Компоненти, динаміка, детермінантні фактори адаптаційного процесу\nКомпоненти, динаміка, детермінантні фактори адаптаційного процесу\nВ основі положення про компоненти адаптаційного процесу та їхню динаміку лежить поняття програми, факторів, які її організовують, і факторів, що призводять до зміни програми.\nВиходячи з визначення адаптації як системної відповіді, ми дійдемо висновку про те, що програма повинна включати щонайменше п'ять основних компонентів: енергетичний, який забезпечує енергетику організму, куди включається великий набір вегетативних реакцій; сенсорний, що забезпечує аналіз зовнішнього та внутрішнього середовища, кодування інформації в послідовність нервових імпульсів; операційний, тобто фільтрація, селекція і переробка інформації та вироблення на її основі рішення; ефекторний, що здійснює реалізацію рішення, і активаційний, який визначає рівень відповіді організму, мобілізацію елементів, що включаються в програму. Розглянемо приклад організації взаємодії організму із середовищем, для якого вже є готова програма. Які фактори визначають характеристики її реалізації? Легко показати, що це передусім так звані зовнішні умови діяльності — мета діяльності, структура діяльності та показники її інтенсивності й екстенсивності. Однак ці фактори перебувають у залежності від внутрішніх умов діяльності — характеристики й стану фізіологічних і психічних процесів, які надзвичайно тісно пов'язані й зумовлюють рівень функціонування одна одної.\nУзагалі проблема співвідношення фізіологічних і психічних реакцій є одним з центральних світоглядних питань у психофізіології та психології. Останнім часом групі вчених (Г.А.Акімов, JI.І.Співак, П.В.Загрядокий, В.Д.Бахарєв та ін.) на досить складному прикладі емоційної адаптації при патологічному адаптогенному факторі вдалося одержати цікаве рішення. Увага дослідників була звернена на групу хворих із депресивним станом різного ступеня виразності. Було висловлено гіпотезу, що в ряді випадків в основі депресії лежить порушення психофізіологічних процесів, які забезпечують функції пам'яті, уваги, мислення, що ставить людину в умови, коли вона не може сформувати адекватну реакцію на зовнішній світ, що через свідомість чи підсвідомість призводить до зазначеного емоційного стану. Якщо ця гіпотеза правильна, то використання засобів, які поліпшують стан порушених базових функцій, повинно було призвести до зняття депресії. Справді, застосовуючи специфічні нейропептиди (чи окремо як компонент клінічного лікування), удалося в значної частини хворих домогтися бажаного афекту. Однак цей ефект був слабко виражений у хворих, де депресія супроводжувалася галюцинаціями й маренням. Це чітко вкладається в межі гіпотези, тому що тут депресія була зумовлена взаємовідношеннями з ілюзорним світом, на який ми не в змозі впливати засобами, які використовуємо під час лікування. Ми навели цей приклад не для того, щоб показати розшифрування зв'язку базових психофізіологічних функцій із психічними процесами, а щоб підкреслити різноманіття й складність комплексних програм реагування.\nЦя умова насамперед пов'язана з комплексним характером адаптогенних факторів. Таким чином, адаптація як відповідь на вплив якого-небудь одного фактора зустрічається вкрай рідко й природна лише в модельних умовах лабораторного експерименту. Найчастіше організм зустрічається з впливом цілої групи факторів, взаємозалежних і тісно пов'язаних один із одним. Тут можна виділити дві звичайні форми впливу. Одна з них характеризує комплекс природних і технологічних факторів, що перебувають між собою в складних динамічних умовах взаємодії та взаємозалежності, визначають екологічну характеристику середовища, у яке включена людина. Звідси можна зробити висновок про те, що адаптація є процесом пошуку екологічного зрівноважування. Цей простий і конкретний висновок, проте, дуже рідко враховують Дослідники, які вивчають адаптацію людини. Це, відповідно, призводить до того, що аналізуються лише прямі зв'язки типу фактор — людина, й у такий спосіб формується неповна та мінлива картина адаптаційних змін.\nВ останні роки з'явилися деякі роботи, присвячені комплексному впливові факторів. Однак детальних досліджень не тільки з теорії екологічної адаптації людини, а й просто фактологічного аналізу дотепер немає. Найчастіше дослідники обмежуються лише вказівками про адаптацію, наприклад, «до умов Антарктиди», до «комплексу факторів аридної зони, високогір'я», але потім основну увагу звертають на який-небудь один, чітко виражений фактор, зводячи всю проблему адаптації до гіпоксії, холоду, спеки тощо.\nАналізуючи екологічне середовище, у якому перебуває людина, майже завжди можна зустріти ряд факторів, вплив яких призводить до односпрямованих чи антагоністичних реакцій людини. Звідси можна зробити висновок про те, що адаптація до таких умов може йти двома напрямами. На одному з них повинні домінувати зміни, що відповідають механізмові дії якого-небудь найбільш важливого для життєдіяльності фактора. Це дуже особливий тип адаптації, який звичайно зустрічається в тому випадку, коли виразність одного з факторів має екстремальний чи надекстремальний характер. У переважній більшості випадків адаптація носить компромісний характер. Це дозволяє сформулювати досить цікаве теоретичне положення, пов'язане із загальною проблемою діалектичних рішень під час дії антагоністичних факторів. Відповідно до припущення П.К.Анохіна, у цьому випадку відбувається боротьба антагоністичних програм у ЦНС, безпосереднім механізмом якої є внутрішнє гальмування, тобто ідея компромісу загалом виключається. Н.П.Бехтерева, вивчаючи біоелектричні прояви активності різних відділів ЦНС під час модельних альтернативних ситуацій у реальному патологічному процесі, де антагонізм чітко виражений, дійшла висновку про співіснування антагоністичних програм, розділених дискретними інтервалами, тобто їх перебіг відбувається в двох рівнобіжних тимчасових послідовностях. Вивчаючи адаптаційні реакції людини в складних умовах трудової діяльності, вчені висунули гіпотезу про наявність вірного компромісу у вигляді формування метапрограми, оптимальної для комплексу факторів, але субоптимальної для кожного з факторів, що входять у цей комплекс.\nОсобливо чітко наявність і користь такої програми виявляються в умовах, коли виникає необхідність частої переадаптації, наприклад, періодичного короткочасного перебування в різних клімато-географічних зонах; у разі вахтової роботи, при періодичній зміні денної і нічної роботи на виробництвах із цілодобовим циклом і т.д. Оптимальною в цьому випадку є неповна швидка пере-адаптація, неригідний тип адаптації, при якому організм ніби діє в умовах, оптимальних лише для одного варіанта діяльності, а деякий проміжний тип, де є елементи адаптації, — і до одного й до іншого комплексу умов.\nДруга особливість детермінаторів адаптаційного процесу пов'язана з тим, що на людину, поряд із комплексом природних адаптогенних факторів, діє комплекс соціальних, адаптогенних факторів, зумовлених типом трудової діяльності й соціальних завдань, що стоять перед нею. Тут ми часто зустрічаємося із ситуацією, коли адаптація до одного з природних факторів призводить до погіршення трудової діяльності. Розглядаючи конкретні механізми адаптації до якого-небудь із факторів екологічного середовища, ми можемо знайти такі явища, як зменшення енергетики м'язів чи скорочення збільшення в них частки термогенезу, скорочення, функціонального діапазону мобілізаційних можливостей дихання й кровообігу; ряд елементів поведінкової адаптації. Можна сформулювати загальне положення про те, що будь-яка адаптація до дії природного фактора тією чи іншою мірою включає механізми, які беруть участь у здійсненні діяльності. Адаптація до діяльності включає ряд механізмів, які забезпечують адаптацію факторів зовнішнього середовища. У тому випадку, коли вимоги до механізмів адаптації збігаються, ми зустрічаємося з так званим явищем переносу адаптації, що використовується в практиці для здійснення спрямованої попередньої адаптації. Однак часто ми зустрічаємося з тим фактом, коли екологічна адаптація вступає в суперечність із адаптацією до діяльності. Це створює дуже складну ситуацію, коли людина виконує завдання діяльності через надмірне вольове зусилля, а в ряді випадків виконання діяльності в необхідному обсязі виявляється неможливим.\nНарешті, третьою особливістю детермінаторів адаптогенного процесу є те, що до них завжди потрібно включати й внутрішні умови виконання діяльності. Це, по суті, стан психофізіологічних процесів, які забезпечують адаптацію. Можлива різноманітна класифікація цих процесів. Як уже було сказано, ми виділили п'ять таких процесів — енергетичний, сенсорний, операціональний, ефекторний і активаційний. Г.М.Зараковський зводить їх у три групи — операціональні, які складають безпосередні змісти тих дій, Що виконує людину для досягнення мети діяльності (слід зазначити, Що вони можуть виступати і як зовнішні детермінатори). Другу групу формують процеси забезпечення (енергетичні, пластичні й ін.), Що створюють умови виконання діяльності. Нарешті, третю групу формують регуляторні процеси, які організовують і спрямовують Діяльність у цілому й здійснюють управлінські функції перших її Двох груп.\nІснує також і позиція П.К.Анохіна про наявність трьох функціональних систем — основної, тобто системи рефлекторних актів, із яких складається процес досягнення мети; побічної, що забезпечує адаптацію до діяльності, і відновлювальної системи. З цього погляду перша й третя системи можуть виступати як внутрішні де-термінатори адаптаційного процесу. На нашу думку, такий розподіл не зовсім виправданий, тому що в процесі функціонування одна й та сама фізіологічна система та психологічна структура одночасно беруть участь у виконанні всіх цих трьох завдань.\nАналізуючи питання про зовнішні і внутрішні детермінатори адаптації, можна докорити авторові в тому, що він, можливо, змішує тут поняття детермінування з поняттям функціонального стану механізмів регуляції, що здійснюють сам адаптаційний процес. Справді, візьмемо будь-яку базову фізіологічну функцію, наприклад, артеріальний тиск. Звичайно, вона є одним із механізмів, що забезпечують адаптацію на рівні тканинного обміну. Але саме тут і виявляється діалектична сутність адаптації, що сам рівень артеріального тиску може виступити і як фактор, що зумовлює адаптацію організму. Це особливо чітко виявляється під час вивчення фізіологічних реакцій у людей із гіпотензивним чи гіпертензивним синдромом.\nТаким чином, ми можемо зробити важливий для нас висновок, що сам адаптаційний процес, включені в нього механізми, його динаміка, зрештою, визначаються станом і співвідношенням зовнішніх і внутрішніх умов діяльності. Аналіз цього і повинен стати основою для вивчення будь-яких адаптаційних процесів і програм їхнього розгортання. Більш імовірно, що ці програми припускають два типи реалізації. Один із них ми позначили терміном гіпермобілізації. У цьому випадку у відповідь на дію адаптаційного детермінатора реалізуються всі можливі механізми відповіді й формується функціональний стан, що свідомо перевищує вимоги до адекватної відповіді. Потім, у міру дії факторів, відбувається поступове обмеження виразності реакції і кількості задіяних функцій із виходом на адекватність. Із таким типом реалізації програми ми зустрічаємося здебільшого під час дії екстремальних факторів чи факторів, для яких відсутній стан готовності (тобто несподіваних). Другий тип реалізації програми звичайно виникає при менших за інтенсивністю подразниках і полягає в поступовому напрацюванні кількості й потужності механізмів відповіді, поки не виявиться його адекватність.\nЗвичайно, такий розподіл на типи реакцій правильний лише загалом. Якщо в цю ситуацію втручаються тимчасові характеристики, які задіяні в реакції, і при першому типі відповіді відносно повільно реалізована функція, наприклад, зміна ферментного спектра, може з'явитися лише на тому етапі, коли адекватність відповіді інших функцій уже встановлена.\nЦя обставина змушує нас виділити в адаптаційному механізмі дві системи — швидкого й повільного реагування. Система швидкого реагування зазвичай входить як складова частина в згадані й готові програми, і саме вони визначають початковий етап адаптаційного процесу. Системи повільного реагування включаються на пізніх етапах, змінюючи початкову структуру адаптації. Тут виникає цікаве питання про взаємовідношення цих систем. Існують два погляди з цього приводу. Відповідно до першого, системи повільного реагування є додатковим резервним механізмом, що включається на етапах, коли реакції, які швидко розвиваються, не можуть забезпечити адекватну відповідь. Іншими словами, безпосереднім приводом для включення цих систем є те, що виявляється в процесі взаємодії організму із зовнішнім середовищем — нездатність уже включених систем забезпечити необхідну в нових умовах діяльність. Така концепція дуже добре вкладається в систему П.К.Анохіна про акцептор дії.\nДругий погляд базується на уявленні про єдиний механізм включення обох систем, а часова залежність зумовлена лише інертністю реакції. Є дані, які підтверджують це положення, що отримано в дослідах із так званим адаптаційним ударом, тобто щодо сильного, але короткочасного впливу якого-небудь адаптогенного фактора, після якого організм повертається у вихідне середовище. Так, під час двогодинної експозиції людини в умовах термокамери при температурі 53°С виникають реакції з боку серцево-судинної та потовидільної систем. Реакція з боку крові виникає теж досить швидко, здебільшого завдяки мобілізації кров'яних депо. Але на 2-3-й день після цієї одноразової експозиції можна знайти в крові ряд молодих форм, що свідчить про реакцію з боку органів кровотворення. Відповідно до теорії акцептора дії, ця реакція невиправдана, однак із позицій теорії інертності її можна пояснити. Приблизно те саме Можна спостерігати під час впливу імпульсних перевантажень.\nТаким чином, розглядаючи початковий період адаптації, ми можемо вважати, що обидва типи систем включаються одночасно, але їхня відповідь визначається інертністю реагування.\nДо цього часу ми розглядали початковий період адаптації, що забезпечується готовими програмами. Безпосередньою метою включення цих програм є забезпечення адекватності відповіді на адаптогенний фактор. Однак частина цих програм включає також інше завдання, пов'язане із забезпеченням наступної динаміки адаптаційного процесу.\nПри достатній силі чи тривалості адаптаційних факторів, при високих вимогах до зовнішніх умов діяльності та малих мобілізаційних можливостях внутрішніх умов виникає ситуація, коли наявні програми не в змозі забезпечити виконання мети діяльності. Це зумовлює необхідність формування нових програм, які здатні забезпечити адекватну відповідь організму. Як вже було сказано, виникає стадія формування цих нових програм, неодмінною умовою яких є попереднє руйнування старих програм, які стали неоптимальними.\nВиникає складне й досить трагічне для організму становище, коли старі програми вже зруйновані, а нові ще чи не створені, чи не завершені. Окремі роботи, присвячені адаптації до умов високогір'я, найбільш наочно описують цю стадію, відносячи її до 2-3-го дня перебування в горах. Чи є організм у цей період цілком беззахисним до дії адаптаційного фактора, коли системна відповідь розчленовується на ряд самостійних, що не корелюють одна з одною, реакцій? Вивчення цього питання показало, що комплекс адаптаційних реакцій включає ще один найважливіший компонент, який охороняє організм від несприятливих наслідків цього періоду руйнування старих програм гомеостатичного регулювання. Цим компонентом є поведінкова адаптація. Механізм поведінкової адаптації відомий уже давно, він докладно розроблений у різних дослідженнях із етіології тварин, але її особлива захисна роль у фазі руйнування гомеостатичного регулювання стала відома відносно недавно. А.Д.Слонім, розглядаючи еволюцію регуляції тіла й обміну речовин у тваринному організмі, показав, що тегаторегуляційна поведінка є найбільш загальною властивістю, що притаманна всім біонтам тваринного походження й, імовірно, найбільш давнім видам регуляції гомеостазу.\nПоведінкова адаптація включає багато форм, її елементи наявні на всіх етапах адаптаційного процесу аж до стадії стабільної адаптації. Робіт, які стосуються цього виду адаптації, пов'язаної не тільки із зовнішніми формами поведінкових реакцій, але й із внутрішньою психічною структурою діяльності, надзвичайно мало. Вивчення поведінкових реакцій у початковий період адаптації і, особливо, в період руйнування програм гомеостатичного регулювання показало, що вони виконують основну захисну функцію, яка забезпечує подальший розвиток взаємин із адаптаційними умовами. Цю стадію, коли домінують реакції поведінкової адаптації, ми позначили як стадію превентивної адаптації. Цим самим ми підкреслюємо те, що поведінкові реакції спрямовані не тільки на врівноваження організму з наявними умовами, а й враховують і подальший розвиток подій, тобто працюють у режимі прогнозування. Ф.Ф.Султанів, розвиваючи досить близькі погляди, говорить про адаптацію, що випереджає, чи про «захисний ковпак адаптації».\nЗагальний зміст і спрямованість поведінкових форм превентивної адаптації полягають в обмеженні усіх форм впливу несприятливого адаптаційного фактора, а для адаптогенних факторів, пов'язаних із трудовою діяльністю, — у дозуванні й селекції цих факторів.\nЧому поведінкова адаптація має таку охоронну функцію, в якій відсутні періоди руйнування старих програм? Справа в тому, що в процесі індивідуального життя людина здобуває здебільшого не одну, а безліч поведінкових програм, кожна з яких сформована не чіткими фіксованими зв'язками, а формується за допомогою гнучких, функціонально лабільних зв'язків. Підбір найкращої в цей період програми чи формування нової шляхом перекомбінації наявних здійснюється дуже швидко. Розглядаючи динаміку працездатності людини в процесі трудової діяльності, в психофізіології виділяють стадії мобілізації і гіперкомпенсації, іноді поєднуючи їх, як фазу втягування, що за сприятливих умов триває лічені хвилини, протягом яких відбувається термінова адаптація до наявних зовнішніх і внутрішніх умов діяльності.\nСьогодні психологи особливу увагу приділяють питанням побудови програм у зв'язку з вивченням саме програмувальних властивостей мозку людини. Виявляється, що саме в побудові поведінки ці властивості виражені найбільш чітко. Це стосується не тільки мікро-, але й макроструктури.\nДуже цікаві результати отримала А.А.Алдашева, яка вивчала структуру психічної діяльності людей у початковий і наступний періоди адаптації до умов перебування у високогір'ї. їй удалося виділити дві групи людей, що відрізнялися особливостями індивідуальної поведінки. Одна з них формувала поведінку, грунтуючись насамперед на комунікативних зв'язках у групі, тобто будувала поведінку з урахуванням зовнішніх умов діяльності. Інша, навпаки, Різко обмежувала комунікативні зв'язки й спиралася в основному на свої індивідуальні внутрішні умови діяльності. Таким чином, Удалося виділити два принципово різних шляхи побудови пове-Дшкових програм у початковий період адаптації. При цьому як °Дин, так й інший шлях приводив до виконання кінцевої мети -захисту організму від несприятливого фактора, який діє неспецифічно. Вибір шляху залежав від вихідної структури особистості.\nЩодо питання про поведінкову адаптацію ми повинні, ймовірно, розширити це положення, відходячи від поняття психічної адаптації як суттєвої частини адаптації взагалі. У зв'язку з цим виникає одне дуже важливе питання, що майже не вивчене в літературі Як самостійне воно виникло під час розгляду адаптації до трудової діяльності й пов'язане з наявністю в людини особливої системи інформаційного захисту, тобто системи, що обмежує надходження інформації в мозок людини для її наступної переробки. Цю проблему в цілому було докладно досліджено в роботах М.М.Ханенешвілі, але її роль у процесі адаптації вивчена мало. Наявні розрізнені дані дозволяють припускати, що вона включає спрямовану зміну семантики інформації, що особливо чітко видно під час використання різних методик оцінки самопочуття й настрою, фільтрації інформації на всіх етапах її руху, починаючи від рецепторів і закінчуючи проекційними зонами кори великих півкуль і включенням гами мнестичних процесів, де головну роль відіграють механізми забування й, можливо, переклад енграмм із довгострокової пам'яті в оперативну. Ці системи інформаційного захисту більшою мірою беруть участь у формуванні концептуальної моделі реальної дійсності, за якою і будується адаптаційний процес. Це має істотне значення, тому що дозволяє уникнути помилок оцінки адаптації, коли її структуру й виразність порівнюють із об'єктивними характеристиками середовища й не враховують її суб'єктивної оцінки, концептуальної моделі, тобто індивідуального уявлення про зовнішній світ. Прямим висновком із цього є те, що індивідуальні стратегії адаптації визначаються, з одного боку, наявною концептуальною моделлю, а з іншого - внутрішніми умовами діяльності й насамперед базисними психофізіологічними функціями. У роботі Мар'яновича та його колег показано, що, змінюючи вихідну характеристику базисних функцій за допомогою нейропептидів, можна змінити й адаптаційну стратегію людини, що, відповідно, позначається й на концептуальній моделі ситуації.\nПід прикриттям поведінкової адаптації починає формуватися нова програма роботи механізмів регуляції, починає будуватися нова структура гомеостатичного регулювання. Ця структура включає цілий ряд біохімічних, фізіологічних і психофізіологічних механізмів, що добре вивчені. Останнім часом усе більше й більше даних свідчить про те, що основну роль в адаптації до природних факторів відіграють біохімічні реакції аж до зміни білкових матриць. Відповідно, адаптація до діяльності пов'язана переважно з фізіологічними й особливо психофізіологічними реакціями. Однак правильніше вважати, що поза видом адаптації в системну відповідь включаються всі рівні організму, але питома вага кожного з них може змінюватися.\nПошук оптимальної програми адаптації розтягується на досить тривалий час, деякі автори вказують на термін до 3 років, особливо важкою є стадія вироблення компромісних програм. Дуже цікаві дані отримав В.С.Авер'янов у співавторстві з іншими дослідниками, які показали, що в складних умовах виробництва, коли на людину діє безліч адаптогенних факторів, причому їхні кількісні відношення можуть змінюватися, організм виробляє на 2-3-му році роботи якусь середню адаптаційну програму, що не задовольняє цілком жодної визначеної ситуації, але здатна підтримати діяльність на субоптимальному рівні в кожній із цих ситуацій.\nПошук системи стабільної адаптації триває досить довго не тільки тому, що він здійснюється методом проб і помилок, але й через інертність багатьох процесів. Коли цей пошук закінчується, настає період стабільної адаптації. Вивчення осіб, які тривалий час перебувають під впливом адаптогенних факторів, показує, що стабільність ця дуже відносна. Є різні погляди на це питання. Одні автори вважають, що коливання стабільності й відносне зменшення обсягу адаптаційних можливостей є наслідком тривалої напруги гомеостатичного регулювання та зриву цих механізмів. Залежно від особливостей регуляції функцій, зумовлених, можливо, і конституційними особливостями, зрив регуляції може настати будь-коли. Найбільш послідовно це положення розроблено в роботах В.Казначеєва та його колег.\nДругий погляд, що грунтується на дослідженнях психофізіологів праці, які вивчали адаптацію до діяльності як динаміку залежності від стажу, вказує на залежність динаміки від зменшення функціональних можливостей організму в зв'язку з віковими обмеженнями. Однозначної відповіді немає тим більше, оскільки можна припускати й наявність деяких інших факторів, що викликають відносність стабілізації. Програми, які сформувалися у внутрішньоутробному й ранньому постнатальному періодах, характеризуються міцністю, зумовленою тим, що постійне перебування в адаптаційних умовах звільняє людину від болісного процесу ламання й переробки програм. Необхідність частих переадаптацій хоча й загартовує адаптаційні можливості організму, підвищує його адаптоздатність, але разом и тим негативно позначається на тривалості стабільної адаптації.\nРозглядаючи динаміку зміни гомеостатичного адаптаційного Регулювання у віковому аспекті, можна дійти висновку, що теза про зменшення адаптації не зовсім правильна. Справді, психофізіологічні компоненти адаптації характеризуються зменшенням, звуженням функціонального діапазону, але воно значною мірою компенсується поведінковими компонентами, що дозволяє достатню довго здійснювати необхідну діяльність. Тут ми підходимо до надзвичайно цікавого питання про особливості адаптації до віку адаптогенного фактора, однак його розгляд виходить за межі цієї роботи. Укажемо лише на те, що тут основним системно-твірним фактором є соціальна діяльність людини.\nУсе сказане змушує розглянути в цілому питання про межі адаптогенної здатності людини. Ми не будемо в нього включати проблему соціальних шляхів адаптації, що майже безмежні, проаналізуємо лише фізіологічні, психофізіологічні та психічні компоненти. Природно, що вони не безмежні, і на практиці ми зустрічаємося з двома варіантами. Один пов'язаний із первинною слабкістю адаптаційних резервів, у результаті чого можуть з'явитися патологічні реакції як результат виходу регульованих параметрів за допустимі межі. Однак ми ніколи не зустрічаємося з повною відсутністю резервів адаптації і переважно в цих випадках використовуємо індивідуальну стратегію, спрямовану на відхід від адаптогенних факторів чи зменшення часу їхньої дії.\nБільш складною є ситуація, коли програми біологічних адаптогенних змін суперечать завданням діяльності, і організм неспроможний виконувати цю діяльність.\nЯк в одному, так і в іншому випадкові наявні можливості використання індивідуальних стратегій адаптації стають недостатніми для забезпечення стійкості організму, що може призвести до появи ряду патологічних порушень. Це не хвороби адаптації, як їх іноді називають, а хвороби слабкості адаптогенних можливостей, що пов'язані як із самою характеристикою базових психофізіологічних процесів, так і зі слабкістю активаційних механізмів. У зв'язку з цим зараз досить гостро постає питання щодо формування й кількісного визначення так званої адаптивної спроможності, тобто можливостей організму здійснювати адаптогенні перебудови. Ця властивість організму, імовірно, не має своєї специфіки, тобто мало залежить від чинного фактора. Ряд даних показує, що вони визначаються пластичністю нервової системи, особливостями гормонального регулювання, активністю поліпептидів, гіпоксичною стійкістю організму. Виявлення цих факторів і з'ясування їхньої ролі у формуванні адаптоспроможності дозволяє вже зараз говорити про специфічні й неспецифічні форми керування цією властивістю, а отже, і керування адаптацією.\nЦе ставить перед нами одне з дуже важливих теоретичних питань - якою ж повинна бути мета керування?\nРозглядаючи значну кількість індивідуальних форм адаптації під час впливу безлічі адаптогенних факторів і порівнюючи ці форми з тими завданнями, які повинна виконувати людина, ми дійшли висновку, що не всі ці моделі оптимальні, більше того, практично вони відрізняються від теоретично розрахованої ідеальної для цих умов моделі адаптаційних змін. У цілому навіть зараз, маючи в системі психофізіологічного забезпечення комплекс фармакологічних та інших адаптогенів, ми пасивно допомагаємо організмові вийти на якийсь рівень адаптації, порівнюючи його з рівнем адаптації аборигенів, і не задаємо собі питання: а чи не існує краща модель адаптації, ніж та, яку «природно» виробляє організм? Імовірно, настав час спробувати розробити такі ідеальні еталонні моделі й керувати адаптаційним процесом так, щоб забезпечити вихід саме на цю модель. Особливо це важливо для компромісних форм адаптації. При цьому необхідно мати на увазі, що така модель повинна включати всі форми адаптаційного процесу, починаючи від біохімічних, субклітинних і закінчуючи поведінковими реакціями й перебудовою певних психологічних і психофізіологічних характеристик особистості.\nТака позиція повинна привести нас і до зміни критеріїв оцінки адаптаційного процесу. Звичайно, основний критерій — забезпечення виконання мети діяльності при мінімізації плати за цю діяльність - залишається, але ставлення до показників, за якими виробляється така оцінка, повинне змінитися. Зараз ми, звичайно, судимо про адаптаційний процес, виходячи з порівняння характеристик функціонування, що спостерігаємо, з тими, які були в людини в доадаптаційний період. Виходячи з поняття психофізіологічної норми й керуючи адаптаційним процесом, прагнемо мінімізувати розрив між цими характеристиками.\nЯкщо ми приймемо положення про еталонні моделі адаптації, то слід оцінювати відхилення реальних показників порівняно з тими, які були розраховані для еталонної моделі й самі стають психофізіологічною нормою. Нам здається, що це положення має більш важливе значення й може бути поширене на спеціальні випадки адаптації до впливу патологічного фактора, тобто адаптації До хвороби.\nЗа нашими спостереженнями, система психофізіологічного забезпечення діяльності значно розширює можливості впливу на процес адаптації, що особливо важливо в екстремальних умовах або ж у разі необхідності прискорення процесу адаптації за умов нестачі часу. При цьому засоби психофізіологічного впливу за своїми механізмами — це безпосередній прямий вплив на центральну нервову систему (кору головного мозку) з метою розширення психофізіологічних можливостей психічної діяльності особистості.\n\_ Виходячи з теоретичних положень і практичної значимості процесу адаптації до умов професійної діяльності, можна зазначити, що адаптація — це активна системна відповідь функцій організму, яка спрямована на підтримку гомеостазу створення адекватної врегульованої програми, відповіді з мінімальними реакціями на умови, які постійно змінюються, умови діяльності, в основі якої лежать 5 основних компонентів — енергетичний, сенсорний, операційний (фільтрація, селекція та прийняття рішень), ефекторний і активаційний.\nВивчення осіб, на професійну діяльність яких тривалий час впливали адаптогенні фактори, показує, що стабільність ця досить відносна. На думку одних авторів (В.І.Казначеев та ін., 1989) коливання стабільності й відносне зменшення адаптаційної спроможності зумовлено тривалим напруженням гомеостатичного регулювання й зривом цих механізмів залежно від особливостей регуляції, зумовлених індивідуально-психологічними особливостями. Інші ж автори вивчають адаптацію до діяльності та її динаміку залежно від стажу роботи й стверджують залежність динаміки адаптації від зменшення функціональних можливостей організму в зв'язку з віковими межами.\nЯк у першому, так і в другому випадкові індивідуальні психофізіологічні механізми адаптації виявляються недостатніми для забезпечення стійкості в певних умовах діяльності, що свідчить про слабкість фізіологічних, психофізіологічних та психічних, а іноді й соціальних (хоча вони здебільшого найбільш стабільні й безмежні) компонентів. Саме за таких умов найбільш актуальною стає система методів психофізіологічного забезпечення професійної діяльності в екстремальних умовах.\nАрсенал засобів впливу в системі психофізіологічного забезпечення професійної діяльності надзвичайно різноманітний — від контактної та безконтактної дії електричних чи електромагнітних полів до безпосередньої дії певних характеристик на лобно-потиличні області голови імпульсного електричного струму визначених характеристик і застосування фізичних вправ, психофізіологічних тренінгів, масажу і водних процедур, вітамінізації. (Е.М.Каструбін, В.І.Ножніков, 1969; М.С.Корольчук, 1977, 1985, 1997; В.І.Шаповалов, 1987 та ін.).


