Ділова українська мова - PDF\nDownload "Ділова українська мова"\n1 МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ ЧЕРКАСЬКИЙ ДЕРЖАВНИЙ БІЗНЕС-КОЛЕДЖ В. Л. Красюк Ділова українська мова Навчально-методичний посібник Видання друге, виправлене і доповнене Черкаси 2002\n2 УДК /75:808.3(07) Рекомендовано до друку рішенням методичної ради Черкаського державного бізнес-коледжу Протокол 1 від 17 вересня 2002 р. Розповсюдження та тиражування без офіційного дозволу ЧДБК заборонено Укладач: Красюк В.Л. Ділова українська мова Навчально-методичний посібник. 2-е вид., виправлене і доповнене Черкаси, с. Рецензент: Симоненко Т.В., к.пед.н., доцент (Черкаський державний університет ім. Б.Хмельницького) У посібнику подано основні теоретичні відомості з ділового українського мовлення, висвітлено питання правопису та загальні мовні правила. Практичні вправи та завдання допоможуть систематизувати, поглибити та перевірити знання, набуті в процесі вивчення курсу. Розраховано на студентів та викладачів вищих навчальних закладів І-ІІ рівнів акредитації. Може бути корисним організаторам навчання персоналу, практичним працівникам. Затверджено на засіданні циклової комісії української мови та машинопису В.Л.Красюк, 2001 Протокол 1 від 9 вересня 2002 року. В.Л.Красюк, 2002, з виправленнями 2\n3 Зміст Вступ 5 Розділ І. Базовий конспект лекцій з курсу Ділова українська мова Поняття літературної мови. Мовна норма Поняття стилю та жанру української літературної мови. Найважливіші риси, які визначають офіційно-діловий стиль Поняття про документ. Спільні риси документів Класифікація документів. Формуляр документа Основні вимоги до мовлення Особливості оформлення тексту документа Вимоги до тексту документа Оформлення сторінки Власне українська та іншомовна лексика офіційно-ділового стилю Синоніми та пароніми в діловому мовленні Терміни та їх місце в діловому мовленні Вибір граматичної форми іменників у офіційно-діловому стилі Числівники в діловому мовленні. Запис цифрової інформації. Зв язок числівників з іменниками Займенники в діловому мовленні Дієслово та його форми в офіційно-діловому стилі Особливості синтаксису писемного мовлення Вибір прийменника в діловому тексті Вставні слова і словосполучення в діловому тексті Орфоепія і культура усного мовлення Правила оформлення бібліографії Документи щодо особового складу Довідково-інформаційні документи Обліково-фінансові документи Господарсько-договірні документи Організаційні документи Розпорядчі документи.74 Розділ ІІ. Довідник з правопису та пунктуації у схемах Правопис префіксів Вживання апострофа Вживання м якого знака Зміни приголосних при словотворенні Подвоєння й подовження приголосних Спрощення в групах приголосних Вживання великої літери Правопис слів іншомовного походження Правопис складних іменників Правопис закінчень іменників чоловічого роду ІІ відміни у родовому відмінку однини Правопис закінчень іменників, власних і загальних імен у кличній формі та звертаннях Правопис складних прикметників Відмінювання числівників Правопис прислівників Правопис часток Правопис частки не з різними частинами мови\n4 2.17. Засоби милозвучності слова Написання в лапках і без лапок Пунктуація. Тире між підметом і присудком Однорідні члени речення Розділові знаки при однорідних членах речення Розділові знаки в реченні з узагальнюючими словами при однорідних членах Розділові знаки при відокремлених членах речення Розділові знаки при звертанні Розділові знаки в складносурядних реченнях Розділові знаки в складнопідрядних реченнях Розділові знаки в складних безсполучникових реченнях Розділові знаки в реченнях з прямою мовою Розділові знаки при цитатах.103 Розділ ІІІ. Вправи і завдання для практичних, самостійних і контрольних занять з усіх розділів курсу в 15 варіантах Правопис префіксів Вживання апострофа, м якого знака Зміни приголосних при словотворенні Вживання великої літери Правопис слів іншомовного походження Правопис складних іменників, прикметників Відмінювання, правопис та вживання числівників Синоніми і пароніми в діловому мовленні Терміни в діловому мовленні Правопис прислівників Правопис частки не з різними частинами мови Літературна вимова. Наголос Пунктуація. Розділові знаки в простому та складному реченні Переклад з російської мови на українську мову Відредагувати речення та записати правильні варіанти Класифікація документів..138 Рекомендована література\n5 Вступ Виконуючи головне завдання Закону України Про вищу освіту стосовно виховання студентів у дусі українського патріотизму, викладання української мови як державної, питання вивчення мови, вироблення мовного чуття набуває особливої ваги. Міра володіння мовою є мірою духовності, культури, гуманістично-державного мислення нашого сучасника. Навчально-методичний посібник складено на основі програми з курсу Ділова українська мова, методичних рекомендацій, а також з урахуванням багаторічного досвіду автора з проведення практичних занять зі студентами Черкаського державного бізнесколеджу. Зміст посібника містить теоретичний матеріал та практичні завдання з орфографії, пунктуації та ділового мовлення, пропонуються зразки оформлення документації, поширеної в різних сферах державної й господарської діяльності. Для зручності збірник поділено на три розділи: І Базовий конспект лекцій з курсу Ділова українська мова ; ІІ Довідник з орфографії та пунктуації у схемах; ІІІ Вправи і завдання для практичних, самостійних і контрольних занять з усіх розділів курсу в 15 варіантах. Цей навчально-методичний посібник зорієнтований, у першу чергу, на індивідуальне опрацювання матеріалу та виконання вправ студентами. Проте може бути використаний на кожному занятті для роботи з усією академічною групою. 5\n6 Розділ І. Базовий конспект лекцій з курсу Ділова українська мова 1.1. Поняття літературної мови. Мовна норма Українська мова є єдиною національною мовою українського народу. Вона існує: а) у вищій формі загальнонародної мови сучасній українській літературній мові; б) у нижчих формах - її територіальних діалектах. Літературна мова це унормована, відшліфована форма загальнонародної мови, що обслуговує найрізноманітніші сфери суспільної діяльності людей: державні та громадські установи, пресу, художню літературу, театр, науку і освіту та побут людей. Літературна мова реалізується в усній і писемній формах. Сучасна українська літературна мова сформувалася на основі південно-східного наріччя. Основоположником по праву вважають Т. Г. Шевченка. Українська літературна мова постійно розвивається і збагачується. Цей процес супроводжується усталенням, шліфуванням обов язкових для всіх літературних норм. Норма літературної мови це сукупність загальноприйнятих правил реалізації мовної системи, які закріплюються у процесі суспільної комунікації. Розрізняють різні типи норм: - орфоепічні (вимова звуків і звукосполучень) - графічні (передача звуків на письмі) - орфографічні (написання слів) - лексичні (слововживання) - морфологічні (правильне вживання морфем) - синтаксичні (усталені зразки побудови словосполучень, речень) - стилістичні (відбір мовних елементів відповідно до умов спілкування) - пунктуаційні (вживання розділових знаків) - мовленнєвий етикет - це правила мовленнєвої поведінки, прийняті національним колективом мовців, це стійкі формули спілкування (вітання, прощання, побажання, запрошення та ін.) Мовні норми фіксуються в правописі, словниках, довідниках, підручниках з української мови. Культура писемного й усного мовлення всіх, хто користується українською мовою як засобом спілкування, полягає в тому, щоб досконало знати мовні норми й послідовно дотримуватися їх Поняття стилю та жанру української літературної мови. Найважливіші риси, які визначають офіційно-діловий стиль Користуючись мовою в своєму повсякденному житті, люди залежно від потреби вдаються до різних мовних засобів. Залежно від змісту й мети висловлювання у процесі мовлення відбуваються певний добір і комбінування найбільш потрібних саме для цієї мовної ситуації варіантів форм, слів, словосполучень, речень. Отже, художній твір, наукова стаття, наказ керівника установи написані однією мовою, але відрізняються набором мовних засобів та специфічними особливостями у мовному оформленні. Таке розрізнення називається стилістичною диференціацією мови. Мовний стиль це сукупність мовних засобів вираження, зумовлених змістом і метою висловлювання. Є п ять функціональних стилів: - розмовний 6\n7 - художній - публіцистичний - науковий - офіційно-діловий Кожен із стилів має характерні ознаки й реалізується у властивих йому жанрах. Жанри це різновиди текстів певного стилю, що різняться метою мовлення, сферою спілкування та іншими ознаками. Офіційно-діловий стиль це мова ділових паперів: розпоряджень, законів, актів, програм, постанов, резолюцій, протоколів та ін. Один з найдавніших стилів. Його ознаки знаходимо в документах ХІ-ХІІ ст, українсько-молдавських грамотах, українських літописах. Сфера вживання ділового стилю зумовлює його жанрову розгалуженість. Обслуговуючи потреби суспільства в державному, громадському, економічному й політичному житті, тексти офіційно-ділового стилю мають виразні відмінності й у межах того самого жанру. Однак для текстів цього стилю характерні й спільні мовні риси. 1. Точність, послідовність, лаконічність викладу фактів, чіткість у висловлюванні. Цей стиль позбавлений образності, емоційності, індивідуальних авторських рис. 2. Лексика в основному нейтральна, вживається в прямому значенні, цей стиль залежно від обслуговуваної галузі може містити суспільно-політичну, професійно-виробничу, наукову термінологію. 