Інформаційний запит - Право - dt.ua\n29 жовтня, 2004, 00:00 Роздрукувати Випуск №44, 29 жовтня-5 листопада\nЕлітна міліцейська спецслужба в одному з регіонів України раптом ніби впадає в буйне кадрове божевілля...\nЕлітна міліцейська спецслужба в одному з регіонів України раптом ніби впадає в буйне кадрове божевілля. Всупереч букві закону, відомчим інструкціям, та й просто здоровому глузду, починає поповнювати свої ряди особами скомпрометованими та некомпетентними. Офіцерів, котрі мають досвід і реальні навички роботи «на землі» (не кабінетної), витісняють зі структури або також садять на гачок компромату, страху, особистої залежності від керівництва.\nРезультативність роботи підрозділу згортається до нульової позначки. Прізвища його працівників починають фігурувати в безлічі кримінальних скандалів (і зовсім не як борців зі злом). Це нікого не тривожить. Броньований кулак спецслужби (яка має у своєму розпорядженні все — від «прослушки» й «наружки» до аналітичних і слідчих структур, від власного силового спецназу до системи оперативного прикриття) сходить із траєкторії удару по криміналу. Її реальні цілі не декларуються.\nРегіон стає ареною політичної боротьби. Довибори до Верховної Ради по двісті шостому виборчому округу багато хто вважає полігоном для обкатування експериментальних політтехнологій. Після перемоги «кандидата від влади» начальник УВС області йде на запаморочливе підвищення у столицю. Стає першим заступником міністра внутрішніх справ. Йому доручають керувати тією самою спецслужбою, яка так дивно видозмінилася при ньому в провінції. Але вже у масштабах країни...\nЧи відповідає вище написане істині? Згідно з наявними в нас відомостями — так. Водночас дослідження причин, наслідків і обставин такого роду подій виходять за межі службової компетенції журналістів. Багато матеріалів, без яких точні висновки зробити неможливо, недосяжні для громадськості. Тому просимо вважати цю статтю не набором тверджень, а інформаційним запитом — до будь-якої інстанції, здатної дати на нього повну і достовірну відповідь.\nЧи мають рацію ті, хто називає нашу державу поліцейською? (До речі, таких людей дуже багато: зробивши пошук за ключовими словами «Поліцейська держава Україна», Rambler нарахував 27316 документів, розміщених на 3498 сайтах. І це далеко не повний масив інформації з теми.)\nГадаємо — не мають рації. Такого звання наша держава категорично не заслуговує.\nПоліцейська держава — це режим, при якому функції силових структур надміру розростаються. Політична опозиція придушується нещадно, інакодумство переслідується. Однак і карна злочинність не знає потурань. Є хоч і кепський — але порядок, якому поліція служить.\nТам же, де органи — іграшка в руках бозна кого, ситуація принципово інша. Кількість поліцейських і їх оснащеність не мають значення. Все одно тон у державі задають не вони. Вже не корупційне зрощування зі злочинними елементами (давнє лихо й жахіття вітчизняного МВС), а слухняне виконання підрядів організованого криміналу стає сутністю поліції. Силові структури мутирують, вироджуються у стіл замовлень, сферу обслуговування тих, чиї дії покликані придушувати.\nБагато років поспіль ми досліджували процес перетворення органів охорони правопорядку на один із компонентів корупційної системи, яка роз’їла наш край. Складалося враження, що в невеликій північній області потихеньку проводиться моторошнуватий соціальний експеримент. З’ясовується можливість шляхом кадрової селекції виростити якогось монстра, котрий поєднає у собі ознаки державної служби і суто кримінальної «бригади». Причому монстра несамостійного, слухняного, дуже вразливого — для тих, у чиїх руках ниточки управління.\nНині є всі підстави боятися, що експеримент удався. І що результати його можуть бути відтворені в національному масштабі.\nУ нинішній ситуації мовчати — означає стати співучасником того, що відбувається. Але й розповісти все не вдасться. Окремі факти, про які йтиметься, ставали предметом щонайсерйозніших, але безрезультатних перевірок. На них поламали зуби люди, наділені аж ніяк не куцими журналістськими повноваженнями. Інших — ніби не існує. Скажімо, розібратися у бухгалтерії так званих «благодійних фондів», які розрослися навколо МВС, напевно, не зможе ніхто. Перереєстровуючись і змінюючи назви, вони «зачищали кінці».\nЄ, втім, іще одна причина, з якої ми позбавлені можливості розповісти все, що знаємо. Етична. Законне право кожного журналіста на конфіденційність джерел. Адже джерела ці — живі люди. Їм властиво відчувати страх. А в цьому випадку є чого боятися. Будь-яка подробиця (і навіть неумисна обмовка) може заподіяти зло тим, хто цього не заслуговує. Мабуть, це більшою мірою, ніж щось інше, змушує нас формулювати сутність статті у запитальній формі. Уникати прямого цитування аудіозаписів і документів.\nЧи існують закони та підзаконні акти, що регламентували б кадрову політику спецслужб, зокрема спецпідрозділів, орієнтованих на боротьбу з організованою злочинністю? Чи правда те, що, відповідно до цих документів, управління по боротьбі з організованою злочинністю, які існують у системі МВС, повинні комплектуватися лише співробітниками бездоганної репутації, котрі мають юридичну (економічну) освіту та досвід роботи в підрозділах кримінального блоку або слідства (допускається також залучення спеціалістів із військово-технічної і наукової галузей)?\nЧи правда те, що, починаючи приблизно з 2000 року, кадрова політика управління по боротьбі з організованою злочинністю УМВС Чернігівської області раптом несподівано змінилася?\nЧи правда, що розпочалося невиправдане омолодження лав елітної колись спецслужби? Чи було з липня 2000-го по грудень 2002 року звільнено, переведено в інші служби або регіони, відправлено на навчання або на пенсію (залежно від віку) тощо близько сімдесяти людей, із яких принаймні сорок могли приносити велику користь справі боротьби з оргзлочинністю і корупцією? (Ми не запитуємо про тих, хто пішов через компрометуючі обставини, це — тема окремої статті; ми говоримо про тих, хто не заплямував себе нічим, окрім хіба що занадто сумлінного виконання службового обов’язку.)\nЧи правда, що атмосфера, яка виникла на той час у спецпідрозділі, об’єктивно підштовхувала професіоналів, котрі поважають себе і закон, до думок про нове місце роботи?\nАвторський відступ. Доречно зазначити, що з викинутими за борт офіцерами контори ми контактували неодноразово. Хтось із них ставився до наших запитань із напругою і навіть острахом (особливо ті, хто сильно одержав по руках за конкретні спроби досліджувати залаштункове життя місцевого керівництва). Хтось — із великою повагою. Оскільки побачив шанс хоча б із допомогою газети розставити крапки над «і». Але з розповідей і тих, і інших вимальовувалася жахлива картина. Ірраціональний світ, у якому людина, котра ще вчора просила викреслити її прізвище з протоколу, раптом стає губернатором. А доля таємного розслідування, санкціонованого МВС, вирішується нічним телефонним дзвінком покровителя підозрюваної в Київ. (І тим-таки дзвінком, до речі, визначається доля тих, хто посягнув на недоторканне.)\nЩе тоді ми усвідомили дві речі, які потім підтверджувалися неодноразово. Перше. Правоохоронні органи, перебуваючи в такій іпостасі, фізично не можуть ефективно захищати співвітчизників і боротися зі злом. І це, власне, й перестає бути їхнім головним завданням.\nДруге. Співробітники силових структур при такому розкладі самі стають беззахисними. Їх можна безкарно осмикувати, обмежувати на будь-яку спробу домогтися справедливості та торжества закону. Несправедливо підводити під різні форми відповідальності. Викидати з роботи без вихідної допомоги (нехай вона хоч сто разів обумовлена законом). Їх можна навіть калічити та вбивати. При цьому винні (якщо вони досить глибоко інтегровані в корупційну мережу) не підпадуть під жодну реальну відповідальність. А сім’я загиблих не одержить ані копійки грошової компенсації (навіть якби й існувало рішення суду, що зобов’язувало б убивцю платити за кров…) Звучить неймовірно, але тут немає перебільшення. Ми ще повернемося до конкретних фактів, які стоять за цими словами. А поки що розповімо про один випадок. Дрібнуватий, порівняно з іншими, але показовий.\nЗамовлення. Кілька років тому управління по боротьбі з організованою злочинністю провело операцію проти контрабандистів. Товар, названий контрабандою — імпортні холодильники, — було вилучено. Співробітника митниці Михайла Завгороднього, під час зміни якого провели вилучення, було звільнено й віддано під суд. Далі діялося щось несусвітне: фальсифікація оперативних відеозаписів, недобросовісність слідства, недостовірність доказової бази… Обвинувачення на адресу власників товару відпало. Дуже схоже було, що міліцію використовували як інструмент зведення порахунків. Офіцер, котрий стояв за цими подіями, з органів незабаром вилетів зі скандалом. І був засуджений. (Виявився співучасником гучної «справи з ліками», пов’язаної з виробництвом фармацевтичного фальсифікату.) Постало питання, щоб холодильники власникам (яких уже ні в чому не обвинувачували) повернути, перед митником вибачитися... А як повернеш? Холодильників уже немає. Дісталися невідомо кому (взагалі-то, відомо, тут не обійшлося без «благодійних фондів», про які ми ще поговоримо, — але спробуй це довести!) Документально довести можна лише те, що розтанула в повітрі частина вилученого — до суду. Тут уже йшлося про особисту відповідальність багатьох шанованих людей. Життєво важливо було засудити у цій справі хоч когось. Митника й засудили. Оцініть пікантність ситуації — лише його, не осіб, котрих у контрабанді підозрювали. «Ніхто його не посадить. Вирок буде умовним. Але обвинувальним. Із конфіскацією товару. Інакше комусь із міліції і прокуратури самому доведеться реально у в’язниці сидіти», — впевнено сказав колега з телебачення задовго до останнього судового засідання. Точно так і вийшло. Вічна слава чернігівській Феміді...\nПрикладів корупції, фактів злочинів, неможливих без існування кругової поруки, можна навести безліч. Будь-яких. Від трагічних до кумедних. Категорично не смішним є інше. Нам доводилося бачити спроби окремих посадових осіб пробити корупційне павутиння і навести порядок. Але жодного разу не довелося порадіти успіху такої спроби. Раніше корупційна мережа внаслідок розслідувань хоча б піхоту втрачала, дещицею жертвувала... Тепер — ні. Писати марно, система стоїть непорушно, преси не боїться. І не залучені до спайки керівники будь-якого рангу їй нині також не страшні.\nНа нашому робочому столі колекція документів. Куди вже серйозніше…\n«Верховна Рада України. Комітет з питань боротьби з організованою злочинністю і корупцією.\nЗаступнику Генерального прокурора України Колінько О.М.\nГуляй В. І.\n«... звернення до Комітету Гуляй В. І. свідчить, що реальних заходів для усунення порушень вимог закону вжито не було. Безкарність можновладців, деяких працівників правоохоронних, судових органів та органів місцевої влади Чернігівщини продовжується...»\n«...направляю Вам матеріали звернення Гуляй В. І. для організації належної перевірки, вжиття заходів реагування для порушень вимог закону...»\n«... Окрім того, прошу надіслати до Комітету грунтовну інформацію за Вашим підписом щодо результатів перевірки публікації в тижневику «Дзеркало тижня» № 12 (487) за 27 березня 2004 року статті В. Фоменка та І. Хоменка «Будинок із химерами» (доручення Комітету від 1 квітня 2004 року № 06-18/7 — 960). З повагою Голова Комітету В. Стретович, секретар Комітету М. Карнаух».\nНу то й що? Перевірка приїхала і поїхала (що та як перевіряла — не знаємо, з нами комісія не спілкувалася, зібраними нами доказами не цікавилася). На краще нічого не змінилося, все як і раніше.\nТе ж саме можна сказати про інші подібні документи, що стосуються інших негарних історій. Навіть про найсуворіші папери, написані аж ніяк не канцелярською мовою, з позначками особистого контролю силових міністрів і грифами «Терміново». Все даремно. Як горохом об стіну.\nДосі ми не мали доказів того, що формування системи корупційних зв’язків було в нашій країні організованим і керованим процесом. Що за завдання йому ставилося гарантувати безпеку економічної злочинності вищого рівня. А багато незрозумілих випадків несправедливості, що стали темами наших статей, — лише окремі прояви діяльності цього принципу (адже, будучи створеною, така система однаково працює і у великому, і в малому).\nЗнак запитання. Чи правда те, що з семи десятків звільнених співробітників 38 належали до старшого командного складу (20 підполковників і 18 майорів)? Чи правда, що на зміну їм прийшли лейтенанти, котрі не мають ані досвіду роботи, ані належної освіти? Наскільки правдиве твердження, що до 2002 року з півтори сотні співробітників елітного і самодостатнього (орієнтованого на виконання будь-якого таємного завдання без залучення інших служб) спецпідрозділу лише троє чи четверо були економістами з вищою освітою (тобто здатні кваліфіковано розібратися у кредитно-фінансовій документації, пов’язаній із корупційними справами)? А серйозних юристів із університетськими дипломами залишилося не більше п’яти?\nУ західних підручниках із соціології як незаперечний факт наводиться твердження, що для боротьби з організованою злочинністю не потрібні танки на вулицях. Досить висококласного бухгалтера та грамотного юриста, наділених відповідними повноваженнями. Чи правда, що з перелічених нами дипломованих співробітників УБОЗ від сили два мали реальний досвід такої боротьби на економічному фронті?\nІ якщо так, то що ж насправді роками робила спецслужба, не здатна, за своїм кадровим складом, викривати організовану злочинність і корупцію? («Доручати УБОЗ боротися з корупцією у вищих ешелонах влади — те ж саме що в Арктику криголам із командою двірників та електромонтерів відправити», — сказав під час інтерв’ю один із наших співрозмовників. І це був не жарт.)\nПоставимо ще два запитання, відповіді на які, у принципі, знаємо.\nЧи мають міліцейські управління по боротьбі з організованою злочинністю технічну можливість вживати несанкціонованих оперативних заходів? Тобто чи передбачено механізми, здатні перешкодити «прослушці», зовнішньому спостереженню, різним провокаційним діям тощо, які здійснюються в обхід закону згідно з вольовим рішенням керівництва?\nІ ще. Чи фіксувалися випадки виконання співробітниками чернігівського УБОЗ сторонніх «замовлень» або «конфіденційних доручень»? Чи проводилися службові розслідування таких епізодів і яким був результат цих розслідувань?\nЩо ж до успіхів у сфері боротьби з організованою злочинністю і корупцією, тут і запитувати нічого. Чернігівським УБОЗ вона завалена повністю. Це підтверджується відповідним президентським указом. Але й, окрім указу, достатньо офіційної інформації, яка свідчить про те ж саме.\nЦитата. «... робота управління БОЗ УМВС в області не відповідає сучасним вимогам і потребує вжиття дійових заходів щодо її покращання. Причинами такого негативного явища є неналежна організація роботи структурних підрозділів БОЗ, неналежний відомчий контроль і вимогливість з боку керівництва БОЗ до співробітників. Таке ставлення до виконання своїх службових обов’язків з боку посадових осіб управління БОЗ УМВС... завдає шкоди у справі боротьби зі злочинністю, підриває авторитет спецпідрозділу і в подальшому терпимим бути не може».\n(Із подання обласної прокуратури від 17.04.02 р. за підписом колишнього прокурора області Є.Блаживського, номер документа, який цитується, — 04/3-3-02. Ці відомості не застаріли. Судячи з оцінки, яку дав станові боротьби з оргзлочинністю новий обласний прокурор Микола Лісовий на відкритій для преси колегії облпрокуратури на початку нинішнього року, він теж нічого такого терпіти не хоче. А доведеться. Оскільки, схоже, нічого не змінюється.)\nЧим більше нагромаджувалося у нас даних про діяльність українських правоохоронних органів і служб спеціального призначення, тим менше вірилося у повідомлення про якихось «перевертнів». Про «партизанів», котрі займаються незаконним політичним розшуком і ганьблять честь мундира в порядку приватної ініціативи. Пардон, а що тут перевертати, коли переродження відбувається не з людьми, а з цілими інституціями? Якщо відбувається воно явно не спонтанно, а чітко й організовано, якщо в наявності не ланцюг помилок, а цілком керована селекція? При цьому було б безсоромним наклепом стверджувати, що більшості співробітників вона подобається. Для того, хто хоче служити законові, становище бозна чиєї «шістки» найчастіше нестерпне.\nНіколи ще — ні в застій, ні в перебудову, ні у кравчуківські часи — не зверталася в газету по допомогу (а то й просто в порядку інформування) така кількість військових, офіцерів міліції, співробітників прокуратури, митників, ревізорів КРУ... Офіцери СБУ колись нізащо газетярам на «беспредєл» не скаржилися... А тепер і таке буває. Одні просять не називати їхніх прізвищ, лише повідомляють про те, що сталося. Інші йдуть ва-банк, погоджуються на формальне інтерв’ю. Але тяжко, негативно сприймають те, що відбувається, всі. Багато хто просто ненавидить...\nБезсилля. До нас як до кореспондентів столичної газети звернулася по телефону одна людина (спочатку вона не дуже хотіла називатися, хоча пізніше ми познайомилися). Вона розповіла про події, що особисто її не торкалися, але враження справили гнітюче.\n…Хлопець на ім’я Руслан любив вечорами затримуватися на роботі, граючись із комп’ютером. Мати юнака, Надія Немировець (до речі — ревізор КРУ), попереджала його, що лізти в комп’ютер комерційної структури — навіть із найбезневиннішою метою — нездорове заняття. Одного разу Руслана знайшли на роботі мертвим. Із двома целофановими кульками, натягнутими на голову і прикрученими до шиї скотчем. А також зі слідами прижиттєвих ушкоджень на тілі. (Одурманений він не був: жодних слідів психоактивних речовин у пакетах не виявили.) Слідство відразу списало те, що сталося, до розряду самогубств. Хоча — у нас є всі підстави стверджувати — дії, спрямовані на встановлення істини (хоч би якою вона була), з самого початку в належному обсязі не проводилися. Прокуратура понад рік відбивалася від цієї справи відписками — і взяла її у провадження лише тоді, коли вона перетворилася на безнадійний «висяк»... Такий підхід до розслідування трагедії знищив саму можливість точно дізнатися, що трапилося насправді. Ми проконсультувалися з рядом спеціалістів — лікарів, патологоанатомів, учених-медиків. Одні стверджують, що накласти на себе руки в такий спосіб не вдасться: самогубець рефлекторно зірве кульки в останній момент. Інші кажуть, що вбити себе так можна лише при неймовірно високому рівні суїцидальної мотивації (скажімо, коли людину лякає щось гірше за смерть, наприклад, у гестапівських катівнях декому вдавалося розбити голову об щось тверде). Навряд чи в Руслана могла бути причина для такого страху. Погодьтеся: у країні, де вищезазначені сумніви жодним чином не впливають на позицію правоохоронних органів, стає небезпечно жити.\nІ додаткове підтвердження того — що газету про загибель Руслана проінформував у порядку особистої ініціативи співробітник однієї зі спецслужб. Офіцер, який намагався розібратися у тому, що сталося (хоча розслідування таких справ не входить у коло його обов’язків), і зрозумів, що правда нікому не потрібна...\nЩе один приклад на ту ж тему. Віктор Третьяков, який заробляв на життя нелегкою працею таксиста, був визнаний винуватцем дорожньо-транспортної пригоди. Вдарили його автомобіль, він ударив передню машину... З усього виходило, що валити вину лише на нього несправедливо. Такої ж думки дотримувалася і прокуратура. І низка документів, які ми маємо на руках, свідчила про те ж саме. Але міліцейське слідство, як заїжджена платівка, кілька разів поверталося на вихідну позицію: винен лише він. Факти, які свідчили про інше, ігнорувалися. Якби ми написали, що слідство одержало замовлення і мусило його відпрацювати, — по судах затягали б! Але ж повідомив нам про це один із вищих керівників міліції області. Його ця ситуація просто розлютила. Він-бо відразу зметикував, що до чого, і зрозумів також, що його зусиль, аби навести порядок, не вистачить. Ніхто не боїться ні закону, ні колег, ні розголосу. Люди спокійно роблять свою справу...\nА ось і взагалі надзвичайний випадок. У приватній справі до нас звернувся співробітник СБУ Л. Він програв у суді цивільну справу. Але не матеріальні міркування (гроші за позовом Л. уже почав виплачувати) підштовхнули його розповісти про те, що сталося, журналістам. У нього склалося враження, що протилежна сторона чинила вплив на суд. Явний, ледь не демонстративний. Очевидно, було задіяно особисті зв’язки. Тому він і програв — у ситуації далеко не безспірній. Звісно, ми не можемо бути арбітрами в судових спорах. Проте найсерйознішої уваги такі сигнали заслуговують ось чому. Система кругової поруки існувала завжди. Але — в тіні. Якщо вона починає демонструвати свої м’язи тим, від кого колись ховалася, виходить із тіні, — то це означає, що співвідношення сил на фронті «правопорядок — корупція» і справді необоротно змінилося.\nЗнак запитання. Чи правда, що в часи, коли УМВС у Чернігівській області очолював Михайло Федорович Манін, відзначалося катастрофічне зниження рівня фізичної, бойової і службової підготовки співробітників управління по боротьбі з організованою злочинністю? (Чи не є умисним наклепом твердження одного зі співробітників УБОЗ, що багато хто з його колег жодного разу на турніку не підтягнеться, а про пістолет має уявлення дуже приблизне?)\nЧи правда, що в ті роки на роботу в УБОЗ за особистими розпорядженнями міліцейського керівництва було зараховано ряд осіб, котрі скомпрометували себе на попередньому місці служби або з інших причин не відповідали тим посадам, які вони обійняли? Чи підтверджується факт прийому на роботу до елітної колись спецслужби людини, яка отримала колись 5 (п’ять!) офіційних стягнень?\nЧи правда, що в жодному іншому міліцейському підрозділі співробітники не каралися настільки суворо з незначних приводів? (Догани й суворі догани сипалися як із відра; створювалася абсолютно нестерпна обстановка, яка придушувала волю, програмувала людей на некритичне підпорядкування будь-яким командам.) Чи це так?\nЗ низки причин УБОЗ є унікальним інструментом спеціального призначення. Він компактний і порівняно непогано оснащений. Не перевантажений рутинною роботою (адже боротьба з оргзлочинністю потребує особливих підходів) і захищений від зайвої цікавості завісою таємності. Функціонально автономний і здатний виконувати широкий спектр завдань (від технічного та зовнішнього спостереження до силових спецоперацій і слідчих дій). Чи можна припустити, що, підбираючи в цю спецслужбу людей за принципом особистої залежності від керівництва (або штучно формуючи таку у співробітників, котрі вже працюють), можна переорієнтувати її на виконання будь-яких завдань, хоч би якими далекими від офіційно задекларованих цілей вони були?\n…Адже все одно таємне стане явним. Названі поіменно в Англії ті дешеві акторики, котрі під час «Великих страйків» першої третини минулого століття провокували робітників на протиправні дії. І покрили себе вічною ганьбою агенти Пінкертона, які, змішавшись із лавами демонстрантів, відкривали вогонь по американській поліції (потім ні в чому не винних людей за ці постріли вішали). Але і в Англії, і в Америці в найгірші часи для конфіденційних доручень різного роду намагалися все-таки підрядити приватних осіб. А правоохоронні органи в такі справи не вплутували. Тому що чесні освічені професіонали, яки присягнули закону, просто не здатні виконувати підряди певного роду. А якщо сформувати ряди лише з тих, хто здатний, — така служба почне давати збої, помилятися, втратить функціональну здатність до того, заради чого створена. Політик, який пов’язує особисте майбутнє зі своєю країною, а не розглядає її як тимчасове пристановище, навряд чи наважиться розвалювати державну інституцію заради хвилинної вигоди...\n…Перед нами на столі кілька папок зі скаргами наших співвітчизників на роботу органів охорони правопорядку. Відомості про злочини, скоєні людьми в погонах (усе що завгодно, навіть торгівля наркотиками). І ще — відомості про співробітників силових структур, котрі самі стали жертвами корупції, беззаконня, сваволі... Деякі документи не варто читати перед сном. Втім, описи знущань і катувань — не дивина у публікаціях про українську міліцію. Але є там матеріали, страшні не жахливими подробицями, а неправдоподібним відчуттям ірраціональності нашого життя. Жодному казкареві не вигадати абсурду, подібного до того, який породила чернігівська земля.\n…Лист Віктора Романенкова. Він став жертвою кримінального злочину. Звернувся по допомогу в міліцію, а невдовзі знову помітив увагу кримінальних елементів до своєї особи. Звернувся в міліцію знову і зрозумів, що чекав допомоги марно: кримінальну справу щодо першого злочину... загубили. (Факт підтверджується розслідуванням, проведеним прокуратурою.)\n…Звернення Олександра Овсієнка. Він стверджує, що до його сина в міліції було застосовано протиправні методи дізнання (навіть такі, від яких калікою стати можна). Справа заплутана, складна, суперечлива. Але одна деталь просто нищівна. За словами батька, відкупитися від нього потому співробітники міліції хотіли не лише грошима, а й... борговими розписками, завіреними печаткою міліцейського відомства. Ми маємо у своєму розпорядженні копії цих розписок. І текст постанови обласної прокуратури від 19.03.2003 р., що підтверджує їх існування.\nМатеріали, передані нам Оленою Голуб та її представником Олегом Пикуликом. Батьки Олени загинули в автомобільній катастрофі на трасі Чернігів — Київ. Їх же й звинуватили в тому, що сталося. З документів (32 одиниці, докладені до звернення на ім’я міністра МВС) випливають зовсім інші висновки. Про фальсифікацію результатів слідства. Як відзначається у постанові облпрокуратури за підписом радника юстиції М.Ф.Красковського, «...слідчий Сакір О.І. виходив із наявності вини водія автомобіля ГАЗ -21 Голуба О.Т., який не запобіг скоєнню дорожньо-транспортної пригоди, маючи технічну можливість. Така позиція органу досудового слідства не відповідає дійсним обставинам ДТП та ґрунтується на однобічному дослідженні причин та умов зазначеної події».\nОднак розслідування обставин справи зупинилося на мертвій точці. Але ж, як випливає з листа О.Голуб, чоловік, дії якого погубили її батьків, кілька років тому «…вже скоїв злочин біля заводу автозапчастин м. Чернігова, рухаючись на автомобілі по проспекту Мира в гомельському напрямку: смертельно травмував підлітка».\nА ось справа, яку всі вважають закритою. Окрім нас. Історія бізнесмена Андрія Осиковського, який збив «Опелем» міліцейський патруль і зник із місця аварії. (Через півроку після того «джип», у якому, крім Осиковського, перебували його майбутня дружина й теща, вона ж подруга одного з обласних керівників, смертельно травмував медсестру місцевої лікарні. Але ця історія точно ще не закінчилася. Хоча чернігівська міліція зробила все, щоб винні відповідальності уникнули.) А зі збитим патрулем вийшло так: один міліціонер загинув, другий вижив. Низка судів скінчилася фарсом. Спочатку — умовним вироком. Потім — після публікацій у «Дзеркалі тижня» і передачі на СТБ — реальним. Але з блискавичною амністією. У місцях позбавлення волі Осиковський ані хвилини не був. Пояснювати вдові міліціонера, чому вбивцю чоловіка не беруть під варту після винесення вироку, голова Деснянського районного суду наважився лише у присутності охоронця з кийком і секретаря... Серед іншого колегія судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області визначила суму компенсації, яку бізнесмен мав виплатити сім’ї загиблого. Чи треба говорити, що він не заплатив ані копійки...\nЦе не безладдя. Не спонтанний розпад правоохоронної системи. Такий, із дозволу сказати, «беспредєл» без надійного, міцного «даху», лише через власне недбальство завести неможливо. Оскільки, якби річ була лише в некомпетентності або лихій волі місцевого міліцейського керівництва, ситуація легко піддавалася б виправленню. На неї впливало б витікання інформації. Написав хтось скаргу (не кажучи вже про газетну статтю). Перевірка підтвердила факти — і розпочалися зміни... А витікання інформації нічого не змінює. Абсолютно. Комісії і перевірки закінчуються нічим. Сигнали біди глухнуть, як писк у ватяній ковдрі.\nІ річ тут зовсім не в тому, що окремим клітинкам корупційного організму гарантується захист і заступництво, що їм дозволяється вільно поводитися з законом і «брати за чином». (Вони своє все одно одержать. Варто їм випасти з кола — і перетворяться ці господарі життя на таких самих громадян злиденної обкраденої країни, як і всі інші. Ми багатьох таких бачили. Навіть відставного міліцейського керівника, який плакав у начальницькій приймальні, — від усвідомлення власної непотрібності).\nРіч — у самому організмі. Він живучий, як «Чужий» з однойменного фільму. І цілком здатний пережити своїх творців. Як і будь-яка добре продумана самовідтворювана система.\nЗнак запитання. Чи правда, що протягом багатьох років чернігівський УБОЗ виправдовував своє існування розкриттям малозначущих злочинів, не розкривши жодної серйозної корупційної справи?\nЧи правда, що під час резонансного процесу у справі одного з чернігівських кримінальних авторитетів випливли факти «спонсорської допомоги», яка надається міліції? Чи правдива інформація про те, що з допомогою так званих «благодійних фондів», які існували під прикриттям УВС і кілька разів перереєстровувалися (змінюючи назву та зрікаючись попередніх фінансових зобов’язань), було вчинено низку протизаконних діянь? Чи існував один із цих фондів (який мав назву «Правопорядок») при чернігівському УБОЗ? Чи розподілялися з допомогою зазначених фондів серед довірених осіб конфісковані товари — незаконно, до відповідного рішення суду? Чи проводилася за цими фактами службова перевірка, і які її результати? (Можемо нагадати один із епізодів. Яка доля автомобіля ВАЗ 21093 білого кольору, №15885 КИ, котрий належав В.Г.Марченку? Чи правда, що коли виправданий судом власник з’явився по нього, то побачив розукомплектований остов?)\nІ — головне запитання. Як, на вашу думку, мала б скластися доля міліцейського керівника, до сфери відповідальності якого входили б речі, описані в цій статті?\n…Чернігівські довибори до Верховної Ради по 206 виборчому округу багато хто згадує як генеральну репетицію подій, що відбуваються сьогодні. Ще тижнів за три до дня голосування ніщо не віщувало втручання силових структур у виборчий процес. Але, виявляється (ми дізналися про це лише через два місяці потому, жаль, що не відразу), силовиків усе-таки задіяли в останній момент. І як задіяли! Ось лише один приклад. За кілька хвилин до передвиборного ефіру міліція увірвалася в студію місцевого телебачення і зірвала виступ опозиційного кандидата — під приводом пошуку неіснуючої бомби. Випадок, що ні для кого не є таємницею, докладно про нього писала газета «Гарт», №34 за 2003 р. (До речі, тактика проникнення в житла й офіси нібито з мінно-пошуковою метою застосовувалася міліцією і раніше, метод добре відпрацьований.)\n«Після того» — не означає «тому». Можливо, існує не відома нам причина. Але загальновідома послідовність подій.\nЗавершилася виборча кампанія — і начальника УВС Чернігівської області Михайла Федоровича Маніна забрали в столицю, першим заступником міністра внутрішніх справ. Боротися з організованою злочинністю (що повністю провалено на Чернігівщині) — уже в масштабах країни.