НІКЗ «ЧИГИРИН» ЗІБРАВ МАЛЕЧУ НА МАЙСТЕР-КЛАС ДО ДНЯ СВЯТОГО МИКОЛАЯ - 21 Грудня 2012 - Управління культури Черкаської ОДА\nНеділя, 28.02.2021, 14:53\nГоловна » 2012 » Грудень » 21 » НІКЗ «ЧИГИРИН» ЗІБРАВ МАЛЕЧУ НА МАЙСТЕР-КЛАС ДО ДНЯ СВЯТОГО МИКОЛАЯ\nНІКЗ «ЧИГИРИН» ЗІБРАВ МАЛЕЧУ НА МАЙСТЕР-КЛАС ДО ДНЯ СВЯТОГО МИКОЛАЯ\n19 грудня вся Україна святкує день святого Миколая Чудотворця. Діти завжди з нетерпінням чекають на це свято, бо вірять, що справедливий Миколай за хороші вчинки принесе нагороду, а за погані – покарає. Напередодні дня Святого Миколая в музеї Б. Хмельницького Національного історико-культурного заповідника «Чигирин» зібралися учні шкіл міста на майстер-клас з виготовлення новорічних прикрас. Захід проходив під гаслом: «Прикрашаємо оселю до Новорічних свят своїми руками». Увазі дітей була представлена виставка новорічних прикрас ХІХ-ХХІ ст.ст. з фондів НІКЗ «Чигирин». Екскурсовод Наталія Чигирик розповіла учням про особливості прикрашання оселі нашими предками у ХІХ ст. Основною прикрасою був дідух – символ урожаю, добробуту, оберег роду. Також використовували вироби з соломки: павуки, пташки, коники, ангели та ін. Ознайомилися діти з колекцією листівок та скляними ялинковими прикрасами радянського періоду та сучасними іграшками.\nА потім діти виготовляли різдвяний вінок. Хоч ця традиція прийшла до нас з Європи, але це не завадило їй прижитися в українських сім’ях. Вінок виготовляли з гілочок сосни, які вбирали невеликими ялинковими прикрасами, різнокольоровими стрічками, шишками, дощиком. Такий різдвяний вінок символізує добробут, достаток. Його можна почепити на двері або прикрасити ним кімнату.\nЗ давніх часів в Україні існувала традиція на день Святого Миколая випікати медове печиво – «миколайчики», яким обдаровували дітей. Тому після завершення майстер-класу всі його учасники отримали такі «миколайчики» разом з часточкою новорічного настрою.\nмолодший науковий співробітник НІКЗ «Чигирин»\nПереглядів: 848 | Додав: Mary | Рейтинг: 2.0/1


