Українська література XVI–XVIII століть творилася багатьма мовами (старослов’янською, книжною староукраїнською, польською, латинською, українською народною тощо) в численних літературних центрах – у Кракові, Львові, Любліні, Острозі, Відні, пізніше – в Києві, Чернігові, Полтаві та інших містах. Епоха європейського Ренесансу збіглася у часі із завоюванням турками патріаршої столиці православного сходу – Константинополя. Ця прикра обставина змусила українську талановиту молодь звернути свій погляд на західноєвропейську освіту й культуру, навчатися в університетах Європи.\nГанна Калантаєвська. Фрагмент праці: Давня література: курс лекцій із дисципліни «Фольклор і давня література» (модуль «Давня література») – Суми: Сумський державний університет, 2015.\n1. Особливості української літератури епохи Ренесансу\nІсторичні обставини склалися так, що українські і білоруські землі стали здобутком об’єднаної литовсько-русько-польської держави, яка спочатку засвоювала київську культуру і вченість. Українська (руська) мова і культура тривалий час співіснувала з польською і збагачувала її, але згодом стала об’єктом гонінь і зазнала нищення єзуїтами – войовничим католицьким орденом. Полонізація і покатоличення українців створювали передумови національно-визвольної боротьби, якій потрібна була ідеологічна зброя – розвинена література. Саме тому староукраїнська культура XVI століття творила ідеологічне забезпечення тієї перебудови суспільства, яку принесла національно-визвольна війна на чолі з Богданом Хмельницьким.\nЛітература XVI ст. (епохи Ренесансу) – складна система, яка творилася різними мовами, зокрема латинською. Поети, які нею писали, були колишніми студентами, а часто викладачами європейських університетів, вони міцно трималися своїх духовно-релігійних, народних традицій, з гордістю називали себе русинами, роксоланами, рутенцями, вихідцями із Руси, підкреслюючи цим свою національну приналежність. Найвідоміші з них – Юрій Дрогобич, Павло Русин із Кросна, Григорій Русин із Самбора, Георгій Тичинський, Микола Гусовський, Іван Туробінський Рутенець, Севастян Кленович, Симон Пекалід, Ян Домбровський та інші. Вони створили новолатинську ренесансну поезію, цілком нову за типом художнього мислення, за ставленням до світу і до людини в ньому. Ідеї Гуманізму та італійського Відродження сприяли розвитку світського письменства, а гуманістичні ідеї проникали в духовну, релігійну літературу і відповідно в ній трансформувалися.\nУкраїнська ренесансна поезія (хай навіть латинською мовою) трималася духовно-релігійних традицій, об’єднувала патріотично налаштовану частину національної інтелігенції, підкреслювала свою приналежність (коли не особисто, то через батьків) до «грецького обряду», тобто до православної віри. Майже всі поети були відомими вченими, ректорами чи професорами університетів Європи. Наприклад, Юрій Дрогобич був першим серед українців доктором медицини і доктором мистецтв у Болонському університеті, ректором цього університету, одним із вчителів астронома Миколая Коперника. Павло Русин викладав античну словесність у Краківському університеті. Севастян Фабіан Кленович закінчив Краківську академію і був бургомістром Любліна. Іван Туробінський Рутенець навчався в Краківській академії, згодом став її професором і ректором, був ученим-правознавцем. Григорій Чуй Русин із Самбора у Краківському університеті здобув ступінь бакалавра вільних мистецтв, був ректором ліцею в Перемишлі, ректором Львівської школи, професором Краківського університету. Георгій Тичинський був професором риторики й поетики в Краківській академії, пізніше – дипломатом.\nОднією з центральних тем у творчості латиномовних поетів була драматична тема батьківщини, сучасного її стану, автори висловлювали тривогу і стурбованість її майбутнім. Такі мотиви звучать у творах Станіслава Оріховського, Миколи Гусовського, Адама Чагаровського та інших поетів. Наприклад, С. Оріховський відверто заявляв, що пишається тим, що є русином, і попереджував, вступивши в конфлікт із католиками: «Якщо я буду відлучений від латинської церкви, то приєднаюся не до єретиків, а до найсвятішої грецької церкви повернуся – возз’єднаюсь з людьми грецької віри, до якої належу за своїм материнським родом». Поети прагнули латинською і польською мовами розповісти про свій народ і про українську землю.\nДовгий час українські та західноєвропейські вчені зараховували всю латиномовну творчість до католицьких цінностей і відносили виключно до польської літератури, а тому й заперечували проникнення Гуманізму й Ренесансу в межі православного східнослов’янського світу, забуваючи, що українські вчені не опосередковано через польську вченість засвоювали провідні загальноєвропейські ідеї, а самі були частиною загальноєвропейської ренесансної інтелігенції. Наприклад, Павло Русин закликав у поезіях віддаватися науці, творити в ім’я правди, істини і добра, а Микола Гусовський як автор латиномовної поеми «Пісня про зубра» (1523) виступив натхненним співцем Русі, всієї Слов’янщини, її природи, краси й мужності її народів, що ведуть постійну боротьбу за свою незалежність.\nУ той час стало загальною тенденцією цікавитись історичним минулим свого народу. Паралелі, зіставлення з античною історією, її образами у творчості латиномовних поетів подавали українську історію у зв’язках і співвідношеннях з іншими народами, а це означає – на рівні світового контексту. Таким чином, латиномовні і польськомовні поети активно пропагували гуманістичну ідеологію, збагачували літературно-художнє життя України ідеями, мотивами, жанрами, образами античної літератури, підносили культ розуму.\n2. Епоха українського літературного Бароко\nЕпоха українського літературного Бароко тісно пов’язана з історичними подіями XVII століття. Попереднє століття – це був тяжкий шлях патріотичної інтелігенції за оформлення духовного обличчя свого народу. Національно-визвольна війна була тісно пов’язана із боротьбою релігійною (див. пункт «Полемічна література»). Твори Герасима Смотрицького, Андрія Римші, Лаврентія Зизанія, Христофора Філілета та багатьох анонімних авторів у культурному розвитку орієнтувалися на давню візантійсько-києво-руську традицію і протистояли орієнтації на католицизм і Ватікан. На основі традицій Острозької академії, Львівського братства починає формуватись інший світогляд, пов’язаний з ідеями Реформації – він хоча й декларував поворот до візантійської традиції, але насправді ухилявся від плекання культу тілесного занепаду, а натомість підносив лицарську доблесть, героїку боротьби за віру, за національну незалежність. Якщо в період боротьби проти унії (1596) симпатії до західної літератури й католицизму сприймалися як зрада національних інтересів, то в нових умовах першої половини XVII століття знання західноєвропейської культури, освіти, ідеології (навіть для боротьби з ними) було майже обов’язковим, засвоєння античної літератури стало нормою.\nОртодоксальні захисники православ’я вважали (і ця думка панувала довгі роки серед науковців), що українці-уніати та українці-католики не могли вести і не вели культурно-політичної роботи на користь свого народу, хоча, зрозуміло, це було не завжди так. На початку XVII ст. Україна пережила глибоку ідеологічну кризу: від православ’я відійшов до унії київський митрополит Михайло Рогоза і більшість єпископів. З різних причин в унію перейшли Касіян Сакович, Мелетій Смотрицький, Кирило Транквіліон-Ставровецький. Вони шукали засобів, як без порушення прав і привілеїв дійти до єдності уніатів з не уніатами.\nІнтереси національно-визвольної боротьби вимагали відродження історичного значення Києва, який був віддалений від ідеологічних центрів католицького воїнства. Тому в Києві була заснована друкарня (у лаврі), постають лаврська і братська школи, які в 1632 році були об’єднані Петром Могилою в Києво-Могилянський колегіум, що скоро здобув статус академії.\nПоезія в цей період творилася в основному в трьох соціальних середовищах – міщанському, козацькому і академічному (шкільному). Вона була своєрідною за тематикою, жанрами, ідейним спрямуванням, художніми засобами. Письменники з міщанського середовища виявляли інтерес до роздумів про людське життя, про політику, філософію, науку, історію. Козацькі поети більше цікавилися батальною тематикою, вони висміювали ворога, звеличували власних героїв. Письменники із академічних кіл та освітніх центрів не цуралися будь-якої тематики, але на першому місці для них були питання науки, освіти, культури, релігійно-духовного життя та полеміки з ідеологічними противниками.\nОсобливе значення в XVII столітті, втім як і завжди, мало українське міщанство. Воно не лише мурувало кам’яниці, забудовувало міські квартали, а й плекало високу культуру ремесел. З кінця XVI ст. саме міщанство почало створювати по всій Україні міські братства і братські школи. Саме в середовищі міщан формувалися визвольні ідеї, нові культурні течії і рухи. Народжене в міщанському середовищі поетичне слово найчастіше було єретичним або сповненим світського, людського змісту.\nУ поезії першої половини XVII століття проявляються риси ренесансної поезії, успадкованої від латиномовної поезії XVI століття – посилений інтерес до освіти, знань, книгодрукування, загальна гуманістична спрямованість. Ця поезія давала ідеологічне забезпечення визвольній війні 1648–1654 років, тому що освячувала в літературі й мистецтві барокову концепцію людини і світобудови: у ній не стільки заперечувалися королівська влада, як утверджувалась нова – влада українських гетьманів (наприклад, «Вірші на жалостний погреб … Петра Конашевича-Сагайдачного» Касіяна Саковича).\nПоети прагнули охопити думкою безкінечність простору, вічність буття, підносили честь і гідність незмірно вище, ніж людське щастя і навіть життя. Як стверджують дослідники, рання барокова поезія, хоч і була мистецтвом синтезу, все ж прагнула не примирення суперечностей, а їх крайнього загострення, зіткнення земного й небесного, духовного й світського, тлінного й вічного, життя і смерті. Таким чином, простежується кілька джерел українського поетичного бароко: запорозьке козацтво, національна історія, народна поезія. Найяскравіші зразки українських барокових віршів є в духовній поезії: вірші різдвяні, великодні, молитовні пісні, «покаянні» пісні, вірші про смерть, про окремі свята, чудеса, ікони тощо. Світська поезія була тематично багатша за духовну: настроями, відтінками почуттів від меланхолійних до еротично-сороміцьких. Автори шукали універсальні, всеохоплюючі формули-образи, картини-метафори, передавали найрізноманітніші настрої, застосовували різні засоби художньої виразності.