3. Для чіткої організації текст ділиться на розділи, статті, параграфи, пункти, підпункти. 4. Використання усталених мовних зворотів, певна стандартизація початків і закінчень документів як результат однотипності вираження думки. 5. Наявність реквізитів (структурних елементів тексту), які мають певну черговість. Реквізити мають постійне місце, їх склад залежить від змісту документа, його призначення. Підпис є обов язковим реквізитом будь-якого документа. 6. Найхарактерніші речення прості, поширені. Вживаються також складні речення. Отже, тексти офіційно-ділового стилю вимагають документації тверджень, точності формулювань, не припускають двозначності тлумачення змісту Поняття про документ. Спільні риси документів Документ (лат. доказ) це засіб закріплення різними способами на спеціальному матеріалі інформації про факти, події, явища дійсності та розумову діяльність людини. Такі документи в Україні відомі з часів формування державності (Київської Русі). Це літописи, актові книги, угоди та ін. Документи, що є сьогодні, - невід ємний атрибут державного життя. Адже, ми складаємо угоди з підприємством, контракти з фірмами, пишемо резюме про себе, ми учасники кредитно-розрахункових договорів між юридичними особами та банками, маємо документи: свідоцтво про народження, паспорт, читацький та студентський квиток, залікову книжку та ін. Документ має правове й господарське значення, є писемним доказом, джерелом різних відомостей довідкового характеру. Спільні риси документів: 1. Кожен документ укладається повноважним органом або особою відповідно до її компетенції. Занесення до документа відомостей, що виходять за коло повноважень відповідного органу, робить документ недійсним. 2. Документ не повинен суперечити чинному законодавству. 3. Документ повинен бути достовірним. Важливо, щоб інформація, вміщена в ньому, була повною й доцільною, а формулювання лаконічними, але точними й такими, що не 7\n8 допускають різночитань. Основне завдання укладача гранично чітко відбити відомості, які мають правову силу. 4. Усі документи складаються за певним зразком, дотримання якого обов язкове для всіх. 5. Правильно складений є той діловий папір, який написаний мовою офіційно-ділового стилю. Уніфікованість, стандартність ділових паперів закріплена не лише мовною традицією, а й законом - державним стандартом. Кожний документ складається з окремих елементів, які звуться реквізитами. Основними реквізитами документів є: - зображення Герба України; - емблема установи, підприємства тощо; - зображення урядових нагород; - коди; - найменування міністерства (відомства); - назва структурного підрозділу; - адресат; - резолюція; - гриф затвердження; - індекс підприємства зв язку, поштова й телеграфна адреси, номер телефону й факсу, номер рахунку в банку; - назва виду документа; - дата; - індекс; - посилання на дату та індекс вхідного документа; - місце складання або видання; - відмітка про контроль; - заголовок до тексту; - текст; - відмітка про наявність додатків; - підпис; - гриф погодження; - відмітка про завірення копії; - візи; - печатка; - відмітка про виконання документа й відсилання його до справи; - відмітка про надходження; 1.4. Класифікація документів. Формуляр документа Документ основний вид ділового мовлення. Він фіксує та передає інформацію, підтверджує її достовірність, об єктивність. Документ це матеріальний об єкт, що містить у зафіксованому вигляді інформацію, оформлений у заведеному порядку й має відповідно до чинного законодавства юридичну силу. Документи виконують офіційну, ділову й оперативну функції, оскільки вони писемний доказ, джерело відомостей довідкового характеру. Види документів визначають за такими ознаками: - найменуванням заява, лист, довідка, інструкція, акт і т. д. - походженням службові (офіційні) й особисті - місцем виникнення внутрішні та зовнішні 8\n9 - призначенням організаційні, розпорядчі, довідково-інформаційні, обліково-фінансові, господарсько-договірні, щодо особового складу - напрямком вхідні й вихідні - формою стандартні (типові) й індивідуальні (нестандартні) - за строками виконання звичайні безстрокові, термінові, дуже термінові - ступенем гласності секретні й несекретні - стадіями створення оригінальні, копії й виписки, дублікат - строками зберігання постійного, тривалого (понад 10 років) і тимчасового (до 10 років) зберігання - технікою відтворення рукописні й відтворені механічним способом - носієм інформації оформлення на папері, диску, фотоплівці, перфострічці - за структурними ознаками стандартні й нестандартні Документи з високим рівнем стандартизації створюють за затвердженою формою, тобто відповідно до формуляра зразка. Кожний документ складається з окремих елементів, які називаються реквізитами. Сукупність реквізитів, розташованих у певній послідовності на бланку, називається формуляром. Формуляр-зразок це модель побудови однотипних документів. Він передбачає 31 реквізит (державний герб, емблема організації, зображення державних нагород, код установи і т. ін.) Бланк це друкована стандартна форма документа з реквізитами, що містять постійну інформацію. Найпоширенішими є бланки актів, довідок, наказів, протоколів та ін. Застосування бланків підвищує культуру ділового спілкування, надає інформації офіційного характеру Основні вимоги до мовлення Мовленнєва культура особистості великою мірою залежить від її зорієнтованості на основні риси бездоганного, зразкового мовлення. Щоб бути зразковим, мовлення має характеризуватися такими найважливішими ознаками: - правильністю, тобто відповідати літературним нормам, що діють у мовній системі (орфоепічним, лексичним, морфологічним, синтаксичним, стилістичним, пунктуаційним); - змістовністю, яка передбачає глибоке осмислення теми й головної думки висловлювання, докладне ознайомлення з наявною інформацією з цієї теми, різнобічне та повне розкриття теми, уникнення зайвого; - послідовністю, тобто логічністю та лаконічністю думок; - багатством, що передбачає використання різноманітних засобів вираження думок у межах відповідного стилю, уникнення невиправданого повторення слів, однотипних конструкцій речень; - точністю, яка великою мірою залежить від глибини знань та ерудиції особистості, а також від активного словникового запасу. Виражаючи власні думки, слід добирати слова, які найбільш відповідають висловлюваному змісту; - виразністю, для досягнення якої слід виділяти найважливіші місця свого висловлювання і виражати власне ставлення до предмета мовлення; - доречністю та доцільністю, яка залежить насамперед від того, наскільки повно й глибоко людина оцінює ситуацію спілкування, інтереси, стан, настрій адресата. Крім цього, треба уникати того, що могло б уразити, викликати роздратування у співбесідника і вказувати на помилки співрозмовників у тактовній формі. Отже, високу культуру мовлення людини визначає досконале володіння літературною мовою, її нормами в процесі мовленнєвої діяльності. 9\n10 Культура мовлення це ще й загальноприйнятий мовний етикет: типові формули вітання, побажання, прощання, запрошення тощо. Неабияке значення має й тон розмови, вміння вислухати іншого, вчасно й доречно підтримати тему. Уважність, чемність і ввічливість основні вимоги мовного етикету Особливості оформлення тексту документа Закріплення за реквізитами постійних місць робить документи зручними для зорового сприймання, спрощує оформлення їх, дає можливість використати при цьому технічні засоби. Реквізити в документі розміщують з урахуванням послідовності операцій його підготовки, оформлення й виконання. Текст головний елемент документа, який складається з логічних елементів: вступ, доказ, закінчення. У вступі адресат готується до сприйняття теми (обґрунтовуються причини укладання документа, історія питання та ін.) У доказі розкривається суть питання. У закінченні формулюється мета, заради якої складено документ. Текст документа, що складається з одного закінчення, називається простим, а той, що містить інші логічні елементи, - складним. Членування тексту на складові частини, графічне розмежування частин, а також використання заголовків, нумерації та ін. називають рубрикацією. Найпростіша рубрикація поділ на абзаци. Абзац це відступ праворуч на початку першого рядка кожної частини документа. Словом абзац позначається також частина тексту між двома такими відступами. Абзац вказує на перехід від одної думки до іншої. Послідовність розташування складових частин тексту позначається числовою (а також буквенною) нумерацією. Нумерація підкреслює необхідність самостійного розгляду кожного з нумерованих елементів тексту. Є дві системи нумерації: традиційна і нова. Традиційна базується на використанні різноманітних типів позначок римських і арабських цифр, великих літер, поєднаних з абзацами відступами. Нова використовує лише арабські цифри, розміщені у певній послідовності. Вибір того чи іншого конкретного варіанта нумерації залежить від змісту тексту, від його обсягу та складу. Більші за абзац рубрики можуть набувати словесних найменувань (параграф, розділ, частина та ін.), які теж нумеруються. Нова система нумерації застосовується у науково-технічній літературі й діловодстві. Це суто цифрова система нумерації частин тексту без словесних найменувань частин (розділ, пункт) і без заголовків до частин тексту. Базується система на таких правилах: - кожна складова частина тексту, яка відповідає поняттям частина, розділ, пункт, підпункт, наділяється своїм номером; - номери позначаються лише арабськими цифрами; - номер кожної складової частини містить усі номери відповідних складових частин вищих ступенів поділу: так розділи нумеруються 1., 2., 3., (це перший, другий, третій); підрозділи 1.1., 1.2., 1.3., (перший підрозділ першого розділу); пункти нумеруються так: 1.1.2, , (другий пункт першого підрозділу першого розділу); - номери найбільших за обсягом частин тексту перший, найвищий ступінь поділу складається з однієї цифри (1) - на другому ступені поділу складові частини мають номери з двох цифр (1.2.) - на третьому ступені (1.3.5.) Вказані вимоги до складання й оформлення текстів документів стосуються усіх видів документів. 