Якими бувають магнітно маркерні дошки для дітей? | Інтер'Єрні Штучки\nСучасні діти вкрай активні і допитливі, тому все більшою популярністю користуються розвиваючі іграшки, наприклад дошка магнітно маркерная. Вона допомагає не тільки зайняти малюка на тривалий період, але і провести цей час з користю. Батьки повинні прагнути до того, щоб їхні діти росли розумними і тяглися до нових знань. Дуже важливо правильно направити дитячу енергію, яка часто б'є через край. Для цього виробники дитячих іграшок придумали масу різних пристроїв і пристосувань.\nНайбільшою популярністю користуються набори, які дозволяють розвинути творчі здібності малюка. Одним з найбільш зручних і корисних предметів в даному випадку є дитяча магнітна дошка, на якій дитина може малювати за допомогою маркера, що входить в комплект, якимсь дрібним. Дошки можуть кріпитися на стіні або встановлюватися на ніжках-підставках. Таким чином, у дитини з'являється подобу мольберта який зручний місце для творчості на стінці. Відмінним варіантом буде кріплення магнітної дошки на холодильник.\nСучасні іграшки вражають своєю різноманітністю. Їх особливість полягає в тому, що подібні пристрої і пристосування дають можливість малюкам розвиватися самостійно. Так, у формі простої і зрозумілої гри дитина пізнає світ і отримує багато нових навичок.\nРозвиваючі іграшки та набори дають можливість удосконалювати свої навички, в залежності від творчих та інтелектуальних схильностей. З їх допомогою дитина стає більш самостійним і вчиться приймати сам рішення, нехай навіть і найпростіші.\nІгри, які пропонуються виробниками інтерактивних і розвиваючих іграшок, дуже різні. Вони здатні створити вільну і веселу атмосферу, в якій малюкові приємно вчитися і пізнавати навколишній світ.\nДо розвиває іграшок можна віднести набори конструкторів, мозайку, всілякі головоломки, музичні та й скажуть пристосування. Останні дуже добре допомагають дитині освоїтися в світі російського або іноземної мови, математики і так далі. З їх допомогою малюк може навчитися читати, рахувати, називати кольори і геометричні фігури з самого раннього віку.\nЩо стосується творчих особистостей, то з ними буває складно, так як ремонт не тримається довго. Дітки дуже люблять малювати на стінах, і боротися з цим може бути важко, та й просто марно. Кращим рішенням для батьків в даному випадку буде придбання спеціальної магнітної дошки на стіну. Вона врятує красиві шпалери від маркерів, олівців і фарб. Крім цього, подібні дошки добре допомагають для розвитку дрібної моторики рук, навчають дітей математики та читання. Подібні пристосування унікальні тим, що вони дозволяють не тільки малювати крейдою і спеціальними фломастерами, а й прикріплювати до поверхні букви з цифрами, які, як правило, входять в набір.\nЯк привернути увагу малюка до іграшки?\nДалеко не кожна нова іграшка може по-справжньому зацікавити дитину. І тут справа не в якості або ідеї, а в тому, що у батьків не вистачає часу або бажання просто пояснити і допомогти розібратися своєму чаду з новинкою. Далеко не кожні сучасні іграшки гранично зрозумілі. При цьому чим більш заплутаною буде гра, тим довше вона буде цікава дитині. Однак для початку малюк повинен розібратися з нею, а тут без допомоги дорослих може бути важко.\nСучасні розвиваючі іграшки створені для того, що допомогти дитині відкрити свої фізичні і психологічні навички, навчитися правильно мислити і розвивати дрібну моторику.Все це буде дуже корисно в майбутньому, тому батьки не повинні економити на дитячих іграшках. Головне - не те, скільки коштує ігровий набір, а то, яку користь він принесе.\nПри виборі іграшки, батьки повинні орієнтуватися не на свій смак, а думати в першу чергу про те, наскільки цікавий даний предмет буде для малюка. Вручивши подарунок дитині, дорослий повинен привернути увагу до його вмісту, а після розповісти і показати, як ним користуватися. Звичайно, все це повинно відбуватися в ігровій формі.\nЯкщо мова йде про магнітної дошці для малювання, то батькам потрібно витратити якийсь час на те, щоб помалювати з малюком. Слід показати, що маркер або крейда легко стираються губками, а букви і цифри на магнітики легко приклеюються і знімаються з дошки. Трохи уваги і терпіння повинні дати позитивний ефект і прищепити любов дитини до новинки.\nКористь магнітної дошки для малювання\nІграшки бувають різні. Одні служать виключно для розваги, а інші дають можливість розвиватися. Серед останніх особливо виділяються магнітні дошки для дітей, які не тільки допомагають дитині навчитися малювати, читати, писати і рахувати, а й бережуть стіни. Коли у дитини є місце, на якому він може вдосталь намалюватися, у нього вже не з'явиться бажання псувати улюблені мамині шпалери.\nРідко, коли діти не люблять малювати. Цей творчий процес важливий для нормального розвитку дитини, тому його потрібно заохочувати. Якщо в будинку з'явиться магнітна дошка для малювання, це може зіграти величезну роль в подальшому житті малюка. Цілком можливо, що саме завдяки цій іграшці дитина настільки розвине свій художній талант, що в майбутньому стане видатним діячем мистецтва.\nСамо по собі малювання є дуже корисним процесом, який допомагає людині удосконалювати свою пам'ять і розвивати фантазію. Маючи навички малювання, дитина ніколи не буде нудьгувати. При цьому малюк буде проводити час з користю, а у батьків з'явиться кілька вільних хвилин для себе.\nФахівці стверджують, що малювання допомагає тренувати логічне мислення, будувати плани і робити розрахунки наперед. При цьому дитина стає більш посидючим, акуратним, уважним і терплячим. Дошка магнітна маркерная для малювання є одним з найбільш зручних варіантів, щоб прищепити людині любов до мистецтва з самого раннього віку.\nЯку дошку вибрати?\nЩоб процес малювання був приємним і цікавим для малюка, потрібно вибрати найбільш якісний набір. Матеріали можуть бути різними. У наш час в магазинах можна зустріти магнітні дошки для дітей в пластиковій рамі або дерев'яною. Останній варіант вважається більш міцним, тому, якщо батьки вирішили придбати для свого малюка мольберт, тобто дошку на ніжках, краще зупинитися на дерев'яному варіанті.\nВибирати настінний або підлоговий варіант потрібно в залежності від кількості вільного простору в дитячій кімнаті. Варто зауважити, що деякі батьки встановлюють магнітні дошки на холодильник. Так у дитини в даному приміщенні буде розвага, яке абсолютно не займатиме місця. Для кухні магнітну дошку для малювання краще вибирати в пластиковій рамці, щоб вона не псувалася при попаданні на неї рідини. Також необхідно звернути увагу на кріплення для настінних дощок.\nМагнітні дошки для малювання розрізняються лише за своїм розміром і зовнішнім виглядом. За принципом роботи магнітного поля вони всі однакові. Тут є спеціальне покриття, яке може бути білим або чорним. Залежно від цього, використовуються спеціальні маркери або звичайні крейда. Все це легко стирається, а після малюнок можна наносити знову. Крім того, до поверхні можна кріпити букви з цифрами.\nБатькам варто врахувати і той факт, що магнітно крейдяний (маркерная) дошка має масу переваг, які позначаються на здоров'ї дитини. Таким чином, можна відвернути малюка від перегляду телевізора або проведення часу за комп'ютером. Крім цього, дошка для малювання дає можливість дитині проводити деякий час у вертикальному положенні, не викривляючи спину і не напружуючи хребет. В результаті, така, на перший погляд, проста іграшка дає можливість формувати правильну поставу у малюка.\nВиди магнітних дощок\nРізновидів дощок може бути безліч. Їх випускають різних розмірів і навіть форм, але найпоширенішими є звичайні прямокутні дошки. Незвичайні варіанти добре підходять для кухні або оформлення інтер'єру кімнати.\nЧасто подібні іграшки оснащують додатковими елементами, які будуть розважати малюка і на час перемикати його увагу. Це можуть бути кубики, рахунки. Більшість магнітних дощок доповнені спеціальними підставками, на яких зручно зберігати інструменти, що допомагають творчої особистості. Мова йде про спеціальні маркери або крейді, губці, яка стирає їх з дошки і буквах, цифрах, а також знаки, що входять в комплект.\nЗараз можна зустріти дошки, покриті магнітним покриттям, до яких можна прикріплювати будь-який металевий предмет. Однак в більшості випадків для дітей пропонуються дошки, покриті тонким шаром металевого сплаву. Таким чином, на поверхню можна легко прикріпити будь-який магніт, як на холодильник. Букви з цифрами, що входять в комплект, оснащені маленькими магнітами, тому вони добре тримаються на дошці, коли та знаходиться у вертикальному положенні.\nОкремо варто сказати про магнітної дошці для дітей з дещо іншою схемою роботи. Йдеться невеликих планшетах, які оснащені спеціальним покриттям з невеликими виїмками. Під цим шаром знаходиться магнітна крихта, яка притягається, якщо провести по дошці спеціальною ручкою з металевим наконечником. Таким чином, можна створити будь-який малюнок, а після позбутися від нього одним рухом невеликого важеля.\nТакі магнітні дошки для дітей найчастіше невеликих розмірів, їх дуже зручно брати з собою в дорогу або на прогулянку. Ці пристосування для малювання можуть бути оснащені не тільки магнітною дошкою, а й спеціальним покриттям, на якому можна малювати маркером або крейдою. Двосторонні дошки дуже зручні і завжди подобаються дітям. Вони виготовлені з яскравого пластика і оснащені додатковими перевагами, такими як рахунки, кубики і так далі.\nПри використанні магнітної дошки подібного типу потрібно малювати виключно тими пристроями, що входять в комплект. В іншому випадку можна зіпсувати покриття або розмагнітити дошку.\nБудь-яка магнітна маркерна дошка буде відмінним подарунком для дитини від двох років до молодшого шкільного віку. Це стосується як хлопчиків, так і дівчаток. Згодом вона може стати актуальним предметом інтер'єру дитячої кімнати або кухні. На дошці зручно робити нотатки або писати записки.\nДивіться відео: Май литл пони пары\n← Інтер'єр маленької спальні\nДизайн вітальні 2018: фотогалерея, сучасні ідеї →