Мінеральна вода може принести певну користь здоров’ю - Новости Ю\nМінеральна вода може принести певну користь здоров’ю\n20.09.2021 09:40 182\nОчистити організм від шлаків і токсинів, поліпшити обмін речовин і нормалізувати артеріальний тиск — і це ще не усе, що може мінеральна вода. Ми з’ясували у експертів, як обрати мінеральну воду, яка підійде саме вам, інформує Ukr.Media.\nПід час придбання мінеральної води у першу чергу звертайте увагу на напис на етикетці. На ній може бути написано: столова, лікувально-столова, лікувальна.\nУ столових водах міститься найменша кількість солей, у лікувально-столових, зазвичай, — середні значення (від 1 до 10 г/л). Нарешті, у лікувальних концентрація мінералів є вельми високою і перевищує 10 г/л.\nЭто интересно: Які овочі перед вживанням краще приготувати\nСтолову можна купувати без побоювання — вона чудово підходить для щоденного вживання. Лікувально-столову — обов’язково прочитавши етикетку і співвіднісши протипоказання зі своїм поточним станом здоров’я. Щодо лікувальної води, то її слід купувати лише за рекомендацією лікаря, який обмежить термін вживання питної води і допоможе вам підібрати доречну мінеральну воду.\nЯкщо у вас проблеми з травною системою, рекомендується застосовувати гідрокарбонатні або сульфатні мінеральні води. Для стимулювання обмінних процесів у організмі підійдуть хлоридні води. У разі серйозних захворювань, таких як цукровий діабет, ожиріння або гепатит, радять вживати сульфатні мінеральні води.\nСеред мінеральних вод, як і у інших категоріях продуктів, трапляються підробки. За умови вживання фальсифікованої мінеральної води часто спостерігаються лужні опіки рота і стравоходу. У зв’язку з цим під час вибору продукту звертайте увагу на цілісність упаковки, чистоту пляшки, наявність сторонніх включень. Якщо під час вживання мінеральної води ви відчуваєте печіння, занадто різкий хімічний запах — сміливо виливайте її.\nЭто интересно: До яких проблем зі здоров'ям причетна самотність\nТаким чином, слід пам’ятати, що мінеральна вода — не панацея від тих чи інших захворювань. Як і усі чудодійні засоби, застосовувати її слід з розумом і у певних обсягах. Але за умови дотримання усіх рекомендацій мінеральна вода принесе вам лише користь!\nЧому варто частіше вживати банани 54\nНапій, який розчиняє жир 296


Як з'явився автогрейдер — Новини Цеппелін Україна\nГлавнаяПро компаніюНовини Цеппелін УкраїнаЯк з'явився автогрейдер\nЯк з'явився автогрейдер\nПершовідкривачем автогрейдерів можна по праву вважати причіпний грейдер - дітище видатного американського інженера Роберта Фултона. Дана модель отримала свою назву завдяки англійському слову «grade», який визначає процес вирівнювання. По суті, дане пристосування являло собою карету зі сталі без кабіни, встановлену на залізні колеса з металевим відвалом, зафіксованим до рами внизу. Ніж даного пристрою керувався спеціальними редукторами, які піднімали, опускали і направляли його в потрібну позицію. Для збільшення тягового зусилля використовувалися спочатку коні, пізніше цю функцію виконували трактори.\nНа сьогоднішній день ми прекрасно знаємо, що автогрейдер застосовується для зведення доріг, але до цього людство прийшло лише в кінці XIX століття.\nПерші моделі стали відомі світу в першій половині XIX століття, коли з'явилися двигуни внутрішнього згоряння. Колеса замінили більш сучасними з шинами, в результаті чого автогрейдер все більше нагадував сучасні моделі. Незважаючи на стрімкий розвиток техніки, ручний тип автогрейдера продовжував застосовуватися на ряду з автоматичною машиною. До слова сказати, навіть сьогодні вони широко використовуються в будівельній сфері діяльності.\nСерйозним поштовхом прогресу модернізації автогрейдера стали 60-ті роки минулого століття, коли з'явилася автогідравліка. Ця система серйозно спростила керування і підвищила попит на обладнання. З цього моменту автогрейдер зазнав лише незначні зміни. Як правило, зростали його властивості, наприклад, збільшення експлуатаційної маси, потужності двигуна, а також створювалися нові типи навісної техніки. Сьогодні автогрейдер визнаний незамінним обладнанням у будівництві доріг.\nЦікавим є той факт, що самий габаритний автогрейдер в світі був створений в 1980 році Umberto Acco Company. Його маса на той момент становила 160 тонн, а довжина ножа досягала до 10 метрів. У дію автогрейдер приходив за допомогою роботи двох двигунів по 1700 кінських сил щодня. Дана модель вироблялася для поставок до Лівії, які в силу певних обставин незабаром припинилися і автогрейдер перестав користуватися попитом.