\nОкремі явища поетичного бароко – Закарпаття, поети Києво-Могилянської академії, поети – вихідці із української шляхти чи козацької старшини, поети-посполиті: міщани, козаки, селяни, провінційні священики, ченці, студенти, мандрівні дяки тощо. Серед них були і жінки.\nОтже, визначальна риса ренесансної і барокової української поезії – її багатомовність. Чимало поетів оспівували рідний народ, православну віру, батьківщину, розмірковували про вічні цінності латинською, польською, церковнослов’янською та іншими мовами, але всі вони повністю чи частково вписувались у контекст української літератури.\n3. Латиномовна і польськомовна поезія XVI–XVIII століть (Юрій Дрогобич, Павло Русин, Лазар Баранович, Данило Братковський та ін.)\nЮрій Дрогобич (Котермак) (? –1494) – перший серед українців автор друкованої книги «Прогностична оцінка поточного 1483 року …» (Рим, 1483), талановитий астроном, перший українець – доктор медицини і доктор мистецтв, у 1481–1482 роках – ректор Болонського університету. Його книга за змістом і формою належала до поширених у ті часи астрологічних календарів, у яких на підставі розташування небесних тіл прогнозувалися земні події. У своїй праці Ю. Дрогобич установив дати місячних затемнень, визначив географічне розташування ряду європейських міст, серед них Львова і рідного Дрогобича, згадав про події політичного життя, ймовірність воєн з турками, пошесті в країнах Європи, подав наукові метеорологічні передбачення. Книга починається віршем-посвятою Папі Римському Сиксту IV, в якому автор запевняє, що свою працю він випускає в світ з єдиним бажанням – принести людям користь, а не розважати їх чи смішити. У традиціях Ренесансу Ю. Дрогобич передає думки й почуття, оперуючи образами античного світу (Марс, Мінерва та ін.), виявляючи пошану до людського розуму, здатного протистояти визначеній зірками долі.\nПавло Русин народився близько 1470 року в містечку Кросно на Лемківщині (сучасна Польща), навчався в Грейфсвальдському університеті, де отримав ступінь бакалавра і з 1499 року викладав вільні мистецтва. Подальше життя і творчість Павла Русина були пов’язані з університетами Кракова і Відня. Переїхавши до Кракова, поет викладав в університеті античну літературу, здобув учений ступінь магістра. Захоплювався творами римських поетів Ціцерона, Овідія, Горація та інших. Деякий час вчителював в Угорщині. У 1509 році у Відні була видана його збірка «Пісні Павла Русина з Кросна», вона з’явилася завдяки допомозі й підтримці угорського друга-мецената. У збірці містилося понад чотири тисячі віршових рядків, написаних латинською мовою.\nПавло Русин писав вірші про велику роль поетичного слова для людини, для історії («Похвала поезії»), про свою любов до науки, до книги («Промовляє книга, яку добуто із сховища і якій повернено давній блиск», «До книжечки»), до рідної землі («До Севастяна Маді, щоби він, коли залишить Польщу і повернеться до рідного краю, привітав свою батьківщину таким віршем»), до життя, яке стрімко минає («Про прихід зими»). Поет-українець був сучасником Рафаеля і Мікеланджело, на його очах формувалась епоха високого Ренесансу, тому в творах Павла Русина можна зустріти проголошення ідей правди, добра, істини, краси. У своїх поезіях він іменував себе Русином і наголошував, що це слово солодке для нього. Поет писав латинською мовою, тому певний час його спадщина оцінювалась як католицька і не знаходила належної уваги у дослідників. Помер Павло Русин із Кросна близько 1517 року.\nЯскравим свідченням прихильності поета до гуманістичних ідей, його любові до античного світу є твір «Похвала поезії», в якому поетичне слово автор вважає подарунком богів. Поезія, стверджує Павло Русин, це натхненна пісня про подвиги героїв, про їх суворе життя, вона славить і смертних людей, і безсмертних богів. Вороги поезії говорять, що в ній лише вигадки й небилиці, але насправді в кожній пісні «десь на дні, по-мистецьки скрита, зблискує правда». Справжня поезія ховає істинний зміст – так горіхове зернятко захищається твердою шкаралупою, а великий талант ховається в грубому людському тілі.\nНіщо в світі не вічне: бліда смерть точить і руйнує все навколо, час поглинув Трою і славні Фіви, могутніх вождів і володарів. І ніхто не згадав би про давні часи, якби не уславив їх лірник-поет, чиї уста обезсмертили безталанну Трою, її завойовника Ахіллеса та захисника Гектора. Забуття поглинуло б Енея і Дідону, якби не уславив їх мудрий Вергілій. Щезли б без сліду відважний Ясон і мстива Медея, ніхто б не знав про крилатого Пегаса, якби пісня не зберегла й не прославила їхні імена. Слово наділене неймовірною силою. Своїм співом Орфей зрушував з місця скелі і дерева, Гомер із Смірни, Вергілій з Мантуї, Назон, Катулл та інші поети розповіли про давніх героїв і самі здобули безсмертя. Талановитий поет, розповівши світові про героїчні подвиги і добрі справи, стає непідвладний часові, бо в його творах киплять пристрасті, дзвенить зброя, лунають переможні крики, чується спів кохання і любові до рідної землі. Урочиста й емоційна поезія Павла Русина завершується проханням до читача пильно й уважно гортати книжки, вбирати в себе їхню мудрість.\nЛазар Баранович (приблизно 1620–1693) – відомий церковний діяч, проповідник, педагог і поет. Навчався в Києво-Могилянській колегії, в єзуїтських школах Каліша і Вільно. Прийнявши чернецтво, викладав у Києво-Могилянській колегії, потім став професором, а згодом ректором. Лазар Баранович дуже дбав про зростання авторитету свого навчального закладу, клопотався про допомогу для нього у вельможних, шляхетних людей. Майже двадцять останніх років Лазар Баранович прожив у Чернігові, зробив цьому місту багато добра. Він організував і утримував друкарню (спочатку в Новгороді-Сіверському, а потім у Чернігові), школу, видав понад 50 книжок церковного змісту, підручників, власних творів і творів інших відомих авторів. Барановичу належать дві збірки проповідей – «Меч духовний» і «Труби словес проповідних», які він видав у друкарні Києво-Печерської лаври. Він уклав також збірку своїх релігійно-філософських віршів «Лютня Аполлонова», написаних по-польськи, і книжку польською мовою «Нова міра старої віри», яка складалась із віршових та прозових творів релігійно-полемічного характеру. Наприклад, відомі вірші Лазаря Барановича, що входять до «Лютні Аполлонової»: «Веселка ясніє – кожен радіє», «Про сонце», «В полі робота, до неї охота», «Про час для всього – доброго, злого», «Про мир» та інші.\nУ поезії «Веселка ясніє – кожен радіє» Лазар Баранович розповідає про небесну дугу, лук, який не знає стріл і тятиви, бо віщує не війни, а спокій і злагоду. Свої спостереження за райдугою поет завершує філософським висновком про те, що, як і все прекрасне в природі, веселка має коротке життя, тому завжди буде дивом для людини. Ще більшим дивом на світі, ніж райдуга, є сонце – око неба («Про сонце»). Воно найбільше і найпрекрасніше за всі планети, воно народжує кожен новий день і пильно спостерігає за життям людей. Своїм промінням сонце розганяє пітьму, утому, сон: коли зникають тіні, кожна жива істота починає свої буденні клопоти, Затемнення сонця лякають людей, віщують їм лихо. В осяйному блискові воно не дозволяє звести на себе цікаві очі, бо не любить доскіпливого погляду. З усіх небесних блукальців воно має найпишніше вбрання, а сонячний промінь змушує блищати діамантами навіть звичайне скло.\nВірш «В полі робота, до неї охота» є поетичною розповіддю про найважливіші моменти перетворення колоска на «хліб насущний», яким Господь забезпечує кожного трудівника. Пшеничне колосся автор порівнює зі списами на ратному полі, де працює жнець. Битва його хоч і безкровна, але важка і виснажлива – пшеницю треба вижати, пов’язати в снопи, звезти в скирти, розкидані по полю, як скіфські кургани. Далі колосочки мандрують на тік, а вимолочене зерно потрапляє під жорна у млині. І лише тоді зі свіжого, теплого, запашного білого борошна пекар випече диво природи – хліб. Переосмислюючи слова щоденної молитви – прохання до Бога про щоденний хліб, поет стверджує: свого майбутнього дня людина не знає, вона дбає про хліб для родини, бо живе проблемами найближчого часу. Після смерті він їй уже не потрібен, тому й жити вона повинна, як вчить Біблія, не хлібом єдиним. Це означає: людина має дбати про свою духовність, цим вона підготується до майбутнього життя на небі, якщо Бог допустить її туди.\nПоезія Лазаря Барановича «Про час для всього – доброго, злого» є ремінісценцією (спогадом, відгуком, відлунням) уривка з Біблії, з книги Еклезіастової (однієї з книг Старого Завіту), в якому давній автор твердив, що на земному житті лежить тавро вічного прокляття, суєти і загибелі, тому необхідно шукати вищого блага й істини поза видимим світом. У своєму вірші Баранович називає справи, які людина здійснює за велінням Бога, навіть не розуміючи навіщо. Часу вимагає кожне діло людське – народитися й померти, звести будівлі і зруйнувати їх, дотримуватися посту й наїдатися, правити й підкорятися. Але чи кожна справа – добра і сприяє спасінню душі? Ні, твердить поет, майже всі справи – суєта і марнота, пусті зусилля. І лише тоді, коли свій час людина не змарнує, а присвятить Богові, життя буде змістовним і правильним.\nВірші поета сповнені роздумів про вічні світові закони. Чому так буває, що бджола збирає мед, а споживають його інші? Чому не волові, що тягне у полі важкого плуга, родить пшениця («Автор жалкує і апелює»)? Яка вища мудрість закладена в тому, щоб люди були багаті і бідні, розумні і простаки? Навіщо маєтна людина громадить у шафах одяг, а в коморах і льохах харчі та напої в той час, як на вулицях світять грішним тілом жебраки, а під тином конають з голоду убогі («Один багатий, на іншому – лати»)? Ще один контраст у світі – мудреці і простаки («Простаку мудрець не в лад, мудрецю простак не рад»). Вони ніколи не порозуміються, бо простак не любить розумнішого за себе. Сам він не вчився, не бажав докласти зусиль і старань, щоб пізнати науки. Тому простак заздрить освіченому, лає його, ніби не сам винен у власній глупоті. Але буває у світі й так, що простота може сяяти золотом, бо насправді мудра людина ніколи не вихваляється своєю освітою, досягненнями, вона красива своєю скромністю, яка так мила Богові.