Куликовської бій, інший погляд\nСкачати 60.57 Kb.\nРозмір 60.57 Kb.\nГ.В. НОСІВСЬКИЙ, А.Т. ФОМЕНКО\nРУСЬ І РИМ\n(Правильно чи МИ розуміємо історію Європи та Азії)\nСмута в Орді В КІНЦІ XIV СТОЛІТТЯ.\nДМИТРО ДОНСКОЙ = Тохтамиш.\nКуликовської битви І "МОСКОВСЬКЕ Взяття".\nПісля утворення величезної імперії в першій половині XIV століття в результаті завоювань Батия = Івана Калити держава розділилася на три частини:\nВолзьке царство (Золота Орда),\nБіла Русь (Біла Орда) і\nСіверська земля (Україна).\nЗ приводу слова "Сіверський": ймовірно, воно того ж кореня, що й слово "Сибір", "Північ", але не в сенсі напряму на північ. Втім, нагадаємо, що деякі середньовічні географічні карти були перевернуті по відношенню до сучасних. На них північ була внизу, а південь - нагорі.\nДо кінця XIV століття у Золотій Орді почалася тривала смута. За 20 років (З 1359 по 1380 рік) змінилося приблизно 25 ханів. Смута закінчилася знаменитої Куликівської битвою. У ній російський князь Дмитро Донський (він же - хан Золотої Орди Тохтамиш) розбив темника Мамая - фактичного правителя Орди. Ми не будемо вникати тут у деталі складної боротьби всередині Орди до Куликівської битви. В результаті битви на території імперії утворилося князівство, яке згодом поглинуло своїх сусідів і перетворилося в Московську державу (але це сталося тільки в XV столітті).\nПерейдемо до знаменитої Куликівської битві. Попередньо зазначимо, що літописне оповідання дає підставу стверджувати, що причиною битви послужив прикордонну суперечку між князем Великого Новгорода Дмитром Донським і рязанським і литовським князями (відповідно Олегом і Ольгердом). Рязанський і литовський князі домовилися вигнати Дмитра з Москви, Коломни, Володимира і Мурома, вважаючи, що Москва по праву належить Литві, Коломна, Володимир і Муром - Рязанському князівству. Для здійснення свого плану вони запросили царя Мамая (див. Середньовічне "Сказання про Мамаєвому побоїще").\nТаким чином. Куликовська битва була битвою за володіння спірними містами Москвою, Коломна, Муромом і Володимиром. При цьому рязанський і литовський князі збиралися відтіснити Дмитра Донського "або в Новгород Великий, або на Білоозеро, або на Двіну". Нагадаємо, що Новгород Великий - це Ярославль (за нашою гіпотезою), а Білоозеро і Двіна - області, що примикають до Ярославської землі з півночі. У зв'язку з цим відзначимо, що в нашій реконструкції столиця Дмитра - Кострома, місто поряд з Ярославлем (див. Нижче). Тому картина стає абсолютно природною: два князя хочуть вигнати Дмитра назад до його столиці.\nЯк відомо, Дмитро переміг у битві. У підсумку він підпорядкував собі Рязанське князівство і східні землі Литви, остаточно утвердився в Москві.\nДЕ ЗНАХОДИТЬСЯ КУЛИКОВО ПОЛЕ?\nЗвернемося до історії знаменитої битви на Куликовому полі (1380 рік). Сьогодні вважається, ніби Куликове поле розташоване між річками Непрядва і Дон, нині - Куркінскій район Тульської області - приблизно в 300 кілометрах на південь від Москви. Нібито в цьому місці і сталася велика в російській історії битва між військом під проводом Дмитра Донського з татаро-монгольськими військами під проводом Мамая.\nОднак відомо, що ніяких слідів знаменитої битви на тульському "Куликовому полі" не виявлено. Немає ні старої зброї, ні слідів поховань загиблих воїнів, наконечників стріл і т. П.\nКрім того, розмір поля явно замалий для такої великої битви, на що звертали увагу багато істориків. Чи варто було йти в далечінь на таке маленьке поле і того й іншого величезного війську? Питання: чи там ми шукаємо Куликове поле?