10\n11 1.7. Вимоги до тексту документа Основою службового документа є текст, який має чітко й переконливо відбивати причину й мету його написання, розкривати суть конкретної справи, містити докази, висновки. Під час складання текстів документів слід дотримуватися таких правил: - Використовувати мовні засоби, що відповідають нормам літературної мови і зрозумілі для широкого кола читачів - Текст викладати від третьої особи: комісія ухвалила ; інститут просить - Від першої особи пишуться заяви, автобіографії, доповідні й пояснювальні записки, накази - Не вживати образних виразів, емоційно забарвлених слів - Уживати стійкі (стандартизовані) сполучення типу: відповідно до, у зв язку з, згідно з, з метою - Використовувати синтаксичні конструкції типу: доводимо до Вашого відома, що ; у порядку обміну досвідом - Дієприслівникові та дієприкметникові звороти вживати на початку речення: враховуючи,, беручи до уваги - Уживати прямий порядок слів у реченнях (підмет передує присудкові, означення перед означуваним словом, додатки після опорного слова; вставні слова на початку речення) - Щоб не виявити гостроти стосунків з партнером, активну форму дієслів варто заміняти на пасивну. Ви не висловили свої пропозиції Вами ще не висловлені пропозиції. - Якщо ж важливо вказати на конкретного виконавця, то тоді треба вживати активну форму: Університет не гарантує - Уживати інфінітивні конструкції: створити комісію - У розпорядчих документах слід вживати дієслівні конструкції у формі наказового способу: наказую, пропоную - Використовувати скорочення слів, складноскорочені слова й абревіатури, які пишуться у діловодстві за загальними правилами: р-н, обл., напр., км - Займенник Ви, Вас, Вам у офіційно-діловому стилі пишеться з великої літери - Віддавати перевагу простим реченням. Використовувати форми ввічливості за допомогою слів: шановний, високоповажний і т.д Оформлення сторінки Управлінські документи оформляють на папері формату А4 (297х210 мм) та А5 (148х210 мм). Для зручності з усіх боків сторінки залишають вільні поля: ліве 35 мм; праве не менше 8 мм, верхнє 20 мм; нижнє 19 мм (для формату А4) та 16 мм (для формату А5). Тільки перша сторінка документа друкується на бланку, друга і наступні на чистих аркушах паперу. Якщо текст документа займає не одну сторінку, то на другу сторінку не можна переносити тільки підпис. На другій сторінці має бути не менше двох рядків тексту. Також не бажано: 1. відривати один рядок тексту чи слово від попереднього абзацу; 2. починати один рядок нового абзацу на сторінці, що закінчується, краще почати новий абзац на наступній сторінці; 3. переносити слово на межі сторінок, слід перенести це слово на нову сторінку. Нумерація сторінок. У документах, оформлених на двох і більше аркушах паперу, нумерація сторінок починається з другої. 11\n12 Якщо текст документа друкується з одного боку аркуша, то номери проставляються посередині верхнього поля аркуша арабськими цифрами на відстані не менше 10 мм від краю. Слово сторінка не пишеться, а також біля цифр не ставляться ніякі позначки. Якщо текст друкується з обох боків аркуша, то непарні сторінки позначаються у правому верхньому кутку, а парні у лівому верхньому кутку аркуша Власне українська та іншомовна лексика офіційно-ділового стилю Українська лексика за своїм походженням неоднорідна. Лексика сучасної української мови складається з питомих слів та запозичених з інших мов. Питомими є слова, спільні для всіх індоєвропейських мов, наявні в усіх слов янських мовах, спільносхіднослов янські слова та власне українські слова, що виникли в період самостійного існування нашої мови. Власне українська лексика є найчисленнішим розрядом, напр. віхола, людина, мрія. В українську мову в різні періоди її існування входили й слова з інших мов. Одні іншомовні слова функціонують поряд зі своїми українськими відповідниками, а інші є представниками активного словника міжнаціонального спілкування. Такими міжнародними словами є фінансові терміни та бухгалтерського обліку, поштово-телеграфних зв язків та комп ютерних систем, зовнішньої торгівлі, діловодства, наприклад: акцепт, тариф, гриф, кредит, дебет, маркетинг, менеджмент, біржа. Для правильного застосування іншомовних слів необхідно: - вживати іншомовні слова в тому разі, коли немає в українській мові потрібного відповідника; - запозичене слово слід вживати правильно, відповідно до його значення (перевірте за словником!); - не вживати в одному тексті власне українське слово та іншомовний відповідник Синоніми та пароніми в діловому мовленні Правильне, точне вживання слова забезпечує належну передачу інформації. Це зобов язує мовця добре знати мову, володіти її синонімічними багатствами. Синоніми це слова, що різні за звучанням, але мають тотожне значення або відрізняються відтінками значень. Наприклад: аргумент доказ підстава обґрунтування; дефект вада, хиба, недолік, недоробка, упущення, брак, пошкодження Володіти синонімічним багатством мови значить уміти: - уникнути малозрозумілого, особливо іншомовного, слова; - уникнути повторення того самого слова; - знайти слово з певним забарвленням, відтінком у значенні; - відшукати найвлучніше слово; - якнайточніше висловити свою думку. Тексти офіційно-ділового стилю вимагають однозначності, через це точності слів надається неабияке значення. Адже для чіткої регуляції офіційно-ділових стосунків важливо, щоб усі однаково сприймали й витлумачували той чи інший закон, наказ, договір, контракт та ін. Серед слів нашої мови є досить багато таких, які мають однаковий корінь, а різняться лише суфіксами, літерами в закінченні, префіксами, наявністю чи відсутністю частки ся та ін. Це пароніми слова (пари слів), які мають подібність у морфологічній будові (близькі за фонетичним складом), але розрізняються за значенням. Наприклад: ліцензія ліценція; кампанія компанія; адрес адреса 12\n13 На відміну від синонімів, які можуть заміняти одне одного, для паронімів така взаємозаміна неможлива. Щоб збагатити активний запас слів та правильно використовувати синоніми та пароніми, необхідно звертатися до відповідних словників Терміни та їх місце в діловому мовленні У офіційно-ділових текстах використовуються слова двох типів загальновживані та терміни. За своєю суттю вони різні: терміни в усіх мовах означають те саме поняття, а загальновживані слова в кожній мові мають свій набір значень. Порівняйте словосполучення: золота мить, золоті слова, золота людина, золоте сяйво і золотий паритет, золотий запас. Золотий паритет 1) вміст (вага) чистого золота в грошовій одиниці країни; 2) співвідношення двох грошових одиниць за вагою чистого золота, встановленого як золоте забезпечення. Золотий запас 1) резервний фонд золота в злитках і монетах, який належить центральному емісійному банку або скарбниці. Терміни це слова або словосполучення, які вживаються в досить специфічній сфері мовлення (науковій, публіцистичній, діловій) і створюються для точного вираження спеціальних понять і предметів. Терміни позбавлені образних, експресивних, суб єктивно-оцінних відтінків. Вони створюються засобами власної мови (правник, позивач), конструюються з власних і запозичених складників (телетайп, фототелеграма), але найбільше запозичується в зв язку з розвитком ринкових відносин, комп ютеризації (авізо, віза, тариф, штраф, аваль). До термінів ставляться такі вимоги: - термін повинен вживатися лише в одній зафіксованій у словнику формі. Визначення термінів зафіксовані у держстандартах, спеціальних довідниках, інструкціях. - Якщо термін має декілька значень, укладач документа мусить так будувати текст, щоб було одразу видно, яке значення терміна він мав на увазі. Наприклад: Чек 1) спеціальний фінансовий документ, який містить письмове розпорядження про видачу чи перерахування суми з поточного рахунку юридичної чи фізичної особи, що підписали чек; 2) талон з каси або в касу із зазначенням суми за товар, яку треба сплатити. - Укладаючи документ, необхідно враховувати його адресата і якнайменше вводити спеціальні терміни до тих документів, що адресуються широкому загалові - Серед термінів є такі, які потребують біля себе уточнюючого означення, що спрощує сприйняття змісту тексту документа. Наприклад: банк державний, комерційний, акціонерний, кредитний, емісійний ліцензія патентна, повна, перехресна, разова, виключна, невиключна (проста), договірна, експортна, звичайна, імпортна, митна Терміни це така група слів, яка потребує до себе спеціальної уваги, постійного звірення з словниками, поновлення в пам яті їх значення Вибір граматичної форми іменників у офіційно-діловому стилі Такі основні ознаки офіційно-ділового стилю, як стислість, чіткість, висока стандартизація вислову, сувора регламентація тексту, залежить від правильного вибору граматичної форми слова, зокрема іменників. Рід іменників Назви осіб за професією, посадою, званням, як правило, утворюють паралельні форми чоловічого й жіночого роду (учитель учителька, працівник працівниця) При виборі однієї з цих форм слід орієнтуватися на такі правила: 13\n14 1. Офіційними назвами посад, професій, звань є іменники чоловічого роду: директор, дипломат, професор; у діловій мові вони вживаються незалежно від статі особи. 