\nФеофан Прокопович писав поезії українською, латинською, польською і російською мовами. Один із найкращих його віршів – «Похвала Дніпру» – написаний латинською мовою, особливим віршовим розміром – гекзаметром. У своїй похвалі автор звертає увагу на вигляд Дніпра, на його бурхливу, неспокійну вдачу, на щедрість вод, пише про нього як про міфічного велетня. Пущена із тугого лука стріла не подолає відстані між його берегами, він може позмагатися повноводдям із морем. Дніпро має войовничих характер, часом лютує і клекотить – і тоді стрімка течія легко вириває з корінням старі дуби і несе їх на хвилях. Дніпро любить і попустувати: часто міняє річище, його вода шукає нових шляхів, полишаючи за собою золотистий слід. Він несказанно гарний: виблискує ясно-жовтий пісок, сріблом грає хвиля. Вода дніпровська живить трави і ліси, привітно закипає в казанку мандрівника. Ріка – не лише годувальниця, а й помічниця, і захисниця: козацькі чайки заступають ворогам шлях, а пороги надійніше будь-яких мурів захищають рідну землю.\nДослідники зараховують поезії Д. Братковського до низового бароко. Але якщо для класичного бароко була властива ускладнена форма, вигадливі алегорії та метафори, пишний стиль, то поети низового бароко виявляли реалістичні тенденції, абстрактні поняття подавали мовою буденною, простою. Збірка поезій «Світ, розглянений по частинах» містить понад 500 творів. Це книга на диво цілісна, адже світ автор розглядає як єдність духовного і матеріального. Не оминаючи деталей, він складає калейдоскопічну картину суспільства-балагану, в якому всі персонажі мають власне місце в ієрархії і окреслюють обличчя свого часу. Воно малопривабливе, спотворене найганебнішими вадами – пихою, свавіллям, жорстокістю, зневагою до людських прав, корисливістю, егоїзмом, ненажерливістю,пияцтвом, лицемірством, розпустою тощо. Світ для поета XVII століття – гріховне середовище, пастка для душі. Він існує за законами неправди і показує всю міру морального падіння людини. Світ складається із частин –найголовніших сфер людського життя, наповнених клопотами, пристрастями, страхами, стосунками і зв’язками, пануванням і залежністю, поняттями про батьківщину і сім’ю, про звичаї, обов’язки, про справедливість і суспільну кривду. У своїй книзі Д. Братковський із гіркою відвертістю говорить про найболючіші проблеми свого часу – про облудну діяльність сеймиків, судів, інших правових та юридичних інстанцій, про кабальну залежність людини від грошей (калитки) – головного фетиша і для вельможної шляхти, і для останнього голодранця, бо без них кожний приречений на вірну смерть. Уважно розглядає поет такі частини світу, як подружнє життя, психологія жіноцтва і чоловіків, одруження і посаг, стосунки дітей і батьків, родинні зв’язки, джерела поваги в родині і громаді. Дійовими особами його світу стають пани й посполиті, пияки й жовніри, господарі й гості, мачухи й сироти, судді й купці, мандрівники й священики, боржники й вигнанці, трубачі й маляри, посли й воєводи, скупці й шаленці, жиди, кравці, скаржники до суду, дрібні урядники тощо. Це сатиричні персонажі, вони живуть у гріхах, розважаються та пиячать, зневажають своїх годувальників і ніхто з них не замислюється про розплату за жорстокість, здирництво, заздрощі, золотолюбство та ін.\nАвтор застерігає, що людину хвалять і улещують доти, поки вона частує й поїть («Світ», «Автор до себе», «Відміна фортуни»); що ненажерливі гості – лихо для господаря («Гості», «До гостя в місті»); що необхідно роздавати милостиню, доки ще живий сам, бо потім цього не робитимуть ні радісна вдова, ні втішені спадком діти («Смерть чоловіка», «Погреб чоловіка»); що заможному краще одружитися із цнотливою нерівнею, ніж із хтивою багачкою («Рівність, нерівність», «До жони з тисячами»); що не варто намагатися всім догодити і всім сподобатись, бо на світі осудять будь-кого («Світ»); що сталого під сонцем нічого немає («Щастя і нещастя», «Панове й жебракове по смерті однакові», «Все упадає»).\nБагато поезій Д. Братковського присвячено родині, подружжю, дітям. У поглядах на шлюб, взаємини жінок і чоловіків у поета немає навіть тіні романтичного настрою. Скепсис у ставленні до жінок, можливо, пов’язаний із родинним досвідом поета, накладеним на загальний історичний контекст та етичні поняття часу. На думку Д. Братковського, навіть цнотлива жінка буває сварливою, а від цього «біда йде і звада» («Сварлива жінка»), тиха жінка не висловлює своїх думок відкрито, а все тримає у серці, тому схожа на березневий дощ, який з’їдає сніг («Тиха»), добра жінка – велике диво, вона здається авторові рожею поміж терням («Добра»). Загалом же жінки не викликають у поета позитивних почуттів, він бачить у них багато лицемірства, пихи, зрадливості, кокетства, схильності до гріха. Автор радить чоловікові прислухатися до свого серця, обираючи дружину, не спокушатися грішми, пов’язувати долю тільки з русинками, остерігатись хтивих і пихатих. Швидке одруження, – вважає поет, – безладне й життя («Швидке весілля»), а особливо потрібно дбати молодятам про те, щоб діти були бажані і вчасні («Невчасні діти»).\nСправжнім трагізмом пройняті поезії Д. Братковського, в яких ідеться про найболючішу проблему суспільства – пристрасть до хмільних трунків. Такі поезії займають за своєю кількістю третє місце після творів про сутність світу і родинно-подружні взаємини. Пияк, вважає поет, – пропаща істота, схожа на муху, яка падає в чарку і тоне в ній («Людина – муха»), подібна до «свиняки» («До горілки»). Хто дружить з кухлем, рідко умирає своєю смертю («Смерть – великий шаленець»), якщо чоловік п’яний іде на поєдинок, зрозуміло, що свій останній кухоль він уже випив («Смерть при кухлі»). Хміль – страшне лихо, говорить Д. Братковський, він глумиться над людиною, обдирає її до сорочки, принижує, виказує таємниці, жартує з чужою жінкою. Хміль ганьбить брата і безчестить шлюбну постіль, завдає сорому і спустошує душу людини («Хміль те чинить»). Особливу зневагу викликає ласа до чарки жінка («Про постійно п’яну»), адже вона неминуче занапастить свою родину.\nБагато віршів поета застерігають про відповідальність перед Богом та про неминучість розплати за гріхи. У біблійних традиціях поет говорить про невблаганного женця, найсправедливішого суддю – смерть. Вона примиряє вічних ворогів («Сусід»), скидає з тронів королів і гетьманів («Й сенаторів смерть спустить згори у діл, як вкусить», «Гетьманська смерть»), позбавляє людину всіх клопотів. Людська легковажність у ставленні до смерті засмучує автора книги «Світ, розглянений по частинах», бо розлуки з життям потрібно чекати від будь-якої випадковості («Смерть»), батько й мати можуть втратити дочку-наречену, а юнак – померти раніше старого («Смерть – молодець», «Смерть старих і молодих»). Найголовніше в житті – в усьому покладатися на Бога («Май сталі думи і серце без суму»), жити благочестиво («Найпередніша 4наука», «Яка робота, така й плата»), зцілення від хвороб шукати в постах і ревних молитвах («Ліки на крижі, руки й ноги»).\nВід ворожнечі, егоїзму, «приватів», наголошує поет, у війні з турками гине Поділля, волає Кам’янець, а люди блукають ледь живі («Vox passiua»), а тому перед лицем смертельної небезпеки необхідно не палаци будувати, а обводити валами міста і села, щоб рятувати християнські душі («Палац»). Різко критично оцінює поет діяльність сеймів, бо там ведуться пусті балачки і панують пиятика та сваволя. Пияк може гукати «не дозволяю!», не тямлячи, про що йдеться і що саме він забороняє («Про сеймик»). Найбільше на сеймиках говорять про гроші, а в керівництво обирають родичів. Опозиція там є, іронізує автор, але вона «чекає, аж поки підмажуть» («Сеймик»). Ще одне лихо – підкуп. Щедро частуючи убогу шляхту, багатий пан чекає, що вона обере його депутатом, а якщо ні – нехай начувається. Тому Д. Братковський застерігає ласих почастуватися на дурничку («Бенкет на сеймику»):\nМоскаль як дійова особа в жодній із частин світу майже не представлений. В одній із поезій («Московське пожалування») автор використовує гру слів «жалувати» і «жаліти», які українець однаково розуміє як «шкодувати». Недобрий звичай, кепкує поет, коли людина про все шкодує – дає чи забирає. Суспільна діяльність, зв’язки із козаками змушували Д. Братковського багато їздити, спостерігати за мандрівниками. У низці поезій, присвячених подорожнім, він дає їм поради: подалі в одяг ховати золоті монети і «гріти шлунок» («Ліки в дорозі»), добре годувати коня, від якого часто залежить життя, уникати темряви, коли мандрують вовки та злодії («До подорожнього»).\nОтже, вірші Д. Братковського мали великий успіх завдяки своїй злободенності, умінню автора простежити головні тенденції часу. Поділ світу на частини дав поетові можливість відтворити світогляд, звичаї, атмосферу життя і побуту сучасників. Поет людяний у ставленні до бідного безправного хлопа, однозначний у поглядах на людські вади – жадобу наживи, зневагу і байдужість до батьків чи дітей, батьківщини, егоїзм. Поет хоче бачити людей шляхетними і справедливими, совісними і мудрими, готовими долати гріховні спокуси і поважати інших. У відображенні численних типів шляхти і простолюду поет виявив реалістичний підхід, звівши до мінімуму використання тропів і зосередивши увагу на показі ситуацій і вчинків, характерних для свого часу, не шкодуючи для цього іронії, сарказму, народних образів-символів вовків, овець, свиней, сов тощо.\n4. Полемічна література. Іван Вишенський\nОдним із культурних і політичних явищ доби Бароко була полемічна література, яка мала на меті протистояти покатоличенню українців після Люблінської унії (1569 р.) та Брестської унії (1596 р.). Представники єзуїтського ордену виконували своє завдання будь-якими засобами: читали проповіді, проводили диспути, на яких ганьбили православ’я, лютеранство, кальвінізм та інші релігії, поширені в Литві. Вони писали спеціальні твори, переконували шляхту в недосконалості православної віри, засновували школи, в яких навчали молодь зневажати будь-яку віру, крім католицької. Іновірці зазнавали всіляких утисків, були зневажені у багатьох правах. Від принижень і кривд православних вірян не захищали навіть укази польських королів, якими гарантувалась українцям свобода їхньої віри.\nВелику допомогу українцям у їхньому протистоянні католицизму (його ще називали латинством) надавав князь Костянтин Василь Острозький, який власним коштом у своєму місті Острозі заснував академію і друкарню. Українські міщани мужньо захищали свої громадянські права і духовні цінності – створювали релігійні братства, опікувалися школами, запрошували до викладання в них відомих учених, письменників. Вони навіть добилися від константинопольського патріарха права ставропігії – тобто могли контролювати місцевих священиків, керівників церкви, оскаржувати їхні дії перед найвищими церковними особами і підкорятися лише митрополитові чи самому патріархові. У своїх друкарнях вони стали друкувати не лише церковні книги, а й твори, спрямовані на захист своєї віри. Серед найвідоміших авторів-полемістів цього часу були Герасим Смотрицький, Василь Суразький, Мелетій Смотрицький та інші.