Шойгу запевнив США, що гуманітарний конвой не стане військовою інтервенцією в Україну\n21.08.2014 12:18 27\nМіністр оборони Російської Федерації Сергій Шойгу запевнив міністра оборони США Чака Хейгела, що російський гуманітарний конвой не стане військовою інтервенцією в Україну. Про це йдеться в повідомленні прес-служби Міноборони США.\nХейгел у свою чергу передав слова свого російського колеги міністру оборони України Валерію Гелетею у телефонній розмові 20 серпня.\n«Міністр Хейгел передав недавні зауваження міністра Шойгу про російський гуманітарний конвой і запевнення міністра Шойгу в «гарантії», що колона допомоги не стане військовим втручанням», - йдеться у повідомленні.\nТакож Хейгел сказав Шойгу, що транспортні засоби і сили вздовж кордону продовжують нагнітати напруженість, і підкреслив, що будь-які обговорення можливих угод про припинення вогню повинні включати Україну.\nНагадаємо, 12 серпня Росія направила в Україну приблизно 280 вантажівок з гуманітарною допомогою. 14 серпня вантажівки прибули на кордон з Україною. Однак станом на ранок 21 серпня все ще стоять там в очікуванні рішення Червоного Хреста і української влади про прийом вантажу.\nпопередня новина На Керченській переправі запрацювали термінали з видачі спецталонів із зазначенням місця в черзі наступна новина П'ятницький підтвердив, що його призначили Торговим представником України


У Тернополі “попахує” передвиборчою роздачею гречки — Украинская народная правда - время говорить народу правду\nУ Тернополі “попахує” передвиборчою роздачею гречки\nЛюдeй, якi cтoять зa poздaчeю пpoдyктoвих нaбopiв пeнcioнepaм Тepнoпoля, нaмaгaютьcя вcтaнoвити кopиcтyвaчi «Фeйcбyкy». «Тepнoпoляни, a щo цe зa гpoмaдcькa opгaнiзaцiя “Пaтpioти Тepнoпoля”? Пpинecли cьoгoднi пpoдyктoвий пaкeт для cyciдки, пpoпoнyвaли дoпoмoгy тaтoвi, вiн вiдмoвивcя. Дyжe пoпaхyє пepeдвибopчoю poздaчeю гpeчки», – нaпиcaлa нa cвoїй cтopiнцi Іpa Липoвeцькa.\nНa фoтo, якi вoнa пpeдcтaвилa, виднo, щo людям пpинocять цyкop, гopoх, мaкapoни тa oлiю. Вce цe пoмiщeнo в пaкeт iз нaпиcoм «Пiтpioти Тepнoпoля» тa cимвoлiчним зoбpaжeнням тepнoпiльcькoгo зaмкy.\nУ кoмeнтapях люди пишyть, щo тaкi випaдки є нeпooдинoкими.\n«Нeхaй aнoнiмнo пoмaгaють. Вce peштa – pигaндoнiвcькa пpaктикa», – нaгoлoшyє в дoпиci Лiля Бepник.\nЗaзнaчимo, щo poздaчa пeнcioнepaм пpoдyктiв нaпepeдoднi вибopiв бyлo тpaдицiйнoю пpaктикoю eкc-мepa Києвa Лeoнiдa Чepнoвeцькoгo. Вiн двiчi вигpaвaв вибopчi пepeгoни зaвдяки «гpeчцi» тa cвoїм «мiлим бaбyшкaм».


Зе-дилетанти чи Зе-диверсанти? Із Китаю доставлять експрес-тести, набагато менш точні, ніж необхідні тест-системи ПЛР - АКЦЕНТИ\n“Друзі. Погані новини. Пам’ятаєте, президент нещодавно анонсував, що от-от має прибути літак з Китаю нарешті з тестами на коронавірус, антисептиками і оцим усім?\nТак от – там не ті тести, які потрібні. В літаку експрес-тести. А потрібні – тест-системи ПЛР.\nОт що пише Павло Паламарчук:\n“У Китайському літаку – експрес тести. В мене все”.\nЧому Павло, який працює в Міністерство охорони здоров’я України експертом і працює саме над тим, щоб захистити нас від епідемії, так засмутився цим? Я спробувала з’ясувати у лікарів. От що дізналась:\n2) Експрес-тести. Набагато менш точні. І головне – вони “бачать” не вірус, а лише антитіла, які починають вироблятись в організмі лише на 5-6 день після появи симптомів. А від зараження до симптомів може пройти ще два і більше тижні. Результатом такого тесту є лише не дуже точна відповідь на питання – чи були в організмі людини антитіла проти вірусу 5-6 днів тому. Тобто негативний результат тесту майже не дає ніякої корисної інформації для боротьби з епідемією. Негативний результат не може виключити наявність зараження. Позитивний – теж дуже приблизний і головне – його отримують запізно.\nДля ефективної боротьби з епідемією потрібні тест-системи (ПЛР-тестування). Для достовірної перевірки груп ризику, всіх, хто повернувся протягом останніх двох тижнів із-за кордону, всіх контактів захворівших, супер-переносників. Без необхідної кількості ПЛР-тестування МОЗ не володіє достовірно інформацією і вся наша статистика не дає повної картини, і відповідно карантинні заходи (які дійсно необхідні) – не є ефективними.\nНаразі Уряд України не закупив ЖОДНОЇ тест-системи ПЛР. Були лише ті, що як гуманітарну допомоги нам виділила ВООЗ (близько 1500 шт.). І 1000 штук змогли закупити “Повернись живим” для армії!\nА це означає, що ми найближчим часом так і не зможемо запустити адекватні протоколи тестування і контролювати поширення епідемії – а тим паче з нею ефективно боротись”, – зазначила вона.\nНа думку Закревської, зараз потрібно вимагати у влади – президента, Офісу Президента України, Міністерства охорони здоров’я України, Міністерства закордонних справ України вжити всіх заходів, і докласти надзусиль, щоб закупити тест-системи ПЛР в необхідній кількості, говорити правду і забезпечити українських лікарів тест-системами: “Якщо це змогла зробити неурядова волонтерська організація Повернись живим, то це точно має змогу зробити держава. інакше – навіщо вона нам?”\nТакож, за її словами, потрібно вимагати надання інформації – в які країни і міжнародні організації України вже зверталися, хто відмовив, з ким ведуться переговори: “Тут стануть в нагоді депутатські звернення – офіційні та особисті Олександра Устінова (Oleksandra Ustinova) Yegor Chernev Olga Stefanyshyna Yaroslav Yurchyshyn Anastasia Krasnosilska Яна Зінкевич. Перевірити цю інформацію – звертатися безпосередньо до ВООЗ, послів держав, шукати, шукати, знайти і привезти”.\n“Вимагати ввести адекватні протоколи тестування\n-забезпечити тестування методом ПЛР всіх,\n– хто повернувся із-за кордону протягом 14-ти діб і повертається зараз,\n– ймовірних контактерів достовірних заражених, найближче їх оточення і ширше коло,\n– потенційних суперрозповсюджувачів – продавці супермаркетів, поштарі, поліцейські, лікарі тощо,\n– довільні вибірки для виявлення і локалізації інших кластерів зараження”, – написала вона.\nТакож Закревська оголосила про запуск флешмобу з вимогою до влади закупити ПЛР-тест-системи і тестувати всіх з хештегом #ТестуйтеУсіхПЛР і закликала йти служити в армію: “Там тепер очевидно буде безпечніше з вірусом, ніж на гражданці”.\nВідзначимо, що в Офісі Президента поки не прокоментували інформацію Закревської про тести на коронавірус.\nНагадуємо 20 березня президент України Володимир Зеленський повідомив про постачання з Китаю тестів для виявлення коронавірусу, масок і дезінфікуючої рідини.\nTagged in : Ze-команда коронавірус МОЗ\nPrevious Previous post: Клініка Євролаб Андрія Пальчевського приховує інформацію про хворих на коронавірус: прокуратура почала слідство (ДОКУМЕНТИ)\nNext Next post: Зе-мародери з МЗС Кулеби розпродують елітний дипломатичний автопарк за ціною металобрухту


Як закарпатець тікав з угорської армії | Трибуна\nЯк закарпатець тікав з угорської армії\nІвана Зізича у Сторожниці знають і поважають усі. Цими днями Івану Федоровичу виповнилося 92 роки. Прекрасні літа у прекрасної людини. Тому й не дивно, що гостей було багато.\nЇх у батьків було четверо:три сини і дочка. Згадує війну. Довго вона йому снилася. На кожному кроці чатувала на молодих новобранців смерть. Хіба винні такі, як він, що забрали у мадярське військо? Вирішив тікати. В одному із сіл, через яке йшла його військова частина, випадково зустрів словака, який служив кухарем в іншій частині. Той йому розповів, що в їхній частині є ще один Зізич. Це був його батько. Яка то була тепла зустріч, плакали обидва. Слава Богу були живі. Але Зізич молодший таки вирішив втекти. І втік. Як добирався додому, то й сам не знає. Боявся, що спіймають і розстріляють. Бог милував.\nПісля війни одружився. Дружина подарувала йому трьох синів Давно виросли онуки, є правнуки. Величезна, дружня , всіма шанована родина.. Дідусь не нарадується. Каже, що найбільше його багатство – це прекрасна сім’я. Це його діти, онуки та правнуки.\nГостей на святі було багато І кожному іменинник був радий. Тепло зустрів і керівника апарату райдержадміністрації Михайла Пігана. Вітання від влади сприйняв радо. Тішився, що про нього пам’ятають. Дякував за подарунок. І все згадував,згадував. Життя довге. Як та хліборобська нива на рідній закарпатській землі.\nУжгородщина буде з хлібом!


Завжди на зв"язку!\nм.Хмельницький , вул.Курчатова, 8\nприватна Аварійная служба\nФірма "Свій майстер" надає жителям міста Хмельницького та області весь спектр сантехнічних робіт і пов'язаних з ними послуг. Зробити нашу з вами життя комфортнішим - ось наш девіз. Тепло в будинках і чиста вода для життя - до цього ми прагнемо.\nФахівці нашої компанії мають багаторічний досвід у виконанні не тільки з монтування різних систем водопостачання, опалення та каналізації, а й по ремонту та обслуговуванню їх в цілому. Проходячи щорічні атестації в різних виробників матеріалів і устаткування наші майстри з упевненістю зможуть виконати доручені завдання. А також знайти і виправити помилки непрацюючих систем водоочистки, водопостачання, опалення та інших.\nКожному з нас потрібні фахівці в різних сферах діяльності житті будь то лікар, автослюсар або сантехнік, щоб ми змогли швидко, у зручний для нас час, отримати якісну послугу за доступну ціну (ПРАЙС). Для цього ви просто наберіть номер 0969136059 і замовте майстра або вкажіть свій номер у вікні «зробити замовлення» і відправте нам, а ми зв'яжемося з вами протягом 15 хвилин.\nНа кожну послугу надаємо акт виконаних робіт з гарантією.\nВикликати майстра можна по телефону в робочий час або цілодобово за номером 0969136059 або залишити заявку на сайті.\n(7 днів на тиждень)\nДля аварійних випадків по сантехніці у нас працює Приватна служба тел. 0969136059\n“Приємно мати справу з профісіональной майстрами. Сміливо рекомендую вас і спасибі за установку мого котла в будинку”\n- Дмитро Макаров