2. Текст набуває строго офіційного характеру, якщо слова, залежні від найменування посади, узгоджуються з цим найменуванням у формі чоловічого роду і в тих випадках, коли мова йде про жінок (головний технолог повідомив). Проте якщо в документі вказується прізвище жінки, яка займає вказану посаду, то підпорядковані слова узгоджуються з прізвищем і вживаються у формі жіночого роду (головний технолог Сахновська В. І. повідомила) 3. Найменування жіночого роду вживаються в текстах, якщо не можуть бути виражені іншими засобами (виступ відомої співачки) 4. Не вживаються в офіційно-ділових документах утворені від іменників чоловічого роду форми жіночого роду за допомогою суфіксів м(а), -их(а), -к(а) (касирка, професорша професорка) на позначення посад, звань, професій. Вони передають інше значення. 5. У ділових паперах назви осіб за місцем проживання, роботи передаються тільки складеними найменуваннями: мешканці міста, заводські робітники Варіанти сільчани, заводчани є розмовними. Число іменників У ділових паперах зустрічаються випадки необґрунтованого вибору форм однини там, де повинні вживатися іменники у множині. 1. Однина іменників в українській мові може вживатися на позначення не одного, а багатьох предметів ( зібрано цукрового буряка на площі ) У цих випадках однина служить засобом узагальнення. 2. Якщо кількість предметів можна рахувати або якось кількісно вимірювати, тоді слід використовувати форми множини ( партію дитячих костюмів надіслано райспоживспілці). 3. Іменники, які позначають множину, вживаються у формі однини. У реченнях типу: викликані до військкомату з являються з паспортом і приписним свідоцтвом, тут назви документів вжиті у формі однини, хоч мається на увазі не одна особа, а багато. Ця форма однини показує, що однакові предмети перебувають в однаковому відношенні до кожного з групи названих осіб (вступники, які отримали виклик, з являються ) 4. Абстрактні іменники не мають форми множини (рух поїздів). 5. Деякі речовинні іменники (масло, сіль, нафта, вода) набувають форм множини на позначення видів, сортів, типів речовин (мінеральні солі, машинні масла). Таке вживання форм множини в ділових документах є нормою. Відмінювання іменників Найбільше помилок припадає на форми давального відмінка однини іменників чоловічого й жіночого роду. 1. Слід запам ятати і правильно використовувати форми давального відмінка однини іменників чоловічого роду, які можуть мати паралельні закінчення ові, -еві, та у, -ю. У діловому стилі перевага надається закінченням у, -ю: ректору, менеджеру. Але щоб уникнути двозначності в тексті документа при використанні іменників, які мають однакові закінчення в родовому та давальному відмінках (допомога заводу), слід вживати в давальному відмінку закінчення ові, -еві, -єві (допомога заводові). 2. В іменниках власних назвах на ів, (їв) ов, -ев, -єв, -ин, -ін, -їн можливим є тільки закінчення у (Харкову, Києву, Ільїну) 3. Двозначності при використанні в одному документі іменників жіночого роду родового і давального відмінків можна уникнути такою побудовою речення, при 14\n15 якій відмінкова форма набуває однозначності (контроль бухгалтерії бухгалтерський контроль; контроль бухгалтерії бухгалтерію контролюють). 4. Паралельні закінчення родового відмінка іменників а, -я та у, -ю, як правило, пов язуються із розрізненням смислових відтінків: акта (документ) акту (дія) рахунка (документ) рахунку (дія) листопада (назва місяця) листопаду (процес опадання листя) Закінчення родового відтінка фіксують, як правило, усі словники, тому цей факт легко встановлюється в разі потреби Числівники в діловому мовленні. Запис цифрової інформації У ділових паперах не обходиться без запису цифрових даних. Вони вимагають спеціального оформлення. 1. Однозначні числа, що не мають посилань на одиниці виміру, в ділових паперах записуються словами. Наприклад: Акціонерне товариство Нікос планує закупити двадцять автомобілів Якщо число вживається в поєднанні з одиницею виміру, воно пишеться цифрами: Наприклад: До магазину завезли 150 центнерів картоплі 2. Складні й складені числівники записують цифрами, крім тих випадків, коли ними починаються речення. Наприклад: На історичний факультет прийнято 156 студентів. Сто п ятдесят шість студентів прийнято на історичний факультет. 3. Запис порядкових числівників відрізняється від запису кількісних. Якщо запис ведеться арабськими цифрами, то порядковий числівник вводиться в текст з відмінковими закінченням (по 3-му класу точності). При перерахуванні кількох порядкових числівників відмінкове закінчення ставиться лише один раз (вироби 1, 2, 3-го сортів). 4. Деякі порядкові числівники для розрізнення позначаються в документах за допомогою римських цифр без відмінкових значень (так подекуди записують порядкові номери місяців, кварталів). Наприклад: Навчальні заклади І-ІІ рівнів акредитації. 5. Складні слова, перша частина яких цифрове позначення, можуть писатися комбіновано: 50-кілометровий, 4-міліметровий (другу частину таких назв можна скорочувати 50-км, 4-мм). 6. Окремі види інформації передаються у вигляді змішаного запису, який складається з цифр і слів ( або 473 тис.) 7. У діловому стилі приблизна кількість відтворюється словами понад, до, зверх, більше, менше. 8. У поєднанні дробових числівників з іменниками, іменник вживається в тому відмінку, якого вимагає останнє слово дробового числівника 5 ¼ грама (п ять і одна четверта грама). 9. Числівники півтора, півтори сполучаються з іменниками у формі родового відмінка однини (півтора процента), числівник півтораста з іменниками у формі родового відмінка множини (півтораста гривень). 15\n16 Зв язок числівників з іменниками Числівники керують певними формами іменників, з якими сполучаються або узгоджуються. 1. Числівник один узгоджується з іменниками у роді, числі й відмінку: один зошит, одна книжка, одно (одне) слово. Числівник одні сполучається лише з іменниками, що мають тільки форму множини: одні ножиці, канікули. 2. Після числівників два, обидва, три, чотири (а також після складених числівників, останнім словом яких є два, три, чотири) іменники вживаються у формі називного відмінка множини: два хлопці, чотири ясени. Числівники два, три, чотири не сполучаються з іменниками: - що не підлягають лічбі: гордість, турбота; - що вживаються лише в множині: гроші, кошти; - IV відміни: теля, лоша. 3. Числівники п ять і більше вживаються з іменниками у формі родового відмінка множини: шістнадцять комп ютерів, сто двадцять сім станків. 4. Після числівників тисяча, мільйон, мільярд, нуль іменники вживаються у формі родового відмінка множини : тисяча тонн, нуль одиниць. 5. З неозначено-кількісними та збірними числівниками іменники вживаються у формі родового відмінка множини: багато студентів, декілька тижнів. 6. Після дробових числівників іменники вживаються у формі родового відмінка однини: одна друга кілометра, п ять цілих і одна третя гектара. 7. Порядкові числівники узгоджуються з іменниками у роді, числі й відміні: п ятий місяць, двісті сімдесят п ятий номер. 8. У датах назви місяців уживаються тільки в родовому відмінку: перше лютого, одинадцяте листопада Займенники в діловому мовленні Переважна більшість документів пишеться від імені установи, підприємства, організації (тобто від І особи множини). Проте займенник ми в цій ситуації, як правило, пропускається; Наприклад: ділові листи часто починають дієсловом у І особі множини (Просимо, Повідомляємо, Рекомендуємо ). Паралельною до розглянутої є форма ІІІ особи однини (Дирекція просить, Банк повідомляє ). Займенник Вам у деяких конструкціях теж опускається, що й створює загальне враження строгої об єктивності викладу, типової для ділового стилю (Надсилаємо для ознайомлення ) Проте бувають ситуації, в яких наявність чи відсутність займенника Вам, Вас, Вами змінює спрямування й тональність висловлювання. Так, звороти типу пропоную з явитись, вимагаю притягти до виражають безапеляційну вимогу, а введення особового займенника Вам, Вас, Вами пом якшує категоричність вимоги. Вживання займенника І особи однини Я також обминається; розпорядження й накази розпочинаються дієсловом у І особі однини (Наказую, Пропоную ) Ця займенникова форма можлива лише в особистих паперах і в деяких видах документів (автобіографія, доручення). Як відомо, форма однини особового займенника Я не вживається не лише в діловому стилі, а й у науковому і, частково, публіцистичному. У цих стилях переважає так зване авторське ми, за яким автор ніби приховує свою особу, залучаючи читача до участі в міркуваннях. 