\nОдним із найталановитіших полемістів був Іван Вишенський, автор відомих творів «Вельможним їхнім милостям панам…» (послання до єпископів), «Викриття диявола-світодержця», «Тобі, котрий мешкає в землі, що зветься Польська» та ін. Письменник був переконаний, що католицька церква відійшла від первісних християнських ідеалів простоти і чесної бідності, а її служителі втратили свою моральну чистоту, намагаючись здобути високі посади, маєтки, гроші та коштовності. Саме цим, на думку І. Вишенського, вони відступились від Бога. Щоб очиститися від гріхів, їм слід повернутися до простоти, жити аскетично, бо людина висока своєю духовністю, моральними чеснотами, а не багатством чи високим становищем.\nРевно захищаючи православ’я, І. Вишенський іноді навіть вдавався до крайнощів. Наприклад, співчуваючи убогим і вважаючи благочестиву бідність засобом вдосконалення, заперечував народні традиції, радощі життя. Виступаючи проти язичництва, відкидав і значення спадщини античних філософів, зокрема Платона і Арістотеля. Засуджуючи католицьку систему освіти й науки, не помічав у ній того, чого б варто було б повчитися.\nДослідженню світогляду й полемічної спадщини І. Вишенського присвятив свої праці І. Франко. Зокрема у статті «Іван Вишенський, його час і письменницька діяльність» критик зазначив: «Головна сила полеміки Вишенського, яка дуже часто переходить у сатиру, лежить у його глибокім розумінні етичної сторони спору між латинниками і православними, а головна сила таланту – в ілюструванню релігійних віровчень та суспільно-політичних відносин подробицями та порівняннями, взятими з дійсного життя».\nВисновки. Отже, українська література епохи Ренесансу та епохи Бароко представлена різними жанрами, торкалась багатьох суспільно-політичних сфер реального життя, дбала про морально-етичне здоров’я людини, закликала українців свого часу дбати про батьківщину, родину, здобувати освіту, захищати віру предків, жити за законами справедливості, покладаючись у всьому на Бога та Його милосердя.\n1. Грицай М. Давня українська література / М. Грицай, В. Микитась, Ф. Шолом. – К. : Вища школа, 1978. – 415 с.\n2. Єфремов С. Історія українського письменства / С. Єфремов. – К. : Феміна, 1995. – 688 с.\n3. Огієнко І. Українська культура / І. Огієнко. – К. : Знання, 1992. – 346 с.\n4. Яременко В. Українська поезія XVI століття / В. Яременко // Українська поезія XVI століття. – К. : Рад. письменник, 1987. – С. 5–34.\n5. Яременко В. Панорама української літератури від початків до кінця XVIII століття / В. Яременко // Слово многоцінне. Хрестоматія української літератури, створеної різними мовами в епоху Ренесансу (друга половина XV – XVI століття) та в епоху Бароко (кінець XVI – XVIII століття) : в 4 кн. – К. : Аконіт, 2006. – Кн. 1. – С. 11–31.\n6. Ушкалов Л. Феномен української полемічної літератури / Л. Ушкалов // Слово і час. – 2000. – № 10. – С. 16–21.\n7. Франко І. Іван Вишенський, його час і письменницька діяльність / І. Франко // Твори : в 20 т. – К. : Державне видавництво художньої літератури, 1955. – Т. 16. – С. 413–429.\nДанило Братковський Дослідження Лазар Баранович Павло Русин-Кроснянин Українська література Юрій Дрогобич


На Херсонщині поліцейські затримали рейдерів, які тероризували аграріїв — Мост - Новости\nГлавная Новости На Херсонщині поліцейські затримали рейдерів, які тероризували аграріїв\nПодія сталася із pобітниками в полі, що налeжить Зeлeнопідській тepитоpіальній гpомаді Каxовського pайону. На полe пpиїxав нeвідомий чоловік на позашляxовику, погpожував пpацівникам та пошкодив їx мототpанспоpт й сільськогосподаpську тexніку. Всe цe супpоводжувалося постpілами з каpабіну. Поліцeйським вдалося упpодовж кількоx годин затpимати зловмисника та pоззбpоїти його. Наpазі він в поpядку ст.208 Кpимінального пpоцeсуального кодeксу Укpаїни пepeбуває в умоваx ізолятоpа тимчасового тpимання.\nПepшим пpо подію в поліцію повідомив фepмep, який обслуговує полe. Він pозповів, що побачив пошкоджeні тpактоp з пpичeпом і мопeди, а pобітників нідe нe було, їx тeлeфони нe відповідали.\nНа місці події пpацювала слідчо-опepативна гpупа. В цeй час зі стоpони іншого поля вийшли двоє наляканиx pобітників, які pозповіли обставини. За їx словами, в полe на білому позашляxовику маpки «Лінкольн» пpиїxав нeвідомий чоловік, почав погpожувати їм і сказав, що їx pоботодавeць винeн йому гpоші. Потім нeвідомий мeталeвим пpутком потpощив сільськогосподаpську тexніку, після чого дістав з машини каpабін та зpобив кілька постpілів вгоpу. Pобітники злякалися та побігли в стоpону поля із соняшниками, дe сxовалися.\nЯк повідомив начальник відділeння поліції №1 Каxовського відділу поліції Віктоp Попов, для затpимання озбpоєного зловмисника опepативникам знадобилося кілька годин. Поліцeйські відпpацювали найближчі насeлeні пункти та поспілкувалися з pобітниками сусідніx полів, які бачили пpимітний білий позашляxовик і вказали, у якому напpямку він pуxався. Пpавооxоpонці помітили автомобіль у с.Дібpова. Водій намагався втeкти. Алe опepативники заблокували позашляxовик та затpимали кepманича.\nЗа погоджeнням із пpокуpатуpою поліцeйські пpовeли нeвідкладний обшук в автомобілі чоловіка, звідки вилучили каpабін з тeпловізоpом, гільзи, глушник, мeталeвий пpут та мобільні тeлeфони. Нині усe цe вилучeно та напpавлeно на eкспepтизу.\nЗловмисником виявився 36-pічний житeль Нової Каxовки. Pанішe він був судимий за гpабіж, погpозу вбивством та нeзаконнe заволодіння тpанспоpтним засобом. Чоловік пояснив, що xотів помститися своєму компаньйону по агpобізнeсу, який нібито постачає йому нeякісні товаpи, постійно винeн гpоші і чepeз цe між ними виникають конфлікти. Чоловік планував пошкодити сільськогосподаpську тexніку, алe точно нe знав, якe полe налeжить компаньйону. І вpeшті, як виявилося, пpавопоpушник помилився полями та завдав шкоди зовсім іншому фepмepові.\nНині зловмисник затpиманий в поpядку ст.208 Кpимінального пpоцeсуального кодeксу Укpаїни. Відкpитe кpимінальнe пpоваджeння за ч.4 ст.296 «Xуліганство» Кpимінального кодeксу Укpаїни (каpається позбавлeнням волі на стpок від тpьоx до сeми pоків). Виpішується питання пpо вpучeння затpиманому підозpи в скоєнні злочину та обpання запобіжного заxоду.\nНа Херсонщині почали вирощувати “бліх” для підгодівлі стерляді\nХерсонські поліцейські переплатили 10 тисяч за приціл\nОДА: На Херсонщині вакцинація від COVID-19 проходить за графіком\nНа Херсонщині відбудуться Всеукраїнські змагання з футболу «Шкіряний м’яч – Кубок Coca-Cola»


Благодійний фонд «Небайдужі серця» надав гуманітарну допомогу штабу національного захисту Дніпропетровської області - Новости 14 августа 2015 г. - 0629.com.ua\nБлагодійний фонд «Небайдужі серця» надав гуманітарну допомогу штабу національного захисту Дніпропетровської області\nНезважаючи на вже неодноразові обіцянки миру зі сторони влади, ситуація на сході України залишається невтішною. Антитерористична операція триває. Мобілізовані бійці та добровольці вже більше року захищають нашу рідну землю від нападів ворога. Хоробрі воїни кожного дня докладають неабияких зусиль для того, щоб ми з вами почували себе в безпеці. Самі ж вони себе так не почувають. Сильним та мужнім хлопцям катастрофічно не вистачає елементарного: зручного одягу, потрібного військового обладнання, засобів гігієни та їжі. На все це потрібні кошти, які нажаль, наш уряд виділити чомусь не в змозі. Але є люди, об’єднання та благодійні організації, які на протязі всього часу існування АТО надають допомогу в забезпеченні всім необхідним наших доблесних воїнів.\nБлагодійний фонд «Небайдужі серця» не є виключенням. З самого початку проведення АТО і до тепер благодійний фонд активно допомагає воїнам української армії. Тому, отримавши лист-прохання від командира полку ПСМОП «Дніпро-1» полковника міліції В’ячеслава Печененко з проханням забезпечити необхідним бійців, які приймають участь у бойових діях в зоні АТО – благодійний фонд «Небайдужі серця» з радістю надав допомогу солдатам. Перша партія гуманітарної допомоги в яку входили найменування таких товарів, як: армійські берци, чоловіча білизна, головні убори, шкарпетки, тактичні рюкзаки, спальні мішки, дезінфекційні засоби та м’ясні консерви - була направлена в штаб національного захисту Дніпропетровської області. Бійці забезпечені необхідним і деякий час можуть не піклуватися про елементарні речі, а направити всі свої сили на захист нашої з вами країни.\nБлагодійний фонд «Небайдужі серця» сердечно вдячний кожному, хто вніс частинку своєї допомоги у зборі коштів для закупівлі речей нашим мужнім солдатам. Тільки об’єднавши наші зусилля ми зможемо подолати все! Допомагайте нашій армії, адже хто як не ми?!


Андрузький Георгій (Єгор, Юрій) Львович. Національний музей Тараса Шевченка\nАндрузький Георгій (Єгор, Юрій) Львович\n8 червня 1827 – рік смерті невідомий\nПоет, вчений-юрист, член Кирило-Мефодіївського товариства.\nАвтор ряду поетичних творів: «Не плачте, рідненька мамо», «Україна» та інші, в яких відобразив колоніальне становище України у складі Російської імперії; юридичних праць, серед яких «Начерк Конституції Республіки».\nНародився в селі Вечірках Полтавської губернії (тепер Пирятинського району Полтавської області) в сім’ї дрібного поміщика. В 1846 році, навчаючись на першому курсі юридичного факультету Київського університету вступив у Кирило-Мефодіївське братство. На зборах товариства відстоював ідею республіканської форми правління, відновлення незалежної української держави – Гетьманщини. Заарештований у квітні 1847 року, висланий в Казань з правом вступу в університет. Але в грудні 1847 року виключений за непідкорення начальству і відправлений у Петрозаводськ. В березні 1850 року під час обшку в Андрузького поліція вилучила «Начерки Конституції Республіки». Даний проект Конституції (два перші, написані в 1846-1847 роках під впливом Миколи Гулака) передбачав створення федерації слов'янських країн без Росії. За написання «Начерків...» заарештований і засланий до Соловецького монастиря (1850-1854 роки). Звідти за активну участь в обороні монастиря під час нападу англійської ескадри, переведений до Архангельська, де працював у канцелярії архангельської палати кримінального і цивільного суду. В 1857 році повернувся в Україну, служив у Полтавській судовій палаті під суворим наглядом поліції до 1864 року. Подальша його доля невідома.\nНародився в селі Вечірках Полтавської губернії, навчався в Києві, був засланий до Петрозаводська, потім до Соловецького монастиря, переведений до Архангельська, повернувшись в Україну, працював у Полтаві.\nПричетність до Кирило-Мефодіївського товариства.\nДоступні на сайті матеріали\nШукайте у розділі «Кирило-Мефодіївське товариство»\nКирило-Мефодіївське товариство: У 3-х т. — К., 1990. — Т.1.


