutuksia yhteiskuntiimme. Ihmeellisen kaikkitietävä sitten taidat olla, mikäli voit väittää, ettei hänellä olisi mitään uutta tietoa sinulle annettavaksi.\nVideolla hän kuitenkin kertoo olevansa vuotias. Et kuitenkaan kertonut tunnetko tämän "Annin", vai miksi väität että hän on joutunut uhkailujen kohteeksi. Sanot myös, ett kristilliseen ihmiskäsitykseen kuuluu olennaisesti se, että kaikki ovat jollain tavalla rikkinäisiä.\nOlen jo yli seitsemänkymppinen, mutten vielä koskaan ole törmännyt tällaiseen kristilliseen ihmiskäsitykseen. Sanot, että samalla viivalla olemme kaikki.\nKerron Sinulle luottamuksellisesti, etten todellakaan ole samalla viivalla kanssasi. Sinä olet samalla viivalla "kansankirkkomme" perustajan Martin Lutherin kanssa. Hän oli ja on edelleen koko Euroopan kirjoitetun historian suurin ja menestyksellisin antisemiitti. Niitä on melkoisesti, jopa lähimmässä kirjastossa.\nEn nyt tarkoita kirkon oveen naulattuja. Augusten Burroughs suomennettuna mm. Ja kivasti nykypäivästä, kun on löytäny oikean ihmisen kanssaelämään. Hupaisinta tämän juoksee saksien kanssa -tyypin jorinoissa on kertomus poliisikoulun pääsykoetehtävästä, niin ja sitten tarina mainoksen tekemisestä jo käytettyyn formaattiin. Suomeen voi ja uskaltaa muuttaa joku fiksu, se maahanmuuttaja? Tiesittekö että itärajalla on kunta jossa äänestyksellä on päätetty myymättä maata venäläiselle?\nAteisti Arhinmäeltä puuttuu lähimmäisen rakkaus ja empatia! Siinä vastaus koko ongelmaan. Päivi on koko hallituksen ylivoimaisesti paras ministeri! Ateisti Arhinmäellä on lähimmäisenrakkautta ja empatiaa. Hän nimenomaan haluaa, että heikompiosaisista pidetään huolta ja että ihmisiä kohdellaan tasavertaisesti. Siihen ei Räsänen kykene. No joo, Soili Haverinen.\nTämä oli poliitikon kannanotto. Räsäsen oma kristillinen firma taisi jäädä vähän vaille tukia. Mua tämä homofobia kiinnostaa siksi, että se on miesten ongelma. Naisia tämä fobia ei vaivaa ollenkaan. Blogi on tämä http: Missä on sanottu että päätös liittyisi järjestöjen kantaa avioliittoinstituutioon? Vaikka tiedän sohaisevani muurahaispesää, niin niin kauan kuin kirkolla on verotusoikeus, olisi oikeastaan kohtuullista, että kirkko hoitaisi omaan piiriinsä kuuluvan nuorisotyön omilla rahoillaan.\nNiin ne muutkin kristityt tekevät. Eräiden toisten kristillisten järjestöjen ohella ministeriö myönsi nuorisotyöntukea Islamilaiselle neuvostolle euroa! Linkitin Arhinmäelle olennaisimman kohdan tästä blogista. Gerard van den Aardeweg: Tri Robert Spizer, tutkittuaan useita muutoksen kokeneita homoja, näkee, että muutos voi olla mahdollista ja aitoa.\nTutkijat Pillard ja Byne näkevät että homous ei ole synnynnäistä, vaan seurausta vääristyneistä ihmissuhteista. Erik Ewalds joka on vuosikymmeniä hoitanut homoja, toteaa että homous johtuu kasvutraumoista. Hän on menestyksellisesti hoitanut kymmeniä homoja. Amerikan ex-gay ryhmä kysyi muutosterapian tuominneelta Amerikan psykiatriselta yhdistykseltä: Muutama vuosi sitten eräs tangoprinssimme kertoi julkisesti muuttuneensa homosta heteroseksuaaliseksi.\nMyös Ari Puonti on julkisesti puhunut eheytymistään. Suomessa on paljon muuttuneita, mutta kaikki eivät vain halua tulla julkisuuteen, koska tietää vastustuksen. On todella ikävää jos ja kun homoilta viedään vapaaehtoinen mahdollisuus muuttua, ja painostetaan pakkohomouteen. Eheytymisestä on myös suomalainen tutkimus: Tässä on muuten tutkimus näistä eheytymisistä: Että oikein painostetaan pakkohomouteen. Kyllä se painostus muuttua tulee uskovaispiireistä. Miksi te käytätte sanaa eheytyä?\nEt sinä kirjoituksesi perusteella kovin eheältä ihmiseltä vaikuta. Tässä esimerkki siitä että kun epämieluisia tosiasioita esitetään niin jäljelle jää vain esittäjän solvaaminen. Mikset voi hyväksyä sitä että jotkut ihmiset itse haluavat muuttua, sekin on heidän ihmisoikeutensa samoin kuin on olla haluamatta muutosta. Kyse ei ole mistään pakkoeheytyksestä, vaan vapaaehtoisesta eheytymistä niille, jotka haluavat. Jos ei halua muutosta, kukaan ei pakota tällaiseen toimintaan, jos haluaa muutosta, niin tottakai pitää suvaita, että ihmistä autetaan tässä muutosprosessissa.\nTuossa oppaassa kerrotaan miten tällainen prosessi tapahtuu. Amerikoissa kukoistaa suurella rahalla myös "tiede", jonka mumkaan ihminen luotiin vuotta sitten eikä mitään evoluutiota ole olemassakaan. Espanjalaisesta luolasta on löytynyt maalauksia, joiden tutkijat uskovat olevan 42 vuoden takaa: Salaliittoteoriat ovat ainoat selitykset näillä tyypeillä jatkuvaa vastakkaisten todisteiden virtaa vastaan: Oman homoutesiko ajattelin poistaa vai jonkun toisen läheisen?\nEikö olisi parempi vain tunnustaa tosiasia että homous on ominaisuus jota ei voi muuttaa eikä pidä. Eikä sitä tarvitse pelätä. Se on täysin luonnollista. Kuten jo edellä kirjoitan homoseksuaalisuuden muuttaminen heteroseksuaalisuudeksi on mahdotonta, koska ainakin miesten homoseksuaalisuudella on geneettinen perusta.\nHuffington post kirjoitti tätä geneettistä perustaa selvittävistä laajoista tieteellisistä tutkimuksista kesäkuussa:.\nMainitsemasi eheytyshoitojen tärkein tieteellinen puolustaja, Columbian yliopiston emeritus-professori Robert Spitzer pyytää homoyhteisöltä anteeksi tutkimuksiaan:. Tunnenkin olevani homoyhteisölle anteeksipyynnön velkaa tutkimukseni johdosta, joka teki todistamattomia väitteitä eheytyshoitojen tehosta. Pyydän anteeksi myös jokaiselta homolta, joka tuhlasi aikaansa ja voimavarojaan johonkin eheytyshoidon muotoon, koska uskoi, että olin osoittanut, että eheytyshoito toimii joillakin 'korkeasti motivoituneilla' henkilöillä.\nEhkä se on uskovaisille kaikkein mielenkiintoisin asia. En tiedä, mutta kovasti ovat tuomitsemassa. He näkevät homoseksuaalien elämän sarjana seksiakteja, ei minään muuna. Heterothan elävät heidän mielestään oikein, eikä ole seksi koko ajan mielessä. Advocate-lehti sai Chamberlainilta haastattelun. Siinä hän kertoo näkemyksensä siitä, että harhaisessa amerikkalaisessa yhteiskunnassa homofobia pitää huolen, ettei nuori, kaapista ulos astunut miesnäyttelijä etene urallaan kuuluisuuteen huippunäyttelijäksi.\nAivan sama tilanne on hänen mielestään Englannissa ja vaikkapa Italiassa. Symppiksen oloinen Richard Chamberlain tuli aikanaan tunnetuksi ja erittäin pidetyksi tv-sarjassa roolistaan Tohtori Kildare Hän astui ulos kaapista vasta 69 vuotiaana, vuonna muistelmakirjassaan "Shattered Love" Voisi tarkoittaa "Lopen uupunut rakkaus". Jokainen nuori nouseva naistähti ja ilmeisesti myös miestähti, joutuu homokohun kouriin. Tällä tahallisella paskanpuhumisella pyritään outtaamaan nuoria, ennen kuin heistä tulee todellisiä tähtiä, jotta voitaisiin heittää kapuloita rattaisiin ajoissa.\nMikäli heistä ehtii tulla jo tähtiä, heidän uraansa on paljon hankalampi jarruttaa. Hollywoodin a-listalle ehtinyttä on hankala pudottaa, mutta b-listalaista on paljon helpompi estää nousemasta a-listalle. Vahinkoja voi minimoida kertomalla olevansa bisexuaali. Funkkujen painostus kohdistuu studioihin, ohjaajiin, tuottajiin ja tietysti rahoittajiin.\nKoska kilpailu on kovaa, niin tällä pyritään ohjaamaan näyttelijävalintoja niihin, joiden ympärillä ei vello negatiivinen kohu.\nFunkkujen ajattelussa homonäyttelijä ei ole näyttelijä, vaan julkinen homomainos, joka täytyy saada pois näkyvistä. No kun ihmisen suhtautuminen omaan tekemiseensä on se pointti. Lahjakkaita homoja on maailma väärällään, mutta ei heitä homona oleminen ole ajanut, vaan jokin muu sisäinen palo.\nEn minä ole tehnyt työtäni nimenomaan heterona. Sen olen huomannut, että primitiivinen käsitys seksuaalisuudesta ajaa kristittyjä ajattelemaan, että sukupuolella olisi suuri merkitys. Korjaan tätä Sandemosen verran. Poikkeavuus ja Janten laki voi luoda ristiriidan, josta on selviydyttävä. Lahjakkuus syntyy vaikeuksien voittamisesta. Sandemosen Jante on kylä jossa ei voi olla erilainen kuin muut. TÄMÄ on juuri sitä, mitä minä vihaan politiikassa ja poliitikoissa.