Був здорованем, не любив Пушкіна. 10 маловідомих фактів про Тараса Шевченка - Артефакт\nБув здорованем, не любив Пушкіна. 10 маловідомих фактів про Тараса Шевченка\n10 правдивих фактів про Тараса Шевченка, взяті зі спогадів людей, які жили з ним, спілкувалися, подорожували та дискутували.\nТа іноді траплялось, що він мусив відвідувати і так звані аристократичні доми, де його приймали з повагою. В такому товаристві він тримав себе вільно і з тактом.\nПрийшовши додому з такого вечора, Шевченко, скидаючи фрак, бурчав собі під ніс: «Ні, не люблю я у такій беседі — ні чарки горілки, ні шматка хліба!». Зате Шевченко дуже любив простоту родинного побуту, де його приймали не пишно, але щиро. Там він був надзвичайно веселим і балакучим; любив розповідати сміховинні пригоди з незрівняним комізмом. У їжі він віддавав перевагу українським стравам: любив борщ із сушеними карасями, з свіжою капустою, пшоняну кашу, зварену на раковій юшці з кропом, та запечений дніпровий лящ. Маючи такі страви, він раював.\nЯкось захопився Тарас Григорович у Києві однією відомою красунею, яка дурила голови всім, хто потрапляв у її зачароване коло. Захоплення було сильне. Шевченко не на жарт замислився, малював її голівку і кілька разів писав про це вірші.\n«Я завжди радів, коли йому хтось подобався, — пише Чужбинський, — благородна його натура робилася ще художнішою, і він працював тоді з великим завзяттям».\nПроте, в красуні цій Шевченко швидко розчарувався. Запросила вона його якось вранці прочитати їй одну поему — й сказала, що в неї нікого не буде, що вона бажала б зазнати насолоди від читання. Тарас Гр. ішов до неї з якимсь тремтінням, але яка ж чекала на нього несподіванка. Він застав красуню, що сиділа у вітальні на канапі в товаристві трьох залицяльників: студента, гусара і товстелезного генерала і майстерно маневрувала, по-своєму дурячи всіх трьох, то тішачи їх по черзі, то вкидаючи у розпач. Поет, побачивши це товариство, зніяковів і, як чарівна господиня не атакувала його люб’язністю, — він пішов з твердим наміром ніколи більше не повертатись до красуні — і дотримав слова. Проте, як згадує Чужбинський Шевченко довго ще згадував і ніби навіть написав такі рядки з приводу захоплення тією красунею:\nЧужбинський згадує про інший випадок, коли Шевченко заїхав до нього в Ісківці з метою запросити його, щоб разом поїхати по Україні, де поет хотів перемалювати низку старовинних пам’яток. … «Цього разу ми збиралися їхати ненадовго в Чернігів, а звідти до Києва. Ми одразу ж склали плян поїхати в Лубні на ярмарок, потім відвідати Ніжин, дорогий для мене по спогадах. У Лубнях з’їхалось багато поміщиків, запрошенням не було краю, але ми відбилися від них і виїхали просто до Ніжина… Але тут я не можу не згадати одного факту, — згадує Чужбинський. — В той час, як у Прилуках перепрягали нам коней — це було вночі — на сусідній вулиці сталася пожежа.\nГоріла вбога халупа. Народ збігався, але гасили й допомагали здебільшого жиди, тому що в халупі жив їхній одновірець.\nМи також прибігли на пожежу, і Тарас Григорович кинувся рятувати майно погорільців. Він нарівні з іншими виносив різний мотлох і, коли все закінчилось, виголосив промову до християнського населення, що діяло якось неохоче з тих міркувань, що горів «жид» …\nШевченко гарячим словом докоряв присутнім за байдужість, доводячи, що людина в скруті й біді, якої б не була нації, віровизнання, стає для нас найближчим братом». З цього випадку бачимо велику гуманність нашого поета. Проте, трапився того ж року з Тарасом Шевченком інший випадок, коли він відвідав своє рідне село. Було саме храмове свято, біля корчми зібралося чимало людей. Гоноровитий шинкар без причини грубо образив одного з селян. Тарас Шевченко не витримав:\nЗ різних спогадів ми бачимо смаки, уподобання, ставлення Шевченка до окремих літераторів, його симпатії і антипатії, з творів письменників він любив зокрема Котляревського, Гоголя, Шекспіра, Дайте, Лєрмонтова, до небес підносив Марка Вовчка, ставлячи її вище за французьку письменницю Жорж Занд. Навіть, коли Турґєнєв питав Шевченка, що читати, щоб навчитися української мови, то й тут дістав пораду читати твори Марка Вовчка. Некрасова Шевченко не вважав за поета, бо у щоденнику читаємо такий запис: «Сьогодні я з успіхом довів Сєраковському, що Некрасов не тільки не поет, а й віршотворець аляпуватий». З композиторів любив Даргомижського й Глинку.\nПрекрасно орієнтувався в літературі, не лише своїй, а і в чужоземній. Перечитував усе, що з’являлось у продажі. Готуючись до писання історичних творів, перечитував відповідні книги, зокрема істориків: Костомарова, Куліша, Маркевича, та літописців: Самовидця, Полетику, Величка, Граб’янку.\nНедосконало знав французьку мову, непогано говорив польською мовою, зокрема відомо, що в ориґіналі читав твори Міцкевича і естетику Лібельта. Щоб спростувати закиди Турґенєва в тому, що ніби Тарас Шевченко мало начитаний, покійний проф. Глобенко спробував підсумувати всі твори, що їх прочитав наш поет. На жаль, він цієї праці не встиг закінчити, але й ті п’ять з половиною сторінок друку, де наведено сотні назов різноманітних творів, серед яких багато творів античної літератури, мистецтвознавства, суто наукових, белетристичних та інших, що свідчить про велику начитаність і обізнаність поета. Із Шевченкового щоденника та з різних спогадів також бачимо, як він багато читав, просив у листах присилати йому різні видання. А в Нижньому Новгороді, де Шевченко був змушений затриматися, повертаючись із заслання, він поперечитував у своїх знайомих цілі книгозбірні.\nМікешин згадує: «Сидячи у гостях у Шевченка, я довідався з мови його, що він не любить нашого поета Пушкіна і не тому, що він вважав його поганим поетом, а просто тому, що Пушкін автор поеми «Полтава»: Шевченко дивився на Кочубея не інакше, як на донощика, а Пушкін бачив у ньому вірного сподвижника Петра Великого, оклепаного і страченого Мазепою.\nМарно запевняв я Шевченка, що з своєї точки погляду Пушкін правий і що він так самісінько щирий, як і Шевченко, в своїй ненависті до поляків. Але Шевченко тим дужче лаяв Пушкіна, чим палкіше я боронив його».\nВ інших спогадах знову зустрічаємо великий вплив і майстерність Шевченкового співу. Це бачимо також 1847 року на весіллі у Куліша, який згадує, що Микола Білозерський дуже хотів познайомитися із Шевченком. Довідавшись, що там є Шевченко, Білозерський негайно приїхав на весілля. Тарас Григорович щойно співав. Почали знову просити Шевченка, щоб розважити Білозерського. Але Тарас Григорович несподівано уперся і не захотів співати.\nВін помірними кроками ходив з кутка в куток по залі і, коли всі перестали чекати, раптом заспівав козацьку пісню «Ой, Морозе, Морозенку …» Здавалось, він ніколи не співав з такою досконалістю. Він закінчив, і тут відбулося щось небачене і нечуване: Микола Білозерський зійшов з місця і, кинувшись до Шевченка, обняв його і заридав на грудях. «Все, що було на душі в обох, — пишеться в спогадах, — рідне, щире, піднялось і виявилось у цих сльозах, в цих обіймах і риданнях». Того вечора молода на ознаку великої подяки подарувала співакові-поетові свою вінчальну квітку.\nНа засланні Тарас Шевченко здобув багато приятелів серед поляків-політичних засланців. Шевченко дуже сумує, коли поляк Залєський переїхав до Оренбургу і про його самотність і розпуку читаємо в одному з листів до Бр. Залєського:\n«Чи повіриш, мені здається іноді, що я і кістки свої тут покладу, іноді просто і одур мене находить, такий палючий отруйний серцевий біль, що я собі ніде місця не знаходжу, і чим далі, тим більше посилюється цей паскудний біль. І то сказати: бачити постійно перед собою оці тупі і вдодачу п’яні голови — людині і холоднокровнішій від мене недиво збожеволіти; і я, справді, впадаю у відчай, чи побачу я коли-небудь кінець моїм жорстоким терпінням».\nРосійський письменник Турґєнєв, який особисто знав нашого поета, пише, що Шевченко був людиною міцної будови тіла з широкими плечима, з широким чолом; в ньому втілювалась постать кремезного козака, з помітними ознаками солдатської виправки і ломки.\nГолова гостроверха, майже лиса; високий зморшкуватий лоб, широкий так званий «качиний» ніс, густі вуса, звислі на губи; невеликі сірі очі (Тарас Шевченко мав карі очі — Дмитро Чуб), погляд яких завжди похмурий і недовірливий, іноді набирав виразу лагідного, майже ніжного, і супроводжався гарною, доброю усмішкою, голос трохи хрипкий, рухи спокійні, хода поважна… У високій смушевій шапці, в довгій темносірій чумарці з чорним смушевим коміром…\nАвтор: Іван Гоменюк, Лікбез історичний фронт\n← 112 віршів про любов та війну, передмова Сергія Жадана. У Полтаві презентують унікальний мультимедійний проєкт\nНаші у Франції. Париж побачить виставку Харківської школи фотографії →