Співпраця з агентством Болгарія Стрит\nСпівпраця з агентством нерухомості ТОВ "Болгарська Вулиця"\nМи щиро раді Вашому інтересу до компанії ТОВ "Болгарська Вулиця" і хотіли б запросити вас до нас в якості своїх партнерів. Співпраця з нами припускає широкий спектр можливостей для вас і розвитку Вашого бізнесу і досягнення стабільних позицій в області продажу нерухомості у Болгарії. Ми запрошуємо Вас до співпраці з нами, у зв'язку з тим що:\n1. Наше агентство нерухомості пропонує вам найвигідніші умови для взаємної співпраці. Якщо ви не працювали на зарубіжних ринках і зокрема на болгарському, з радістю надамо Вам усю необхідну інформацію про країну, об'єкти, закони, принципи роботи на місцевому ринку і його особливостях.\n2. Ми пропонуємо нашим клієнтам нерухомість у Болгарії за ціною забудовників, без додаткових такс за обслуговування і огляди. Розроблена нами схема продажів ефективна і зручна для наших партнерів і клієнтів. Об'єкти, які у нас у продажу, постійно перевіряються нами на предмет актуального стану і інспектуються нашими адвокатами на предмет юридичної чистоти. Фірмовий сайт регулярно оновлюється і на нього постійно додається інформація про нові об'єкти, що будуються і готових.\nДля Ваших клієнтів ми надамо наступні послуги:\nКонсультації і допомога при виборі нерухомості у Болгарії\nБезкоштовні ознайомлювальні поїздки по об'єктах у Болгарії.\nЗустрінемо і проведемо ваших клієнтів в місцевих аеропортах, поселимо їх в готелі.\nНадамо їм консультації юристів і юридичний супровід угоди\nОрганізовуємо після продажне обслуговування їх нерухомості у Болгарії\nДля Вас, наші партнери, ми пропонуємо:\nБезперервні консультації по нерухомості у Болгарії і її продажам\nЗабезпеченням Вас що постійно оновлюється базою об'єктів\nВідмінна комісійна винагорода