16\n17 У діловому стилі авторське ми застосовується в тих випадках, коли є потреба пом якшити категоричність тону (ми приходимо до таких висновків). Займенник свій часто буває зайвим у діловому документі, він дублює вже наявне в тексті слово (свої завдання трест виконав). Слово окремий іноді вживається замість неозначеного займенника деякий. (окремі підприємства, окремі студенти). Не треба забувати, що основне значення окремий це незалежний ; бувають випадки, коли це значення виходить на перший план, тоді текст документа стає двозначним (студент виконував окремі завдання). Такої двозначності слід уникати Дієслово та його форми в офіційно-діловому стилі Найпоширенішою дієслівною формою в офіційно-діловому та науковому стилях є дієслово теперішнього часу із значенням позачасовості, яке вживається у І чи ІІІ особі множини (ми вимагаємо, дирекція звертається). Теперішній час може вживатися на позначення майбутнього, коли треба підкреслити обов язковість виконання дії (нарада розпочинається о 10 год.) Недоконаний вид у текстах ділового та наукового спрямування позначається складеними формами (будуть проводитися, буде здійснюватися). Доконаний вид твориться за рахунок префіксації (візувати - завізувати, проектувати - запроектувати). Наказовий спосіб у офіційно-діловому стилі вживається у формі інфінітива та описових лексичних засобів. Інфінітив, вживаний у наказах та розпорядженнях, надає висловлюванню категоричного характеру. Він повинен мати форму на ти (здійснювати, інформувати); закінчення ть вживається у розмовній мові, зрідка в художніх текстах. Менш категоричні безособові форми: вони констатують факт і застосовуються в різних інструкціях, статутах та ін. (заборонено, не дозволяється). Дієслова ІІІ особи однини мають повні та короткі форми (зна і знає, бува і буває). У офіційно-діловому стилі вживається тільки повна форма (зазначає, повідомляє). Слова нема і немає вживаються в усіх стилях мови. Для ділового стилю визначальними є такі морфологічні ознаки: - мінімальне вживання прислівників; - особових займенників; - відсутність вигуків; - значна кількість дієприкметників і дієприслівників, які відповідають вимогам компактності викладу Особливості синтаксису писемного мовлення Офіційно-діловий стиль вимагає бездоганного дотримання правил побудови речень. Для документів властивий розповідний характер. Характерні риси синтаксису ділового тексту: 1. Прямий порядок слів: - підмет стоїть перед присудком (Кияни відчули переміни ) - узгоджене означення знаходиться перед означуваним словом, неузгоджене одразу після нього (Пайовий внесок оплачується на підставі ) - вставні слова ставляться на початку речення (відомо, що пропуск прийменника створює двозначність) Використання непрямого порядку слів у текстах виправдане, коли треба наголосити на певному слові (Завтра відбудеться засідання ) 17\n18 2. Особливості функціонування членів речення: - Присудок переважно має форму теперішнього часу. Поширені пасивні конструкції із дієсловами на ться (виплати нараховуються, проект обговорюється) - У текстах ділового стилю використовується нанизування слів в одному відмінку (родовому, орудному) - Синтаксис ділової документації характеризується вживанням інфінітивних форм дієслова у реченнях резолютивного змісту та розпорядчій документації. Для ділових паперів характерне застосування наказової форми дієслів у 1-й особі однини (наказую, пропоную) - З метою економності вислову й точності відтворення думки в документах часто вживають дієприкметникові та дієприслівникові звороти У діловому мовленні надається перевага непрямій мові. Пряме відтворення чужої мови використовується як посилання на закони, розпорядження. Діловий стиль послуговується складними реченнями. Перевага надається підрядним з ясувальним, означальним, а також із значенням мети й умови. 3. Для правильного оформлення висловлювання важливо узгодити присудок з підметом. Правила наведені в таблиці: Чим виражений підмет Яка форма присудка Приклад іменник + числівник: - якщо числівник закінчується на одиницю (31, в однині 2001, 151) - якщо числівник закінчується у множині (однина у на два, три, безособовому реченні) чотири - якщо є числівник 5, 115, в однині чи множині 17 та ін. вивезено з поля слова більшість, меншість, ряд, частина, багато, кілька + іменник в однині у множині, коли головні члени речення розділені підрядним реченням, коли головні члени речення є однорідними в однині займенник хто, дехто, ніхто, ніщо та ін. іменник + прикладка присудок узгоджується із підметом, а не прикладкою родова + символічна назва присудок узгоджується із родовою назвою Двадцять один комп ютер придбав банк Чотири студенти було відзначено Сто п ятнадцять тонн буряка Більшість абітурієнтів буде забезпечена гуртожитком. Ряд питань, які внесені до іспиту, будуть поставлені в письмовій формі. Усі, хто пройшов реєстрацію, повинні з явитися Виставка-продаж проводиться з ініціативи Об єднання Світанок уклало угоду на постачання канцтоварів однорідні підмети розділені протиставними сполучниками (не а, не лише а й) однорідні підмети із означенням (значна частина, цілий ряд, деяка сума) в однині в однині Не лише економічного, а й юридичного обґрунтування потребує Значна частина верстатів і механізмів відповідає вимогам 18\n19 абревіатура у роді, числі, що й головне слово в словосполученні, від якого утворено абревіатуру УАН (Українська академія наук) була заснована в 1918 році Вибір прийменника у діловому тексті У переважній більшості випадків вибір прийменника визначається мовною традицією або він зумовлений конкретним текстом. - так конструкції з на для різняться відтінками думки: на вказує сферу вживання, для мету. Наприклад: на місцеві потреби і для місцевих потреб - Також традиційно закріпилось уживання прийменника проти в діловому мовленні із значенням порівнюючи з чимось : Наприклад: Збільшити виробництво продукції у два рази проти минулого року Якщо ж у реченні один з порівнюваних компонентів стоїть у вищому ступені, тоді проти не вживається. Наприклад: Ярових посіяно більше (ніж, чим) озимих. - Прийменник завдяки (вживається з давальним відмінком). Завдяки зусиллям колективу, має відтінок значення дякуючи; тому коли йдеться про причини, що заважають чомусь, він заміняється прийменником через. - Прийменник в на розрізняються не лише змістовими відтінками, а й за традицією вживання. Наприклад: вчитися в школі, вчитися на курсах. - Прийменник всупереч вживається лише з давальним відмінком (всупереч розпорядженню) - Можливість вибору прийменника є не в усіх синтаксичних конструкціях. (Наприклад: витрати на, відрахування на ) - У багатьох випадках можлива синонімічна взаємозаміна безприйменникових прийменниковими. Наприклад: книжкова шафа шафа для книжок; плата за оренду орендна плата) - В українській літературній мові при перекладі з російської мови словосполучень існує не один, а кілька варіантів. Так російським конструкціям з прийменником по в українській мові відповідає цілий ряд прийменникових і безприйменникових конструкцій: - конструкціями з прийменником по: дежурный по вокзалу черговий по вокзалу, по возможности по можливості; - конструкціями з прийменником з: материалы по вопросам экономики матеріали з питань економіки, по принуждению з примусу; - конструкціями з прийменником на: по заказу на замовлення, по предложению на пропозицію; - конструкціями з прийменником у (в): комитет по вопросам разоружения комітет у справах роззброєння, по выходным дням у вихідні дні; - конструкціями з прийменником для: комиссия по рассмотрению вопросов комісія для розгляду питань, кружок по изучению гурток для вивчення; - конструкціями з прийменником через: по ошибке через помилку, по невнимательности через неуважність; - конструкціями з прийменником після: по возвращению після повернення, 19\n20 по прибытию після прибуття; - конструкціями без прийменника (і орудним відмінком іменника): сообщить по телефону повідомити телефоном, старший по возрасту старший віком Вставні слова і словосполучення в діловому мовленні Слова і словосполучення, введені в речення з метою внесення в нього того чи іншого пояснення або надання йому різних модальних значень, називаються вставними. Вони не пов язані з членами речення способами узгодження, керування чи прилягання, але за смислом поєднані з реченням. Тому виключення вставних слів і словосполучень із речення змінює його зміст, але не порушує синтаксичної будови. Вставні слова і словосполучення часто використовуються у діловому мовленні, при складанні ділових паперів, ними розпочинаються речення, абзаци. Але рекомендується вживати їх обмежено. В усному діловому мовленні вживання вставних слів і словосполучень не створює зайвої інформації. Використання цих конструкцій допомагає мовцеві зорієнтуватися, зосередитися, а слухачам краще сприйняти сказане. В діалогічному мовленні надмірне вживання вставних слів створює враження некомпетентності, низької мовної культури. За своїм значенням вставні слова і словосполучення діляться на три групи: 1. Вставні слова і словосполучення, що вказують на ставлення мовця до висловленої ним думки. Вони можуть означати ступінь впевненості або невпевненості в повідомленні. Наприклад: звичайно, напевно, безумовно, на жаль, на щастя, як на зло, можливо, може, мабуть, безперечно, безсумнівно, власне кажучи, зрозуміло, без сумніву, немає сумніву, видно, очевидно, припустимо, відома річ, сказати правду, як-не-як, так би мовити, видимо, либонь та ін. 2. Вставні слова і словосполучення, що вказують на те, кому належить висловлена думка (самому мовцеві чи комусь іншому). Наприклад: по-моєму, по-нашому, по-вашому, кажуть, мовляв, на мій погляд, на мою думку, на думку (такого чи таких), за словами (такого чи таких) тощо. 3. Вставні слова і словосполучення, що вказують на зв язок висловлюваного з контекстом. До них належать: отже, наприклад, значить, виходить, до речі, нарешті, навпаки, проте, загалом, справді, між іншим, словом, по-перше, по-друге, по-третє, кінець кінцем, мало цього та ін. Вставні слова і словосполучення в писемному мовленні виділяються комами, в усному паузами Орфоепія і культура усного мовлення Орфоепія це розділ науки про мову, що вивчає систему норм літературної вимови. Предметом вивчення орфоепії є: - звукові особливості мовлення (усне мовлення розглядається не взагалі, а тільки з погляду його відповідності сучасним літературним нормам); - правильна вимова звуків мовлення (голосних і приголосних); - правильна вимова звукосполучень; - правильна вимова окремих слів і їх форм. Сучасні норми української орфоепії склалися історично на основі вимови, властивої середньонаддніпрянським говорам. Практичне значення орфоепії винятково важливе, оскільки дотримання орфоепічних норм, як й інших літературних норм, удосконалює мову як засіб спілкування, полегшує обмін думками. Унормована вимова є однією з ознак культури мовлення. 