Україна приєднається до унікальних змагань Scania Driver Competitions (SDC) 2018-19 | Строительный портал BuildPortal\nУкраїна приєднається до унікальних змагань Scania Driver Competitions (SDC) 2018-19\nЗмагання відбудуться у 30 країнах Європи з липня 2018 по квітень 2019\n2715 17.07.2011 в 00:00\nScania Driver Competitions (SDC) 2018-19\nScania запрошує водіїв вантажних автомобілів взяти участь у професійному конкурсі Scania Driver Competitions (SDC) 2018-19. Змагання відбудуться у 30 країнах Європи з липня 2018 по квітень 2019. В Україні змагання розпочинаються 1 серпня 2018, ім’я переможця, який буде представляти Україну у Швеції, дізнаємось 6 жовтня 2018 року.\n“Scania ставить своїм завданням надавати екологічно безпечні рішення, тому роль водія стає дедалі вагомішою», - коментує Ерік Люнгберг, старший віце-президент та керівник підрозділу корпоративних зв’язків Scania.\nНа думку Scania водій відіграє ключову роль у питаннях дорожньої безпеки та економіки транспорту.\nПріоритетними напрямками змагань Scania Driver Competitions є збереження довкілля, безпека та паливна економічність, а також пошук і залучення нового покоління водіїв.\n«Ми завжди намагалися знайти та організувати такі практичні вправи, які допоможуть водіям проявити важливі для їхньої професії уміння. Економічне споживання палива, безпека та віртуозна манера керування – саме такими навичками повинен досконало володіти водій, щоб виграти змагання Scania Driver Competitions”.\nЦього року, вікове обмеження до 35 років, яке діяло у попередні роки змагань, скасовано.Ще одним нововведенням стала кваліфікація водіїв по системі Scania Fleet Management. Одночасно діє й стандартна процедура реєстрації та проходження Теоретичного тесту.\n4. Національний фінал\nВідбудеться 6 жовтня на території дилерського центру Сканія Київ, с. Калинівка, Макарівський район.В ньому візьмуть участь 10 водїів – по два переможці з кожного Регіонального турніру (всього 8 водіїв) та два водії, які були обрані через систему Scania FMS.\n5. Європейський фінал\nПереможець Національного фіналу отримує право взяти участь у Європейському фіналі Scania Driver Competitions 2018-2019, який відбудеться 25 травня 2019 року у місті Седертельє, Швеція. З приводу участі у змаганнях, звертайтесь у дилерські центри Scania у Вашому регіоні.\nАкция: - 35% на ламинированные окна Олта\nЛетняя акция от Олта...\nКомпанія Galeco оголошує старт акції...\nСилкор анонсирует специальное предложение: Кремнийорганические гидрофобизатор ГКЖ-11Н всего за 55 гр...


Півтисячі навчальних закладів області обладнали пандусами для школярів з обмеженими можливостями\n14 серпня 2015 | 10:23\n«Одним з важливих напрямків підготовки до нового навчального року було створення умов для безперешкодного доступу дітей з обмеженими фізичними можливостями до навчальних закладів. Загалом збудовано 13 пандусів. У 3-х загальноосвітніх навчальних закладах виконані роботи по забезпеченню повної доступності будівель і приміщень», - повідомив Анатолій Бабічев.\nКрім того, на сьогоднішній день усі навчальні заклади області та міста Харкова облаштовані кнопками виклику. У 470 закладах освіти побудовано 489 пандусів.\nВ цілому, елементами безперешкодного доступу для осіб з обмеженими фізичними можливостями - тактильними дошками, пандусами, кнопками виклику, поручнями біля сходів - обладнано будівлі 1127 дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів області.\nФото селекторної наради\nТеги: бабічев селектор школярі з обмеженими можливостями


Сайт Жадівської ЗСО І-ІІІ ступенів імені Т. Г. Шевченка - Самоврядування\nНаш герб Наша емблема\nОсновні закони республіки\n1. Учнівська Республіка «Дивосвіт» – це організація школярів віком від 10 до 17 років. В країні є свої традиції, закони, символіка і атрибути. Організація допомагає згуртуванню дітей, сприяє розвитку індивідуальних, творчих та інтелектуальних здібностей, а також навичок самоврядування.\n2. Систематично для жителів «Дивосвіту» проводяться загальні дисциплінарні лінійки, що сприяє вихованню у дітей таких якостей, як відповідальність, дисципліна, порядок, охайність, самоповага та взаємоповага один до одного.\n3. Керує жителями Президент (новообраний складає присягу), парламент, який базується на принципах представницької демократії, рівності всіх її учасників, підзвітності колективу.\n4. Організація діяльності «Дивосвіт» має двоступеневу структуру загальношкільну та класну із чітким взаємозв'язком органів самоврядування класів із загальношкільним, що знаходить своє відображення у підпорядкуванні перших останнім, а також у консультативному педагогічному керівництві органами учнівського самоврядування «Дивосвіт» з боку педагога-організатора та класних керівників.\n1. Застосовувати процедури та технології захисту інтересів, прав і свободи своїх однолітків;\n2. Виконувати громадянські обов'язки в межах республіки «Дивосвіт» та держави загалом;\n3. Закон вчителя (в країні не допускається прирікання та грубість до наставників);\n4. Закон доброти, честі, поваги і любові до рідних, близьких людей, однолітків (люби ближнього свого, як себе самого);\n5. Закон взаємодопомоги, взаємовиручки;\n6. Закон бережливості (усі громадяни шкільної країни повинні бережливо ставитись до підручників та іншого шкільного майна);\n7. Повага до національних традицій, вивчення свого краю та історії України;\n8. Розвиток власних здібностей і талантів;\n9. «Навчання і труд, спорт і здоров'я – поруч ідуть».\n1. Учнівське самоврядування регламентує свою діяльність на підставі нормативно-правових актів: Конституції України, Всесвітньої декларації про права дитини, Законів України «Про освіту», «Про громадські організації», Статуту школи.\n2. Учнівське самоврядування пропонує дружні взаємини та співпрацює з різними громадськими об'єднаннями на засадах взаємоповаги і незалежності, співпрацює з педагогами і батьками.\nМета та завдання шкільного органу учнівського самоврядування\n1. Усебічно розвиватися, самовдосконалюватися, самореалізовуватися на благо собі, ровесникам, школі, родині, Україні.\n2. Забезпечувати і захищати права й інтереси учнів на основі виконання правил та законів школи.\n3. Сприяти реалізації інтересів, можливостей, бажань дітей.\n4. Формувати почуття відповідальності, свідоме ставлення до участі кожного у вирішенні важливих справ шкільного життя.\n5. Прагнути узгодженості інтересів між учнями і педагогами.\n1. Усі учні республіки «Дивосвіт» мають право на:\n- користування навчальною, культурною, культурно-спортивною базою школи;\n- участь у дослідній діяльності, олімпіадах, виставках, конкурсах;\n- особисту участь у громадському самоврядуванні, в обговоренні, вирішенні питань, удосконаленні навчально-виховного процесу, організації дозвілля, побуту;\n- безпечні умови навчання і праці;\n- трудову діяльність в позаурочний час;\n- користуватися забезпеченням щоденного харчування в школі;\n- повагу до його гідності;\n- вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших;\n- вільно збирати, зберігати, використовувати інформацію.\n- додержуватись статуту правил внутрішкільного розпорядку освітнього процесу;\n- не запізнюватись на уроки;\n- берегти шкільне майно, навчальні посібники, тощо;\n- шанувати державні символи;\n- не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині;\n- допомагати один одному і поважати;\n- зберігати в чистоті класні кімнати, шкільне подвір'я;\n- виховувати повагу до батьків, вчителів, культурно-національних, духовних та історичних цінностей України.\n3. Організація роботи по самоврядуванню юнацької організації школи:\n- самоврядування в школі здійснюється за планом роботи міністерств юнацької організації під керівництвом президента;\n- члени міністерств разом з педпрацівниками організовують виконання кожного пункту плану;\n- до складу кожного міністерства входить по одному учню з кожного класу.\n4. Управління самоврядуванням:\n- управління самоврядуванням здійснюється на основі принципів демократизму, гуманізму, свободи, відповідальності, поєднання колегіального та одноосібного управління;\n- найвищим органом колегіального управління є загально шкільні збори. Право скликати збори має президент юнацької організації.\n5. Загальні збори:\n- приймають конституцію юнацької організації;\n- дають згоду на призначення чи звільнення президента юнацької організації.


«Під зорями Індії»: студенти спеціальності «Туризм» відвідали вечір індійської культури — Університет «КРОК»\nПрограма була надзвичайно насиченою. Відвідувачі заходу поринули в казковий світ індійської музики, танців, вокалу. На сцені демонстрували свою майстерність багато митців, серед яких: Народний театр індійського класичного танцю «Накшатра», театр санскриту «Раматі», відомий виконавець індійських класичних танців та вокалу Сергій Журавльов. Цікаво було слухати індійський варіант казки про лисицю та журавля на санскриті у виконанні акторів в індійських костюмах.\nВражає просвітницька діяльність Індійського культурного центру щодо популяризації індійської культури за підтримки Посольства Індії в Україні. На базі Посольства постійно працює школа йоги, яку проводить друг і партнер Університету «КРОК» Кумар Ананда, викладач йоги та індійської культури. У фойє представлена виставка предметів мистецтва, малюнків учасників арт-класу «Пушпалая», куди запрошують усіх бажаючих познайомитись із різними видами індійського живопису.\nЩиро дякуємо Індійському культурному центру та Посольству Індії в Україні за можливість ближче познайомитися з унікальною індійською культурою!\nКафедра туризму висловлює глибоку вдячність нашому другу і партнеру Вертегелу Андрію Григоровичу, президенту громадської організації «Київський слов’янський університет», завдяки якому ми долучилися до такого прекрасного дійства!\nОновлено: Середа, 20 лютого 2019 11:04\nДетальніше в цій категорії: « Кафедра дизайну: справа йде до весни!\tСтуденти КЕПІТу завітали до головного офісу компанії «Майкрософт» в Україні »\nВи тут: Вища освіта » Новини та події » «Під зорями Індії»: студенти спеціальності «Туризм» відвідали вечір індійської культури


Цангові фітинги з покриттям «каніген»: купіть - не пошкодуєте! - Оголошення - УкрБізнес, UB.UA\nЛьвівська\tДодано: 05 листопада 2013 в 11:38 publishПідняти\nПропонуємо купити цангові фітинги, вкриті нікельованою сталлю (покриття «каніген»).\nСередовища, для яких можна використовувати ці сполуки, - найрізноманітніші: пар, вакуум, стиснене повітря, харчові продукти. Діапазон робочих температур - від -15ºС до 200ºС, прийнятного тиску - 0-15 bar.\nЩе ніхто нічого поганого про фітинги з покриттям «каніген» не говорив. Не скажете і ви. Купіть, переконайтеся в якості і довговічності.