12 ознак націоналізму (+аудіо) | Народний Оглядач\n28 Січень 2022 р., П'ятниця, Київський час 01:23\n28.02.2018 - 21:07\n12 ознак націоналізму (+аудіо)\nНаціоналізм є цілісним вченням про перетворення аморфного етносу на структуровану самокеровану націю – активного гравця світової історії. Описані нижче ознаки складають нерозривну єдність і посилюють одна одну.\n1. Сімплекс і дуплекс\n2. Етнос і нація\n3. Різновиди ідеології націоналізму\n4. 1. Народ як біосоціальний організм\n5. 2. Джерело влади – республіка громад\n6. 3. Самобутність – це ефективність\n7. 4. Еволюційність: перемагають сильніші\n8. 5. Релігія – головний прискорювач розвитку\n9. 6. Солідарність\n10. 7. Захист власності\n11. 8. Свобода слова\n12. 9. Збройний самозахист\n13. 10. Громадяни, піддані, гості\n14. 11. Захист природи\n15. 12. Політична діяльність громадян\nСімплекс і дуплекс\nЯк відомо, гомо сапієнс може бути у двох станах – гомо сімплекс («гобіт») і гомо дуплекс («людина», тобто гравець).\nГобіти живуть «на автоматі», керуючись інстинктами і зовнішніми впливами. Не маючи внутрішнього керівного центру, гобіти завжди є об’єктами керування іззовні.\nЛюди вже мають зв’язок зі своєю духовною сутністю, тому в більшій чи меншій мірі спроможні до самостійного мислення, творчості й вольових вчинків. Найвиразніше це виявляють реалізовані люди (арії, шляхетні, надлюди).\nПодібна ситуація з етносоціальними організмами. Народ – це «велика людина», тому він також може перебувати у двох станах – етносу і нації.\nЕтнос не має власного керівного центру, тому не спроможний до проведення самостійної політики – він безсуб’єктний. Етнос завжди є об’єктом зовнішнього керування.\nНатомість нація – це організований народ, який виростив власну голову, відтак живе своїм розумом і діє на історичній арені як свідомий, вольовий гравець.\nРізновиди ідеології націоналізму\nВідтак націоналізм – це теорія і практика перетворення пасивного етносу на одухотворену націю з власною державою.\nПроявами ідеології націоналізму є традиціоналізм, консерватизм, республіканізм, національний солідаризм, фашизм і національний соціалізм (тут слово «соціалізм» вжито в його первинному сенсі – як солідаризм).\nКожна з перелічених ідеологій робить наголос на різних аспектах того ж самого націоналізму.\nПротивниками ідеології націоналізму є етатизм (комунізм, соціалізм, соціал-демократія) і лібералізм (анархізм, лібертаріанство, трансгуманізм).\nНаціоналізм – це права ідеологія, етатизм і лібералізм – це лівацькі збочення.\nНаціоналізм відрізняється від етатизму і лібералізму за цілим комплексом суттєвих ознак. Саме вони і складають сенс ідеології націоналізму. Ось вони.\n1. Народ як біосоціальний організм\nГоловною ознакою націоналізму є визнання факту існування народів як природних одиниць структурування людства – колективних істот вищого таксономічного рівня. Етатизм цього не визнає: для нього народ – це населення певної території, а нація – це громадяни держави. Так само лібералізм: для нього народ – це «соціальний пісок», тобто розрізнені індивіди, які можуть механічно об’єднуватися в тимчасові утворення.\n2. Джерело влади – республіка громад\nЗгідно з націоналізмом, джерелом влади є не державна бюрократія і не окрема людина, а ієрархічна мережа правильно організованих самокерованих громад – демосів (від «дéмено» – кермо). Мережа таких демосів творить республіку (сокупу, скуфію). Тому головна практика націоналізму полягає у творенні демосів та їх об’єднанні в республіку. Громадянське суспільство – це мережа демосів.\n3. Самобутність – це ефективність\nУ кожного народу свої призначення, історія, звичаї, характер, навколишнє середовище та інші особливості. Самобутність означає, що культура, політика, економіка народу відповідає цим його особливостям. Виходячи з принципу самобутності, націоналізм творить власні світогляд, мову, релігію, ідеологію, філософію, культуру, мистецтво, політику, економіку. Ефективно керувати можна лише тим, що сам створив.\n4. Еволюційність: перемагають сильніші\nНаціоналізм, будучи правою ідеологією, слідує природним законам. Тому він покладається на поступове просування до мети, довгострокові стратегії, прагнення бути кращим в еволюційній змагальності, підтримання в народі всього продуктивного. У кожній людині можна знайти навіть маленьку силу – ось цю силу й треба підтримувати. Найкраще у народі – це його діти, тому головні зусилля націоналізму спрямовуються на розвиток дітей і молоді.\nЗ ознаки еволюційності випливає антипаразитична спрямованість націоналізму. Націоналізм антиолігархічний і антибюрократичний. Націоналістична держава підтримує тих, хто працює і творить (середній, творчий клас), а також тих, що буде працювати і творити (діти і молодь).\n5. Релігія – головний прискорювач розвитку\nРелігія (від ре-лига – відновлення зв’язку) є шляхом відкриття в людині божественної свідомості – внутрішнього сонця, внутрішнього бога. Релігія – це теорія і практика цілеспрямованого перетворення людини на боголюдину. Відтак релігія є головним прискорювачем розвитку людини, громад і всієї нації.\nЧлени одного народу належать до єдиного соціального організму – колективної істоти вищого рівня. Тому націоналізм гармонізує взаємодію між усіма соціальними групами народної спільноти, рішуче відкидаючи лівацьку ідею «боротьби класів». З другого боку, націоналізм проявляє солідарність з іншими народами, які стали на шлях націоналізму.\n7. Захист власності\nНація складається з окремих індивідів, об’єднаних у громади різних рівнів. Тому націоналізм рішуче захищає індивідуальну, колективну і загальнонародну власність. Відповідно, націоналізм сприяє розвитку усіх типів економічної діяльності й підприємництва – приватного, колективного, державного.\nДля забезпечення еволюційних переваг нація повинна мати якісний інформаційний обмін – як усередині нації, так і з зовнішнім світом. Відтак націоналізм заохочує вільний обмін правдивою інформацією. Критеріями правди є:\n1) логічна цілісність (відсутність брехні, несуперечливість);\n2) позитивні емоції (правда, навіть гірка, завжди надихає і мотивує до розвитку);\n3) продуктивність (добрі плоди, результативність, ефективність).\n9. Збройний самозахист\nНаціональна держава твориться народом, тому вона зацікавлена в тому, щоб народ був сильним і озброєним. Відтак держава здійснює військово-патріотичне виховання і просуває серед громадян культуру вогнепальної зброї.\n10. Громадяни, піддані, гості\nНаціональна держава допускає перебування на своїй території членів інших народів. Для цього ідеологія націоналізму передбачає статуси 1) «громадян» (членів демосів республіки), 2) «підданих» (з правом постійного проживання) і 3) «гостей» (з правом тимчасового проживання).\n11. Захист природи\nНація завжди вкорінена в рідну землю, тому є не просто соціальною, а геосоціальною істотою. Відповідно природа – це не лише дім, в якому живе нація, а живе продовження тіла нації. Тому про рідну природу нація дбає так само, як про себе саму.\n12. Політична діяльність громадян\nПолітика – це діяльність, спрямована на узгодження інтересів багатьох людей і спільнот. У національній державі політикою займаються громадяни на всіх рівнях – від старшини первинної громади до вищого керівництва республіки.\nВибори відбуваються тільки у демосах – організованих спільнотах персонально знайомих людей. Такий порядок традиційно називається «копне право», по-сучасному – демосократія.\nУ національній державі нема привілейованих груп, яким дозволено займатися політикою, – тут політична діяльність не лише доступна всім демосам, а й є для них самим способом життя.\n1. Описані вище 12 ознак складають нерозривну єдність і є обов’язковими для націоналізму.\n2. Відсутність навіть однієї з цих ознак вказує на відхилення від правого шляху і зсув «наліво» – до етатизму чи лібералізму.\n3. Система з 12 обов’язкових ознак націоналізму має бути програмною основою для будь-якої націоналістичної політичної сили.\nДодатково: 5 обов’язкових ознак націоналізму і три закони життя (+ аудіо)\nНема нічого практичнішого як гарна теорія.\nНаціоналізм, етатизм, лібералізм: виправлення імен, порівняльний аналізЧи може національний солідаризм бути цікавим проектом для народних мас?Вертикальна типологія релігій: у що вірять люди і у що не вірять гобітиПравова система аріянства: походження, структура, розвитокПолітичний компас націоналіста: курс на динамічну самобутність (відео)Основні ідеології. Праві і ліві. Порівняння (відео)Демоси – зародки постіндустріальної цивілізації, осередки ладу, джерела влади (відео)«Праведники» і «грішники» в релігії – це «праві» і «ліві» в політологіїНаціональний солідаризм, скорочено – націоналізм: виправлення імен\nНОВА ІДЕОЛОГІЯ Міжмор'я на\nПосилання Опубліковано Володимир Федько 28 Лютий, 2018 - 14:23\nНОВА ІДЕОЛОГІЯ Міжмор'я на старті!\nВиглядає доволі просто, проте\nПосилання Опубліковано Ігор Каганець 28 Лютий, 2018 - 14:30\nВиглядає доволі просто, проте до цієї простоти ми йшли майже 30 років.\nЦікаво, що з описаних 12\nПосилання Опубліковано Ігор Каганець 28 Лютий, 2018 - 14:33\nЦікаво, що з описаних 12 пунктів в сучасній державі України не реалізовано жодного.\nТак і має бути, адже це етатична держава.\nЕтатизм і націоналізм є протилежними ідеологіями.\nЯкщо застосувати ці ознаки до\nПосилання Опубліковано Ігор Каганець 28 Лютий, 2018 - 19:30\nЯкщо застосувати ці ознаки до лібералізму, то тут виявляється збіг тільки по трьом пунктам, і то частково.\n"7. Захист власності" - лібералізм не визнає державної власності.\n"8. Свобода слова" - тут лібералізм схиляється до підміни свободи слова на вседозволеність і безвідповідальність.\n"9. Збройний самозахист" - тут лібералізм не розрізняє права громадян і негромадян.\nСвобода - це не\nПосилання Опубліковано Ігор Каганець 28 Лютий, 2018 - 20:00\nСвобода - це не вседозволеність, а система правил, виконання яких гарантує захист від державних і суспільних санкцій.\nНаціоналізм призводить до\nПосилання Опубліковано Явсе Світ 1 Березень, 2018 - 09:20\nНаціоналізм призводить до розвитку нації.Але згодом ця нація не поміщається у своїх кордонах і часто починає лізти війною на слабших сусідів...Коли були незаселені простори то було куди розселитися,а як бути зараз...\nЯкщо пролетіти над Україною,\nПосилання Опубліковано Ігор Каганець 1 Березень, 2018 - 11:56\nЯкщо пролетіти над Україною, то можна побачити, що вона мало заселена. Так що у нас достатньо простору для розвитку принаймні на сто років.\nІдеологія націоналізму не\nПосилання Опубліковано Володимир Федько 1 Березень, 2018 - 18:46\nІдеологія націоналізму не містить завойовницької складової.\nІдеологія стає на друге місце\nПосилання Опубліковано Явсе Світ 2 Березень, 2018 - 11:13\nІдеологія стає на друге місце,коли після демографічного вибуху,екосистема не здатна забезпечити людей необхідним...Тоді або війна на розширення території проживання,або "кайдашева сім'я"...в любому випадку війна,навіть якщо і через сто років...тож і питаю,що із цим робити...\nНаціоналізм пропонує првильно\nПосилання Опубліковано Ігор Каганець 2 Березень, 2018 - 12:56\nНаціоналізм передбачає правильне використання ресурсів рідної землі.\nУ випадку гіпотетичного перенаселення націоналізм пропонує мирне розселення на інші території за згодою з тими, хто бажає прийняти гостей.\nАле справа в тому, що сучасні переселення відбуваються з тієї причини, що народи не хочуть впорядкувати свій край, а бажають захопити те, що створене іншими.\nАфриканська еміграція в Європу відбувається не тому, що в Африці нема де жити, а тому, що в Європі краще - бо європейці гарно облаштували своє життя.\nСучасні масові переселення - це прояв паразитизму і хижацтва, а також добровільного економічного рабства. Націоналізм заперечує і перше, і друге.\nДуже точна характеристика\nПосилання Опубліковано Володимир Федько 3 Березень, 2018 - 19:04\nДуже точна характеристика явища:\nХибна думка! Китай\nПосилання Опубліковано Володимир Федько 3 Березень, 2018 - 11:29\nХибна думка! Китай надзвичайно перенаселений, але не воює.\nГустота населення Китаю у\nПосилання Опубліковано Ігор Каганець 3 Березень, 2018 - 14:13\nГустота населення Китаю у 2015 році становила 146,6 особи/км² (84-те місце у світі). Тож території досить.\nДля порівняння - густота населення України в 2015 року становила 77,4 особи/км² (131-ше місце у світі)\nКитай перенаселений в кількох\nПосилання Опубліковано Явсе Світ 3 Березень, 2018 - 18:22\nКитай перенаселений лише в кількох регіонах.Також міф про те,що китайців 1.5 мільярда придуманий китайською владою для пропаганди...\nСчетчик населения Китая // 03\nПосилання Опубліковано Володимир Федько 3 Березень, 2018 - 19:02\nСчетчик населения Китая // 03-03-2018 18:59:52\n1 395 320 009 // Численность населения\n724 425 347 // Численность мужского населения (51.9%)\n670 894 662 // Численность женского населения (48.1%)\n2 931 248 // Рождено в этом году\n37 551 // Рождено сегодня\n1 649 712 // Умерло в этом году\n21 134 // Умерло сегодня\n-63 723 // Мигрировало в этом году\n-816 // Мигрировало сегодня\n1 217 813 // Рост численности населения в этом году\n15 601 // Рост численности населения сегодня\nІз моменту заснування КНР до\nПосилання Опубліковано Явсе Світ 3 Березень, 2018 - 20:59\nІз моменту заснування КНР до сьогодні,населення Китаю збільшилося приблизно на один мільярд...Тобто на час заснування КНР було приблизно 400-450 мільйонів китайців....Із 400 мільйонів можна приблизно вирахувати кількість жінок дітородного віку...а далі дати їм старт за 60 років наклепати один мільярд голів...Візьми ручку,калькулятор і вперед...Не забувай про війни,аборти,терор комуняк Китаю і таке інше...Також потрібно пам'ятати про мінімальну кількість дітей у сім'ї,щоб народ не те що ріс у кількості,а просто зберігав поточну чисельність...\nТак: чітко, коротко і ясно!\nПосилання Опубліковано Ора Світла 1 Березень, 2018 - 09:51\nЗ пункту 4 випливає\nПосилання Опубліковано Ігор Каганець 1 Березень, 2018 - 12:03\nЗ пункту 4 випливає антипаразитична спрямованість націоналізму. Націоналізм антиолігархічний і антибюрократичний.\nНаціоналістична держава підтримує тих, хто працює і творить (середній, творчий клас), а також тих, що буде працювати і творити (діти і молодь).\nГарна теорія - найпрактичніша\nПосилання Опубліковано Андрій Пасічник 2 Березень, 2018 - 14:17\nГарна теорія - найпрактичніша. (позитивне формулювання)\nОписані 12 індикаторів можна\nПосилання Опубліковано Ігор Каганець 3 Березень, 2018 - 11:21\nОписані 12 індикаторів можна використовувати в якості універсального визначника типу ідеології.\nВідповідно, це гарний інструмент для експрес-аналізу партійних програм.\nПосилання Опубліковано Данило Майоров 17 Березень, 2018 - 20:35\nПро національну ідентичність вартує також включити до переліку. Без усвідомлення цього, нація неможлива, як на мене.\nПосилання Опубліковано Ігор Каганець 17 Березень, 2018 - 21:20\nНаціональна ідентичність входить до п. 3 - самобутність. Так що цю ознаку враховано.\nДанило Майоров каже:\nГарна теоретична основа для\nПосилання Опубліковано Валерій Швець 8 Квітень, 2018 - 11:35\nГарна теоретична основа для націонтворення в Україні. Як її не вистачало у 1991 році На жаль, жодна політична партія сьогодні в Україні не має детально розробленої ідеологічної платформи такого рівня. Ми маємо створити власне Євангеліє і це суттєвий крок у правильному напрямі.\nНаступний важливий крок -\nПосилання Опубліковано Валерій Швець 8 Квітень, 2018 - 11:39\nНаступний важливий крок - поставити детальний діагноз нинішньої ситуації в Україні. Ще наступний - визначити шлях.\nДуже добра "дорожня карта"\nПосилання Опубліковано Бор Крутивус 16 Липень, 2018 - 09:12\nДуже добра "дорожня карта" справжнього націоналізму.\nСвого часу ми переоцінили\nПосилання Опубліковано Ігор Каганець 5 Квітень, 2021 - 07:56\nСвого часу ми переоцінили цінність свободи слова для лібералів. При першій нагоді вони її ліквідують не гірше етатистів. Характерний приклад - жорстка цензура в ліберальних соцмережах.\nЛіберали також прагнуть влади\nПосилання Опубліковано Валерій Швець 6 Квітень, 2021 - 10:52\nЛіберали також прагнуть влади, такий собі лібералізм при цьому не більше, ніж прикриття, а будь-яка влада прагне до монополії. Свобода слова цьому заважає.


16 Січень 2019, Київ 13:58\n20 Червень 2017, 06:00\nГазета «День» оцінює шанси на отримання Україною плану підтримки –своєрідного «плану Маршалла». Він передбачає зовнішнє управління, як фінансове, так і адміністративне. Однак, як зазначають експерти видання, навряд чи в Україні є зараз політичні сили, які готові віддати управління країною зовнішнім партнерам. Тобто реальність така, що спочатку потрібно закінчити війну. Сумнівно, що знайдуться ті, хто захоче фінансувати країну, яка перебуває у стані війни. Отже, спочатку потрібен план деокупації Донбасу і Криму, план припинення війни, а вже після цього можна говорити про якісь економічні плани, зазначає газета.\nРезультати перевірки електронних декларацій спричинять скандал – починаючи від міністрів і закінчуючи обласними чиновниками, стверджує експерт «Газети по-українськи» політолог Віктор Небоженко. Він переконує, що задекларовані таємні накопичення не можна пояснити економічною раціональністю, адже як можна за 10–15 років стати мультимільйонерами. Нацагентство з протидії корупції досі не оприлюднило результати перевірки електронних декларацій топ-чиновників за 2015 рік. Експерт вважає, що введення електронних декларацій було політичною помилкою президента Порошенка, який зробив поступку заради траншу МВФ. Корупційні кола фактично визнали свою вину. Це – компромат, який тепер продаватимуть. Зроблять усе, щоб інформація не дійшла до громадян. Порошенко використовує дані як засіб впливу на окремих чиновників, припускає експерт.\nУ статті під заголовком «Повернули вкрадені за Януковича 500 тисяч доларів» «Газета по-українськи» пише, що це – крапля в морі корупційних грошей, які вивели за режиму Януковича з країни. Однак, експерти видання не впевнені, що Україна далі побачить великі транші. Оскільки, на їхню думку, ці гроші або не хочуть шукати, або не можуть. Повинна бути спецгрупа при прокуратурі чи Міністерстві фінансів. Зі спеціалістами-фінансистами, а не тільки криміналістами. Потрібно оприлюднювати звіти з розслідувань, наголошує газета.\nГазета «Україна молода» інформує, що окупанти все частіше обстрілюють прифронтові міста та села на Донбасі, а ворожі диверсанти намагаються вивести з ладу цивільну інфраструктуру. Внаслідок обстрілів усе частіше зазнають поранень не лише захисники України, а й мирні мешканці. Докладніше з кометарями про останні події на Донбасі йдеться в статті «Діти під осколками».\nГазета «Голос України» пише, що нинішня пенсійна система перебуває на межі колапсу, адже на одного пенсіонера фактично припадає один працівник, який сплачує відповідні внески. Такий стан речей у пенсійній системі зумовив брак ресурсів навіть на виплату тих мізерних пенсій, які сплачують сьогодні. Саме дефіцит ресурсів унеможливив і проведення пенсійної реформи торік. Цей же дефіцит коштів Пенсійного фонду не дає можливості проводити осучаснення пенсій сьогоднішнім пенсіонерам, адже закон передбачає, що це можливо лише у разі наявності коштів, які в Пенсійному фонді сьогодні відсутні. Про те, що ж сьогодні пропонують урядовці, які особливості виходу на пенсію в майбутньому і чи справдяться сподівання українців на безбідну старість, газета розповідає в матеріалі «Пенсійні осучаснення».\nЦими днями у світі згадують внесок колишнього канцлера Німеччини Гельмута Коля в об’єднання ФРН і НДР у єдину Німеччину та у встановлення європейської єдності. Експерт газети «День» аналізує роль і значення Гельмута Коля для світу, Європи та, зокрема, для України.\n«План Маршалла для України». Аргументи за і проти