20\n21 1. Вимова голосних звуків. Усі голосні звуки під наголосом вимовляються чітко й виразно: план, постанова. В інших позиціях вимова голосних має такі особливості: - голосні [а], [і], [у] в усіх позиціях вимовляються виразно: [зна ти] - звук [о] вимовляється виразно й здебільшого не змінюється; лише перед складом з постійно наголошеним [у] вимовляється з наближенням до [у] [го у лу бка] - звуки [е], [и] в ненаголошеній позиції вимовляються нечітко: [е] з наближенням до [и], [и] з наближенням до [е]: [ме и та ]. 2. Вимова приголосних звуків - Дзвінкі приголосні в кінці слова й перед глухими в середині слова вимовляються дзвінко:[три'дцат']. З усіх дзвінких приголосних тільки глотковий звук [г] вимовляється як [х]: [лехко], орфографічно: легко. - оглушуються прийменник і префікс з- перед глухими приголосними: [с тобо йу] - префікси роз- без- можуть вимовлятися дзвінко й глухо (залежно від темпу вимови): [розпи ска ] і [роспи ска]; - губні приголосні б, п, м, в, ф в кінці слова вимовляються твердо (на відміну від рос.мови); - шиплячі ж, ш, ч, дж, як правило, тверді: [хо диш] [п іч], лише перед [і] ці приголосні вимовляються як напівм які [ш іс т ], також подовжені шиплячі вимовляються як напівм які: [зб іж :а]; - звук р твердий в кінці слова і складу: [секретар] - звук л в українській мові вимовляється твердо перед а, о, у в кінці слова і в середині слова перед приголосними [ст іл]. М яка вимова л не властива українській мові, пом якшується перед і [л іто]; - передньоязикові [д], [т], [з], [с], [ч], [л], [н] перед м якими приголосними та перед [і] вимовляються м яко: [майбутн є], [с іл ]; - звук [ґ] слід вимовляти у словах ґатунок, ґречний, ґрунт; - африкати [дз], [дж] вимовляються як неподільні звуки: [дзв інок] звукосполучення [д] і [з], [д] і [ж] вимовляються як два окремі: [в ідзначити]; 3. Вимова звукосполучень - сполучення -шся, -ться у дієслівних формах вимовляються як [с :а], [ц :а], [у чи с ц :а]; - сполучення -жся, -чся у дієсловах наказового способу вимовляються як [з с а], [ц с а], [не моро ц с а]; - групи приголосних, що з являються в словах внаслідок словотворення, спрощуються: проїзд + н(ий) [пройізни й]. Така вимова закріплена правописом. Проте написання окремих слів, зокрема числівників шістнадцять, шістсот не відповідає вимові: [ш іс:о т] і в деяких словах, утворених від іншомовних основ: президентський [пре и зи е де нс кий] - ніколи не спрощуються звукосполучення [здр], [спр], [стр], [справа] 4. Вимова слів іншомовного походження Іншомовні слова в українській мові фонетичного й граматичного адаптуються, проте деякі з них характеризуються орфоепічними особливостями. - голосні [і], [и] слід завжди вимовляти відповідно до їх написання. Після приголосних [д], [т], [з], [с], [ц], [ч], [ж], [ш], [р] вимовляється [и], а не [і] [тираж] - в іншомовних словах ненаголошений [о] ніколи не переходить в [у] - ненаголошені [е], [и] після приголосних вимовляються з наближенням до [и], [е] [те и нде и нці] 21


Хіти тижня. Молодий, стрункий, кумедний: До дня народження скандально відомого нардепа в мережі пригадали, як він виглядав у 90-ті (фото, відео)\nвівторок, 3 грудень 2019, 13:00\nНародний депутат від "Слуги народу" Юрій Корявченков 26 листопада святкує свій день народження.\nНародному обранцю виповнюється 45 років. У зв'язку з цим журналісти пригадали, як він виглядав у молодості: до політики та знайомства з президентом України Володимиром Зеленським, з яким вони були учасниками гумористичної студії "Квартал 95", передають Патріоти України.\nЮрій Корявченков почав свою кар'єру у світі гумору ще в 90-х роках. У 1995-му він грав в КВК з командою з Кривого Рогу "Криворізька шпана", яка пізніше об'єдналася з командою "Сибірські богатирі". У 1996 році вже під назвою "50 на 50" гумористи виступали у Вищій Лізі. На архівному відео, яке нам вдалося знайти на просторах мережі, видно, що тоді Юрій був дуже худим і підтягнутим. Також зазначимо, що він грав разом з російським коміком і нинішньої зіркою Comedy Club Гаріком Мартиросяном.


217-275. Поняття про час » Слов'янська Академія ДУХовного РОЗВИТКУ - Я ЗДОРОВ\nВіра допомогла мені подолати проблему, яка довгі роки здавалася мені нерозв'язною: встигати все робити вчасно. Якось я спитав маму, що, як вона пам'ятає, давалося мені в дитинстві найважче. Вона відповіла: "Коли тобі чогось хотілося, ти хотів отримати це негайно".\nЗа останні кілька років я навчився терпіння та почав розуміти, що це означає для мене. Ось думка, яка може бути корисною і для вас: мати терпіння — це те саме, що вірити в божественний план світобудови. Це прийняття того факту, що все, що має місце зараз, підходить вам, оскільки ви самі створили для себе цей стан речей. Це означає і те, що ви можете за своїм бажанням змінити існуючий порядок речей, здійснивши зусилля та виконавши трансформацію. Нетерпіння означає зрештою, що ви не вірите у свою здатність створити те, чого ви хочете. Це означає, що ви не вірите в себе божественний план. Для того, щоб проявити своє бажання у фізичному плані, потрібно час. Щоб прийняти цю дійсність, я сформулював для себе таке твердження: «Я хочу віддати честь своєї відданості фізичному плану, одночасно віддаючи належне часу, який потрібний для втілення ідей у цьому плані». Очевидна затримка між причиною та наслідком у фізичному плані буття має місце зовсім не випадково, бо ми повинні ясно бачити зв'язок між причиною та наслідком, який інакше вислизав би від нашого розуміння. Зрештою, це стосунки між частинами нашої сутності, яка для нас самих є величиною не цілком певною та досить невиразною.\nДраммен навчання у слов'янську енергетичну практику жива\n164-328. Розчісування ауричного поля\n411-81. Наші помічники\nПереказ про Богину Жива\n153-339. Практика вихору - чакри.\nРозповідь — пояснення та розкриття образу на основі давньослов'янської буквиці


Що таке вакцинація та для чого вона потрібна\nІнфекційні хвороби, проти яких проводяться щеплення, можуть виникнути у будь-якому віці, але найтяжчий перебіг вони мають у дітей. Навіть незважаючи на проведення імунопрофілактики в багатьох країнах світу щороку біля 9 мільйонів дітей гине від інфекційних хвороб. Близько 3 мільйонів дітей щороку гине від інфекцій, що можна було б попередити через вакцинацію.\nЩо необхідно знати про інфекції, яким можна запобігти завдяки проведенню щеплень за віком.\nТуберкульоз – захворювання, щодо якого в Україні оголошена епідемія.\nВакцинація проти туберкульозу проводиться в багатьох країнах, у тому числі і в Європі, де існує високий ризик інфікування або оголошена епідемія. Доцільність вакцинації за даних умов полягає у захисті дітей раннього віку від найбільш тяжких форм цього захворювання – міліарного туберкульозу та менінгіту (ураження нервової системи).\nДля вакцинації використовують живі ослаблені спеціальні вакцинальні бактерії – бацилу Кальмета-Жерена (вакцина БЦЖ).\nГепатит В – визнано, що хронічна інфекція є основною причиною розвитку цирозу та раку печінки. Найбільший ризик хронізації відмічається саме у дитячому віці (у дітей перших місяців життя – до 90%, у 5 років – 30%). Діти переважно інфікуються при контакті з хворими, що не мають проявів хвороби (жовтяниці), у результаті потрапляння крові або слини в ранку (наприклад, укус, носова кровотеча і т.д.), а також у випадку введення препаратів крові від інфікованого донора. Ефективне лікування гепатиту В у дітей на сьогодні відсутнє.\nДля вакцинації використовують один єдиний компонент вірусу гепатиту В –HbsAg, що був отриманий не від хворих або з вірусу, а в лабораторних умовах при використанні сучасних технологій. Вакцинація забезпечує тривалий, пожиттєвий імунітет.\nНеобхідність проведення ревакцинацій (повторних щеплень) протягом життя на сьогодні спростована.\nКашлюк (син. — коклюш) – хвороба, що типово проявляється нападами кашлю.\nПереважно дорослі, що хворіють на коклюш, не мають типових проявів хвороби, але при цьому вони є джерелом інфекції для дітей. Захворювання найбільш тяжко перебігає у дітей першого року життя, часто виникає потреба у госпіталізації дітей через тяжкі напади кашлю, що можуть супроводжуватися зупинкою дихання (апное), виникненням у 10 – 15 % таких ускладнень як запалення легень (пневмонія), висока вірогідність смерті.\nАнтибактеріальна терапія коклюшу ефективна лише на ранніх стадіях хвороби, але рідко використовується, що пов’язано з проблемами діагностики, оскільки коклюш мало вирізняється від банальної застуди. Найчастіше діагноз встановлюється не на початку захворювання, а при наявності яскравої клініки, у період спазматичного кашлю. У цей період і виникають ускладнення (зупинка дихання, пневмонія, ушкодження нервової системи і т.