Розвиток екологічних уявлень людей з найдавніших часів до наших днів (частина перша) | Екологія життя\nРозвиток екологічних уявлень людей з найдавніших часів до наших днів (частина перша)\necolog для розділу статті / 13.04.2010\nІсторія виникнення і розвитку екологічних уявлень людей сягає корінням у сиву давнину. Знання про навколишнє середовище і характер взаємин з ним набули практичного значення ще на зорі розвитку людського виду.\nПроцес становлення трудової та суспільної організації первісних людей, розвиток їх розумової та колективної діяльності створювали основу для усвідомлення не тільки самого факту свого існування, але і для все більшого розуміння залежності цього існування як від умов всередині своєї суспільної організації, так і від зовнішніх природних умов. Досвід наших далеких предків постійно збагачувався і передавався з покоління в покоління, допомагаючи людині в її повсякденній боротьбі за життя.\nСпосіб життя первісної людини давав їй відомості про тварин, на яких вона полювала, і про придатність або непридатність зібраних нею плодів. Вже півмільйона років тому предки людини мали чимало відомостей про їжу, яку вони добували збиранням і полюванням. Тоді ж почалось використання природних джерел вогню для приготування їжі, споживчі якості якої в умовах термічної обробки істотно поліпшувались.\nПоступово людство накопичувало відомості про властивості різних природних матеріалів, про можливість їх використання для здійснення тих чи інших цілей. Створені первісною людиною технічні засоби свідчать, з одного боку, про вдосконалення виробничих умінь і навичок людей, а з іншого боку, є доказом «пізнання» ними зовнішнього світу, так як будь-яке, навіть найпримітивніше, знаряддя вимагає від його творців знання властивостей природних об'єктів, а також розуміння призначення самого знаряддя та знайомства зі способами і умовами його практичного використання.\nПриблизно 150 тис. років тому люди самі навчились розводити вогонь, обладнувати примітивні житла, освоїли способи захисту від негоди і ворогів. Завдяки цим знанням людина змогла значно розширити області свого проживання.\nПочинаючи з 8-го тисячоліття до н.е. в Передній Азії починають практикуватись різні методи обробки землі та вирощування сільськогосподарських культур. У країнах Середньої Європи такого роду аграрна революція відбулась в 6-2-му тисячоліттях до н.е. В результаті велика кількість людей перейшла до осілого способу життя, при якому виникла нагальна необхідність у більш глибоких спостереженнях за кліматом, в умінні передбачати зміну пір року і зміни погоди. До цього ж часу відноситься і відкриття людьми залежності погодних явищ від астрономічних циклів.\nУсвідомлення своєї залежності від природи, тісного зв'язку з нею відігравало важливу роль у формуванні свідомості первісної та стародавньої людини та знаходило відображення в анімізмі, тотемізмі, магії, міфологічних уявленнях. Недосконалість засобів і способів пізнання дійсності підштовхнула людей до створення особливого, більш зрозумілого та передбачуваного, з їх точки зору, світу надприродних сил, що виступає в якості своєрідного посередника між людиною і реальним світом. Надприродні сутності, антропоморфізовані первісними людьми, крім рис своїх безпосередніх носіїв (рослин, тварин, неживих предметів) наділялись рисами людського характеру, їм приписувались особливості людської поведінки. Це давало підстави для переживання первісними людьми своєї спорідненості з оточуючою їх природою, почуття «причетності» до неї.\nПерші спроби впорядкувати процес пізнання природи, поставивши його на наукову основу, були вже в епоху ранніх цивілізацій Межиріччя, Єгипту, Китаю. Накопичення емпіричних даних про протікання різних природних процесів, з одного боку, та розвиток систем числення та вдосконалення вимірювальних процедур, з іншого — дозволили з усе більш високою точністю передбачати наступ тих чи інших природних катаклізмів (затемнень, вивержень, розливів річок, посух та ін.), поставити на сувору планову основу процес сільськогосподарського виробництва. Розширення обсягу знань про властивості різних природних матеріалів, а також встановлення деяких ключових фізичних закономірностей дали можливість архітекторам давнини досягти досконалості в мистецтві створення житлових будівель, палаців, храмів, а також споруд господарського призначення. Монополія на знання дозволяла правителям древніх держав тримати в покорі маси людей, демонструвати здатність «управляти» невідомими і непередбачуваними силами природи. Неважко бачити, що на даному етапі вивчення природи мало чітко виражену утилітарну спрямованість.\nНайбільший прогрес у розвитку наукових уявлень про дійсність припав на епоху античності (VIII ст. до н.е. — V ст. н.е.). З її початком намітився відхід від утилітаризму в пізнанні природи. Це знайшло своє вираження, зокрема, в появі нових напрямів її вивчення, не орієнтованих на одержання безпосередньої матеріальної вигоди. На перший план стало виходити прагнення людей до відтворення несуперечливої картини світу та усвідомлення свого місця в ньому.\nОсобливий інтерес мислителі Стародавньої Греції та Риму виявляли до питань походження і розвитку життя на Землі, а також до виявлення зв'язків предметів і явищ навколишнього світу. Так, давньогрецький філософ, математик і астроном Анаксагор (бл. 500-428 рр.. до н.е.) висунув одну з перших теорій походження відомого на той момент світу і населяючих його живих істот. Згідно з його уявленнями основу існування реального світу складає об'єднання незчисленної кількості нескінченно малих його елементів. Будучи спочатку в безладді, вони утворювали хаос. Однак згодом світовий «розум» привів їх у рух і впорядкував таким чином, що неоднорідні елементи відокремились один від одного, а однорідні — зчепилися між собою, утворивши землю і речі. Причому найбільш тонкі, світлі, сухі і теплі елементи відтіснились назовні і утворили ефір, а щільні, темні, вологі і холодні зібрались до центру і утворили повітря, воду і землю. Висохнувши і затвердівши, земля стала колискою життя: її поверхня була запліднена насінням, занесеним туди з повітряної сфери дощами. В результаті на світ з'явились рослини, а вже слідом за ними прийшли тварини.\nДавньогрецький філософ і лікар Емпедокл (бл. 487- 424 рр.. до н.е.) більшу увагу приділив опису самого процесу виникнення і подальшого розвитку земного життя. За його уявленнями спочатку із землі проросли рослини, потім виникли «тварини» (голови, тулуби, ноги і т.д., які живуть окремо). З'єднуючись згодом один з одним, вони утворювали складні організми, з яких виживали і залишали потомство лише найбільш життєздатні творіння. Точно таким же шляхом на думку Емпедокла виникла і людина. Видатний філософ, вчений-енциклопедист Аристотель (384-322 рр.. до н.е.) створив першу з відомих класифікацій тварин, а також заклав основи описової і порівняльної анатомії. Відстоюючи ідею єдності природи, він стверджував, що все більш досконалі види тварин і рослин походять від менш досконалих, а ті, у свою чергу, ведуть свій родовід від найпримітивніших організмів, що виникли колись шляхом самозародження. Ускладнення організмів Аристотель вважав наслідком їх внутрішнього прагнення до самовдосконалення.\nОднією з головних проблем, які займали античних мислителів, була проблема взаємин природи і людини. Вивчення різних аспектів їх взаємодії склало предмет наукових інтересів давньогрецьких дослідників Геродота, Гіппократа, Платона, Ератосфена та ін.\nДавньогрецький історик Геродот (484-425 рр.. до н.е.) пов'язував процес формування у людей рис характеру і встановлення того чи іншого політичного ладу з дією природних факторів (клімату, особливостей ландшафту та ін.).\nДавньогрецький лікар Гіппократ (460-377 рр.. до н.е.) вчив, що лікувати хворого необхідно, беручи до уваги індивідуальні особливості організму людини і її взаємини з навколишнім середовищем. Він вважав, що фактори зовнішнього середовища (клімат, стан води і ґрунту, спосіб життя людей, закони країни і т.д.) чинять визначальний вплив на формування тілесних (конституція) і душевних (темперамент) властивостей людини. Клімат, на думку Гіппократа, багато в чому визначає також і особливості національного характеру.\nЗнаменитий філософ-ідеаліст Платон (428-348 рр.. до н.е.) звертав увагу на зміни (переважно негативного характеру), що відбуваються з плином часу в навколишньому середовищі людини, і на впливи, що завдаються цими змінами на спосіб життя людей. Платон не пов'язував факти деградації життєвого середовища людини зі здійснюваною нею господарською діяльністю, вважаючи їх ознаками природного занепаду, переродження речей і явищ матеріального світу.\nДавньогрецький учений-географ Ератосфен (бл. 276-194 рр.. до н.е.) зробив спробу дати строгий опис сучасної йому Ойкумени — частини Всесвіту, населеної людьми. Він склав найбільш точну для свого часу карту відомого світу, на якій земля простягалась від Атлантичного океану на заході до Бенгальської затоки на сході, від землі Туле (Західне узбережжя сучасної Норвегії) на півночі до Тапробани (острів Цейлон) на півдні. Вся Ойкумена була підрозділена ним на зони: жарку, дві помірні і дві холодні. Ератосфена вважають автором підходу до вивчення землі, згідно з яким Земля розглядається як «дім» людини.\nУявлення давніх людей про світ, в якому вони жили, не обмежувались лише рамками Ойкумени. За Анаксагором, Земля являє собою верхню основу вільно плаваючого в просторі циліндра, навколо якого обертаються Сонце і планети. Піфагорієць Філолай (бл. 500-400 рр.. до н.