5 портретів Наталі Бай дивитися онлайн. 5 портретів Наталі Бай - afisha.tochka.net\n5 портретів Наталі Бай\nЧас фільму: 54 хв\nПідбірка короткометражних фільмів "5 портретів Наталі Бай", зроблених на замовлення найбільшого телеканалу Франції "Canal+". показати більше\nПідбірка короткометражних фільмів "5 портретів Наталі Бай", зроблених на замовлення найбільшого телеканалу Франції "Canal+". Прем'єра фільмів відбулася на Каннському тижні кінокритиків.\n1. Поки / Bye Bye (2011) 9'20\nРіздвяні канікули. Сесиль проводить святкові дні зі своїми двома дочками, до яких приїжджає їхня подруга. Звичайний день раптом наповнюється абсурдом; мати починає звинувачувати всіх у тому, що від неї приховували любовні пригоди її колишнього чоловіка. Особисті рани, турботи, знежирена фуа-гра, кілька ковтків ельзаського білого вина і різдвяна ялинка - Сесиль вирішує почати все спочатку.\n2. Сонний дебют / Dormir debout (2011) 9'30\nОдного разу Вероніка прокинулася на підлозі своєї розгромленої вітальні. Виявилося, вона вперше в житті ходила уві сні. Її ідеальний всесвіт починає ламатися.\n3. Я хочу сказати / Je voulais vous dire (2011) 13'20\nРежисер: Домен Деланж\nАктриса стривожена тим, як на неї дивляться - аж до того, що більше не здатна грати. Тоді вона сповідається перед камерою.\n4. Головна роль / Le Premier Rôle (2011) 10'30\nРежисер: Матьє Хіппо\nЯк і багато акторів і актрис до неї, Наталі Бай вирішила зняти свій перший фільм в ролі режисера. Для однієї з головних ролей потрібен юнак. Одного разу до неї приходить підліток, який нічого не знає про кіно. Цей кастинг міг би нічим не відрізнятися від інших, але в Гарвені є щось, чого немає в інших хлопців.\n5. Сховище / À l'abri (2011) 11'\nРежисер: Джеремі Ліппман\nМісто, зимова ніч, він і вона повернулися додому з вечірки. У той час як чоловік починає потворну сцену ревнощів, жінка не може відвести погляд від бездомного жебрака, замерзаючого за вікном. Історія про кінець любові, за яким стоїть щоденне лицемірство.


І тур Всеукраїнського конкурсу «Учитель року-2018»\n14 грудня 2017р. в ОЗНЗ «Перемишлянська загальноосвітня школа-гімназія І-ІІІст.» відбувся І тур Всеукраїнського конкурсу «Учитель року-2018» у номінаціях «фізика» та «українська мова і література».\nфізика – Закревська О.А., ОЗНЗ «Перемишлянська загальноосвітня школа-гімназія І-ІІІст.»;\nукраїнська мова і література – Царик М.Б., Суходільська ЗОШ І-ІІст.


Київ – IMO: судна незаконно заходять до закритих морських портів в Криму\n20 Жовтень 2018, Київ 11:22\n16 Червень 2017, 19:32\nУкраїнська делегація порушила питання про незаконне заходження суден до закритих морських портів України в Криму і Севастополі в рамках Міжнародної морської організації (ІМО).\nЯк повідомляє прес-служба МЗС, було також висловлено рішучий протест у зв’язку з провокацією з боку Росії – обстрілом 1 лютого 2017 року транспортного літака Збройних сил України Ан-26 біля Одеського газового родовища у виключній (морській) економічній зоні України.\nУ дипломатичному відомстві України зазначають, що 19 делегацій країн-членів ІМО підтримали позицію української делегації та в черговий раз засудили незаконну анексію Криму.\nПри цьому у МЗС повідомляють про спроби російської делегації під час засідання звинуватити ІМО та Україну в розгляді питань, які не належать до компетенції організації, вони не отримали підтримки з боку іноземних делегацій.\nНапередодні Україна у заяві до держав-членів Міжнародної морської організації (ІМО) звинуватила Росію в провокативних діях – перешкоджанні діяльності українського рятувального катера під час штатних навчань Морської пошуково-рятувальної служби України. Такі дії, йшлося в заяві, «вкотре підтверджують повне ігнорування Росією усіх норм та принципів міжнародного права».\nВід 2014 року російські кораблі збільшили свою присутність у територіальних водах українського Криму, анексованого Росією.


Вінницькі лісівники – учасники Всеукраїнського конкурсу на краще лісництво | Державне підприємство 'Вінницьке лісове господарство'\nГоловна / Прес-служба / Вінницькі лісівники – учасники Всеукраїнського конкурсу на краще лісництво\nВінницькі лісівники – учасники Всеукраїнського конкурсу на краще лісництво\nВ системі Вінницького обласного управління лісового та мисливського господарства функціонує 62 лісництва. Всі 11 державних підприємств лісового господарства Вінниччини у цьому році представили по одному лісництву на Всеукраїнський конкурс на краще лісництво, який проводиться Товариством лісівників України.\nУ структурі ДП «Вінницький лісгосп» - 13 лісництв. У конкурсі на краще лісництво участь бере Гніванське лісництво. Лісництво має загальну площу 1789,6 га, розташоване в південнозахідній його частині на території Тиврівського адміністративного району. Контора лісництва знаходиться в кварталі №57 на відстані 20 км від контори держлісгоспу. Складається лісництво з однієї майстерської дільниці та трьох майстерських обходів.\nЗ 2017 року лісництво очолює Лєсніченко Сергій Олександрович.\nЛісівники Гніванського лісництва вчасно та якісно виконують усі заплановані обсяги лісокультурних робіт. Щороку заготовляють від 1,5 до 2 тис. кг лісового насіння. Минулого року вирощено понад 1,1 млн. шт. садивного матеріалу лісоутворюючих порід, 4,5 тис. шт. декоративного посадматеріалу. Площа постійного лісового розсадника – 12,9 га. У 2019 році було відтворено 5,2 га лісових культур.\nСадиба лісництва – це сучасне, комфортне для праці, красиве приміщення. Адже ремонт тут провели порівняно нещодавно, у 2018 році. Крім робочих місць, на території лісництва знаходиться лісівничо-екологічний просвітницький пункт, склад лісового насіння, майданчик для зберігання техніки.\nАктивно лісівники Гніванського лісництва займаються інформаційно-просвітницькою роботою. Велику роль в цій роботі відіграє сучасний лісівничий еколого-просвітницький пункт. У цьому затишному, приємно оформленому куточку можна і комфортно відпочити, і дізнатися багато корисної інформації. А ще лісівники давно і по-справжньому дружать, плідно співпрацюють із педагогами та учнями школи І-ІІ ст. с. Грижинці Тиврівського району. Тут функціонує учнівське лісництво «Зелений світ». Маленька сільська школа є зразком лісівничо-учнівської співпраці, вони мають чим похвалитися, щороку досягають прекрасних результатів у практичній роботі. Допомагають лісівникам у весняному садінні лісу, створюють власними руками і розвішують будиночки для птахів. Понад 200 шпаківень та синичників щороку на уроках трудового навчання виготовляють грижинецькі школярі та розвішують їх разом із лісівниками у лісових угіддях. Влітку діти заготяють зелений корм і взимку разом із лісівниками підгодовують мешканців лісу. Педагогічний та учнівський колективи на чолі з директором школи Юрієм Могерем щиро підтримують співпрацю з лісівниками. Школа є базовою в Тиврівському районі в питаннях організації лісівничо-просвітницької та природоохоронної роботи. Лісівники Гніванського лісництва разом з юними лісівниками Грижинецької школи роблять немало добрих справ: розчищають джерела, збирають насіння, доглядають лісові культури. Традиційними в школі стали акції «Зелений паросток майбутнього», «Збережи ялинку», «Домівка для птахів», «Первоцвіт», «Посади дерево», «Подаруємо чистоту узбіччям», «Чисті джерела», «Жолудь»,«Мурашник».


Нержавіючий куточок 20х20х3,0 AISI 304 : продаж, ціна в Дніпропетровську. куточки металеві від "ПП "АРТСЕЛ"" - 286647022\nНержавіючий куточок 20х20х3,0 AISI 304\nНержавіючий куточок 20х20х3,0 AISI 304В наявності\nКутик нержавіючий AISI 304 – вид прокату, який використовується в різних галузях промисловості. Часто використовується в будівництві, в декоративних цілях, в обробці різних огорож, сходів, стиків, ліфтів, дверей і навіть кухонних меблів. Може застосовуватися для виготовлення для вишок для стільникового зв'язку, мостів, часу і ангарів. Так само його застосування можна побачити в паливної промисловості, електроенергетики і навіть у побутових цілях. Часто використовують його і в харчовій, молочній та пивної промисловості.\nВсе це зумовлено перевагами сталі AISI 304. Куточок нержавіюча сталь 304 володіє всіма перевагами цієї сталі. Він стійкий до корозії, що дозволяє використовувати його дуже тривалий час в умовах впливу зовнішнього середовища. Він дуже міцний, надійний і довговічний, а конструкції, зроблені з нього, не піддаються негативному впливу зовнішнього середовища.\nПредставлений куточок має такі розміри: діаметр – 20х20, товщина стінок - 3 мм, марка сталі AISI 304 або 08Х18Н10. Спосіб виготовлення – гарячекатаний, вид куточка – рівнополичний (ГОСТ 8509-93), поверхню листа – матова необроблена. Може піддаватися додатковій обробці. Поверхня куточка дозволяє його використовувати і в декоративних цілях. З допомогою травлення або полірування з нього можна отримати прекрасний елемент декору.\nКуточок нержавійка 20х20х3,0 AISI 304 володіє високою якістю і довговічністю, що повністю виправдовує її вартість. Куточок має порівняно невелику вагу, не окислюється і не вимагає додаткової обробки, в тому числі і фарбування.\nПридбати куточок в Україні ви можете в компанії «Артсел». Ми надаємо вам широкий вибір куточків з нержавійки, в тому числі і нержавіючий куточок 20х20х3,0 AISI 304 за доступною ціною. Асортимент продукції відповідає вимогам ГОСТу і має всі необхідні сертифікати якості. Купити куточок їх нержавіючої сталі ви можете оптом і в роздріб. Якщо у вас виникли питання, потрібно допомогу фахівці чи ви вже визначилися з купівлею – телефонуйте нам! Доставка продукції здійснює в будь-яке місто України.\nВид куточка Равнополочный\nСпосіб виготовлення Горячекатаный