д.). Ефективної терапії коклюшу у період спазматичного кашлю не існує.\nДля вакцинації використовується два типи вакцини, жодна з яких не містить живого збудника. Перший тип вакцини – вбитий (інактивований) збудник коклюшу; другий тип – окремі його компоненти (сучасна вакцина, так звана ацелюлярна).\nВакцинація проти коклюшу проводиться комбінованими вакцинами, обов’язковими компонентами якої також є анатоксини правця та дифтерії. Вакцинація дозволяє уникнути тяжких проявів хвороби та ускладнень.\nДифтерія – захворювання виникає в результаті дії токсину, який виробляється збудником. Серед нас завжди є люди — носії збудника, які не мають проявів хвороби, але є джерелом цієї бактерії для нас. За відсутності імунітету (антитіл, що повинні нейтралізувати токсин) завжди уражаються життєво важливі органи – серце, наднирники (залози, що виробляють гормони для підтримання кров’яного тиску), нирки, нервова система. Навіть за сучасних можливостях лікування близько 20% хворих помирає.\nДля вакцинації використовується інактивований токсин збудника дифтерії (так званий анатоксин), при введенні в організм якого не виникає хвороба, а утворюються антитіла, здатні нейтралізувати токсин збудника, якщо він раптом до нас потрапить.\nВакцинація дозволяє уникнути тяжких проявів хвороби та ускладнень.\nПравець – хвороба, що розвивається у людей при потраплянні збудника в рану з ґрунту, де може зберігатися роками. У рані збудник „оживає” та починає виробляти токсин, який уражає нервову систему, зумовлюючи появу сильних та болючих спазмів (судом), часто із зупинкою дихання. Травоїдні тварини та багато людей є носіями збудника в кишечнику, що сприяє поширенню бактерії та неможливості її ліквідації на планеті.\nДля вакцинації використовується інактивований токсин збудника правця (так званий анатоксин), при введенні в організм якого не виникає хвороба, а утворюються антитіла, що здатні нейтралізувати токсин збудника, якщо відбудеться інфікування.\nПоліомієліт – хвороба, зумовлена вірусами, що потрапляють до нас з зовнішнього середовища (із забрудненими продуктами харчування, водою, при контакті з носіями цього вірусу або хворими), у 1 випадку з тисячі зумовлюючи ураження клітин нервової системи, які „відповідають” за рухи. У результаті – виникнення паралічів (знерухомлення, можлива зупинка дихання), що залишаються на все життя, часто призводячи до глибокої інвалідізації, до смерті. Хоча в Україні завдяки проведеній вакцинації (у тому числі – додатковій у рамках національних днів імунізації) останніми роками не відмічалося випадків паралітичного поліомієліту і територія країни отримала статус вільної від циркуляції вірусів поліомієліту, існує реальна загроза ввезення вірусів з територій, де вірус ще досі зустрічається (Індія, Пакистан, Афганістан, країни Африки і т.д).\nДля вакцинації використовується два типи вакцини: перший тип – ОПВ (оральна поліомієлітна вакцина – призначається в крапельках), що містить спеціальні ослаблені вакцинальні віруси поліомієліту; другий тип – ІПВ (інактивована поліомієлітна вакцина – вводиться в ін’єкції), що містить вбиті, інактивовані віруси поліомієліту.\nІнфекція зумовлена Hib (Haemophilus influenzae type b, Гемофільна паличка типу б). До початку вакцинації серед дітей до 5 років життя Hib була однією з головних збудників тяжких пневмоній (запалення легень), тяжкого гнійного менінгіту (запаленняоболонок мозку), сепсису, гнійного ураження суглобів і т.д., часто призводячи до смерті, інвалідізації. Розпочата вакцинація у Західній Європі, США та Канаді дітей першого року життя виявила високу ефективність у попередженні таких захворювань, що сприяло зменшенню інвалідізації та смерті серед дітей перших років життя.\nДля вакцинації використовується один з компонентів бактерії – полісахаридний антиген, що є достатнім для формування ефективного захисту проти цієї бактерії у дітей перших 5 років життя.\nКір – хвороба, на яку до початку масової вакцинації хворіли обов’язково за життя всі, переважно у дитячому віці. Саме в дитячому віці кір має найтяжчий перебіг, з частими ускладненнями – пневмонія, енцефаліт (запалення головного мозку), з високим ризиком смерті (помирає кожен з тисячі хворих). Збудник хвороби — вірус, відносно легко передається від людини до людини, ще до появи характерних клінічних ознак у донора, що також сприяє широкому поширенню захворювання серед людей. Ефективні ліки в лікуванні кору відсутні.\nДля вакцинації використовують спеціальний, вакцинальний, дуже ослаблений вірус кору, що дозволяє сформувати тривалий імунітет, несприйнятливість до хвороби.\nЕпідемічний паротит (син. — „свинка”) – захворювання, що у період до масової вакцинації було обов’язковим у житті кожного. При цьому, незважаючи на переважне ураження дітей у віці 5 — 9 років, що характеризувалося більш легким перебігом у порівнянні з дорослими, збудник епідемічного паротиту часто був причиною тяжкого ураження нервової системи (енцефаліт, менінгіт), причиною втрати слуху. При інфікуванні у підлітковому та юнацькому віці у 20 – 50 % пацієнтів інфекція перебігає з ураженням яєчок, що супроводжується надзвичайно вираженим болем. У рідких випадках запалення яєчок у чоловіків (орхіт) або яєчників у жінок (оофорит) може призвести до безпліддя, пухлин. При виникненні інфекції у вагітної жінки протягом перших 12 тижнів вагітності у 25% випадків вагітність завершується самовільним викиднем (самовільним абортом).\nДля вакцинації використовують спеціальний, вакцинальний, дуже ослаблений вірус епідемічного паротиту, що дозволяє сформувати тривалий імунітет, несприйнятливість до хвороби.\nКраснуха (син. — „червінка”, „німецький кір”, „корова краснуха”) – вірусна інфекція, яка в дитячому віці найчастіше перебігає легко, часто без висипу, що утруднює встановлення діагнозу, оскільки схожа на банальну застуду. Приводом для занепокоєння та початку вакцинації проти краснухи є виникнення краснухи у вагітних та ураження вірусом плоду особливо протягом перших місяців вагітності, що призводить до синдрому вродженої краснухи. При цьому ймовірність ураження плоду складає більше 90%, що супроводжується формуванням множинних вад розвитку, таких як тяжкі вади серця, нервової системи, ураження очей (катаракта) і т.д. Вірус краснухи визнано найнебезпечнішим вірусом для вагітних, для їх ненароджених дітей! Навіть до початку масової вакцинації проти краснухи близько 20% молодих жінок не хворіли на цю інфекцію у дитинстві та мали високий ризик захворіти протягом вагітності. Вакцинація проти краснухи дітей дозволяє до настання статевої зрілості набути обов’язкового імунітету щодо краснухи, уберегти свою майбутню дитину від тяжких вад. А також, вакцинуючи дітей, ми попереджаємо ризик того, що чиясь дитина стане джерелом інфекції для вагітної, майбутньої мами, якщо вона випадково не має імунітету до названої хвороби.\nДля вакцинації використовують спеціальний, вакцинальний, дуже ослаблений вірус краснухи, що дозволяє сформувати тривалий імунітет, несприйнятливість до хвороби.\nДжерело: відділ охорони здоров’я Святошинської РДА.\nЛист ДОН від 06.05.2020\nCopyright © 2016 - 2018 СЗШ №50


З Давидовича роблять фінансового ''підрахуя''? | Українська правда\nЗ Давидовича роблять фінансового "підрахуя"?\nПонеділок, 5 лютого 2007, 19:50\nЦентральна виборча комісія не забезпечила ефективного управління коштами держбюджету при проведенні парламентських виборів у 2006 році.\nТакі висновки зроблені колегією Рахункової палати за підсумками аудиту ефективності використання ЦВК коштів державного бюджету в 2005-2006 роках, повідомляє в понеділок прес-служба відомства.\nУсього у 2005-2006 роках на витрати ЦВК з держбюджету було виділено 990 млн грн. З них на проведення виборів депутатів - 631,2 млн грн, на забезпечення діяльності ЦВК - 66,2 млн грн.\nКолегія Рахункової палати прийшла до висновку, що ЦВК не забезпечила обґрунтованого планування витрат державного бюджету на забезпечення діяльності комісії і проведення виборів депутатів, а також ефективного управління коштами, виділеними на цю мету.\nЦе призвело до завищення бюджетних призначень на проведення виборів депутатів на 166,6 млн грн, забезпечення діяльності ЦВК - на 27,9 млн грн і довгострокового відлучення коштів держбюджету.\nЯк відзначають аудитори Рахункової палати, неефективно також використано 32,1 млн грн, не за цільовим призначенням - 4,1 млн.грн., додаткові витрати державного бюджету склали 4,6 млн грн.\nУ повідомленні відзначається, що "внаслідок формального реагування з боку ЦВК на висновки колегії Рахункової палати і незастосування належних заходів щодо усунення причин порушень, виявлених попередніми перевірками, окремі порушення "набули постійного характеру".\nЗокрема, це стосується постійного завищення потреби коштів на проведення виборів і утримання ЦВК, порушень чинного законодавства з оплати праці, спрямування коштів, що виділялися на проведення виборів, на модернізацію і розвиток системи "Вибори", незадовільного виконання вимог ст.22 Бюджетного кодексу України в частині забезпечення внутрішнього контролю за витратою розпорядниками нижчого рівня коштів державного бюджету, зазначає прес-служба.\nЗа розрахунками Рахункової палати, ЦВК завищує потреби, що привело до утворення значних нерозподілених резервів на рахунку комісії в ході виборчого процесу.\nЯк наслідок, у листопаді 2006 року невикористаний залишок коштів складав 115,2 млн. гривень, заявляють у прес-службі.