\nKunsää Päivi oot ny ristitty ja uskot niihin samoihin satuolentoihin kuin joku jossain p.. Ja eiku oikeuteen ja lisää verorahoja palamaan kun jollekkin ei jaettu verovaroja vaikka joku toinen sai, sit hoviin ja korkeimpaan, pari millii taas menny lisää ja huuhaat saa avustuksensa viivästyskorolla. Millekään uskonnolliselle järjestölle ei pitäisi antaa tukea. Jätettäisiin tämä henkitiede kokonaan yliopistojen hoidettavasti ja tunnustuksellista uskoa voi sitten toteuttaa vaikka kirkossa. Kirkon verotusoikeus voidaan musta säilyttää, hoitaahan kirkko tärkeitä tehtäviä diakoniasta hautausmaihin.\nPäivi Räsänen on omassa katsomuksessaan niin vilpitön kuin voi olla. Siis tässä homojen jahtaamisessa viikosta ja vuodesta toiseen? Vilpitön varmasti mutta täysin väärässä. Hänen taikauskoaan vastaan puhuu kaikki tieteen havainnot. Tiede on tutkittua ja verifioitua tietoa, usko on uskomusten loputon kokoelma. Jep, kuullu joskus poliitikolta, puhun niin totta kuin osaan, tai jotain sinnepäin.\nToki eri puolue ja henkilö. Olipa virkistävää Jonna Purojärven purkaus koko kristinuskon ristiriidoista.\nKuinka tosiaan sama henkilö voi edellyttää, että muutama hassu kohta raamatussa käsittelee homoseksuaalisuutta, ne nostetaan keskiöön ja sitten kaiken muun saa hylätä. Raamattua ei voi lukea paikoitellen kirjaimellisesti ja paikoitellen symbolisella tasolla. Se johtaa äärettömään määrään tulkintoja.\nEn ymmärrä sitä, miten voi olla uskontotieteilijä ja samalla kiihkoilla raamatun sekavan ja kiistanalaisten kohtien puolesta. Rouva tai Neiti Haverisella ei näytä olevan käsitystä, mitä tiede on. Jopa uskontotieteen pitäisi olla objektiivista, muutoin se ei ole tiedettä. Sellaista väitöskirjaa ei pitäisi päästä mistään yliopistosta, jossa ei kriittisesti tarkastella raamatun kertomuksia uskonnon historian valossa.\nVoi hyvä jumala, jos henkilö ei ole sisäistänyt lukiotason uskonnon tunneilla opetettuja asioita ja samalla tekee väitöskirjaa.\nNo, yliopistothan tehtailevat tohtoreita hinnalla millä hyvänsä. Väitöskirjojen taso on romahtanut viimeisen vuosikymmenen aikana. Tosin tämä viimeinen osio vain yleisellä tasolla. Luepa Hannu vähän tarkemmin, jos oikeasti haluat ymmärtää. Voin toki yrittää vielä vääntää rautalangasta, jos siitä olisi apua. En edellytä, että muutama hassu kohta puhuisi Raamatussa homoseksuaalisuudesta. Totesin tuolla, että koko käsitettä ei mainita, koska se keksittiin vasta luvulla. Sen sijaan se, mikä viittaa nykyään homoseksuaalisuudeksi nimitettyyn käytökseen on yksiselitteisesti tuomittu kaikialla Raamatussa.\nNämä eivät ole yksittäisiä kohtia vaan liittyvät siihen kokonaisuuteen, miten ihminen ja ihmisen sukupuolisuus kokonaisuutensa ymmärretään. Tietenkin, jos kysytään sitä, mikä on Raamatun suhtautuminen homoseksuaaliseen käytökseen keskeisiä ovat juuri ne kohdat, jotka siitä puhuvat.\nJos taas joku kysyy, mikä on Raamatun suhtautuminen koronkiskontaan, keskeisiä ovat ne kohdat, jotka puhuvat siitä. Mikä tässä on ongelma?\nOlen samaa mieltä siitä, ettei saa valikoida mielivaltaisesti, mitkä kohdat Raamatusta luetaan kirjaimellisesti ja mitä ei. En ole missään sanonut, että muut asiat Raamatusta saisi hylätä, enkä tule sanomaan. Jeesus sanoi, ettei laista katoa pieninkään piirto ennen kuin taivas ja maa katoavat, eikä minulla ole mitään sitä vastaan.\nRaamattua tulee lukea kirjaimellisesti ja silloin, kuin tuosta kirjaimellisesta merkityksestä ei ole varmuutta, se tulee yrittää selvittää. Kirjaimelliseen lukemiseen kuulu tietysti se, että jos Raamattu itse ilmaisee, esim.\nEn ole uskontotieteilijä vaan uskonnonfilosofi. Luulen, että minulla on jokin käsitys siitä, mitä tiede on ja ehkä myös siitä, mitä tiede ei ole. Tiede ei voi koskaan kattaa koko todellisuuden ymmärtämistä, mutta se on erittäin hyödyllinen niillä alueilla, joihin sen välineistö riittää.\nFilosofia taas ei ole tiedettä vaan tieteen perusta. Se tutkii enemmän niitä edellytyksiä, joiden pohjalta voidaan esim. Suurin osa Suomen yliopistoissa julkaistavista väitöskirjoista, kuten omani, tarkastelee jotain muuta kuin Raamatun kertomuksia uskonnon historian valossa. Ikävää, että et arvosta muita aiheita käsittelevää tutkimusta. Omalla väitöstutkimuksellani ei ole mitään tekemistä raamatuntutkimuksen kanssa, jota harrastetaan enemmän eksegetiikan osastolla.\nVäitöskirjaa ei koota blogikommenteista. Olen pahoillani, jos olet saanut sen käsityksen. Väitöstutkimuksessa metodit ovat jokseenkin toisenlaiset. Jos henkilö tekee teologian piiriin kuuluvaa väitöskirjaa, eikä ole oppinut vielä suhtautumaan kriittisesti siihen, mitä lukion uskontotunnilla opetettiin, on aihetta huolestua.\nKerros minulle millaisen tuomion Jeesus antoi? Jatketaan sitten juttuasi jos uskallat Jeesus ei puhunut sanakaan homoudesta tai tuominnut sitä, vasta homofobinen Paavali teki sen uudessa testamentissa ja näillä uskossaan seonneilla menee se tosiseikka sekaisin.\nMilloin rupeat kivittämään tottelemattomia lapsia? Ja kaikkea muuta mitä Raamatussa sanotaan. Niitä on paljonkin kohtia joita ei noudateta enää vaikka väität että tulee ottaa kirjaimellisesti.\nOtetaanpa esimerkki Paavalista joka oli homofobikko nro 1 ja sai oman asemansa mukamas unessaan joka kuvaa koko Raamatun asetelmaa eli kun joku vain jotain väittää ja toiset uskoo niin siitä tulee totuus.\nKieroutunutta ja sairasta eikö totta? Jumalan valtakunnan perillisiä eivät ole siveettömyyden harjoittajat eivätkä epäjumalien palvelijat, eivät avionrikkojat, eivät miesten kanssa makaavat miehet, 10 eivät varkaat eivätkä ahneet, eivät juomarit, pilkkaajat eivätkä riistäjät.\nNäitä kohtia joissa homoseksuaalisuutta käsitellään on muuten loppupeleissä vähän ja mikä on se peruste että vain tuosta litaniasta tuo homous on juuri se jota vaaditaan niin kiihkeästi poistamaan maanpäältä ja kaikkeen muuhun suhtaudutaan välinpitämättömästi? Eipä haitannut Arkkipiispan vaalissa vuosi sitten keväällä vaikka toiseksi jäänyt ehdokas oli 2 kertaa eronnut? Vaikka juuri se on uudessa testamentissä erityisesti kielletty?\nMikä on se peruste että juuri homous on se suuri synti joka saa Kristillisdemokraateille yli jäsentä kun Päivi esiintyy ja latelee kauheuksiaan television homoillassa? Mikä asia siinä homoudessa on se suuri synti? Sekö että 2 miestä suutelee ja tekee toiselle hyvää eli ihan sitä samaa kuin mies ja nainen tekevät ja samalla jatkavat sukua.\nMyös hetorot harrastavat anaaliseksiä joten se ei ainakaan siitä voi olla kiinni ja paljon paljon enemmän kuin homot ikinä kykenevät. Tämä sama porukka vastusti ankarasti homouden vankeusrangaistuksen poistoa 70 luvulla ja 80 luvulla sairausrangaistuksen poistoa ja nyt he haluavat siis jatkaa tätä itse pirulta saamaansa käskyä kiusata viattomia ihmisiä heidän ominaisuuksillaan ja niiden muuttamisella?\nJa pitäisikö valtiovallan vielä tukea tällaista toimintaa? Lopuksi vielä todettakoon, että Räsänen menettäisi lääkärinoikeutensa, jos höpisisi samoja asioita lääkärinä kuin ministerinä tai puoluejohtajana tai kansanedustajana. Lääkäreillä on sentään jotkut moraalisäännöt toisin kuin monissa muissa ammateissa. No joo, lääkäri höpisi Ajankohtaisessa kakkosessa ja kirkosta erosi 20 jäsentä.\nRäsäsen ei sovi edustaa kirkkoa. Kirkon kanta on aivan toinen, sallivampi. Räsäsen kannalta aika pirullista. Nyt kuitenkin sallivampi suuntaus kirkon sisällä on saamassa kannatusta ja ihmiset liittyvät uudestaan. Kirkkoa pitää uudistaa kirkon sisältä eikä kristillisdemokraattisen puolueen määräyksestä. Tuosta kirkkoon liittyvien kasvavasta määrästä on hehkuteltu aika ajoin.\nSe ei kuitenkaan ole kovin suuri. Jos 10 liittyy ja 40 eroaa lapsena lupaa kysymättä liitettyjä , niin eipä se nettoa kirkolle tuo. Kirkon sisällä on monta eri kuppikuntaa. Perustan näkemykseni siihen mitä olen keskusteluja ja artikkeleita lukenut. Sanana sallivuus särähtää korvaan. Onko kirkolla muka sellainen asema, että se voisi ikäänkuin sanoa, että no, okei kyllä me nyt sallitaan joitain asioita enemmän kuin parikymmentä vuotta sitten? Erosin aikoja sitten kirkosta koska en usko jumalaan.