е.) стверджував, що в центрі Всесвіту знаходиться центральний вогонь, «хестна», навколо якого Земля, що має сферичну форму, щодоби описує окружність, через що і відбувається зміна дня і ночі. Давньогрецький астроном Аристарх Самоський (бл. 310-230 рр.. до н.е.) запропонував першу геліоцентричну систему світу, «помістивши» Сонце в центр Всесвіту. Однак такий погляд на світовий устрій ще дуже довго не отримував визнання. Аристотель вважав, що Земля має кулясту форму і знаходиться в центрі світу. Заперечуючи обертання Землі навколо своєї осі, він вважав зірки і планети пов'язаними з кришталевими сферами, які обертаються навколо спільного центру. Картина світу Аристотеля, зберігаючись незмінною в основних своїх рисах, залишалась панівною протягом усього середньовіччя, аж до появи геліоцентричної системи Миколая Коперника.\nРозпочата давньогрецькими вченими справа вивчення середовища проживання людей і взаємин людини і природи отримала своє продовження в епоху розквіту Стародавнього Риму.\nРимський поет і філософ Лукрецій Кар (бл. 99-55 рр.. до н.е.) слідом за своїм духовним вчителем, давньогрецьким філософом Епікуром (бл. 342-270 рр.. до н.е.), стверджував, що природою керують певні закони, пізнання яких покликане позбавити людей страху перед смертю, богами і силами природи і відкрити дорогу до щастя і блаженства. Він залишив після себе незавершену поему «Про природу речей», в якій, зокрема, виклав природну історію походження і розвитку людського роду. Зростання могутності людини Лукрецій пов'язував з розвитком у неї особливих механізмів пристосування до умов існування, що зробило людей більш конкурентоспроможними порівняно з іншими різновидами живих істот (раніше подібні думки висловлював Емпедокл). Основою світогляду Лукреція був своєрідний епікурейський атомізм, за яким все суще у світі складено з одних і тих же найдрібніших частинок — атомів. Все складається з них і з часом розпадається на них. Атоми, необхідні живому організму для підтримання існування, черпаються ним із зовнішнього середовища, тоді як непотрібні або ті, які втратили зв'язок з іншими частинками, відторгаються назовні.\nДавньогрецький географ, геолог і історик Страбон (бл. 64-24 рр.. до н.е.) написав 17-томну «Географію», що містить цінні відомості з області геології, фізичної географії, етнографії, зоології та ботаніки. Як геолог Страбон завбачив суперечки «вулканістів» і «нептуністів», допускаючи, що поверхня Землі формувалась під впливом обох факторів динамічної геології — води і підземного жару. Він інтерпретував викопні мушлі молюсків як скам'янілі залишки найдавнішої морської фауни, які опинились на суші в результаті підняття відповідних ділянок морського дна. Страбон також висловив припущення, що за Атлантичним океаном, на заході існує невідомий материк, можливо, населений іншими, не схожими на європейців, людьми. Він також дотримувався цікавої точки зору, за якою до цивілізації можуть долучитись лише люди, що проживають на території з теплим або помірним кліматом, обґрунтовуючи це тим, що в умовах низьких температур життя змушене збиратись навколо вогнищ, які вимагають безперервного підтримання вогню.\nРимський натураліст Пліній (23-79 рр.. н.е.) написав 37-томний твір «Природна історія», своєрідну енциклопедію природознавства, в якій виклав відомості з астрономії, географії, етнографії, метеорології, зоології та ботаніки. Описавши велику кількість рослин і тварин, він також вказав місця їх зростання та проживання. Певний інтерес представляє зроблена Плінієм спроба порівняння людини і тварин. Він звернув увагу на те, що у тварин в житті домінує інстинкт, а людина все (у тому числі вміння ходити і говорити) набуває шляхом навчання, через наслідування, а також за допомогою свідомого досвіду.\nЗанепад давньоримської цивілізації, що почався в другій половині II ст., її подальша загибель під натиском варварів і, нарешті, встановлення практично на всій території Європи панування догматичного християнства призвели до того, що науки про природу і людину протягом багатьох століть переживали стан глибокої стагнації, не отримуючи практично ніякого розвитку.\nСтан речей змінився з настанням епохи Відродження, про наближення якої сповістили праці таких видатних середньовічних вчених, як Альберт Великий і Роджер Бекон.\nПеру німецького філософа і теолога Альберта Больштедтського (Альберта Великого) (1206-1280) належать кілька природничих трактатів. Твори «Про алхімію» та «Про метали і мінерали» містять висловлювання про залежність клімату від географічної широти місця і його положення над рівнем моря, а також про зв'язок між нахилом сонячних променів і нагріванням ґрунту. Тут же Альберт говорить про походження гір і долин під впливом землетрусів і потопів; розглядає Чумацький Шлях як скупчення зірок; заперечує факт впливу комет на долі і здоров'я людей; пояснює існування гарячих джерел дією тепла, що йде з глибин Землі і т.д. У трактаті «Про рослини» він розбирає питання органографії, морфології і фізіології рослин, наводить факти по селекції культурних рослин, висловлює ідею зміни рослин під впливом середовища.\nАнглійський філософ і природознавець Роджер Бекон (1214-1294) стверджував, що всі органічні тіла представляють за своїм складом різні комбінації тих самих елементів і рідин, з яких складені тіла неорганічні. Бекон особливо відзначав роль сонця в житті організмів, а також звертав увагу на їх залежність від стану середовища та кліматичних умов в конкретній місцевості проживання. Він говорив також про те, що людина не меншою мірою, ніж всі інші організми, піддається впливу клімату — його зміни здатні призводити до змін в тілесній організації і характерах людей.\nНастання епохи Відродження нерозривно пов'язане з ім'ям знаменитого італійського живописця, скульптора, архітектора, вченого та інженера Леонардо да Вінчі (1452-1519). Він вважав основним завданням науки встановлення закономірностей явищ природи, виходячи з принципу їх причинного, необхідного зв'язку. Вивчаючи морфологію рослин, Леонардо цікавився впливом на їх будову і функціонування з боку світла, повітря, води і мінеральних частин ґрунту. Вивчення історії життя на Землі привело його до висновку про зв'язок існування Землі і Всесвіту і про нікчемність того місця, яке займає в ньому наша планета. Леонардо заперечував центральне положення Землі як у Всесвіті, так і в Сонячній системі.\nРозвиток екологічних уявлень людей з найдавніших часів до наших днів (частина друга)\nсуспільство, розвиток, людство, еволюція


Головна > Відпочинок > Восьме чудо світу - Памуккале\nПамуккале - маленьке село, яка знаходиться в південно-західній частині Туреччини, в 20 км від міста Денізлі. Містечко отримало світову популярність завдяки унікальному явищу природи, яке з'явилося з мінеральних джерел. Цей феномен є восьмим чудом світу і внесений до списку Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО. З турецької мови Памуккале перекладається як «бавовняна фортеця».\nКращі спа-курорти Чехії\nЗдалеку Памуккале нагадує величезну гору бавовни. Насправді це солі і травертини, які багато століть накопичувалися на схилах і перетворили їх на білосніжні тераси. За багаторівневим брилам стікають термальні джерела, перенасичені бікарбонатами кальцію. В них знаходяться поглиблення у вигляді ванн з вируючої теплою водою. Її температура коливається від +30 до +45 градусів. Днем гори білосніжні, а на світанку і заході сонця вони набувають ніжні відтінки рожевого і фіолетового кольорів.\nДжерела Памуккале отримали світову популярність завдяки своїм цілющим властивостям. У стародавні часи водами лікувалися імператори і вся знать. Унікальні за складом, вони показані при багатьох захворюваннях. Мінеральні води допомагають при хворобах очей, шкіри, ревматизмі, рахіті, паралічі, гіпертонії, захворюваннях серцево-судинної системи та шлунково-кишкового тракту. Опинившись в Памуккале, ви можете поніжитися в ваннах, постояти під водоспадами і опустити ноги в проточну цілющу струмінь.\nУ 5-6 хвилинах ходьби від Памуккале знаходиться басейн з теплою мінеральною водою, де ключ б'є з-під землі. Це басейн Клеопатри. Вода джерела містить вуглеводень, сульфат кальцію і магній і має гіркувато-солоний смак. Через високого вмісту оксиду вуглецю на поверхні басейну з'являються бризки, і тіло покривається дрібними бульбашками. Вода лікує гастрит, ревматизм і астму. А ще, згідно з легендою, скупавшись в басейні Клеопатри, можна помолодіти на 10 років!\nЯкщо ви їдете в Анталію, у вас буде можливість придбати дводенну екскурсію в Памуккале. Дорога займе близько 5 годин. Також ви можете приїхати на джерела на тривалий термін. Памуккале щорічно приймає тисячі гостей, бажаючих пройти курс оздоровчих та відновлювальних процедур. Тут побудовані сучасні готелі, що пропонують всі умови для комфортного відпочинку і лікування. У готелях є власні грязьові і гарячі джерела. Всі процедури проводяться під наглядом лікаря. Курорт користується великою популярністю у туристів з Європи і США завдяки високій ефективності лікування і відмінному сервісу.\nКрім цілющих вод, в Памуккале знаходяться руїни стародавнього міста Ієраполісу, який існував три тисячі років тому. Донині, збереглися останки вулиць, храмів і амфітеатру. Можна відвідати античне місто Ефес, а також відомий археологічний центр Афродісіас.