Фізичне виховання — це система заходів розвиваючого, удосконалюючого і коригуючого (виправного) характеру, покликаних сприяти фізичному розвитку хлопчика, підлітка, юнака (відповідно, дівчинки, підлітка, дівчини), зміцнювати їхнє здоров’я, забезпечувати оволодіння ними життєва важливими руховими навичками й уміннями, високу розумову та фізичну працездатність, готувати до трудової діяльності. Водночас фізичне виховання сприяє також розвитку наполегливості, волі, цілеспрямованості. Засобами фізичного виховання є різноманітні й виконувані в різних умовах фізичні вправи, рухливі ігри, спорт (слід підкреслити, що заняття спортом мають підпорядковуватися основним завданням фізичного виховання), а також загартування. Організаційними формами фізичного виховання є ранкова гімнастика (зарядка), уроки фізичної культури в школі, заняття в спортивних секціях і дитячо-юнацьких спортивних школах (ДЮСШ). Суть фізичного виховання ... Читати далі »\nРух — важливий природний стимул життєдіяльності організму, тренування різних його органів та систем. Завдяки рухові підвищується загальний життєвий тонус, зростає працездатність і здатність людини переносити навантаження, стійкість проти хвороб. Річ у тому, що рух потребує певного енергетичного забезпечення, а також координації функцій окремих органів та систем. Завдяки рухам розвиваєтьс ... Читати далі »\nНездатність розібратися в особистісних, душевних якостях жінки при наявності певного роду претензій призводить деяких чоловіків до перекрученого тлумачення поведінки жінки, нездатності оцінювати її мотиви. При цьому оцінка поведінки жінки нерідко стає суто формальною: чоловік оцінює лише відповідність чи невідповідність її поведінки еталонам, прийнятим у його колі; додержання прийнятих «правил гри» (зрозуміло, разом з прийнятими тут передсудами). При всій претензійності його власна поведінка стає примітивно вимушеною, опускаючись до рівня поведінки самців багатьох тварин, за принципом стимул — реакція. Якщо жінка поводиться так, як прийнято в його оточенні, якщо вона, грубо кажучи, пред’являє набір сексуальних стимулів, усе в порядку, її можна визнати «своєю», поважати тощо; а коли цього набору стимулів не пред’являє, значить, її можна зневажати, третирувати, що не заважає, проте, по ... Читати далі »\nОб’єкт статевої потреби\nНа елементарному рівні це може бути будь-яка жінка з типовими для жіночої статі фізичними особливостями. Для найменш розвинених у культурному відношенні чоловіків, а також для деяких з них, які перебувають у стані алкогольного сп’яніння, цього цілком досить; моменту вибору тут практично немає, а вирішального значення набувають міркування доступності. Для чоловіка з вищим рівнем культурного розвитку значущим об’єктом у плані задоволення статевої потреби може бути далеко не всяка жінка, Така вибірковість припускає спершу певні зовнішні якості, а згодом як зовнішні, так і внутрішні, душевні.\nТе, що статева потреба розвивається від найпримітивнішого елементарного рівня до дедалі вищого, передбачає не виключення нижчих рівнів, а включення їх до складнішої системи стосунків, у якій навіть найелементарніші статеві дії набувають нового ... Читати далі »\nЯк і будь-яку іншу, статеву потребу слід розглядати в двох аспектах: по-перше, це потреба, властива людині постійно, і, по-друге, це конкретний стан, який відчувається як статеве бажання й спонукає її до певного ... Читати далі »\nПсихологічні особливості чоловічої статі, нехай ще й у нерозвиненій формі, виявляються вже в ранньому віці. В міру розвитку дитини, підлітка, юнака вони стають дедалі чіткішими й характернішими. У кожному конкретному випадку виховання може сприяти виявленню і розвитку їх або навпаки, згладжувати; при цьому індивідуальна стійкість проти такого згладжуючого впливу різна: одні хлопчики, підлітки, юнаки всупереч будь-яким впливам оточення демонструють типові для чоловічої статі риси, а інші піддаються цим впливам, і поведінка їх стає менш контрастною порівняно з поведінкою їхніх ровесниць. Слід ураховувати також і відносний характер статевих психологічних особливостей: загальнолюдські риси, якості, властивості ширші й повністю перекривають специфічно статеві особливості; тому можна говорити лише про переважання якихось з них у представників чоловічої або жіночої статі, причому це переважання передбачає, по-перше, більшу частоту ... Читати далі »\nЧастота пульсу в новонародженого досягає 130—140 ударів на хвилину, на п’ятому році вона знижується до 100 на хвилину, до 10 років — приблизно до 80—90 на хвилину і в юнаків не перевищує в середньому 70—80 ударів на хвилину, мало відрізняючись від показників дорослої людини. Частота пульсу нижча у підлітків та юнаків, які активно займаються фізичними вправами, спортом: завдяки тренуванню серцевий м’яз ... Читати далі »\nСтатеве дозрівання — це процес (а вірніше, комплекс процесів), результатом якого є статева зрілість. Якщо розуміти її суто фізіологічно, то людина досягає її протягом підліткового віку (11—15 років). Та якщо розуміти статеву зрілість ширше, що значно правильніше, оскільки людина — істота соціальна, то вона досягає статевої зрілості лише по завершенні юнацького віку (тобто після 16—19 років).\nСтатева зрілість — здатність чоловіка не тільки зачати дитину, а й забезпечити найкращі умови для виношування, догляду дитини матір’ю, для фізичного й духовного розвитку.\nВодночас саме підлітковий вік звичайно розцінюють як період дозрівання, інакше — пубертатний період. Річ у тому, що саме в підлітковому віці організм інтенс ... Читати далі »\nДеякі хлопчики дуже інтенсивно розвиваються фізично в перші 3—4 місяці після народження; щомісячне збільшення маси у них може досягти 1,5—2,5 кг, так що на 3—4 місяць життя маса їхнього тіла нерідко перевищує 7—8 кг. Після 3—4 місяців темпи розвитку помітно знижуються, і в наступні місяці збільшення маси не перевищує 0,4— 0,6 кг. В інших хлопчиків розвиток відбувається рівномірніше — маса збільшується в середн ... Читати далі »\nДосить пригадати, наприклад, особливості росту й формування черепа. Якби у дорослої людини було таке співвідношення розм ... Читати далі »