\nOlen vuosikymmenten mittaan vastustanut kirkon toimia lainsäädäntötyössä. Vuoteen asti eduskunnassa eivät saaneet kirkollisista asioista äänestää ne kansanedustajat, jotka eivät kuuluneet kirkkoon. Miksi kirkolliset asiat ylipäätään kuuluvat eduskunnalle? No, tietenkin sen takia, että kirkkolaki mainitaan perustuslaissa ja se on osa valtion säädöskokoelmaa. Jos rajusti haluaa rinnastaa, niin minusta on yhtä väärin, että lapsi leimataan kristityksi väestötietojärjestelmässä, koska vanhemmat ovat hänet kirkkoon liittäneet, kuin sekin, että poikavauvalta leikataan esinahka ja leimataan hänet tietyn uskonnon jäseneksi.\nJukka Erosin kirkosta vuonna Siinä oli se jippo, ettei tarvinnut maksaa kirkollisveroa seuraavana vuonna. Kuukauden verran odotin koska jumala rankaisee. Kirkolliset kysymykset ovat tärkeitä missä tahansa yhteiskunnassa.\nVoidaan tarkentaa se niin, että uskonnolliset asiat ovat tärkeitä. Tarkoitan sitä, että kaikki yhteiskunnassa esiintyvät ilmiöt pitää ottaa huomioon. Se ei kuitenkaan saa tarkoittaa sitä, että näiden tiettyjen ilmiöiden annetaan ottaa sellaista valtaa, joka ei niille kuulu.\nMinusta uskonnollisten yhteisöjen silkkihansikkain kohtelu on väärin niitä kohtaan, jotka eivät näihin vapaaehtoisesti kuulu ja jotka joutuvat kärsimään näiden toimista. Otetaan nyt esimerkkinä vaikkapa lestadiolaisten ihmisoikeusloukkaukset. Niihin ei jostain syystä haluta puuttua. En ole koskaan kuullut, että yksikään lastensuojeluviranomainen olisi käynyt katsomassa millä tolalla kymmenen lapsen perheen elämä on.\nTuli vaan mieleen tuosta eilisestä Silminnäkijästä, jossa täysin perusteetta vietiin lapset pois vanhemmistaan. Ylipäätään minusta on hyvin outoa, että jos uskoo johonkin jumalolentoon, niin olisi tavallaan lain yläpuolella.\nNäin tunnutaan kuitenkin ajattelevan, että jos on uskovainen, niin sitä pitäisi kunnioittaa. Mitä kulttuuriin tulee, niin suomalainen kulttuuri on paljon muuta kuin palestiinalainen kristinusko, joka monen mutkan kautta on tänne aikoja sitten tuotu. Tässäkin maassa on perinteitä ja uskomuksia, jotka ovat paljon vanhempia kuin piispa Henrik ja Lalli.\nVenäläisyyden kanssa olen ollut tekemisissä aika kauan. Olin jonkin aikaa Ortodoksisessa kirkkomuseossa lainassa ja tajusin, etten tunne sitä sanastoa yhtään. Nyt se kieli on taas käytössä. Uskonnot ovat osa valtajärjestelmää. Kun tarpeeksi monta kertaa toistaa valheellista tarinaa niin se muuttuu kuulijan päässä todeksi. Sehän on perus aivopesua ja uskonnot on just sitä. Samaa saarnaa joka toimituksessa. Kristityt ei osaa kyseenalaistaa mitään vaan uskovat sokeasti pyhään kirjaansa.\nMitä sitten vaikka ihmiskunta on saanut tieteen avulla selville uskomattomia asioita maailman kaikkeudesta ja evoluutiosta niin ei! Se on jumala tehnyt viikossa kaiken meille?\nKehitys perustuu kyseenalaistamiseen ja uskonnot pyrtkivät vaan tekemään yksilöstä nöyrän orjan joka tekee mitä käsketään. Mielestäni kristillisdemokraattien paikka ei ole eduskunnassa. Yhtä hyvin voisi olla taru sormusten herrasta puolue tai muumi puolue. Tähän loppuun vielä että en kiellä keneltäkään uskontoja kunhan ne eivät pyri vaikuttamaan kenenkään muun elämään omia uskomuksiaan toitottamalla.\nKristinusko on vaikuttanut yli vuotta jäykkien auktoriteettien kurimuksessa. Se ei ole ollut mikään altruistinen toimija Euroopassa, eikä muuallakaan maailmassa. Sen sijaan - vasemmisto - on ollut alusta asti puolustamassa kansaa. Oletko aivan varma että lapsesi tahtoisivat olla niissä vajukkikerhoissa ellet olisi heitä sinne omien hattaroidesi perusteella pakottanut?\nValtio avustaa kirkkoa esimerkiksi siten, että sallii sille veronkanto-oikeuden ja kouluttaa yliopistossa kirkolle ylemmät virkamiehet. Onko se tasapuolista muita aatteellisia järjestöjä kohtaan, että yhdelle mielipiteelle - olkoonkin uskonto - syydetään talikolla rahaa ja muille jää vain rippeet jos sitäkään.\nKaiken tämän lisäksi näillä rahoilla ei pystytä edes nuorisoasiaan panostamaan, vaan vaaditaan lisätukea jos vähääkään sormi liikahtaa. Tuntuu hiukan tekopyhältä, jos kerjuuluvan antaminen asetetaan samalle viivalle kuin suoran rahan antaminen. Tästä mieleeni lirahtaa muinaisuudesta tarina, kun eräs st-ministeri tivasi lisää rahaa sosiaalialalle, niin sai vv-ministeriltä seuraavanlaisen vastauksen: Eri kristilliset järjestöt saavat kyllä reilusti valtiolta rahaa, mutta kun joku niistä joskus jää ilman, niin alkaa hirveä itku.\nEi tosiaankaan ole tasapuolista, että valtionkirkoilla on noita etuoikeuksia. Evankelisluterilainen kirkko on rikas ja pärjäisi omillaankin, mutta silti vaan pyydetään rahaa valtiolta. Ei nuo järjestöt ole kirkon alaisia; ne ovat eri herätysliikkeitten itsenäisiä järjestöjä.\nJa nuo rahathan eivät ole verorahoja, siis valtion budjetista! Mutta miksi kirkolla on verotusoikeus ja miksi se saa yhteisövero-osuutta. Ja sen lisäksi kirkko saa mm. Reittejä on monia ja ne rahat päätyvät kirkolle tavalla tai toisella. Kristinusko ja islam ovat antisemitistisia uskontoja, me emme tarvitse vihauskontoja.\nMe emme tarvitse uskontoja, jotka nimittelevät yhtä kansaa paholaisen lapsiksi. Olemme luvulla ja kansa kaipaa valistusseuroja, menee pitkä aika ennenkuin kirkon aivopesu on saatu puhditettua ihmisten mielistä. Antisemitismi on raisismia ja me emme tarvitse sitä, se on maailman suurin epäoikeudenmukaisuus, ja kristinusko on sen alkuunpanija. Uskon että meillä on paljon fiksuja vanhempia, jotka eivät halua kasvattaa lapsiaan yhden kansan vihaamiseen, kirkosta eronneiden jatkuva kasvu jo osoittaa sen.\nKaikkien haastateltavien suurin syy lähteä hakemaan muutosta seksuaalisuuteensa ja elämäänsä oli se, että he tunsivat että heidän elämänsä ei ollut jollain tavalla hyvää tai Jumalan mielen mukaista. Osa haastateltavista kokivat sen hetkisen elämänsä jopa valheelliseksi. Oli myös tuntemuksia siitä, että homoseksuaalisuus tulee jollakin tavalla osittain ulkoapäin eikä pelkästään sisältä, että jollakin tasolla homoseksuaalisuus ei ole osa itseä ja toisella tasolla taas on.\nOsa haastateltavista koki myös eläneensä itse kontrollin alla siinä määrin, ettei ollut voinut olla aito edes omien ystävien seurassa. Myös se, että ihmiset havaitsivat omaan homoseksuaaliseen kehitykseen olevan syynsä, kannusti eheytymisen suuntaan. Mielestäni valtio voi jakaa tukea sellaisille kristillisille järjestöille, jotka toimivat kirkollishallituksen ja kirkkojärjestyksen mukaiseti.\nSeperatistit ja naispappeuden vastustajat tulkoot toimeen ominensa. Se nyt tosiaan vielä puuttuisi, että valtiovalta alkaisi tukipolitiikallaan puuttumaan kirkon sisäisiin kiistoihin.\nHelsingin ja Vantaan seurakuntayhtymät tekivät päätöksillään irtioton kirkon virallisesta linjasta, joten sitä tuskin voi pitää minään kirkon rohkaisuna tukien poistamiseen. Jotkut seurakuntayhtymät ovat myös nyt palauttaneet jo aiemmin evätyt määrärahat ja toiset lisänneet niiden järjestöjen tukia, joilta Helsinki ja Vantaa yhteisten päätösten vastaisesti eväsi tukensa. Valtio eli veronmaksajat kuitenkin tukia kirkolle ja uskonnollisille yhteisöille maksavat, joten mitä oikein valitat?\nPitäisikö veronmaksajien mukisematta maksaa mitä ikinä kehtaatte pyytää ja mihin ikinä ne veronmaksajien rahat käytätte? Thomas puolustaa katolisten uskonvapautta, ja siteeraa saksalaisen natsismin vastustajan ja luterilaista pastorin Martien Niemöllerin runoa".\nEli osaa ne entiset oululaiset Tim Thomas pelasi aikoinaan Oulun Kärpissä puolustaa "vieropalkisen arvoja" myös rapakon takana. Thomas pelaa Boston Bruins - NHL-joukkueessa, joka viime vuonna voitti Stanley Cup´in ja joka edustaa aluetta, jossa vallitsee hyvin laadukas moniarvoisuus.