Потрібен пароочисник для будинку | Ремонт\nРемонт 30 Грудня 2018 127 0\nПароочисник – пристрій, генеруючий гарячий пар, за допомогою якого з різних поверхонь віддаляються різні забруднення. Деяким прообразом пароочисника може служити праска, який при роботі може створювати пар. Спочатку це пристрій використовували в медичних установах для дезінфекції підлоги, оскільки перегрітий пар вбиває:\nАльтернатива хімічним засобам\nДоступ до важкодоступних місць\nНіхто не сперечається з тим, що застосування хімічних мийних засобів не корисно для здоров’я. Пароочисник ж виробляє свою роботу абсолютно безпечно, використовуючи лише добре нагрітий водяний пар. Мало того, що це не завдає шкоди, це ще й приносить користь, оскільки вологе прибирання в квартирі призводить до того, що частки вологи осідають на частинках пилу, що обтяжують і прибивають її до підлоги. Повітря стає чистим. Щоб працювати з пароочищувачем не потрібні засоби захисту, як при роботі з хімікатами.\nДля пароочисника практично не існує місць, куди не може добратися. Це не швабра, яку можна засунути тільки туди, куди вона може поміститися, і навіть не пилосос. Струмінь пари вилітає на 50 см, тому її можна направити куди завгодно, в саму тонку щілину – за батареї опалення, під шафи, килими і так далі. За допомогою цього пристрою можна чистити все, що завгодно: двері, вікна, підлоги, салони машин, ванні кімнати та інше. При цьому у що знаходяться в квартирі людей не виникають алергічні реакції, просто тому, що їм нема звідки взятися. Для алергіків і астматиків, парогенератор – просто знахідка.\nПристрій видаляє не тільки бруд, воно усуває неприємні запахи, які в’їдаються в одяг і предмети. Це запах тютюну, запах з унітазу, кухонні аромати. В принципі, пароочисник можна використовувати як пристрій для аромотерапії. Для цього треба додати у воду кілька крапель якоїсь ароматичного масла. Тільки перед цим треба уважно вивчити інструкцію пристрою.\nДуже радує користувачів, що пароочищувачі практично не ламаються, оскільки нічого складного в цьому приладі немає і ламатися там нічому. Якщо ж це відбувається, то ремонт виробу проходить швидко, їх легко лагодити. Пароочисник – сучасний прилад і їм зручно користуватися, що і привертає до нього досить велика кількість споживачів.\nПри роботі пароочищувача, бруд, яку він обробляє, нікуди не зникає. Вона просто частково розчиняється і розм’якшується. Тому, після того, як поверхня оброблена пароочищувачем, треба ще і помити. Тобто, звичайні прилад, не оснащений функцією вакуумного прибирання і всмоктуванням, бруд не прибирає. Це не зовсім зручно, тому що доводиться прибирати двічі одне і те ж місце. Правда, якість такого прибирання дуже висока. Тому, досвідчені господині, спочатку обробляють підлогу або килими пароочищувачем, а потім пилососом.\nПароочисник – потрібна і зручна річ у кожному будинку, яка допомагає зробити квартиру чистіше і здоровіше.\nЯк освіжити тюлеві завіси\n5 варіантів обробки стін на кухні\n5 правил догляду за стіною з декоративним цеглою\nWordPress: 11.65MB | MySQL:66 | 0,170sec


програма закупівлі озимих зернових врожаю 2018р / Seversk\nпрограма закупівлі озимих зернових врожаю 2018р\nМіська рада повідомляє, що з 16 жовтня 2017 року Державна продовольчо-зернова корпорація України (ДПЗКУ) розпочала програму закупівлі озимих зернових врожаю 2018р. Рекомендована мінімальна партія товару 100,0 тонн, термін поставки до 01 вересня 2018 року.\nПопередня оплата – 3,0 тис.грн. з урахуванням ПДВ (жовтень –грудень 2017р.). Відсоток за користування коштами: 12,5% річних (поставка на філії ПАТ «ДПЗКУ») та 14,0% річних (поставка на зернові склади, що не належать ПАТ «ДПЗКУ»). Остаточний розрахунок здійснюється після поставки на зерновий склад всієї партії законтрактованого зерна (липень-вересень 2018 року).\nЗацікавленим аграріям рекомендуємо звернутися за більш детальнішою інформацією, консультацією та щодо основних умов закупівель озимих зернових культур 2018р. за тел. (044) 206 – 15 – 71, або звернутися на ел.адресу: forward@pzeu.gov.ua.\nБажаючих укласти форвардний договір з ПАТ «ДПЗКУ» інформувати департамент агропромислового комплексу та розвитку сільських територій облдержадміністрації на електронну адресу: 02.03@agro .dn/go. ua.


На ковзанці «IceLand» відбувся перший цьогорічний хокейний турнір. ФОТО https://rx.ua\nНа ковзанці «IceLand» відбувся перший цьогорічний хокейний турнір. ФОТО\n30.11.2015 - 14:08 | Переглядів: 424\nУ ньому взяли участь 4 команди: «Спартак», «Шахтарські Барси», «Ужгородські вовки» та «Синевир».\nЗмагання відбувалися 29 листопада по одному періоду «брудного» часу, тобто по 25 хвилин без перерви. Кожна з команд зіграла три гри. Однак вже традиційно переможців турніру-відкриття не визначали. Кажуть, це товариська гра, тому переможців і переможених немає.\nВ Ужгороді запрацювала ковзанка\nЦікаво, що у складі закарпатської команди «Спартак» грають три гравці словацької національності. Зокрема один із них – Радован Марйов уже третій сезон поспіль займає позицію форварда. У минулому пан Радован професійно займався хокеєм. Нині ж грає у аматорській лізі міста Міхаловце та у складі команди «Спартак». Каже, має на Закарпатті багато друзів, а тому з радістю приїжджає на кожну гру.\n← У Сваляві вирішуватимуть питання посилення гідрологічної ролі лісів Різдвяний піст, або по-народному Пилипівка →


У досліджені використана значна кількість матеріалів Державного архіву Одеської області та Державного архіву Турина (L’Archivio di Stato di Torino, м. Турин, Італія), а також тогочасна італійська і вітчизняна преса. Використанні документи Державного архіву Турина складаються зі звітів генеральних сардинських консулів в Одесі до Міністерства закордонних справ Сардинського королівства у 1816-1861 рр.\nАвтором проаналізовано участь представників італійської громади у становленні й розвитку харчової промисловості Одеси наприкінці XVIII – початку XX ст. Досліджуючи документи українських й італійських архівів, автор прослідковує історію родин Коста, Сонданс, Поццо, Кавассо ‑ вихідців з Сардинського Королівства, що були початківцями у виробництві макаронної продукції в Україні. Також у статті досліджено діяльність таких підприємців, як Джакомо Порро, брати Анатра, Фердинанд Брагаліо.


ФИПИ офіційний сайт 2017 | 2017 рік Півня: гороскопи, Новий рік 2017, календар\nФИПИ офіційний сайт 2017\nЩо являє собою портал ФИПИ\nОГЕ і ГВЭ – 9 клас\nЄДІ і ГВЭ – 11 клас\nЧим цікавий офіційний сайт ФИПИ для випускників\nВже з початку навчального року, учні 9 – 11 класів починають готуватися до державних іспитів. Для цього потрібно безліч методичних матеріалів, включаючи демонстраційні варіанти ЄДІ і ДПА.\nНа просторах всесвітньої павутини, маса веб-ресурсів пропонують підготовчі кодификаторы, демоверсії, тренувальні збірники, завдання та інше. Але випускникам варто задуматися, чи можна довіряти неофіційної інформації. Перше, що повинен зробити кожен учень – це відвідати офіційний сайт ФИПИ, де надаються найсвіжіші матеріали для підготовки до іспитів з усіх предметів.\nФИПИ – це Федеральний інститут педагогічних вимірювань, який займається дослідженнями в галузі освіти та науково-методологічним забезпеченням навчальних закладів. Простіше кажучи, це державна контора, щорічно складова і впроваджує ЄДІ, ГВЭ, ОГЕ для 9 – 11 класів. Тому всі розробки вчених-педагогів публікуються першими для загального доступу.\nРесурс містить п’ять інформаційних блоків для випускників, вчителів та екзаменаційних комісій:\n«ЄДІ і ВГЭ – 11 клас»\n«ОГЕ і ГВЭ – 9 клас»\nАле найважливішими для учнів є другий та третій розділи. Давайте розглянемо детальніше кожен з них.\nНа цій сторінці сайт пропонує ФИПИ демоверсії ЄДІ і ДПА 2017. Даної інформації, присвячено окремий розділ. Крім того, для завантаження на комп’ютер надані файли специфікацій і кодифікаторів у форматі PDF з наступних предметів:\nТакож в окремих файлах міститься інформація про заплановані зміни в КІМ ОГЕ 2017 року і шкала переведення балів в оцінки. Для підготовки до іспиту, випускники можуть скористатися трьома розділами: «ГВЭ – 9», «Відкритий банк завдань ОГЕ» і «Тренувальні збірники для учнів з СОЗ».\nГВЭ – 9. На сторінці розміщений список методичних рекомендацій з усіх предметів, розклад і тривалість іспиту, презентації до вебінару, довідкові матеріали з математики і хімії.\nВідкритий банк завдань ОГЕ. Тут для кожного предмета підібрані тисячі завдань за кількома напрямами науки. Учні можуть вибрати потрібні з них, відкласти в окремий блок для подальшого вирішення або роздруківки за допомогою принтера.\nТренувальні збірники. Розділ містить банк збірників тренувальних матеріалів з усіх предметів для підготовки до ДПА, 9 – 11 у форматі PDF.\nЦя частина веб-ресурсу присвячена випускникам 11 класу. Вона увібрала в себе повну інформацію про єдиному державному іспиті. Найбільш значущим для учнів є сторінка сайту ФИПИ – демоверсії ЄДІ і ДПА 2017. Структура повністю ідентична з розділом для дев’ятикласників і розділена на наступні блоки:\nДемоверсії, кодификаторы, специфікації.\nДля предметних комісій суб’єктів РФ.\nАналітичні та методичні матеріали.\nГВЭ – 11 клас.\nВідкритий банк завдань ЄДІ.\nТренувальні збірники для учнів з ОВЗ.\nПерші чотири блоки містять інформацію для викладачів та екзаменаційних комісій.\nДо речі! На сторінці «Підсумкове твір» розміщені тематичні спрямування твору, а також інструкції для учасників, критерії оцінювання, час написання, правила та багато іншого, які обов’язково знадобляться при підготовці до обов’язкового іспиту з російської мови.\nНа ресурсі надана найсвіжіша навчальна література в цифровому форматі. Для того щоб дізнатися про останні зміни в іспитах, досить відкрити рубрику «Про нас» і зайти в розділ «Новини». Рекомендуємо, перш ніж шукати інформацію на інших порталах, зайти на офіційний ресурс інституту і уважно вивчити кожну сторінку ФИПИ.\nЄДІ з російської мови 2017\nЄДІ математика 2017: профільний рівень…\nЄДІ 2017 математика — базовий рівень…