Вивчення мови в зимовому царстві Швейцарії | Економ Тур\nВивчення мови в зимовому царстві Швейцарії\nТабір розташований в Вербье, відомому гірськолижному курорті в самому центрі Швейцарії. Міжнародний табір Elfes в Вербье, Швейцарія заснований в 1987 році. Літня і зимова школа Les Elfes щорічно приймає дітей 8-18 років з усього світу для навчання іноземним мовам і активного відпочинку в швейцарських Альпах.\nМовна школа Les Elfes пропонує вивчення англійської, французької, іспанської та німецької мови: 8:00 / тиждень (стандартний курс) або 15 год / тиж (інтенсивний курс). Заняття проводять досвідчені викладачі, що приділяють основну увагу розмовної мови та спілкування. Діти навчаються в групах по 5-7 чоловік у відповідності з результатами попереднього тестування. Після закінчення навчання видається сертифікат, що підтверджує рівень володіння іноземною мовою. Спортивна програма сфокусована в основному на зимових спортивних заходах зі снігом. Зимовий табір включає наступні заходи: уроки катання на лижах або сноуборду з кваліфікованими інструкторами; катання на санях, ходьба з факелами; фігурне катання на ковзанах; хокей на льоду; гра в керлінг; плавання; сквош; використання комп’ютера з доступом в Інтернет з інструкторами. Основні заходи катання на лижах та сноуборді викладаються 3:00 щоранку. Потім, після перерви на обід, заняття супроводжуються тригодинної практикою під наглядом. Крім того, в 100 метрах від табору розташовується спортивний центр з відкритим і закритим басейном, ковзанкою, можливостями для занять сквошем і тенісом.\nУ таборі проводяться щотижневі екскурсії по Швейцарії (Женева, Лозанна, Берн, Гріє і Монтре); вечорами – спільні ігри, кіно, дискотека, самодіяльний театр і спілкування з однолітками. Табір має 2 шале (дерев’яна і кам’яна споруди) витриманими в типово швейцарському стилі. Обидва шале розташовані в тихому оточеному зеленню місці. Вони були спеціально побудовані для весняно-літнього та зимового таборів і перебувають в оточенні зелені і спокою в 5 хвилинах від центру міста. Персонал табору, а також вся інфраструктура прекрасно підходять для спортивних, культурних, а також розважальних заходів для дітей від 8 до 18 років.\nСтуденти розташовуються в 2 – 4 місцевих номерах, які оснащені ванними кімнатами, радіо і телефонами. Є велика приймальня, 2 столових кімнати, які поділяє вітальня кімната з каміном, у тому числі і кімната для читання. А також є класні кімнати, кінозал (відео, кіно) та ігрові кімнати.\nРобота табору спрямована на розвиток командної роботи нарівні з упевненістю в собі, всі заходи які проходять з дітьми це їх особистий вибір.\nСаме містечко, де навчаються хлопці побудований в стилі “шале” і привертає атмосферою альпійської села. Різноманітна вечірнє життя в поєднанні з доброзичливою атмосферою створює відчуття постійного свята. Особливо знаменитий Вербье став вже традиційним фестивалем “Verbier Festival Academy”, на який з’їжджаються зірки і знаменитості музичного світу і шоу-бізнесу.\nУ цій красивій гірській місцині можна познайомитися з місцевою культурою, народною музикою сільським господарством і сироваріння. Велика кількість ресторанів, сонячних терас, магазинів, бутіків, спортивний центр сніжний садок для дітей та багато іншого – чудовий відпочинок вам забезпечений.\nСтаття 'Вивчення мови в зимовому царстві Швейцарії' опублікована 22.02.2012, 09:52 в 'Туристу '. Залиште коментар!\n← Единбург – красива і цікава столиця Шотландії\nБудапешт – перлина Східної Європи →


Спокій захисника з Кіровоградщини береже Дніпропетровська земля – Перша електронна газета – Новини Кіровоградщини\nСпокій захисника з Кіровоградщини береже Дніпропетровська земля\n24.08.2015 Новини, Суспільство\n“Мамо, з днем народження! – почула у телефонну трубку Світлана рідний голос сина. Звучав він не зовсім чітко, і тому здавалося, що десь далеко-далеко. До того ж, з якимось шумом. Мати зраділа привітанню Саші і вже не стала питати, що там у них відбувається. Та він, знала вона, й не сказав би правди, а обійшовся б, як завжди, словами: „Не хвилюйся, все добре”. І все ж тоді, у короткій розмові, ніби між іншим, з його уст пролунало: „Я не знаю, що у нас тут діється”. Та продовжувати не став, а різко змінив тему.\nТого дня, 28 серпня минулого року, Світлані Куценовій виповнилося якраз п’ятдесят років. Про відзначення ювілею вона навіть не думала. Які веселощі, якщо син в АТО?!\nОлександр привітав її о десятій ранку. А вночі з 28 на 29 серпня з його телефону прийшло смс-повідомлення: „ Я поки живий”.\nНаступного дня на зв’язок він вже не виходив… Не вийшов і потім… Мама намагалася додзвонитися йому, але все безрезультатно, чула лише одне: „Абонент у зоні недосяжності”…\nУ неспокої і тривозі для Світлани проходили дні. Та коли світило сонце, важкі думки трохи обходили, бо внуки – дев’ятирічний Іллюша та півторарічний Діма – відволікали. А ось, коли маленьку Олександрівку, що на Кіровоградщині, окутувала темрява, було не до сну і серце все билося в тривозі.\nСаша ріс у звичайній працелюбній сім’ї. Коли йому було шість років, а старшій сестричці Лєні дванадцять, трагічно загинув батько. Мама тоді всі труднощі побуту і виховання взяла на свої плечі.\nХлопець навчався в Олександрівській школі №3. Вчителі за навчання особливо не хвалили, але відзначали його доброту, щирість та відкритість. А ось потяг до техніки він мав неабиякий. Тому після закінчення дев’ятого класу, не роздумуючи, вирішив вивчати водійську справу у місцевій філії Кіровоградського ліцею побутового обслуговування. І автомобілі стануть справою його подальшого життя.\nА наявність водійських прав допомогла і під час проходження строкової військової служби. Олександр рік служив в одній з військових частин Одещини.\nПісля демобілізації хлопець спочатку подався у Київ. На одній з автобаз переганяв і готував автомобілі іноземного виробництва для автосалонів. Працював і водієм на оптово-торговельній базі. Та згодом, закінчивши курси менеджерів, переїхав до Кіровограда і вже там займався реалізацією закордонних автомобілів в автосалоні.\nДо лав Збройних Сил України його мобілізували 6 березня 2014 року. Повістку, адресовану сину, в Олександрівці одержала Світлана. На той час Росія вже анексувала Крим. Сепаратистські настрої, підігріті російською пропагандою, розпалювалися у Донецькій та Луганській областях. Та, мабуть, про справжню війну, яка розгорнеться у тому регіоні вже незабаром, ніхто серйозно ще не думав.\nПісля проходження військової підготовки Олександр з 1 травня у складі першого батальйону 93-ої окремої Харківської механізованої бригади був направлений на Донеччину. Зазначу, це саме ця бригада разом з іншими українськими підрозділами триматиме першу оборону Донецького аеропорту.\nТа у телефонних розмовах з мамою хлопець старався військову тематику обходити. В основному цікавився своїми маленькими племінниками, яких обожнював і які обожнювали свого сильного і веселого дядю Сашу.\nСвітлана знала лише, що служить він водієм, що товариші по службі дуже хороші. Небагатослівним він був і на початку серпня, коли всього на вісім днів приїхав у рідне селище на ротацію. Допомагав мамі по господарству, бавився з Іллею та Дімою. А якось, ніби між іншим, сказав сестрі:\n– Мабуть, вже цього разу, Оленко, я не повернуся…\nСестра аж образилася: „Що ти таке кажеш!? З чого це ти взяв?!”\n– Добре, забули тему! – обірвав він розмову.\n19 серпня Олександр повернувся знову на схід України. Тоді, у кінці серпня минулого року, українські засоби масової інформації все частіше в інформаційних повідомленнях з територій, де проводиться антитерористична операція, вживали термін „Іловайський котел”. Зокрема, наголошували, що з 24 серпня впродовж кількох днів в Україну вторглися понад чотири тисячі російських військових – це вісім батальйонних тактичних груп збройних сил Росії. Кожна з них мала щонайменше 30 одиниць техніки і була посилена великою кількістю танків. Це ті кількості, які у Генштабі Збройних Сил України нібито змогли точно підтвердити. Скільки насправді російських вояків перейшло тоді наш кордон – знають лише в Генштабі Росії. Саме через них поблизу Іловайська розгорнулися запеклі бойові дії, в результаті чого бійці сил АТО потрапили в оточення і зазнали значних втрат.\nЩо саме в жахливому „Іловайському котлі” може бути й її Олександр, жінка навіть не припускала. Вона знала, що його бригада базується поблизу Старобешевого, що на Донеччині. І саме там ніби активних бойових дій українські військові з сепаратистами та російськими найманцями не вели.\nВона помилялася. Їх бригада таки потрапила в Іловайський котел. Це вже згодом, через багато-багато місяців, коли у Дніпропетровському госпіталі Світлані вдасться зустрітися з його товаришами по службі, які, на щастя, тоді вціліли, жінка дізнається, де і як загинув її син.\n93-тю окрему Харківську механізовану бригаду кинули на прорив Іловайського котла. Олександр на великоваговому автомобілі вивозив українських військових, які опинилися не в обіцяному російськими найманцями „зеленому коридорі”, а в справжньому пеклі. „Метал, земля, тіла змішалися в одне ціле…” – скажуть їй потім синові товариші. Під шаленим обстрілом йому таки вдалося вивезти частину українських військових, здавалося, у безпечне місце. Сів у кабіну їхати за іншими вояками, і тут в автомобіль влучив ворожий снаряд…\nІ все ж мати жила надією – Саша живий, можливо у полоні… Але вістей ніяких не було. Вона оббивала пороги різних державних установ, волонтерських організацій…Не витримавши нервового напруження, жінка поїхала у Кіровоград і здала аналізи ДНК, які відправили у Київ на дослідження. Через місяць їй зателефонували з обласного центру: „Є результат…”\nБуло встановлено: ДНК Світлани на 99,996 відсотків зійшлося з ДНК, яке було взяте з залишків тіла, доставленого з зони АТО у Дніпропетровськ 3 вересня 2014 року. І мати відразу поїхала у Дніпропетровськ. Там, знову ж у центрі судово-медичних експертиз підтвердили одержаний у Києві, у центральній базі аналізів ДНК, той же результат. А на фотознімках, зроблених перед похованням залишків тіла №654, жінка впізнала… Сашині зуби.\nІ тут матері довелося визнати – помилки не могло бути – це її син. Зібравшись з силами, вона поїхала на Краснопільське кладовище, де, як їй повідомили, він похований.\nМаршрутка мчала її на околицю Дніпропетровська, а їй здавалося, що автомобіль рухається, мов черепаха. Потім жінка довго бродила серед майже двохсот свіжих могил у пошуках таблички з написом №654. А нарешті, знайшовши, впала на могилу…\nКоли отямилася від сліз і крику, чомусь подумала, що під цими горбиками з свіжовиритої землі з небагатослівними написами на табличках лежать всі її сини… Тільки згодом помітила на кладовищі й пам’ятний меморіал загиблим героям АТО, який, видно було, відкрили недавно.\nСвітлана розповіла, що й сьогодні не може пробачити собі двох речей. Перше – що віддала Саші повістку, друге – що не наговорилася з сином, коли він телефонував їй у її день народження. Як з’ясувалося, востаннє…\nАле ці думки відходять на задній план, коли мова заходить про її бажання. Перше з них – жінка буде старатися допомогти пораненим українським військовим, які проливають кров за цілісність рідної України! „Ми повинні зберегти тих, хто вцілів”, – пояснює вона. Друге бажання – зустрітися з Патріархом Української Православної Церкви Київського патріархату Філаретом і попросити його, щоб в усіх українських церквах в один і той же час прозвучала одна і та ж молитва за мир на Україні. Можливо, саме тоді Бог почує ці слова.\nСвітлана не планує перепоховати Олександра в Олександрівці. „Він там, у Дніпропетровську, лежить серед своїх, з якими був до кінця…”, – пояснює вона. А 29 серпня, у день загибелі сина, Світлана поїде на могилу сина. Хоче взяти з собою й його хрещених батьків. Там, у поминальних словах, вони скажуть Саші, який навічно залишився двадцятишестирічним, що низько вклоняються йому, простому хлопцеві з героїчним характером, від імені всіх – рідних, друзів, однокласників, вчителів, всіх жителів Олександрівщини.