\nPerinteinen aikuistumisriitti oli teini-ikään tulleen nuoren antaminen isän valitseman miehen kasvatettavaksi. Kasvatukseen sisältyi urheilua ja opintoja. Lisäksi pojan ja kasvattajan suhteeseen sisältyi eroottista homoseksuaalisuutta, jolla poikaa opetettiin ymmärtämään rakkauden ja huomioon ottamisen merkitys, ja näin hänestä oletettiin kehittyvän vastuuntuntoinen aikuinen.\nPoika tavallaan asetettiin naisen asemaan, jotta hän oppisi kohtelemaan naisia oikein. Myöhemmin pederastialla tarkoitettiin yleensä vain homoseksuaalisuutta, mutta se oli laajalle levinnyt väärinkäsitys.\nAntiikin Kreikassa erotiikka on melkein yksinomaan liikkunut homoseksuaalisuuden alalla. Tätä todistaa jo mm. Kreikkalainen antiikin kansanluonne edusti meidän käsityksemme mukaan kaikkia huonoja ja epämoraalisia ominaisuuksia. Heiltä puuttui oman olemuksensa ja vikojensa tuntemus. Heidän luonnettaan kuvaavat parhaiten adjektiivit: Sodassa lemmenpareilla oli suuri taistelukyky; ne muodostivat pienimmän taktisen yksikön.\nTheeban kuuluisa "pyhä joukko", oli muodostettu pelkästään homoseksuaaleista. Spartalainen sotilaallinen peruskoulutus perustui taisteluparin käsitteeseen. Aluksi kummallakin osapuolella oli oma orjansa, mutta nälkäänsä taistelupari söi ensin toisen orjan ja myöhemmin toisen, joten lopuksi heidän piti hoitaa ruokapuoli jotenkin toisin, lähinnä varastamalla.\nTätä puolta harvemmin näkee korostettavan sotilaskasvatuksessa. Myöhemmin kun jo oltiin sotilaita ja vaimokin hankittu, käytiin salaa kotona vaimon vieressä silloin tällöin muutaman tunnin ajan, muutoin yöt vietettiin taisteluparin vieressä.\nYleisestihän meillä Kreikkaa pidetään sivistyksen kehtona muutaman filosofin, kuten Platon ansiosta, joka hänkin osti itselleen pojan. Platon on vaikuttanut suuresti myös kristinuskoon, kolminaisuuteen ja sielun kuolemattomuus käsitykseen. Kristinuskon jumaltarusto ei sisällä feminiiniä puolta, joka sekin kertoo omaa tarinaansa sen synnyttäjistä. Miksi näissä kommenteissa puhutaan niin paljon raamatusta.\nPäivi Räsänen on sanonut, että hänen poliittiset mielipiteensä eivät perustu raamattuun, heh, heh. Pederastia liittyy antiikin Kreikan alastomuuteen, taiteessa ihmiset kuvattiin usein alastomina, etenkin kuvanveistossa, ja Olympia-kisoissa urheilevat miehet olivat alasti naiset eivät päässeet kisoja antiikin Kreikassa seuraamaan.\nTapa oli yläluokan parissa yleinen, vanhemmilla miehillä oli oikeastaan sosiaalinen velvoitus ottaa oppipoika, joka hänen seurassaan sitten sai henkilökohtaisen koulutuksen yhteiskunnan ja elämän tärkeisiin asioihin. Pederastia kuului ylemmille kansanluokille, vapaille miehille, ja oli näin myös merkkinä vanhemman miehen korkeasta sosiaalisesta asemasta. Seksuaalisen väärinkäytön välttämiseksi toiset kreikkalaiset isät toivat pojalle opettajaski vanhemman lahjakkaan orjan, pedagogin.\nMuistan tuon järkyttävän kampanjan. Videon Anni julisti, että jos murhamiskin voi "parantua" miksei hänkin olikohan hän bi vai lesbonuori. Murhaajan ja homo, tai lesbon vertaaminen on aika irvokas kielikuva. Jälkeenpäin videon "Annin" sanomisia yritettiin kaunistella ja siloittaa. Mielestäni valtion ei kuulu tukea sellaisia kristillisiä kampanjoja jotka ovat esim näin ala-arvoisia. Ja tässä kultturiministeri teki aivan oikein.\nSuomessa on sananvapaus jne joten jokainen tehköön mitä haluaa mutta omilla varoillaan. Olen samaa mieltä joka sanasta. Ja samat järjestöt vastustavat naispappeutta kuten Päivi Räsänen. Jos nyt sunnuntaina olisi vihittävänä naispiispa, kehtaisiko jättää tulematta kirkkoon viranomaisominaisuudessa vai lähettäisikö jonkun muu vain sen takia, että vastustaa naisia kirkon pappistehtävissä.\nHänhän vaatimalla vaati kirkolliset asiat itselleen, vaikka onkin sisäministeri. Arhinmäki teki tylysti, mutta oikein. Jos kristilliset järjestöt alkavat ronkkimaan nuoren ihmisen pääkoppaa, jolla on seksuaalinen puberteetti- tai teini-ikä, voivat seuraukset olla vakavat. Tämä on selkeä viesti fundamentalisteille. Asian voisi ajatella myös toistepäin Tämä on selkeä viesti heille. S SETA sai tukea euroa nuorisotoimintaansa.\nAika paljon ottaen huomioon, että kyseessä on vain yksi järjestö. Kohtuuden ja tasapuolisuuden nimissä Aslan ry. Uskonnollisella metodilla ei ole mitään empiiristä historiaa. Seta on kattojärjestö, sen jäsenjärjestöt linkkeineen: Jako tapahtuu harkinnanvaraisesti ja hakemukseen perustuen ja niillä perusteilla, mitä Nuorisolaissa määrätään.\nMitä paremmin hakemus on perusteltu erityisesti yhteiskunnalliselta merkitykseltään, sitä paremmin prioriteetissa se sijoittuu. Vasemmistolaiset järjestötkö uhka nuorten terveydelle? Entä SETA sitte, mitä pahaa sinä siinä näet, että nuoria kannustetaan hyväksymään itsensä sellaisina kuin ovat?\nTässä valtionapuja vuodelta Kyllä tuossa mainitaan uskovaisjärjestö poikineen avustuksien saajina. Jopa Vihreät nuoret saivat vähemmän, 81 euroa, vaikka on suhtkoht samankokoinen puolue, siis mitkä nää jakoperusteet todella ovat? Pitäiskö lakia tässä säätää niin, että tukia jaettaisiin tasapuolisesti, eikä "harkinnanvaraisesti".\nSama kuin sosiaalitoimessa, jos on "harkinnanvaraisia tukia" , niin on aina olemassa mielivallan vaara. Sen nyt luulisi olevan kaikkien, myös Vasemmistonuorten sekä muidenkin etu. Ettei mekään voisi teitä kyykyttää vaikka tuskin kristilliset niin edes tekisivätkään.. Onko Aslan ry perustanut jonnekin jotain keskitysleirejä vai onko ne alkaneet likvidoimaan homoja?\nAslan ry ei pakota ketään muuttamaan seksuaalista suuntautumistaan. Jos Aslan huomaa, että henkilö ei halua muuttaa seksuaalista suuntautuneisuuttaan, he eivät pakota tähän, vaan ohjaavat henkilön Setaan.\nSen sijaan, jos henkilö haluaa muuttaa seksuaalista suuntautuneisuutta vapaasta tahdosta, niin miksi ette suvaitse sitä, että Aslan ry auttaa siinä? Vain naivi voi uskoa moista potaskaa että Aslan päästäisi ketään käsistään johon kyntensä saa iskettyä. Haluasin nähdä edes sen yhden tapauksen? Tuohon ei usko kukaan muu kuin uskossaan seonnut vaikka sisimmässään tietää sen olevan iso valhe.\nTällä hetkellä tutkimustietoja on kahdenlaisia: Monessa maassa ollaan vielä jyrkempiä homouden suhteen, mitä kristityt ajattelevat, jotka siis haluavat olla avuksi ja tukea! Ja tämä johtuu vain ja ainoastaan siitä, että kristinusko on Suomessa marginaalissa Kristityt haluavat vain, että homoutta ei olisi.\nMitäs apua se sellainen on? Ai niin - teidän mielestännehän kaikki, mikä ei ole herran mieleen, joutaa helvettiin. Mitä väliä sillä on mistä homous johtuu? Oletetaan että se olisi valinta, niin mitä se sinulle kuuluu, jos joku valitseekin olla homoseksuaali?\nJa mitä sinä auttamisella tarkoitat? Tehän syyllistätte ja lyttäätte homoja monin eri tavoin. Niin tekee tuo idolisi Räsänen ja niin teet sinäkin. Mutta kyllä se aika vielä koittaa, jolloin ette pääse päsmäröimään lakiesityksissä ja kirkko ja valtio on erillään. Ja olisi saanut siellä pysyäkin ainakin tänä vuonna peruskoulun aloittaneen lapsenlapseni suhteen.\nMinä ja lapseni emme ole uskovaisia ja jättäneet ne asiat "marginaaliin". Koulun uskonnonopetus toi lapsenlapseni maailmaan kuolemanpelon. Hän oli kerran yllättänyt äitinsä koulupäivän jälkeen ja kysynyt yht'äkkiä uskooko tämä jumalaan. Kun sai rehellisen vastaukseen niin oli joutunut lähes paniikkiin. Äiti joutuu kuoleman jälkeen helvettiin. Kuolemakaan ei ole tähän mennessä ollut perheessä erityisemmin esillä - siis läheisen kuolema sillä niitä ei ole onneksi sattunut.\nMutta eihän turvallinen lapsuus sovi taivas-helvetti taisteluun sieluista. Siitä vaan hakemusta sisään sitten vaan. Ja lakia säätämään yhdenvertaiseksi, sopii mulle. Se on vaan tosiasia, että aika harva nuorisojärjestö, paitsi kristilliset tekee yhteiskunnallista työtä, jossa esim. Ja muutenkin siitä vaan hommiin auttamaan huonolla palkalla muita ihmisiä. Kun kerran kristityt eivät osaa auttaa ihmisiä, kuten taas Vasemmistoliitto osaa paremmin ja meitä ei enää tarvita.