Сайт методкабінету Згурівського НВК - Билим\nНеділя, 20.06.2021, 23:01\nПедагогічний працівник, що атестується Билим Олександр Миколайович\nДата народження 15.11.1974 р.\nПосада, яку займає педагогічний працівник, стаж роботи на займаній посаді на час атестації учитель математики, інформатики, 17 років\nЗагальний стаж педагогічної діяльності (роботи за спеціальністю) 17 р.\nОсвіта (освітньо-кваліфікаційний рівень, найменування навчального закладу, рік його закінчення, спеціальність) вища, закінчив Ніжинський ДПІ ім. М.В.Гоголя, 1998 р., вчитель математики та основ інформатики\nкурси вчителів математики (додатково інформатики) в КВНЗ КОР «Академія неперервної освіти», посвідчення № 28-с.03 видане 14.03.2016 р.\n2011 р., відповідає займаній посаді, спеціаліст вищої категорії\nБилим Олександр Миколайович працює вчителем математики Згурівського навчально-виховного комплексу "Гімназія-загальноосвітня школа І ступеня" з 2015 року. Учитель добре обізнаний з державними документами з питань освіти та виховання молодого покоління, володіє теоретичним матеріалом і методикою його викладання. У своїй роботі проявляє високий рівень професіоналізму, ініціативи, творчості. Володіє ефективними формами і методами організації навчально- виховного процесу, постійно впроваджує методичні новації при викладанні предмета, активно впроваджує ІКТ.\nУчитель вдало підбирає шляхи для виконання вимог навчальної програми, застосовує на уроках оптимальні форми та методи роботи, математичні диктанти, групові та індивідуальні форми роботи.\nБилим О.М. заняття проводить на високому фаховому рівні. Володіє всіма прикладними програмами, які необхідні в процесі навчання інформатики, вміє успішно передати свої знання учням.\nБилим О.М. бере активну участь у роботі методичних об’єднань учителів математики та інформатики. Учні Олександра Миколайовича в 2015-2016 н.р. були переможцями ІІ туру Всеукраїнських олімпіад з математики та інформатики.\nОлександр Миколайович— скромний, доброзичливий, добросовісний, дисциплінований педагог. Уміє знайти індивідуальний підхід до кожного учня, завжди допоможе їм в проблемних ситуаціях. Користується авторитетом серед колег, учнів, батьків, громадськості.\nЗа результатами атестації:порушити клопотання перед атестаційною комісією вищого рівня


Російські війська захопили ще два населені пункти на Луганщині — МЕТА\nРосійські війська захопили ще два населені пункти на Луганщині\nСуспільство 09:59 - 23 червня 2022\nОкупанти також продовжують нищити промисловість у Сєвєродонецьку\nРосіяни захопили два населені пункти на Луганщині/Фото: Dan Kitwood/Getty Images\nРосійські війська захопили ще два населені пункти у Луганській області. Про це повідомили у Генштабі ЗСУ, а також підтвердив інформацію голова Луганської обласної військової адміністрації Сергій Гайдай.\nНа Сєверодонецькому напрямку противник оволодів населеними пунктами Лоскутівка та Рай-Олександрівка. Окупанти ведуть штурмові дії з метою встановлення контролю над населеним пунктом Сиротине, а також здійснюють підготовчі заходи до форсування річки Сіверський Донець.\nГолова Луганської ОВА Сергій Гайдай у своєму Тelegram-каналі повідомляє:\nГолова Луганської ОВА також розповів про атаки росіян за минулу добу. За словами Гайдая, окупанти нищать промисловість у Сєвєродонецьку. Вогнем уражено території цегляного заводу "Склопластику", а також заводу хімічного нестандартизованого обладнання.\nНагадаємо, що окупанти намагаються просунутися до Бахмута й встановити контроль над Сєвєродонецьком. По усій лінії фронту ворог посилив авіаційні удари.\nБої за Сєвєродонецьк: ЗСУ контролюють лише територію "Азоту"\nУ Сєвєродонецьку мирні жителі відмовилися евакуюватися з укриття заводу "Азот"


Ремонт пилососа Bosch | Мой-Сервис\nГлавная › Ремонт техники @uk › Ремонт пилососа Bosch\nРемонт пилососа Bosch\nУ наш час в кожному будинку є пилосос. Завдяки йому прискорюється і спрощується процес прибирання. На ринку представлена велика безліч різноманітних моделей фірми Bosch. Але все ж жодна побутова техніка не вічна, і пилососи Bosch не є винятком. Не варто засмутяться якщо ви помітили які-небудь зміни в його роботі. У цьому питанні свою допомогу вам готові запропонувати фахівці центру “Мій-сервіс”. Вони якісно і швидко здійснять ремонт пилососа Bosch.\nПоширені неполадки, які можуть виникнути при експлуатації пилососів Bosch:\n– Вихід з ладу електродвигуна;\n– Знос підшипників і щіток;\n– Поломка проводу або вилки живлення;\n– Сильне забруднення фільтрів;\n– Несправність кнопок і перемикачів на панелі управління;\n– Перегоряння запобіжника.\nВи можете намагатися самостійно привести пилосос и робочий стан, але це може забрати у вас багато часу, коштів і привести пристрій у непридатність. Щоб уникнути серйозних поломок необхідно регулярно проводити профілактичні заходи. А якщо техніка все ж вийшла з ладу необхідно звернеться до кваліфікованих майстрів, які виконають ремонт пилососів Bosch в Києві, а також у разі необхідності можуть відремонтувати пилосос бош на дому. Майстер виїжджає в межах Києва та області.\nПричини несправностей пилососів Bosch:\n– Дефекти механічного характеру;\nСервісний центр по ремонту пилососів Bosch пропонує широкий спектр послуг. Наші майстерні мають повне технічне оснащення, завдяки якому при діагностиці ми швидко знайдемо причину поломки. У разі необхідної зміни несправних деталей ми не змусимо вас довго чекати оскільки маємо прямий доступ до складу з оригінальними запчастинами. По закінченню всіх процедур кожен клієнт отримає готове до використання пристрій і гарантійний чек.\nДля замовлення послуг вам необхідно залишити заявку на сайті або замовити зворотний дзвінок. Наші оператори відразу ж зв’яжуться з вами. Філії наших майстернях є в кожному районі міста, адреси ви можете знайти в розділі «Контакти».


Скління еркерного балкона, лоджії у Києві і передмісті.\nСкління еркерного балкона, лоджії\nЦіна скління еркерного балкона, лоджії або будь-яких еркерних прорізів:\nВиготовлення та монтаж віконних систем для еркерних балконів, лоджій проводиться в рамках індивідуального проекту. При цьому вказувати для привабливості, якусь мінімальну ціну, буде не правдиво. Краще зателефонувати з будь-якого зручного телефону і дізнатися орієнтовну вартість роботи за попередніми своїми розрахунками до виїзду майстра у наших фахівців, але точну вартість проекту під ключ, можна дізнатися після вимірів і вивчення всіх нюансів на місці.\nУ сучасних будинках балкони і лоджії незвичайної форми зустрічаються все частіше. Напівкруглий, трикутний, багатогранний - фігурне різноманіття прийнято об'єднувати під загальним словом «еркер». Технології виробництва конструкцій ПВХ дозволяють вирішити будь-яку, навіть найскладнішу задачу скління. Серед величезної кількості одноманітних не виразних багатоповерхівок, різко виділяються будинки з еркерними балконами, лоджіями. Оригінальність таких конструкцій, надає округлість форм і різні вигини під різними кутами. Еркерні балкони і лоджії отримали своє поширення не тільки через презентабельність зовнішнього вигляду, але і за свої функціональні характеристики. Завдяки відсутності плоских поверхонь в конструкції, потоки вітру розсіюються перед лоджією, захищаючи квартиру від низьких температур взимку. Еркерні стулки виготовляються з сучасних теплоізоляційних матеріалів, які так само сприяють збереженню тепла.\nПристрій еркерних лоджій\nВ основі конструкції лежить сполучна труба, яка повторює контур підстави балкона, лоджії і може бути будь-якої форми. Вона забезпечує високу міцність і герметичність всієї системи, при цьому її установка досить складна і виконується виключно професіоналами. Іншим елементом конструкції є еркерний профіль, призначений для обробки лоджії. Він може бути як з фіксованим кутом, наприклад 90 або 135 градусів, так і з довільним, який передбачає розташування рам під будь-яким кутом. Профілі захищають внутрішній простір від холодних вітрів в зимовий час і від сонячних променів влітку.\nСкління еркерних лоджій\nШироке поширення еркерних конструкцій лоджій стало можливим тільки після можливості їх скління. Це обумовлюється тим фактором, що завдяки склінню, можливо забезпечити теплоізоляцію квартири, яка дуже важлива для жителів вітчизняних будинків. Однак скління напівкруглих і багатосекційних балконів і лоджій завдання далеко не з легких. Набагато простіше поставити скло у прямокутної конструкції, де не треба використовувати безліч стулок, виготовлених під різними кутами.\nНайважливіше завдання при проектуванні вікон для еркерів - правильні і максимально точні виміри. Справитися з цим під силу тільки справжнім професіоналам, що мають достатньо знань про специфічні особливості нестандартних балконних прорізів. При найменший неточності у вимірах підвищується ймовірність нестійкості конструкції, що, рано чи пізно, произведе її до аварійного стану.\nНаступний важливий крок при виборі способу скління - кількість камер еркерного з'єднувача. Трикамерний профіль підходить для установки в приміщеннях, де теплоізоляція - не найважливіший фактор (наприклад, у регіонах з південним кліматом або ти що не примикають до житлових кімнат). У тих випадках, коли передбачається використання еркера як частини опалювального приміщення, де важливо підтримувати оптимальну температуру, слід звернути увагу на п'ятикамерні профілі. Утворення конденсату або криги в останньому варіанті перешкоджає спеціальний внутрішній розширювач, який не дає промерзати конструкції, а значить і всьому приміщенню в цілому.\nСкління еркерний лоджії - завдання, яке під силу тільки професіоналам своєї справи, адже скляними рамами потрібно точно повторити контур лоджії, інакше будуть зазори і просвіти. Установка ускладнюється тим, що профіля балкону, лоджії можуть не збігатися з верхньою поверхнею, тоді що б забезпечити точний стик скла, потрібно встановлювати додаткові елементи, які вирівнюють ці не точності.\nЗасклення балконів і лоджій з еркером виконується за індивідуальними проектами, тому що в розмірах таких приміщень завжди є похибки, що впливають на герметизацію. При еркерному засклені балкону, лоджії стулки виготовляються окремо і з'єднуються між собою Межрамними кутовими профілями. Слід розрізняти еркерні балкони і лоджії: перші стикаються з несучою стіною з одного боку, другі - з двома з боків. Будь-який фахівець відразу відповість, що типові віконні системи для скління еркерного балкона не підійдуть - як би акуратно не здійснювався монтаж, зазорів між профілями на згинах не уникнути. Для напівкруглих балконів використовують стулки зі спеціальними міжрамними кріпленнями - кутовими з'єднаннями. Скління закругленої лоджії або балкона здійснюється строго за індивідуальними проектами. Це пов'язано з тим, що приміщення такої форми завжди мають похибки у розмірах і навіть невелике відхилення від еталону призведе до недостатньої герметизації балкона.\nЕркерні вікна доповнюють будь-який інтер'єр кімнати легкістю і покращують освітленість, оскільки промені сонячного світла і потоки свіжого повітря безперешкодно потрапляють всередину завдяки більшій площі скління.\nПанорамне скління еркера\nПри панорамному склінні, скло займае усю висоту від підлоги до стелі. Парапет у такому випадку демонтується, а замість нього ставляться склопакети. Можлива також установка теплих сендвіч панелей замість парапетав нижній частині балкона. Це здорово полегшує загальну вагу конструкції і надає балкону якийсь шарм. Інша назва — французький балкон.\nТакож можливий комбінований варіант, коли посередині ставляться вікна у повний зріст, а з боків в нижній частині - сендвіч панелі. Еркер з панорамним склінням виглядає дуже красиво як зсередини, так і зовні в будь-який час доби. Подібні конструкції має сенс встановлювати на верхніх поверхах, де шикарний вид на місто.\nДекорування еркерного скління нічим не відрізняється від звичайних пластикових вікон – фурнитура, колір, вітражі і т. п. підбираються з урахуванням ваших побажань. Але не варто забувати і про те, що еркери самі по собі служать відмінною прикрасою будинку і часом зайві елементи тільки псують загальний вигляд.\nНаші фахівці мають чималий досвід в установці еркерного скління і зможуть підібрати для вас найбільш підходящий варіант. ЗАТЕЛЕФОНУЙТЕ прямо зараз або залиште заявку через зворотну форму зв'язку, і ми обов'язково допоможемо вирішити проблему вибору!