Чи шкідливий фітнес вранці? | mamaclub | MedOboz\nЧи шкідливий фітнес вранці?\nЧому вважається, що шкідливо займатися фітнесом вранці? Як вибрати оптимальний час для силових тренувань, і як правильно тренуватися вечорами?\nЧи правда, що вранці займатися шкідливо?\nДумка, що ранкові тренування шкідливі для організму заснована на тому, що запаси глікогену і рівень цукру в крові вранці мінімальні, і в організмі немає достатньо енергії. Але, це дає не тільки мінуси, але й плюси (у першу чергу, для спалювання жиру).\nГоворячи про оптимальний час для тренувань, важливо розділити силові і кардіотренування: організм не може спалювати жир і ростити м'язи одночасно - якщо ви хочете домогтися будь-якого результату, не поєднуйте силові і кардіонавантаження.\nЕнергетика силових тренувань\nОрганізм не може швидко отримувати енергію з жирових депо: скільки б повторів ви не виконували, ви ніколи не зможете «розтопити» жир силовими тренуваннями. Те, що велика кількість повторень підсилює рельєф м'язів - просто міф.\nПрипустимо, ви виконуєте станову тягу: ще хвилину тому організм не знав про підготовлюване навантаження, але тепер йому потрібно багато енергії для виконання повторів. Джерелом можуть бути тільки запаси глікогену з працюючих в даному русі м'язів.\nВуглеводи для силових навантажень\nЯк вже говорилося, для силового тренування організму потрібний глікоген - перероблені вуглеводи, що зберігаються в основному в м'язах. Для повноцінного тренування організму знадобиться приблизно 100-150 грамів вуглеводів.\nЯкщо ви будете тренуватися без запасів глікогену, рівень цукру в крові швидко знизиться, що призведе до затуманеного стану або навіть до непритомності. Очевидно, що втрата свідомості під великою вагою може бути вкрай травмонебезпечна.\nВибираючи час силового тренування, пам'ятайте, що важливо поїсти за годину-півтори до тренування і протягом години після. Причому в обох випадках необхідна їжа, багата вуглеводами: до тренування для енергії, після - для закриття вуглеводного вікна.\nЗростання м'язів тісно пов'язане зі збільшенням кількості поживних речовин, що використовуються організмом для вибухової роботи і важких повторів. Не споживаючи 100-150 грамів вуглеводів для кожного тренування, ви просто не даєте м'язам рости.\nРанкові тренування і сніданок\nЯкщо ви тренуєтеся вранці, вам необхідно щільно поснідати за півтори години до тренування, і ще раз поснідати після неї. Якщо ж ви тренуєтеся ввечері, то не рекомендується тренуватися занадто пізно.\nОсновна причина - те саме вуглеводне вікно, що забезпечує організм енергією для росту м'язів. Враховуючи, що процеси перетравлення їжі сповільнюються під час сну, найкраще дати організму 3-4 години для закриття потреб в енергії.\nСпалювання жиру - складний процес, що вимагає ряду гормонів, і, в першу чергу, гормону адреналін. Але адреналін та інсулін - взаємовиключні гормони. При високому рівні цукру та інсуліну в крові організм з крайнім небажанням спалює жир.\nЯкщо мета вашого кардіотренування - втрата жиру, то спершу ви повинні витратити весь глікоген, і лише потім організм почне споживати жирові запаси. По суті, перші сорок хвилин тренінгу організм працює переважно на вуглеводах.\nЯк спалити жир тренуваннями?\nПовільне кардіо (не біг), виконане при низькому рівні інсуліну, дає найбільший результат у спалюванні жиру. У свою чергу, запаси як глікогену, так і цукру взагалі, мінімальні відразу після пробудження, а так само через чотири години після їжі.\nПам'ятайте, що будь сніданок, не залежно від його складу, підвищить рівень цукру в крові, і ви будете спалювати не жир, а цей самий цукор. Правильне кардіо для спалювання жиру - повільний ритм на порожній шлунок.\nУ виборі часу тренувань основну роль грає не сам час, а те, чи їли ви до тренування, і чи зможете поїсти після. Силові тренування на порожній шлунок дійсно небезпечні, тоді як кардіо при низькому рівні цукру в крові ефективніше.


Чи можна котам давати валер'янку?\nРеферати › Тварини › Коти ›\nЧи можна котам давати валер’янку?\nХто не бачив цієї кумедною картини: кішка катається від задоволення в тому місці, куди випадково (або не випадково) капнули настоянкою валеріани! Інша кішка настільки вражаючими її запахом, що можна подумати – зараз вона протре це місце до дірок!\nНайцікавіше, що на людей вона діє зовсім по-іншому – заспокоює. У чому ж справа, адже кішки і люди не так вже сильно відрізняються один від одного? Про все по порядку.\nВалеріана (точніше, валеріана лікарська) – багаторічна трав’яниста рослина сімейства Жимолостнов, широко поширене, що віддає перевагу вологі місця: низини, болота, берега водойм. Сотні років застосовується в медицині як заспокійливий засіб при лікуванні багатьох хвороб. В якості лікарської сировини використовують кореневище. У народі валеріану називають котячої травою, котячим коренем або мяун.\nВалеріана для кішок: користь чи шкода\nМабуть, говорити що кішки “люблять” валер’янку не зовсім коректно. Правильніше – їх приваблюють якісь речовини, що містяться в рослині і препаратах з вмістом кореня валеріани. Це явище досить ретельно вивчалося фахівцями, після чого вони прийшли до висновку – запах ефірних масел, що містяться в кореневище, дуже схожий на запах феромонів, що виділяються котами і кішками. Реакція на феромони зумовлена генетично, тому кішки так активно реагують на валер’янку. Точніше, на речовину актінідін, що накопичується в її коренях.\nЩо буде, якщо дати кішці валер’янку?\nХоча прийнято думати, що реакція всіх кішок на валер’янку однакова, це зовсім не так. Багато котів і ще більше кішок ніяк не реагують на її запах. Зустрічаються і такі кішки, яких він відлякує. Не люблять запаху валеріани і маленькі кошенята. Але все ж у більшості він викликає дуже сильне почуття – ейфорію. Однак різні кішки реагують на запах валеріани по-різному.\nОдні надзвичайно збуджуються, носяться по дому, деруться під стелю і виробляють акробатичні піруети. Інші буквально прилипають до того місця, де запах найбільш сильний, труться об це місце, іноді видають дивні звуки, вигинаються усім тілом.\nАле валерьянка може діяти на кішок і заспокійливо, точніше, як снодійне. Надихавшись особливими речовинами, що містяться в кореневище і препаратах з нього, кішка спочатку збуджується, але незабаром занурюється в глибокий сон.\nЗабавна реакція вихованця на валер’янку, а також завзяте канюченням настоянки або таблеток, як тільки вони з’являться в хазяйських руках, наводить на думку пропонувати її кішці – іноді, у вигляді розваги. Але робити цього не варто. Валеріана шкідлива для котячого здоров’я. Ось основні проблеми, що виникають у тварини після її вживання:\nЗалежність. Валеріана для кішок – наркотик, що викликає звикання, супутні зміни психіки і неадекватну поведінку, дуже важко піддається коригуванню. Вже є достатнім приводом відмовитися від бажання накапати вихованцеві “звеселяючого” зілля.\nАлергія. Як відомо, алергічна реакція може бути у будь-кого і на що завгодно.\nОтруєння. Навіть дуже невелика доза може викликати у кішки інтоксикацію.\nХвороби печінки. Справа в тому, що печінка кішок не розрахована на знешкодження багатьох речовин рослинного походження (на відміну від людини). Досить кількох порцій валер’янки, щоб у кішки почалися проблеми з печінкою.\nСмерть. Неможливо розрахувати дозу валер’янки, що не завдасть кішці великої шкоди. Начебто невелика кількість може повалити тварину в його останній сон.\nТаким чином, пропонувати кішці валер’янку категорично не можна. Але її цілком можна замінити іншим рослиною, яке викликає у кішок майже таку ж реакцію – котячої м’ятою (котовником).\nЧи можна котам давати валер’янку? Посилання на основну публікацію\nСіамська кішка: опис породи\nДомашня кішка: опис породи\nНорвезька лісова кішка: Загальний опис породи, характер\nТайська кішка: опис породи\nБалійська кішка: Загальний опис породи, характер\nБалійська порода кішок була створена в США і спочатку...\nБританська кішка: Загальний опис породи, характер\nОдна з найстаріших котячих порід, британська короткошерста (більше…)\nШартрез: опис породи\nКартезіанські кішки відомі у Франції з 14 століття. Це знамениті...