\nMitäs meille sitten muuten tehdään, siis meille kristityille, ajetaan ulos politiikasta? Otetaan kaikki tuet pois? Auttaminen ihmisen vähässäosassa ei ole itseltä edes pois, vaikka avustettava sattuisi olemaan homoseksuaali, vai kuinka on Maria?\nEntäs Pelastusarmeija, joka tekee sekä vahvaa sosiaalista että evankelioimistyötä ympäri maailmaa matalalla profiililla ja pienillä kuluilla? Paljonko tukea sinne meni? Sananvapaus ei maksa mitään. Sanottavansa voi sanoa ilman valtion tukiakin. Sananvapaus ei edellytä myöskään Veikkauksen voittovaroja. Läheskään kaikki kerhot ja seurat eivät saa Veikkausvoittovaroja, edes ne jotka eivät liiku lain suhteen harmaalla alueella - saati ne jotka rikkovat sitä. Henkistä väkivaltaa, manipulaatiota tai kyseenalaista psykologista nuorten aivopesua, seksuaalisen tai muun tasa-arvon halveeraamista ja suvaitsematonta käytöstä Tällaisena vanhempana lukijana voin muistuttaa, että Arhinmäki toimii aivan samalla tavalla kuin luvun taistolaiset ja ns.\nOttakaapa selvää poliittisista tukipaketeista. Muistan myös sen, miten Pajulahti kerran ravintolassa suorastaan riisti minulta lainaksi antikvariaatista juuri löytämäni Mauno Kosken kirjan Värien nimitykset suomessa ja lähisukukielissä SKS Syy, miksi kerron tämän, on sen paljastavuus Pajulahden metodeihin liittyen.\nHänen kerroksellisessa työssään, joka on siis ihan konkreettisesti usein maalauksellisestikin hyvin kerroksellista, on aina mukana myös lataus kulttuurihistorian ja taidehistorian kerrostumia. Väri on myös tapamme puhua väreistä ja sitä, miten tuo puhe maailman hahmottamiseen vaikuttaa. Muistan myös sen kun olimme eräiden sukukielten puhujiemme, Viron setukaisten, luona matkalla, sen miten eräänä aamuna metsässä koettu ensilumen tulo kaikkine tunnelmallisine latauksineen muuntui matkan jälkeen maalaukseksi.\nSiinä oli mukana kaikki Pajulahdelle ominainen: Mää ja Ollin varhainen Malevitš -kommentti, serigrafia vuodelta Galleria Ortonin jo Olemme Pessi Raution kanssa esitelleet kuluneina vuosina jo suomalaista — ja jokunen virolainenkin — nykytaiteilijaa.\nTuntuu itse asiassa aika hyvältä. Tässä tuoreimmasta julkaisusta minun osuuteni: Helsinkiläinen katutaiteeseen keskittynyt Make Your Mark Gallery on toiminut vuodesta Aivan samoin kuin Galleria Ortonkin, se on rikkonut taiteen esittämisen totuttuja rajoja, laajentanut yleisöjä ja alentanut kynnyksiä.\nGallerian perustivat luvun katutaidemaailmassa koulitut Umut Kiukas ja Trama , ja se on jo yli kolmen vuoden ajan esittänyt valokuvia, maalauksia, veistoksia ja installaatioita, jotka ovat ammentaneet kaduilla usein anonyymisti tai pseudonyymien kautta nähtyä kuvallista ilmaisua. Umut Kiukas tarkastelee EGSin maalaamaa ilmastointipömpeliä.\nSyytä ylpeyteen onkin, sillä gallerialla menee koko ajan paremmin. Tämä johtuu varmaan siitä, että Kiukas osaa myös sekoittaa lajeja; mukana on akateemisesti koulutettuja tekijöitä ja pelkästään kadulla oppinsa saaneita.\nKiukas on myös tuonut Suomeen kansainvälisiä graffareita; hänellä on tavoitteena tuoda noin neljä ulkomaista vierasta vuodessa. Galleriaa nykyisin yksin pyörittävä Kiukas valitsi Ortonin näyttelyyn neljä taiteilijaa, ja näyttelyn suppeudesta huolimatta se antoi hyvän läpileikkauksen suomalaisen katutaiteen kirjosta: EGS aloitti uransa jo luvulla, ja hän on epäilemättä Suomen kansainvälisesti tunnetuin katutaiteilija, joka on maalannut yli 50 maassa.\nEGSin monipuolinen ilmaisu on eräänlaista katutaiteen antropologiaa. EGS on tutkinut ja dokumentoinut alan historiaa pitkään ja yhdistelee työssään erilaisia tyylejä ja elementtejä. Perinteisemmän graffitimaalauksen luvulla aloittanut Jussi TwoSeven vaihtoi luvulla tekniikkaa ja vienyt sapluunamaalauksensa stencil art virtuoosimaiselle tasolle.\nItseoppinut taiteilija maalaa estottomasti erilaisin materiaalein — akryyli, spray, tussi tai vaikkapa remonttimaali — erilaisille taustoille. Moni katutaiteilija löytää itsensä lopulta graafisen suunnittelun alalta. Näin on käynyt myös Antti Ratiselle , joka on ollut muun muassa perustamassa Posse Magazinea — Suomen ensimmäistä täysin hiphop-kulttuuriin erikoistunutta lehteä. Ratinen sekä maalaa että installoi teoksiaan kolmiulotteisella materiaalilla.\nNisosen kuvien myötä taiteilijoista tuli vähän kuin rockstaroja, koska silloin katuvalokuvauksen tyylin mukaan vedokset olivat rajaamattomina, jolloin negatiivin reunat näkyivät ikään kuin mustina kehyksinä, mikä muun muassa korosti työhuoneiden rosoisuutta. Muisto Nisosen kuvista jäi voimakkaasti elämään, ja juuri nuo otokset olivat yksi keskeinen lähtölaukaus Suomen Taiteilijaseuran vuotisnäyttelylle Taiteilija kuvassa , jossa esiteltiin useiden valokuvaajien taiteilijamuotokuvia eri ajoilta ja joka järjestettiin yhdessä Kuvataiteen keskusarkiston kanssa Nykytaiteen museo Kiasmassa vuonna Aiheesta ilmestyi myös samanniminen kirja.\nPertti Nisonen ja Sirpa Viljanen ripustamassa Nisosta. Marika Mäkelä on jo seinällä. Nisonen on vielä myöhemminkin liikkunut taiteilijoiden kintereillä, ja esimerkiksi vuonna hän teki kuvareportaasin Tattarisuon kiviveistämöltä. Näitä kuvia oli esillä Taidekivenveisto ry: Nyt Nisonen on jälleen palannut taiteilijoiden henkilökuviin. Hän on viime vuonna kuvannut muotokuvat 12 taiteilijasta, jotka ovat vuosien mittaan esiintyneet Galleria Ortonissa: Marika Mäkelä ihmettelee itseään.\nJuuri henkilökuvaus on ollut aina lähinnä Nisosen sydäntä: Luottamus kasvaa hiljalleen, ja vasta satojen otosten jälkeen saattaa syntyä se yksi, jossa kaikki loksahtaa paikalleen. Ne näyttävät aina pikemminkin kohteiltaan. Nisosen tavoin myös Nukari on tunnettu mestarillisesta tasapainottelustaan äärimmäisen lyhytkestoisten ratkaisevien hetkien tallentajana: Juuri tällainen herkkä lintuveistos taustallaan Nukari pitää Nisosen kuvassa sormissaan savuketta, jonka ylipitkä tuhka on kuin tipahtamaisillaan.\nRauhallisen lepohetken kuva onkin yllättäen täynnä mallilleen ominaista veistoksellista jännitettä! Yksilöllistä vapautta korostanut ryhmä kävi pikemminkin esitaistelua spontaanin ja vapaan muodon puolesta. Vapaus on tietenkin suhteellinen käsite, eikä se maaliskuulaisten kohdalla tarkoita ryöppyävän ja hallitsemattoman ylivaltaa vaan melko ankaraa suhtautumista sisältöihin ja luomiseen, kriittistä ja kiteytynyttä asennetta ilmaisuun. Rantasella kriittinen asenne tuli mukaan myös aihepiireihin.\nHän kuvasi —luvuilla ympäröivää yhteiskuntaa ja urbaania elämänmenoa. Rantasen viiva oli usein varsin vauhdikas ja ilmaisuvoimainen, mutta hänellä oli myös vaihe, jolloin pikkutarkka ja terävä viiva tuottivat häkellyttäviä piirustuksia. Piirtäminenhän mielletään usein luonnostelemiseksi, sormiharjoituksiksi, mutta Rantanen oli yksi niistä suomalaistaiteilijoista, jotka nostivat piirtämisen aidosti ilmaisuvoimaisena välineenä ikään kuin arvokkaamman taiteen joukkoon. Muistan kuinka nuorena opiskelijapoikana vähän harmittelinkin sitä, että maaseudulla asuva taiteilija-isäni ei ollut kovin kuuluisa.\nSe paras oli tietenkin Ulla Rantanen. Mitään maisemakuvaajaa hänestä ei kuitenkaan tullut — kohteena oli havainnon välittämisen sijaan pikemminkin subjektiivisesti suodattunut tunne. Rantanen itse kirjoitti vuonna Voin sieltä löytää omalle ja jokaisen ihmisen olemukselle täydellisen vastineen: Uranhoitoa tärkeämpää tuntuu hänelle olevan elämään ja taiteen sisältöihin keskittyminen: En ole halunnut pitää näyttelyitä, enkä ole halunnut olla mukana pakkotahtisessa esilläolon ja menestymisen kierteessä.\nSiitä huolimatta teoksen lopullinen muoto saattaa viitata mihin tahansa. Se ei kuitenkaan ryöppyä ja rönsyä, sillä Rantanen on mestari kiteyttämään, löytämään ne olennaiset jännitteet, joiden kautta taide elää ja hengittää.