Велесова КриницяАрхивы Останні додані - Велесова Криниця\nЯків Гальчевський. Проти червоних окупантів. З воєнного нотатника. Архіви, 180 грн.\nВ книзі подана військова біографія героїчного українського повстанця отамана Орла. Добре організована боротьба його загону протягом кількох років у важких умовах червоного терору викликає захоплення і через століття. Найбільша цінність спогадів в тому, що автор зумів вижити в таких важких умовах, вивести з малими втратами загін з ворожого оточення і що найважливіше – описати ці події для вивчення нащадкам. Спогади автора, доповнені архівними матеріалами, дають цілісну картину боротьби українців за незалежність проти більшовиків. Бої з великими втратами більшовиків дуже скупо висвітлені в архівних документах, або й зовсім не висвітлені — ймовірно ці документи ще й досі засекречені. Досить правдиво документи показують тільки збройні сутички з незначною кількістю жертв з обох боків та часто втрати більшовиків занижені в кілька разів. Це наводить на роздуми про перегляд і переосмилення всіх радянських «героїчних» військових досягнень минулого сторіччя, зокрема і в партизанській війні в Другій Світовій війні.\nДруга частина книги – це спогади автора про свою службу офіцером в польській армії в коротку і безславну польсько-німецьку війну. Вона буде цікава всім, хто бажає прояснити причини швидкої поразки поляків і особливості україно-польських взаємин, що яскраво описані очевидцем і учасником цих подій.\nФОП Стебеляк, 2018. – 560 с.\nВолодимир Шаян. Віра предків наших. Том 2, 210 грн.\nУ цьому томі вміщено праці, які не увійшли до ювілейної збірки вибраних творів 2018 р. Український етнофілософ, професор Володимир Шаян є засновником Ордену Бога Сонця та руху відродження рідної віри українців. Його твори, замовчувані в радянській імперії, лише за незалежної України вперше знаходять свій шлях до українського читача. Професор Шаян був переконаний, що втративши рідну віру, народ занапастив свою душу, що мало трагічний вплив на його історію. Метою свого життя він уважав повернення рідної духовості своєму народові, бо: «Відродження нації не може бути завершене без відродження її власної віри».\nКнига зацікавить філософів, націологів, релігієзнавців, літературознавців, рідновірів, як і загалом широке коло читачів.\nФОП Стебеляк, 2019. – 400 с.\nПетро Харченко. ТриЕго, 170 грн.\nАвтор відкрив онтологічно цілісну Людину — Homo Trinitas. З’ясувалося: онтологічно не існує такої людини, як дискретний індивід. А між тим релігія і наука дотримуються саме індивідної концепції суті людини, породженої атомістичним мисленням з його ідеєю механічної дискретності. Сьогодні навіть важко передбачити наперед всеосяжне значення відкриття, здійсненого автором «ТриЕго».\nВидавництво: Феникс / 2008 р. 420 ст.\nФормат: 240×172 мм\nТарас Шевченко. Кобзар, 70 грн.\nПоетичною геніальністю Тараса Григоровича Шевченка ми пишаємось перед усім світом. Він займає в душах українців почесне місце поруч зі святими образами через те, що так розумів народ і співчував йому, як ніхто інший. А головне, Шевченко й понині будить і піднімає наш національний дух. Він зробив неоціненний вклад у формування свідомості українського народу як достойної європейської нації з багатим і славним історичним минулим. Збірка віршів, поем і балад під знаменитою назвою «Кобзар» Шевченка рекомендується для масового читача, зокрема школярам загальноосвітніх шкіл.\nШевченко, Т.Г. Кобзар [Текст] /\nупоряд. М.І. Преварська. – К. : Велес, 2009. – 304 с. : іл.\nВіталій Карпенко. Виклики ХХІ віку: Політхроніки пером публіциста, 175 грн.\nКнига відомого редактора, письменника та громадського діяча продовжує його публіцистичну серію часів Незалежності. Вибрані статті, оприлюднені свого часу в часописах «Слово Просвіти», «Українська Газета», «Національна Трибуна» (Нью-Йорк), «Українська Думка» (Лондон), є своєрідним зрізом суспільного життя в Україні 2000 — 2005 років. Повсякденний аналіз політичних борінь, розвінчування тодішнього режиму, показ день за днем боротьби опозиційних сил за справді демократичну Українську державу, повертає читача в ті непрості часи, дозволяє простежити тернистий шлях від авторитаризму до перемоги Помаранчевої революції.\nКнига цікава не тільки історично-документальним спрямуванням, не тільки правдивим свідченням про епоху, а й соціально-політичним аналізом, актуальним і сьогодні та корисним для прогнозування майбутнього.\nКарпенко, В.О. Виклики ХХІ віку: Політхроніки пером публіциста. –\nК.: Вид.центр “Просвіта”, 2006. – 712 с.\nВасиль Шпіцер, Володимир Мороз. Крайовий Провідник – Володимир Тимчій-“Лопатинський”, 175 грн.\nГероїчна боротьба ОУН проти поневолювачів нашого народу визначила подальший хід історії України аж до здобуття Незалежності у 1991 році. Проте широкому загалові про життя та долю чільних постатей ОУН відомо небагато, оскільки правда про них замовчувалася. Лише в Незалежній Україні деякі засекречені архівні матеріали, що стосуються діяльності ОУН, стали доступними.\nДослідження В. Шпіцера та В. Мороза, присвячене Крайовому Провіднику Володимиру Тимчію-«Лопатинському», здійснене на базі великої кількості архівних джерел та літератури, опитувань очевидців та родичів, місцевих пошуків. Особливий наголос зроблено на висвітленні подій 1939-1940 років, коли В. Тимчієві доводилося приймати вкрай відповідальні рішення: зміцнювати і поширювати Організацію всупереч вказівці закордонного Проводу про ліквідацію ОУН на ЗУЗ, оголосити повстання проти Польщі, підтримати Степана Бандеру під час створення революційної ОУН.\nПодано багато ілюстрацій, а деякі світлини з архіву родини Тимчіїв просто унікальні.\nКнига розрахована на широке коло читачів, які хочуть знати правду про діяльність ОУН, і буде корисною для української молоді, адже Володимир Тимчій творив історію України в юному віці і став героєм та перейшов у вічність, проживши всього 28 років.\nШпіцер В., Мороз В. Крайовий провідник Володимир Тимчій-«Лопатинський». –\nАнтоній-Йосип Ролле. Іван Богун – козацький полковник, 280 грн.\nКнига є першим перекладом польськомовного видання 1887 р. др. Антонія-Йосипа Ролле — відомого подільського історика та психіатра, який стажувався у вчителя Зигмунда Фрейда – Жана-Мартіна Шарко. Вона присвячена життю та військово-політичній діяльності видатного козацького полковника середини XVІІ ст. Івана Богуна. Підходи до вивчення минулого, які застосовував Йосип Ролле, дають підстави вважати його одним з предтеч психоісторії та інтелектуальної історії. Крім авторського тексту, книга містить сучасне дослідження біографії українського політика й військового діяча, науковий коментар, бібліографічні покажчики та ілюстративний матеріал з краєзнавчих музеїв Поділля.\nДля істориків, історіографів, викладачів, студентів, вчителів та всіх, хто цікавиться героїчною історією Української революції XVII ст.\nВидавництво: Медобори-2006, 2012. – 192с.\nРостислав Чопик. Менталітети, 80 грн.\nЦя книжка про те, що «національне також має значення». І зовсім не у фольклорно-етнічному («шароварному») сенсі, але в сенсі ментальному – особливого світосприйняття тієї чи іншої нації, в якім глибоко закорінена її ідентичність…\nУ розмаїтті культурних феноменів, історичних колізій, побутових курйозів, задавнених таємниць автор віднаходить сюжети, де головним героєм виступає саме він, менталітет, – і з’ясовує те, що без нього з’ясувати було б неможливо.\nНомінант та лауреат всеукраїнських книжкових рейтингів «Премія модерної есеїстки ім.Ю.Шевельова» (Український ПЕН-клуб), «ЛітАкцент року-2014», «Книжка Року-2014» (№7 у всеукраїнському топ-списку, номінація «Софія».\nКиїв, ТОВ “УВС ім. Ю.Липи”, 2014. – 176с.\nТарас Шевченко. Кобзар, 100 грн.\nЗбірка поетичних творів Т.Г.Шевченка містить вірші, поеми, балади 1837 – 1861 рр., пройняті гострими соціальними мотивами. Також до зібрки увійшли ліричні поеми.\nКиїв, Видавництво художньої літератури “Дніпро”, 1980.\nОлена Барабан, Тетяна Філатова. Улюблені українські пісні, 150 грн.\nПодарунковий збірник українських пісень присвячується усім шанувальникам української пісні. Ідея цієї книги виникла завдяки читачам, які шукали збірку пісень з нотами для голосу. У видання увійшли популярні народні та авторські пісні, в яких кожен знайде втіху, радість, підтримку, і, мабуть, саме ту правду про життя, що відновлює людину і суспільство.\nВидавництво: ФОП Філатова Т. Ф., 2016. – 152с.


Відпустка не за горами: як правильно вибрати хостел | ВІКНА. Новини Калуша та Прикарпаття\nВідпустка не за горами: як правильно вибрати хостел\nОдним з найважливіших пунктів відмінної подорожі є правильний вибір житла. І один з найдешевших варіантів - найчастіше саме хостел. Особливо, цей варіант підходить тим, хто подорожує самостійно або невеликою компанією.\n24\tКвітня, 2022, 10:00\nМи розглянемо інформацію про те, як знайти хороший і недорогий хостел, не стати жертвою шахрайства, правила хостелів: чого тут не можна робити, а що зробити просто необхідно.\nВажливі аспекти при виборі хостелу, на які варто звернути увагу\nПеревірити хостел. Якщо ви знайшли житло по акції на якомусь маловідомому сайті або наткнулися відразу на домашній сайт хостела і при бронюванні потрібно відразу оплатити проживання, а можливості розплатитися готівкою при заселенні немає - краще уважніше перевірити інформацію про фірму, що надає послуги. Вбийте назву хостелу в пошук на таких сайтах як Booking або TripAdvisor. Там можна подивитися відгуки, ціни, інформацію про чистоту в номерах, а також про супутні послуги: чи є кондиціонер, інтернет, шафки для речей та інші необхідні дрібниці.\nЗнайдіть адресу хостела і вбийте його в пошук в онлайн картах - чи не знаходиться там якийсь інший будинок. Якщо при такій перевірці ви не виявили дивних розбіжностей, значить при оплаті хостелу через інтернет ви ризикуєте набагато менше.\nПри виборі житла враховуйте не лише його низьку ціну, але і такі параметри як відгуки, щоб потім не дивуватися брудним кімнатах. Дивіться на місце розташування хостела - щоб заощадивши на житлі не переплатити за транспорт і не втратити час, добираючись з околиці міста в потрібні локації.\nПочитайте, не беруть вони окрему плату за такі послуги як постільна білизна, рушники, доступ до інтернету, користування шафкою та інше. Якщо ви подорожуєте на автомобілі - перевірте можливість безкоштовного або недорогого паркування. Якщо хостел знаходиться в центрі міста, по-перше дістатися до місця на своєму автомобілі може бути не так просто, а по-друге - відсутність парковки або її позамежна ціна можуть звести нанівець всі інші плюси.\nПравила хостелів: Що потрібно зробити в хостелі?\nОбов’язково скористайтеся шафкою з замком для зберігання речей. Навіть якщо ця послуга платна. Хоча найчастіше за шафки не беруть додаткову плату, тільки заставу розміром 5-15 євро, яку повертають при виселенні. У будь-якому випадку, не залишайте свої речі в кімнаті незамкненими - ніхто не несе відповідальності, якщо у вас щось вкрадуть, тому що шукати винного це завдання не тільки складне, але і вельми неприємне.\nОбов’язково залиште відгук про своє враження від проживання в хостелі, щоб допомогти таким же відвідувачам при виборі житла. Якщо ви читали тільки хороші відгуки, але приїхали і були розчаровані - напишіть про це. Такий підхід допоможе знизити шанси, що в подібну ситуацію потраплять наступні мандрівники.\nПровітрюйте приміщення, коли йдете з кімнати. У денний час в хостелах зазвичай ніхто не сидить - всі гуляють по місту. А ввечері в одній кімнаті збереться відразу група людей. Для того, щоб вночі не було задухи, а в приміщенні було свіжо - провітрюйте його в денний час.\nЗавжди прибирайте за собою відразу. Хостел - це дешеве житло, але це не означає, що потрібно жити в поганих умовах. Необхідно відразу прибирати за собою, щоб в кімнаті речі не заважали іншим людям, сміття не створював неприємного запаху і всім було комфортно там перебувати.\nПравила хостелів: Чого робити в хостелі можна?\nВмикати музику, голосно розмовляти, створювати зайвий шум після півночі. Якщо ви загуляли до пізнього часу - ніхто не заборонить вам включати світло, ходити і розбирати речі. Те ж стосується нічного заселення - всі розуміють, що це спільне житло. Але все ж не варто позбавляти сну інших мешканців, влаштовуючи гучні посиденьки в кімнаті.\nЗ іншого боку - не варто скаржитися і конфліктувати, якщо вам заважає шум іншого мешканця. Поведінка людини - це її вибір, який залежить від її етичних норм і ви не можете вказувати незнайомим жителям кімнати, як вони повинні себе вести. Тому, якщо ви вже зробили ввічливе зауваження, але цим нічого не добилися, то краще постаратися заснути, сховавшись з головою і включивши спокійну музику в навушниках. Виняток може бути тільки в тому випадку, якщо інші мешканці лаються або, тим більше, б’ються - тоді вам краще відразу покликати адміністрацію або охорону і попросити розібратися в цій ситуації.\nНе можна курити в кімнатах і найчастіше - це заборонено робити на балконах, що виходять з кімнати, так як тютюновий дим все одно потрапляє в приміщення. Для цього є спеціально виділені зони, якими слід користуватися. Не можна залишати на ніч біля ліжка свої сумки, речі, взуття та інші дрібниці. Оскільки в хостелах і так мало місця в кімнаті, а ліжка двоповерхові, то ви можете перешкодити своїми речами тим, хто спускається вранці з другого ярусу і тим хто намагається акуратно пройти біля вашого ліжка. Всі ці речі потрібно скласти в шафку, тумбочку або під ліжко.