В Ізраїлі відкривають новий аеропорт біля Червоного моря\nпонеділок, 22 липня 2019, 04:12\nНа півдні Ізраїлю проходить урочисте відкриття нового міжнародного аеропорту "Рамон", який має привабити нових туристів до Червоного моря.\n"У понеділок Ізраїль відкриває новий міжнародний аеропорт ", – йдеться в публікації.\nЗазначається, що мета відкриття аеропорту "Рамон" – стимулювати туристичний потік до Червоного моря, поблизу якого він розташований. Також аеропорт у разі потреби слугуватиме альтернативою головному аеропорту Тель-Авіва Бен-Гуріон.\nЧитайте також: Лоукост Wizz Air підвищив ціни на багаж\nСпочатку аеропорт обслуговуватиме тільки внутрішні рейси, які виконують ізраїльські перевізники Arkia і Israir. Дата початку міжнародних перельотів поки що не відома.\nЯк зазначається, аеропорт обладнаний злітною смугою завдовжки 3600 м, а також місцями для стоянки дев'яти великих літаків. "Рамон" розрахований на пасажиропотік 2 млн осіб щорічно, надалі його планують розширити, щоб він міг обслужити до 4,2 млн пасажирів.\nФото: AFP Photo/Jack Guez\nАеропорт Ізраїль Туризм


Твір на тему: Робити добро це просто / Шкільний твір | Поліанна М - читати на «Проба Пера»\n«Робити добро це просто»\nrating 5 | 62 usr.\nРобити добро це просто\nТворити добро і робити добрі справи і вчинки простіше простого. Це не вимагає від людини ніяких надприродних зусиль. Потрібно тільки слідувати за велінням свого серця і, роблячи щось хороше, думати про те, як приємно це буде для іншої людини.\nРобити добро – це допомогти бабусі чи дідуся перейти через дорогу, це заступитися за того, над ким знущаються. Зробити добру справу – це допомогти людині піднятися, це віддати зголоднілій бездомній тварині свою котлетку. Доброта – це веління душі, коли ти просто не можеш вчинити інакше, окрім як допомогти своєму другові, мамі чи татові, а може навіть і просто сторонній людині, якій потрібна допомога.\nРобити добро не важко, адже для цього не потрібно витрачати купу грошей або багато сил, для цього просто не варто бути байдужим до чужих проблем. Адже в більшості випадків перехожі, бачачи, що людина потрапляє в біду, наприклад, малюк падає на вулиці і розбиває коліно, просто пройдуть повз. Звичайно, адже турбота за малюком лежить цілком на його батьках. Але добра людина просто не зможе пройти повз нього – він підійде, підніме, посміхнеться і витерши сльози дитини, скаже йому кілька заспокійливих слів.\nЗробити це буде простіше простого, тільки чомусь ми все більше черствіємо серцем і відгороджуємо себе від проблем інших людей. Але ж так само не можна! Потрібно намагатися бути більш людяним до інших людей, і тоді оточуючі теж стануть трохи добрішими. Так і вийде круговорот добра на світі. Адже навіть звичайнісінька щира посмішка – це теж добро, бо як співається в одній дитячій пісеньці: «Від посмішки похмурий день світліше ...». А це значить, що посміхнувшись сумуючій людині, ви зробите йому добру справу, яка вам не коштуватиме нічого, а для когось стане світлим промінчиком у важкий день.\nТвір на тему: «За» та «Проти» комп’ютера / Шкільний твір | Поліанна М\n27.02.2021 16:54 Світлана => ©\nДуже дуже гарний\n10.02.2021 19:40 BEASTSVEK => ©\nДякую, ви дуже мені допомогли.


2.3. ПРАВО І РЕЛІГІЙНІ НОРМИ - Введення в право - П. Сандевуар.- Теорія держави і права\n2.3. ПРАВО І РЕЛІГІЙНІ НОРМИ\nЗастосовно до області релігійних норм, проблема взаємозв'язків між нормами права і нормами релігії виявляється більш складною, ніж в тому, що стосується сфер моралі і соціальних угод. Це, безсумнівно, пояснюється тим, що релігії спроможний формувати суспільні і іноді політичні сили значного масштабу, в ряді випадків що балансують на грані сліпого переконаного фанатизму.\nЗвідси - наявність правових систем, повністю відділених від релігійних норм і навіть вороже настроєних відносно будь-якого релігійного впливу. Такі, зокрема, марксистські атеїстичні коллективистские суспільства, в яких однією із задач права є заборона будь-яких релігійних виявів і міркувань.\nНарівні з цим, існують правові системи, повністю побудовані на тій або інакшій релігійній концепції. Мова йде про особливий випадок так званих теократичних суспільств, в яких принципи і правила суспільної поведінки одночасно мають характер божественних встановлень і юридичних норм. Зі часів середньовіччя до наших днів найбільш яскравими прикладами теократичної організації суспільства є ісламські країни.\nУ багатьох суспільствах сформувалися більш урівноважені правові системи, де право, не ототожнюючись з релігією, враховує в той же час релігійні правила, додаючи деяким з них якість юридичних норм.\nНаприклад, правові системи різних держав Західної Європи сприйняли значну кількість норм релігійного походження. Ця кількість скромніше в країнах з сильним світським чинником, таких, як Франція, Німеччина, і набагато переконливіше в країнах, де сильно вплив католицької церкви - в Італії і особливо в Іспанії.\nНавіть в країнах з сильним світським чинником ряд писаних норм права і судових рішень носять на собі специфічний відбиток релігійних правил. Це знаходить своє вираження в застосуванні деяких особливих принципів в особистих, професійних, дисциплінарних, бюджетних, податкових і інакших областях. Так, наприклад, у Франції священик, що викладає в приватному коллеже або що перебуває при державній лікарні, підкоряється не директору коллежа або лікарні, а безпосередньо єпископу, який в будь-який момент може відкликати його з установи; в ході судового процесу допускається принесення мусульманином клятви на Корані. У Німеччині платники податків самі, в залежності від їх релігійних переконань - католицьких або протестантських, - розподіляють частину своїх податків на прибуток.\nУ країнах з більш сильним релігійним впливом релігійний чинник в праві може виступати активніше, чи йде мова про встановлення особливих обов'язків тих або інакших індивідів або груп або про надання їм особливих привілеїв, деякі з яких багатьом нашим сучасникам можуть показатися зайвими. Зокрема, в Іспанії аж до 1976 року священик, що звинувачувався в здійсненні карного злочину, з'являвся перед державним судовим органом тільки при наявності попередньої згоди на те місцевого єпископа; при цьому процес проходив при закритих дверях, і у разі засудження обвинуваченого термін висновку від'їжджався їм не у в'язниці, а в монастирі. У тій же Іспанії, в порядку відступу від загальних принципів законодавства на основі Кодексу канонічного права, до 1979 року всі католицькі священики були звільнені від військової служби; досі, на виконання угод 1979 року, проходження священиками військової служби обставлене численними умовами.


Реферат: У пошуках нових різновидів - ur.co.ua\nРеферати » Реферати з біології » У пошуках нових різновидів\nУ пошуках нових різновидів.\nОтримання міжвидових гібридів і гібридів широко застосовується в акваріумному рибництві. Зокрема, багато різновидів живонароджених риб - мечоносців, молліенезіі, плямистої і триколірної пецілій, мають дивовижну забарвлення і незвичайну форму плавників, виведені за допомогою гібридизації.\nУ природі це явище досить рідкісне. Можливість гібридизації живородок обмежується географічної (розбіжність ареалів) та екологічної (різниця в часі, місці і умовах, необхідних для нересту) ізоляцією видів; відмінностями в поведінці під час шлюбних ігор і нересту; особливостями будови гоноподій у самців різних видів, що обмежує можливість їх спаровування з самками інших видів.\nВ умовах акваріума практично немає географічної та екологічної ізоляції. У переважній більшості випадків акваріуміст в змозі створити умови (якість і рівень води, температура, наявність рослин тощо), необхідні для схрещується видів.\nЕтологічні (поведінкові) бар'єри іноді вдається подолати шляхом вирощування разом самців і самок різних видів (за відсутності особин свого виду). З'єднати їх в одному акваріумі треба якомога раніше, причому і тих, і інших повинно бути досить багато (особливо самців - їх бажано мати більше, ніж самок). Це необхідно для того, щоб зменшити відмінності в шлюбних іграх. Якщо підібрати тільки одну пару, то успіх менш імовірний.\nСлід пам'ятати, що самки живородок після одного запліднення можуть принести надалі 6-11 приплодів. Недосвідчені акваріумісти нерідко припускаються помилки, вважаючи, що їм вдалося отримати гібридів від самки, яка раніше побувала в суспільстві самця свого виду. Насправді це не гібриди, а нащадки попереднього самця.\nКрім отримання гібридів живонароджених риб природним шляхом, можна вдатися до способу штучного осіменіння. Іноді застосування цього способу диктується необхідністю. Так, у деяких видів живонароджених риб виведені форми з великим спинним плавником, що призвело до збільшення і інших плавців. Нерідко трапляється, що змінився анальний плавник у самців гуппі і молліенезіі робить їх практично безплідними. Незважаючи на активне залицяння за самками, запліднити їх самці не можуть - настільки сильно деформований копулятивний орган (гоноподій). Ця обставина дуже ускладнює виведення красивих високоплавнічних різновидів деяких живородок. У таких випадках і застосовують штучне осіменіння. Щоб виключити можливість помилки, осеменять слід тільки Віргінія (незайманих) самок.\nПроцедура отримання сперми здійснюється наступним чином. Самця, покладеного в злегка змочену м'яку ганчірочку або вату (при цьому треба стежити, щоб не обсихає зябра), затискають між великим і зігнутим вказівним пальцями лівої руки так, щоб риба лежала головою до провідного осіменіння. Сперму зціджують на предметне скло легким погладжуванням черевця скляною паличкою. Крапельки сперми, що з'являються між гоноподием і черевцем, збирають капілярної піпеткою і розбавляють декількома краплями 0.6-0.7-процентного розчину кухонної солі (6-7 грамів на 1 літр води) або фізіологічного розчину Рінгера для холоднокровних тварин. Якщо є можливість, то цікаво поспостерігати, як сперматозоїди "виходять" з сперматофорів, і встановити, рухливі чи вони (якщо рухливі - значить, придатні для осіменіння). Робиться це під мікроскопом при великому збільшенні.\nНайкраще віддають сперму дорослі самці, які на кілька днів були ізольовані від самок. У гуппі можна використовувати сперму старих самців, вже втратили здатність активно доглядати за самками і запліднити їх, але які мають цінність для селекції.\nШтучне запліднення проводиться так. Покладену в мокру ганчірку самку затискають в лівій руці, а правою рукою за допомогою тонкої (1-2 міліметра в діаметрі), оплавленій на кінці скляної або дерев'яної палички відшукують урогенітальне отвір (воно розташоване ближче до хвоста, позаду анального отвору). Сперму вводять в нього за допомогою скляної капілярної піпетки з оплавленим кінцем. Якщо операція 1 триває не більше хвилини, самка добре переносить її. Інструменти повинні бути стерильними. При акуратній роботі вдається використовувати виробників по кілька разів.\nЗарубіжні експериментатори при штучному заплідненні застосовують наркоз. Деякі московські акваріумісти з тією ж метою іноді використовують холод, поміщаючи рибу в крижану воду. Після осіменіння самка, перенесена у воду звичній для неї температури, швидко відходить.\n* Розрізняють власне гібридів, одержуваних шляхом схрещування особин різних видів і родів, і помісей, одержуваних шляхом схрещування особин різних порід і різновидів одного і того ж виду.\nЮ.Мітрохін. У пошуках нових різновидів.