\nTiisalan vähäeleiset piirustukset alkavat toisinaan lähestyä pistettä. Myös hänen pieniä pronssivaloksiaan, valokuviaan ja videoitaan leimaa sama minimaalisten tapahtumien maailma. Alkuun Tiisala kuvasi eläimien kautta elämää, mutta nyttemmin piirustuksen tai pronssiveistoksen kohde on usein ihmistä muistuttava figuuri. Eeva Tiisalaa ripustamassa veistoksiaan.\nTiisala piirtää paljon, parasta työaikaa on usein aamuyö. Hänen kuvansa vievät katsojan helposti tunne-elämän alueelle, mutta Tiisala ei kuvaa omia tunteitaan, vaan antaa pikemminkin prosessin myötä kuvan tehdä tunteen. En voi pakottaa kuvaa. En voi vaatia kuvalta mitään, pikemminkin katson.\nSeuraan sitä, minne se minua kuljettaa, vie. Mitä se minulle näyttää. Hän ei kuitenkaan piirrä mallista, eikä tee videokamerallaankaan luonnonhavaintoja, vaikka näennäinen aihe olisikin avoimessa maisemassa tai puun lehvistössä: Luulisin, että se mitä piirrän, ei ole niinkään vain näkemisen, vaan sisäisen näkemisen ja kokemisen matkaa. Niiden suuruus piilee niiden pienuudessa. Niiden voima ei koostu väitelauseista, joilla olisi täsmällinen merkityssisältö tai proosaa muistuttava oikeanlainen rakenne.\nNiissä ei ole lineaarisuutta, ei kehitystä. Havahtumisen hetkeen liittyvät taideteokset tuovat pikemminkin vain aavistuksen asioiden tolasta. Ei hänkään — kun vetoan sienten luokittelun hyödyllisyyteen, hän vastaa: Ei sieniäkään tarvitse luokitella sen mukaan, onko niillä oikeus olla olemassa tai olla olematta.\nNyttemmin hän on siirtynyt kokonaan abstraktiin muotokieleen, josta voi hakea korkeintaan tilallisia viittauksia. Veijolan maalausjälki muistuttaa ekspressiivisyyttä, se on väliin roisia ja nopeiden eleiden näköistä fyysistä maalaamista, ja toisinaan hän käyttää mukana valuttamista, mutta epäröisin kuitenkin yhdistää abstraktiutta ja ekspressiivisyyttä kutsumalla hänen tyyliään abstraktiksi ekspressionismiksi.\nYhdysvalloissa —luvuilla kehittyneen tyylin ominaispiirteitä on kuitenkin Veijolaan verrattuna liikaa suuri koko, ja tietty herooisuus. Veijolan kuvat eivät ole kuvia niistä eleistä ja energiasta, joista ne ovat syntynsä saneet. Häntä leimaa herooisuuden sijaan pikemminkin uskonnollista tunnetta muistuttava nöyryys ja meditatiivisuus. Maalausten rauha ja outo hehkuvuus tuo mieleen jopa ikonimaisia ulottuvuuksia.\nIkonien tavoin ne ovat kuin väreihin puettua teologiaa — mutta ilman oppia ja liturgiaa. Ehkä myös ilman jumalaa. Ja näin on väistämättä katsojankin laita — satunaisia assosiaatioita lukuun ottamatta. On kuin maalaukset pakottaisivat katsojan katsomaan myös itseään, koska mitään varsinaista avainta ei ole.\nEhkä jopa löytämään ylevän — jonka koen olevan yhden Veijolan tavoittelemista virvatulista — itsestään. Jossain Veijolan teoksissa olen havaitsevinani juuri tuon mahtumattomuuden sekä rikkomisen tietoisia pyrkimyksiä, mikä tekee maalauksista myös elävämpiä. Mieleeni tulee yhdysvaltalaisen taidemaalari Mark Rothkon sanat omista teoksistaan: Rakastettu ja kunnioitettu terveysasiantuntija on aina ymmärtänyt taiteen merkityksen hyvinvoinnille ja terveydelle.\nGalleria Ortonin piirissä syntyneen Pelastakaa vaivaisukot ry: Puukolla syntyi joukko miniatyyriukkoja, jotka pitävät vanhojen ukkojen sanomaa yllä. Mukana on myös arkkiatrin valokuvia veistoksista. He viihtyvät pikemminkin työhuoneillaan kuin kapakoiden humussa. Mutta on Helsingissä vähän dinosaurusmaisesti vielä ainakin yksi ravintola, jonka voi kokea aidoksi taiteilijaravintolaksi: Ravintola Salve Helsingin Hietalahdessa.\nKuvataiteilija Juhani Harrin — — Galleria Ortonin taiteilijoita hänkin — ja intohimoisen taiteenharrastaja Vexi Salmen kantapöydästä kehittyi luvun myötä joidenkin taiteilijoiden kantapöytä, jossa he piipahtelevat työpäivänsä päätteeksi ja joskus illanistujaisissakin. Tähän pöytään on sittemmin liittynyt myös Galleria Ortonin väki ja joukko muitakin taiteenharrastajia. Kantapöydän taidekeskusteluissa syntyi myös ajatus omasta kesänäyttelystä, jonka ei tarvitsisi olla liian ryppyotsainen.\nRavintola Salvekin lähti mukaan yhteistyökumppaniksi, ja niin sai alkunsa Salvelan kesä. Kesän myötä perinne alkoi siis jo vakiintua. Joukosta poistuneen Merikannon — seuraajaksi päätettiin kutsua vuosittain vaihtuva vierailija — ystävä toki aina hänkin. Laura Könönen, A Heart , Hänen leskensä, Riika Vepsä-Tapper alkoikin etsiä taiteilijan omissa kokoelmissa olleille teoksille varaston sijaan paikkaa, jossa ne voisivat tehtäväänsä toteuttaa.\nApuun tuli Sairaala Orton, ja yhteistyö tuottikin jotain ainutlaatuista. Sairaalan tiloihin sijoitettiin vuonna deponointina kaikkineen viitisenkymmentä Tapperin teosta — sekä veistoksia että piirustuksia. Osa teoksista oli aiemmin Suomessa näkemätöntä Tapperin tuotantoa. Laajempaa nykytaidetarjontaa lisäsi myöhemmin samana vuonna museoillekin kokoelmiaan lahjoittaneen intohimoisen taiteenkeräilijä ja Saskia-aktiivin Pirkko Pasasen 50 teoksen tallennus.\nHannu Siren, Tie , Näin sellaisetkin isot veistokset, joilla ei vielä ole pysyvää paikkaa, saavat varastoinnin sijaan kokea aitoa taideteoksen elämää ja tuottaa iloa ja mietittävää monenlaisille ihmisille sen kaikista rutinoituneimman taideyleisön lisäksi. Vuonna veistospuiston kylkeen nousi vielä yllättävä lisä, kun Make Your Mark Galleryn ryhmänäyttelyn yhteydessä puiston kupeen betoniset ilmastointipömpelit saivat katutaiteen ulkoasun. Eilen oli Tuomo Saalilla s. Samassa yhteydessä julkaistiin Saalin uraa kartoittava kirja Tuomo Saali.\nPidempi kuin pisin matka Parvs Publishing , jota olen ollut mukana tekemässä. Kirjan julkistuspuheen piti taidepresidentti Tarja Halonen , jota Saali on opettanut useana vuotena: Tekstiä kirjoittaessa oli taas hauska istuskella Kuvataiteen keskusarkistossa ja käydä useampaankin kertaan taiteilijan työhuoneella: Saali on taas hypännyt uuteen aihepiiriin.\nNyt kohteena on talo. Ja mikäpä sen vahvempi ja monikerroksisempi symboli? Näin kirjoitin kirjan toisessa johdantoeseessä — toinen oli Hannu Castrénin kynästä: Taidemaalarin katoamattomat asumukset Tuomo Saalin ura muodostaa selkeän syklisen muodon. Nuori taiteilija teki litografioita omasta visuaalisesta kokemuspiiristään, johon vaikuttivat populaarikulttuurin elementit: Kypsempään ikään ehtinyt — ja maalaamiseen siirtynyt — taiteilija aloitti oman taidehistoriallisen odysseiansa, johon vaikuttivat myös kauempaa tulleet kuvalliset vaikutteet kuin pelkkä länsimaisen taiteen kaanon: Kypsään ikään ehtinyt Saali suorittaa taloaiheisissa maalauksissaan kuin kotiinpaluun, ranskalaisen filosofin Gaston Bachelardin sanoin Tilan poetiikka , Nemo Kuten monesti on todettu, se on ensimmäinen kaikkeutemme.\nMaalari palaa aina kaikkeen aiemmin tekemäänsä, ainakin jollain tavoin: Oikea maalari on myös taivaanrannan maalari kahdessakin mielessä: Tällaisia ovat myös Saalin talotkin: Ei-kenenkään koteja ja kaikkien koteja. On kuin Bachelard kuvaisi Saalin maalauksia: Uneksinnalla Bachelard tarkoittaa yöunen tai haaveilun sijaan tilaa, jossa ihminen on levossa mutta jossa hänen tietoisuutensa on valpas.\nUneksinnassa siis tietoisuus on mukana. Saali maalaakin juuri näin: Lopputulos tuottaa synteesin, joka on kuin uneksinnan korkein muoto: Muisti ja mieikuva , Tämä talo taitaa olla Viivikonnasta , johon olen jo vuosikausia ollut syvästi rakastunut. Saali itse kokee talojensa synnyn alitajunnasta lähtevinä lähinnä maalauksellisina ongelmina, mutta hän sallii mieluusti katsoja näkevän niissä tarinallisia ulottuvuuksia.\nJa tuottaa itse maalaaminenkin tarinoita. Muistan kuinka Saali aiemmin haastattelussa kertoi minulle lapsuutensa kuvallisista virikkeistä ja otti esimerkiksi aapisen tuottaman heuristisen elämyksen: Siis näinkin talon voi kuvata!\nEi ole lainkaan haettua palata maalarin lapsuudenkokemuksiin. Eikö tässä ole havainnon ja representaation välisen ongelman synty, johon taiteilija joutuu koko uransa ajan palaamaan? Tällaisen hetken voimaa ei kannata aliarvioida. Saali maalaa usein taloja, jotka näyttävät olevan katoamassa: Hänessä on epäilemättä taipumusta raunioromantiikkaankin, ainakin hiljaisuuteen ja kaipuuseen, mutta sentimentaalisuuteen asti hän ei kurkota.\nYlitunteellisuus ei käy viisauden edelle — tästä pitää osaltaan huolen se, että valon ja värin ongelmat ja niiden ratkaisut lataavat sekä taiteilijalle että katsojalle niin voimakkaan haasteen, että tarinallisuus on vain kuin yksi mahdollinen sivujuonne. Eikä katoaminenkaan ole niin lopullista. Tuli ja vesi Allegro , Osa Saalin taloista on syttynyt palamaan. Mietittyään myöhemmin tarkemmin, hän viittasi käytännönläheisesti siihen, että värit alkoivat jälleen kiinnostaa voimakkaammin: Tuli voi siis olla myös uuden alku, feenikslintu joka rakentaa kanelipuun oksista pesän ja polttaa sen sekä itsensä — ja tuhkasta nousee nuori feeniks, joka vie tuhkat Heliopolikseen, Auringon kaupunkiin.\nTuli tuo maalauksiin myös uuden dynamiikan ja rytmin. Bachelardin mukaan tuli on kaikista ilmiöistä ainoa, joka voidaan ehdottomasti liittää yhtä lailla hyvään kuin pahaankin: Se on yhtä aikaa kotiliesi ja apokalypsi. Se on yhtä aikaa intiimi ja universaali. Juuri kuin Saalin maalaukset parhaimmillaan. Olen tehnyt ystäväni Timon kanssa jo varmaan parikymmentä taiteilijakirjaa, joten hyvältä taas tuntui.\nTaidemaalariliitto juhlii vuotista taivaltaan eri tavoin, muun muassa Tuubit auki -tapahtumalla Näin liitto kertoo itsestään: Keskeisiä kysymyksiä ovat taidemaalauksen määrittely ja sen ytimen sekä rajojen tutkiminen nykyhetkessä ja jatkuvasti muuttuvassa maailmassa. Melkein uskaltaisin väittää, että taidemaalauksen määrittely ei voi eikä saa olla keskeinen kysymys maalaustaiteen aseman kehittämisessä ja vahvistamisessa, jos liitto tahtoo ihan oikeasti elää tässä muuttuvassa maailmassa.\nEnkä oikein tiedä, onko tuo edes mielekäs kysymyksenasettelu. Haluaisin myös kuulla lisää tuosta ytimestä ja sen määrittelystä. Sen kuitenkin tiedän, että tutkimisen sijaan liitto lähinnä suojelee ydintään ja rajojaan. Suomessa on nimittäin muutama sata taidemaalaria tai sellaisena itseään pitävää, jotka katsovat liiton epäonnistuneen juuri tässä määrittelytehtävässä, koska heitä ole — joitakin useista yrityksistä huolimatta — hyväksytty liiton jäseniksi.\nToisaalta minulla on esimerkiksi muutama taiteilijaystävä, joka on päässyt liiton jäseneksi pelkillä pisteillä — maalamatta koskaan yhtäkään maalausta. Mutta antoihan Carnegie maalauspalkintonsakin useamman kerran ei-maalarille.\nPohtikohan liitto koskaan tätä seikkaa? On se niin vaikeaa, juuri tämä määrittely. Liitto muuten ilmoittaa hallituksen ja näyttelytoimikunnan jäsenten nimet kotisivuillaan, mutta ei jäsenhakulautakunnan jäseniä — siis niitä, jotka sitä konkreettista määrittelyvaltaa käyttävät. En muuten oikein ymmärrä, miksi minun piti tämä kirjoittaa.\nRupesi vaan aamulla naurattamaan tuo juhlapuheinen 'määrittely'. Ja ajatukset sitten vain kulkivat tahattomasti näihin suuntiin. Eikä oikein ollut muutakaan tekemistä, kun päivän — itse asiassa koko viikon ainoa tilattu — kritiikki oli valmis jo ennen kymmentä. Ja toki tiedostan, että minäkin käytän työkseni tuota määrittelyvaltaa.\nJa sekin naurattaa joskus — ihan itseironisesti. Varsinkin silloin, kun joku sanoo minulle joskus itse asiassa aika usein , että "enhän minä taiteesta mitään ymmärrä, mutta Ja sitten minun pitää seurata aikaani ja muuttuvaa maailmaa ja kertoa, että noin ei pidä sanoa siitä ja siitä syystä Nythän tulikin ihan muuta ajateltavaa.\nTaike tiedotti juuri uusista taideneuvoston valitsemista jäsenistä taidetoimikuntiin. Tässä teille ihan oikean ja ison määrittelyvallan käyttäjät juuri nyt mihin yllä tekemäni linkkikin viittasi: Otetaan nyt vielä rautalangasta vääntäen tuo määrittelyn ongelmallisuus.\nUudessa visuaalisten taiteiden toimikunnassa on vain yksi Taidemaalariliiton jäsen: Sitten voi kysyä, että kuinka paljon performanssitaiteilijana tunnettu Nauha maalaa tai ylipäänsä identifioi itsensä maalaustaiteeseen. No, Pirjetta Brander s. Eikä ole muuten edes porukan ainoa maalarimaalarimaalari Anna Tuorikaan s.\nMutta onhan toimikunnan alaisessa kuvataiteen jaostossa — mikähän muuten on varsinaiseen toimikuntaan kuulumisen ja pelkkään jaostoon kuulumisen käytännön ero?\nTaidemaalariliitossa on nimittäin sellainen erikoisuus, että joku voi roikkua kokelasjäsenenä 10 vuotta ja tulla sitten hylätyksi kokonaan, jos lautakunta ei valitse mukaan. Muistan itse asiassa oikein hyvin sen ajan, kun Juhani Palmu s. Eihän se onnistunut, ja varmaan yli viisikymppistä äijää, joka silloin tienasi maalauksillaan enemmän kuin kukaan muu suomalainen taidemaalari, vitutti ja rankasti. Ja muistan minä senkin, kun Riitta Nelimarkka s. Ja sehän yllättäen onnistui.\nSilloin minulta meni usko Muun muunlaisuuteen. Ota tästä nyt sitten selvää. Itse asiassa muistan hyvin sen ajan, kun lajiliittojen tarpeellisuudesta yritettiin käydä keskustelua. Eihän siitä mitään tullut. Ja nyt joku saisi tarjota minulle ihan oikeita töitä, ettei minun tarvitsisi lämpimikseni kirjoitella tällaisia.\nJohan joku suuttuu minulle. Vaikutelmia lajien väleissä Kuvataiteessa impressionismilla on ollut vankka asema ja edelleenkin iso kannattajakuntansa. Taidemaalari Claude Monet — innoittaa edelleenkin sekä katsojia että yhtälailla nykytaiteilijoita. Musiikissakin taitaa ainakin osittain olla samoin, sillä maineikkaimman musiikin impressionistin Claude Debussyn — asema musiikin historiassa on vakaa.\nKun eräs nykytaiteemme jo tunnustetuista mestareista, valokuvataiteilija ja taiteilijaprofessori Marjukka Vainio s. Vainiohan on tunnettu omalaatuisista kasvikuvistaan, jotka menevät hyvin lähelle kohdetta, usein häkellyttävällä intensiteetillä.\nNimet ja sanat määrittävät usein katsomiskokemusta. Minäkin olin varautunut näkemään utuisia tai toisaalta auringonkilossa kylpeviä lumpeita. Olin kuvitellut mielessäni sen, miltä impressionismin tulee näyttää. Pivoine 1 , Tämä tuotti oikeastaan aika hauskan havainnon.\nEi impressionistisen musiikin kuvallinen tulkinta edellytä kuvataiteen impressionistisen muotokielen omaksumista. Vainion kuvat eivät ole ulkoilmamaalausta, ne eivät ole tästä maailmasta. Hänen kukkansa elävät edelleenkin leijuen oudossa avaruudessa. Ne eivät esitä hetkellistä vaikutelmaa, joka perustuisi taiteilijan havaintoon ja tuohon havaintoon vaikuttaviin illusorisiin ulottuvuuksiin, vaan pikemminkin taiteilijan rakentamaa hetkellistä vaikutelmaa.\nMutta hän lisää siihen analyyttisemman osaamisensa valon, kemian ja optisten ilmiöiden suhteen. Kenties juuri Debussyltä tulee mukaan kuitenkin myös riitasointujen käyttö: Vainion teokset eivät kaikessa kauneudessaan ole pelkästään harmoniaan pyrkiviä. Monessa teoksessa katsoja törmää yksityiskohtaan, jolla on myös häiritseviä ominaisuuksia. Vainio lähestyy tietyllä tavalla maalauksellisuuttakin: Tässä piilee myös sudenkuoppa, jota Vainio kiertelee.\nNäin ainakin pitäisi voida puhua, jos oletamme taiteen olevan myös osa ihan tavallista arkista elämää ja olevan taiteilijan, teoksen ja katsojan välistä kommunikaatiota ja jos oletamme, että taideteos tulee varsinaisesti valmiiksi ja todeksi ja saa merkityksensä vasta vastaanotettuna — kaikkine assosiaatioineen. Näin esimerkiksi ajattelen, kun katson Kuukan lottolalaista valokuvaa Siirtokivilohkare hänen kirjassaan Äidin kirja. Siirtokivilohkare on nimetty valokuva.\nSe on taideteos, ja sillä on tietyt formaalit ja esteettiset ominaisuudet: Ajattelen itse asiassa vähän kateellisenakin sitä, että en ole koskaan käynyt Pitkäpaadessa — toisin kuin Kuukka Lottolassa useinkin — enkä nähnyt edes niitä tavanomaisia tuhoutuneiden talojen kivijalkoja, joille on kehittynyt jo yleisesti jaetun symbolin ominaisuus. En ole nähnyt henkilöhistoriani — siis äitini suvun — keskeisiä näkymiä tai niitä toisinaan nimettyjäkin luonnonobjekteja, jotka muuntavat tilan paikaksi ja muodostavat varsinkin erityisen paikan hengen genius loci.