К. Тарновська: Тіні - ВІРШ, Вірші, поезія. Клуб поезії\nСайт поезії, вірші, поздоровлення у віршах :: К. Тарновська: Тіні - ВІРШ\nВечір. Темними коридорами ходять наші тіні. Від стіни, до якої я зараз притуляюсь і до протилежної, Від вікна, оточеного світлом сусіднього будинку, і до мене. А о півночі стає ще таємничіше... Вечір. Темними коридорами грають наші тіні. І ми поруч з ними ходимо в темряві, шукаємо когось, щоб зіштовхнутися, І ми разом з ними торкаємось сердець одне одного. А під ранок про все забуваєм... Ранок. Туманна осінь прокрадається в наші коридори. Ми зустрічаємось поглядами, наші тіні – тілами, Ми мовчимо і стримуємо вуста, наші тіні кричать. А ввечері неважливо... Ранок. Холодна осінь розбиває наші вікна. Злість керує сонними серцями, а тіні бояться, Байдужість отримує владу і це вже не вечір, тіні тікають. А тіні хочуть грати...\nдата надходження: 26.03.2020 11:38:23\n© дата внесення змiн: 29.03.2020 17:46:27\nКатерина Лубянська, Miafina, Світлая (Світлана Пирогова)


Клімат :: Сучасний екологічний стан Антарктичного півострова :: Оцінка стану екології | Нова Екологія\nАнтарктида - найхолодніший материк Землі. Особливо суворим є клімат внутрішніх областей Антарктиди. Середня добова температура навіть улітку не піднімається вище -30 °С, а взимку вона буває нижча за -70 °С. За такої низької температури метал стає крихким і від удару розколюється, наче скло, а гас густіє, і його можна різати. Від сильних морозів у людей тріскалась емаль на зубах, були випадки обморожування легень і рогівки очей. Для роботи на повітрі доводилося користуватися спеціальним, одягом.\nКрім географічного положення, низькі температури зумовлюються «білим покривалом» материка. Льодовиковий покрив Антарктиди відбиває майже 90% сонячного тепла (для всієї Землі - 40%), і тому поверхня її навіть улітку, коли сонце не заходить за горизонт, не прогрівається. У внутрішніх областях Антарктиди внаслідок переохолодження повітря і низхідних повітряних потоків виникає високий атмосферний тиск. Тут формуються антарктичні повітряні маси, що відзначаються дуже низькими температурами і малою вологістю [13, 275].\nНа узбережжі температура повітря влітку піднімається до 0°С; а взимку тримаються помірні морози.\nКлімат океанічної частини Антарктики формується влітку під впливом повітряних мас, що надходять з помірних широт, а взимку - антарктичних з Антарктиди. Зимові температури тут бувають трохи нижчі від 0°С, а літні рідко перевищують +10°С. Це - пояс субантарктичного клімату. Постійні вітри часто переходять у шторми. Через велику різницю температур і атмосферного тиску над внутрішніми областями Антарктиди й над океанами, що омивають материк, у прибережній смузі завширшки 600-800 км дмуть постійні вітри з материка. їх називають стоковими. Біля берега вони посилюються й часом досягають ураганної сили. Ці вітри здувають із материка в океан величезну кількість снігу.\nХоча південна півкуля значно холодніше північного, до Антарктиди, на цей «холодильник планети», як її іноді називають, поступає величезна кількість радіації від сонця - значно більше того, що приходить до Арктики Частково це пояснюється тим, що в період, коли в південній півкулі літо, Земля знаходиться найближче до Сонця - в перигелії. В цей час південна полярна область отримує на 7% більше сонячної енергії, ніж у відповідний період північна. Крім того, дивовижна прозорість і сухість повітря над крижаним материком зменшує поглинання радіації атмосферою.\nНа побережжі літом кількість сонячної енергії, що приходить, декілька зменшується, хоч і залишається достатньо високою - 20-23 ккал/кв.см в місяць. Зате над антарктичними водами, де панує циклонний режим погоди і небо майже постійно закриває низька свинцева хмарність, значення сонячної радіації, що приходить, в 2-3 рази менше, ніж над континентом. П'ятдесяті - шестидесяті широти Південного океану в протилежність Антарктичному материку є зоною мінімальних на земній кулі сум сонячної радіації. Кожного разу після прибуття до Антарктиди після перших же годин роботи під антарктичним сонцем обличчя новачків обгорають і нерідко, якщо не були прийняті захисні заходи, отримують сильні сонячні опіки [13, 276].\nРозподіл атмосферних опадів по території континенту зонально-концентричне. Центральні внутрішньоконтинентальні райони отримують мінімум опадів - від 40-50 до 80-100 мм в рік. Подібні значення характерні для Сахари (!). Центральну Антарктиду можна назвати світовим полюсом сухості. Пустеля в області найбільших концентрацій (правда, в твердому вигляді) прісних вод суші. Це ще один парадокс Шостого континенту.\nНа побережжі опадів випадає до 500-600 мм в рік, а на окремих ділянках схилу антарктичного покриву - навіть більше. Вітри, пануючі в зоні схилу, приводять до деякого перерозподілу кількості відкладеного снігу. Для схилу антарктичного льодовика характерні так звані стічні вітри. Що приходять з океану на материк маси повітря швидко охолоджуються і стікають вниз по ухилу до підніжжя льодовикового покриву під дією сили тяжіння.


Реальні моделі людських органів в натуральну величину допоможуть хірургам практикуватися, перш ніж вони почнуть працювати з пацієнтами. Однак, досить складно створити недорогу модель, розмір, складність та матеріал, якої імітував би справжні органи людини.\nНаразі, дослідники ACS Biomaterials Science & Engineering, розробили спосіб 3D-друку моделей серця пацієнтів в повну величину. Можливість попереднього планування та практики на реалістичних моделях перед складними операціями може допомогти хірургам передбачити певні проблеми що можуть иникнути у процесі.\nСучасні технології тривимірного друку і раніше використовувались для виготовлення моделей органів в реальних розмірах, але матеріали, як правило, не передають реальні відчуття чи властивості природних тканин. А м’які тканиноподібні матеріали, такі як силіконові каучуки, часто руйнуються при 3D-друці, ускладнюючи відтворення великих складних структур.\nЕман Мірдамаді, Адам Файнберг та його колеги нещодавно розробили техніку зворотніх вбудовуваних суспендованих гідрогелів (FRESH), яка передбачає 3D-друк м'яких біоматеріалів у желатиновій ванні для підтримки ніжних структур, які в іншому випадку руйнуються в повітрі. Цю методику раніше використовували лише для друку дрібних предметів, тому дослідники вирішили пристосувати її до реальних розмірів органів.\nПершим кроком команди було показати, що альгінат, недорогий матеріал, виготовлений з морських водоростей, має подібні матеріальні та механічні властивості, як у серцевої тканини. Потім дослідники спробували накласти шов на шматок альгінату, який тримався навіть у розтягнутому стані, створюючи реальну можливість для практики роботи з серцем.\nГотуючись до виготовлення моделі серця, команда модифікувала свій 3D-принтер FRESH для створення об’єктів більшого розміру. Дослідники використовували цей прилад, а також магнітно-резонансну томографію ( МРТ) пацієнта для друку серця дорослої людини, а також ділянки коронарної артерії,яка була заповнена штучною кров’ю.\nЦей метод також можна застосувати для друку інших реалістичних моделей органів, таких як нирки або печінка.\nмедицина технології хірургія


Бліц-Інфо - ТОП українських блогерів в Instagram, які справді варті уваги\nБліц-Інфо знайомить з блогерами, які можуть стати натхненниками у різних сферах життя і справді варті уваги.\nАндрій Шимановський - 23-річний хлопець, який навчає української мови через відео\nХлопець популяризує літературну українську мову через короткі веселі відео в соцмережах. У своїх роликах хлопець розповідає про правильні наголоси, українські відповідники до русизмів та співає пісні-чистомовки. Спочатку Шимановський викладав відео на свою Іnstagram-сторінку, втім його відео також можна зустріти у TikTok, де він має 188 тисяч підписників.\nДопис, поширений Andrii Shymanovskyi⚡ (@shymanovski)\nДанило Гайдамаха - 20-річний студент, який вчить російськомовних переходити на українську\nХлопець з дитинства спілкувався російською мовою. Оскільки його батьки — вихідці з Криму, часто проводив літо в Криму. Зростав у російськомовному оточенні. Лише в 16 років почав переходити на українську мову, це тривало в нього протягом 3 років. Батьки підтримали сина і з часом самі перейшли в повсякденному спілкуванні на українську. Данило став першим українськомовним блогером з більш ніж 100 000 підписників в соцмережі TikTok, де він відомий під ніком "Чорнобровий". В Іnstagram блогер має понад 26 тисяч підписників.\nАудиторію зібрав завдяки своїм коротким роликам про правила української мови, патріотизм і рекомендаціям — як російськомовним перейти на українську.\n##переходьнаукраїнську 🧡 ##кльовічорноброві ##мова ##україна ##київ ##ukraine ##kyiv ##українськамова ##львів ##мандруйукраїною ##цемійкрай\n♬ Бум - maccoudi\nЄвген Клопотенко - кулінарний експерт з Києва\nНа шеф-кухаря в Instagram підписано майже 600 тисяч людей. Блог Клопотенка приваблює легкістю приготування страв. Він переконаний, що готувати — це просто. Блогер доводить це за допомогою авторських рецептів, якими також ділиться на своєму сайті. Ще одна завдання Євгена — показати, наскільки різноманітний кулінарний світ і що не варто обмежувати себе кількома продуктами та звичними стравами. Також блогер вчить свою аудиторію любити Україну та українське.\nСаме завдяки Клопотенку у школах почали змінювати меню, а український борщ отримав шанс потрапити до нематеріальної спадщини ЮНЕСКО.\nВіктор Мандзяк - професійний фітнес-тренер, який розвінчує міфи про схуднення\nПонад 220 тисяч людей щодня слідкують за блогером в Instagram. У своєму блозі Віктор розповідає про корисні властивості продуктів, коли краще їсти та як схуднути без дієт. Також тренер у жартівливій формі розвінчує міфи про схуднення і так зване "правильне харчування". У своєму блозі нерідко публікує фото жінок та чоловіків, яким він допоміг схуднути.\nДопис, поширений Тренер Віктор (@viktor_mandziak)\nОлександр Ладанівський — тревел-блогер, який надихає подорожувати\nЛаданівський - колишній військовий, який став весільним фотографом, а згодом – організатором мандрівок. Крім подорожей Фарерськими островами, Ісландією, Норвегією, Непалом та іншими популярними країнами, чоловік розповідає про красиві міста України.\nНа блог Олександра підписано 213 тисяч людей.\nДопис, поширений Alexander Ladanivskyy | Travel (@ladanivskyy)\nХристя Жук - мандрівниця, яка відвідала 55 країн світу\nНа своїй сторінці в інстаграмі львів'янка ділиться лайфхаками з мандрівок, розповідає про візи, дає поради, як знайти недорогі квитки та житло. Дівчина обожнює подорожувати і робить це різними способами: пішки, велосипедом, автобусом, літаком та автостопом.\nЗа блогеркою стежать понад 29 тисяч людей.\nДопис, поширений Христя Жук 🌿 (@khrystyna_zhuk_)