\nPaikka voi olla myös kollektiivinen kokemus. Ei rajantakainen Jääski ole kuitenkaan Kuukan kotiseutua. Se on paikka, joka oli ensin olemassa kuviteltuna — äidin muistelusten ja kertomusten tuottamina mielikuvina — ja joka ei vuonna Kuukan mukaan näyttänyt lainkaan noilta kertomuksilta: Tuttuus on syntynyt vasta monen käynnin jälkeen. Vahvimpana minussa kuitenkin vaikuttaa se Karjala, johon lapsena kasvoin, se maa jota ei ole.\nJääsken Lottola on kuitenkin paikka, johon Kuukalla alkaa useiden käyntikertojen jälkeen olla jo oma suhde omine tarinoineen ja muisteluineen, omine ihmissuhteineen. Se on yhtä aikaa maa, joka on ja joka ei ole.\nKuukka itsekin on yhtä aikaa siellä eikä ole. Kulttuuriteoreetikko Stuart Hallin sanoin: Nykyään taiteen kieli on muuttunut, eikä modernille tyypillisiä ismejä ole nykytaiteessa enää olemassakaan. Silti keskeiseksi koettuja sanoja käytetään edelleenkin säästeliäästi, vaikka yksittäiset sanat upotettaisiinkin lauseisiin, joilla niille yritetään rakentaa edes vähän laajempaa kontekstia.\nOlen esimerkiksi itse muutama vuosi sitten kirjoittanut Kuukan taiteesta: Olen lukenut miltei kaiken, mitä Kuukasta on kirjoitettu, ja ilman empiirisiä tutkimustuloksia löisin aika paljon vetoa, että jokaisessa tekstissä esiintyy ainakin kaksi sanaa: Näin varmaankin, mutta se on vain pieni osa totuudesta enkä haluaisi tehdä sitä.\nKuukka on uransa ajan kuvannut lähinnä äitiään, sukulaisiaan, lähipiiriään, itseään ja lapsiaan. Siis toki silkkaa identiteettitutkielmaa, jos asia halutaan näin muotoilla, mutta minäkin miehenä — enkä erityisen sukulaisrakkaana — kykenen vaivatta samastumaan hänen tematiikkaansa ja koen sen itselleni läheisenä. Tiedän siis, että hän on paljon enemmän kuin hakuteosmääritelmä. Kuukka kuuluu siihen sukupolveen, joka murtautui aiemmin niin miehisen — usein jopa sovinistisen — suomalaisen valokuvataiteen kentälle ja osallistui muun muassa legendaariseen On hän varmaankin feministi, vaikka ei sitä haastattelussa halunnutkaan erityisesti korostaa.\nSitä paitsi miehetkin ovat oppivaisia: Tätä taustaa vasten en voi olla tulkitsematta poliittiseksi teoksi ja myös taidepoliittiseksi teoksi sitä, että Kuukka kuvasi äitinsä kuoleman jälkeen sisaruksiaan ja isäänsä lapsuutensa kotitalonsa, Anjalankosken Muhniemen pihapiirissä käyttäen sosiaaliselle valokuvaukselle tyypillistä jyrkkää vedostusta tuomaan kuville omaa dramatiikkaansa ja ennen kaikkea että hän nimesi tuon vuosien —86 sarjan nimellä Dokumentteja.\nKuukka korostaa sitä, että Suomen Taidegraafikoista tulleen Tikkasen kokemus taiteen kentän käytänteistä — myynnistä, näyttelyistä, tiedottamisesta jne. Uudesta työstään innostunut Tikkanen osasi myös innostaa ja rohkaista taiteilijoita taiteellisen työn ja taidemaailman hetteiköissä apurahojen anomiseen ja näyttelyiden pitämiseen. Näin Kuukan uran alku asettuu juuri siihen pisteeseen, jolloin suomalaisen valokuvauksen kenttä alkoi määrittyä ja rakentua sellaiseksi, jonkalaisena se on hiljalleen noussut jopa nykytaiteen keskiöön.\nKuukka oli yksi niistä valokuvataiteilijoista, jotka olivat määrittämässä ja luomassa sitä omalla työllään. Siirtokarjalaisuus on merkityksiä tuottavan kansanryhmän imaginaarinen tuotos; se on siis kulttuurinen representaatiojärjestelmä.\nNäin Kuukan kuviin syntyy tietoinen kerroksellisuus, metataso joka ei myöskään ole vailla huumoria, ironiaa ja itseironiaa. Nopeat, laajat ja jatkuvat muutokset pakottavat meitä myös noihin uusiin yhteyksiin.\nGlobaali maailma vetää meidät kaikki yhteydenpitoon toistensa kanssa, ja tällöin identifikaatiolle on tarjolla vastaavasti loputon määrä vaihtoehtoja — kuten Hall toteaa: Tätä ajattelen välittömästi, kun katson Kuukan valokuvia ghanalais-suomalaisesta Rebekka-tyttärestään. Kymenlaakson kansallispuvussa iloisesti tanssahteleva pikkuinen Rebekka on siirtokarjalaisten jälkeläinen.\nHän on kasvanut Suomessa, hän on Suomen kansalainen. Hän on etniseltä taustaltaan kuitenkin sekä ghanalainen että suomalainen. Hänellä on sukujuuret myös Ghanassa, mutta hän ei puhu isänsä äidinkieltä brong. Nykyään hän on nuori ruoholahtelainen tyttö, mutta voimme vain aavistella sitä, miten hänen identiteettinsä kussakin elämänvaiheessa tulee rakentumaan. Kuukan kuvasarjat Rebekasta ovat myös poliittista valokuvaa, mitä Kuukka itsekin haluaa korostaa.\nPieni, puoliksi ghanalainen tyttö Kymenlaakson kansallispuvussa ei ole vitsi. Kuukka kysyy sitä, miten ihmisten ulkonäköä erilaisissa ympäristöissä tulkitaan.\nKuukan mukaan Suomessa edelleenkin ihmetellään tummahipiäisen henkilön suomenkielen taitoa, vaikka henkilö olisi syntyisin Suomesta, suomalaisesta äidistä.\nKyseessä on myös Kuukan oma vanha kansallispuku ja Kuukan oma tytär. Kyseessä on globaali maailma sellaisena kuin se nykypaikallisuudessa näyttäytyy, mutta ei sovi unohtaa, että kyseessä on ihan tavallinen — ja tässä ehkä se poliittisuus juuri näyttääkin voimansa — äidin rakkaus, äidin halu näyttää tyttärensä kauneus, ilo ja tanssin riemukas liike.\nTällaisia albumikuviakin ihmiset lapsistaan haluaisivat. Ja Kuukka haluaakin puhua mielellään myös albumikuvien ja perhenäppäilyn puolesta. Noiden entisiä albumeja ja nykyisiä kovalevyjä vuosi vuodelta enenevässä määrin täyttävien kuvien puolesta. Sadat tuhannet ja miljoonat kuvat ovat totta, ne ovat muistin ja muistutuksen ja siten yhtälailla traumojen kuin rakkaudenkin apuneuvoja.\nKuukka kuitenkin tietää, että ne ovat myös täynnä konventioita ja niitä menetelmiä, miten lapsi sosiaalisestaan ja muutetaan yhteiskuntakelpoiseksi, tavalliseksi ihmiseksi. Juuri tätä hän pohtii videoinstallaatiossaan Lapsuuden huoneet ja kysyy: Ja paikallinen aivan yhtä abstraktia ja monimuotoista kuin globaali. Haastatellessani Kuukkaa mietin sitä, mitä Rebekasta tulee.\nMitä hän joskus muistelee, miten hän identiteettiänsä tulevaisuudessa rakentaa? Tätä en uskaltanut kysyä sen paremmin Raakelilta kuin Rebekaltakaan, koska muistin Jamaikalta Brittein saarille muuttaneen mustaihoisen Hallin sanat: Tulin tosiaankin tänne päästääkseni eroon äidistäni.\nEikö elämäntarinani olekin yleispätevä? Me olemme siellä missä olemme voidaksemme olla poissa jostain muualta. Mitähän Raakel joskus Rebekalle kirjoittaa? Hallin mukaan me kaikki olemme hiljakkoin maahan muuttaneita. Kun yritin täsmentää Kuukan paikallista identiteettiä, hän tunnusti ensin olevansa helsinkiläinen ja sitten vähän ajan kuluttua kielsi sen ja totesi, ettei hänellä oikeastaan ole lainkaan paikallista identiteettiä.\nHän on asunut Helsingin Ruoholahdessa kohta 20 vuotta eikä ole tehnyt yhtäkään teosta, joka paikantuisi juuri sinne. Mutta lapsuudenkotiaan, Anjalankosken Muhniemeä hän on kuvannut.\nKehä alkaa kuitenkin kiertyä umpeen. Videosta ja valokuvista koostuvassa Yön puutarhassa Muhniemi on tyhjentynyt: Puutarhan hedelmät ja kukat tulevat pimeydestä aavemaisesti näkyviin. Muhniemi näyttää kummitustalolta, väliin jopa painajaiselta. Sisällä näkyy kuitenkin seinällä roikkuva Kuukan valokuva hänen äidistään ja sisarestaan — hänen ensimmäisestä yksityisnäyttelystään vuodelta Yön puutarha , video, Talo on uneksinnan paikka, kuten ranskalainen filosofi Gaston Bachelard on todennut: Eräs historia 1—25 , Runoilijana hän antaa myös tilan isälleen, jonka puhdetöinä tekemiä rasioita hän on dokumentoinut kuvissaan.\nHänen isänsä ei paljoa Karjalasta tai sodasta puhunut, kertoi Kuukka. Mutta kuten Bachelard on todennut, suljetussa rasiassa on aina paljon enemmän kuin avatussa.\nSuljetun avulla on rikkaampaa kuvitella kuin kokea. Kuukka tietää, että kaikkea ei tarvitse kertoa. Anna-Kaisa Rastenberger] — Raakel Kuukka.\nMies gay orgasmi thai hieronta espoo\nRakel liekki kalu anime homoseksuaaliseen hentai porn\nMärkä kalu amateur live sex homoseksuaaliseen\nmies gay siveysvyössä phat ass\ntallinn prostitutes sexworks homoseksuaaliseen tampere