\nКулишка В МОСКВІ\nІ ЦЕРКВА ВСІХ СВЯТИХ НА ЧЕСТЬ\nВОЇНІВ Куликовської битви\nНА СЛОВ'ЯНСЬКОЇ ПЛОЩІ\n(СТАНЦІЯ МЕТРО "КИТАЙ-МІСТО")\nПочнемо з того, що деякі літописі прямо повідомляють, що Куликове поле перебувало в Москві. Відомий Архангелогородський літописець, описуючи зустріч Володимирської ікони Божої Матері в Москві під час навали Тимура в 1402 році, свідчить, що ікону зустріли в Москві "на полі на Куличкові". Ось повна цитата: "І принесли ікону і сретоша Кипріян митрополит з безліччю народу, на поле на Куличкові, иде же нині церкви камінь стоїть в ім'я Стрітення Пречистої, місяця серпня, в 26 день".\nЗгадана церква стоїть, як відомо, на Сретенке. А недалеко від Сретенки в Москві є місце, досі відоме під своїм древнім назвою - Кулішкі.\nДумка про те, що московське назва Кулішкі є синонімом Куликова поля, існувала в Москві ще і в XIX столітті! Наприклад, у збірнику "Стара Москва", виданому Комісією з вивчення старої Москви при Імператорському Московському археологічному товаристві, згадується про що існував нібито "неправильному припущенні", ніби московські "Кулішкі походять від Куликов або Куликова поля". Там зазначено, до речі, що "Кулішкі існували перш Москви".\nСаме на Кулішках до цих пір стоїть церква Всіх Святих, яка, "по старому переказами, була побудована Дмитром Донським в пам'ять воїнів, убитих на Куликовому полі". Академік М. М. Тихомиров писав: "Кам'яна церква Всіх Святих на Кулішках, згадана в звістці 1488 року. У переробленому вигляді церква збереглася до нашого часу". До сих пір вона так і називається: церква Всіх Святих на Кулішках. Сьогодні прямо біля неї - нижній вихід зі станції метро "Китай-місто". Площа тепер називається Слов'янської. Нещодавно на ній встановлено пам'ятник Кирилу та Мефодію. Трохи нижче - Москва-ріка. Тут же - вулиця Солянка, що називалася раніше також куліжка, тобто Кулішкі.\nВважається, що "куліжка також позначали болотисту місцевість" (І. Забєлін. "Історія міста Москви"). Крім того, "куліжка" - вирубаний, викорчуваний, випалений під ріллю ліс (див. Тлумачний словник В. Даля). А в Москві "більшу частину району" у Кулішек "займали сади" (М. Н. Тихомиров).\nМосковські Кулішкі захоплювали також площа Покровських воріт, що мали три-чотири століття тому і друга назва - Кулішскіе.\nЗгідно з нашою гіпотезою, саме в цьому великому районі Москви і відбулася знаменита Куликовська битва, в результаті якої костромський князь Дмитро Донський = Тохтамиш переміг західноруські, рязанські і польські війська Мамая і приєднав до своїх володінь область, в якій згодом виник большой'город - Москва. Можливо, присутність польських військ в "монгольському" війську Мамая викличе подив. Але про це прямо говорять літописі.\nВважається, що Мамай був розгромлений двічі на одному і тому ж 1380 році. "Перший раз" - Дмитром Донським, а "другий раз" - Тохтамишем. За нашою гіпотезою, це - два відображення одного і того ж події, оскільки, за нашою версією, Дмитро Донський і Тохтамиш - одне і те ж обличчя. При цьому під "вдруге" Мамай був розгромлений "на Калці". Як ми вже говорили, "Калки" - це просто "поле бою". Зокрема, так могли називати і "Куликове поле", тобто московські Кулішкі ( "кулачки", "кулачний бій", "бій на кулачках", місце, де мірялися силами).\nДо речі (маловідомий факт), Мамай - це християнське ім'я, до сих пір присутнє в наших святцях у формі Мамий. Мабуть, що це - злегка спотворене "мама", "мамин", "син матері". Мабуть, раніше на Русі існувала пара імен східного походження: Батий - від "батька", "батько", а Мамий (Мамай) - від "мами", "матері".\nОтже, Дмитро Донський воює з полководцем, ім'я якого - християнське!\nНа закінчення відзначимо, що там, де в російських літописах, наприклад в Архангелогородський літописця, на писано "поле Кулічково", історики Романівської школи наполегливо читають "поле Кучкова". Див., Наприклад, у Тихомирова: ".Кучково поле перебувало у сучасних Стрітенські воріт".\nВ чому справа? Що заважає історикам буквально процитувати стару літопис, де чітко написано (повторимо це ще раз) - "поле Кулічково"? Мабуть, те, що в такому випадку у когось може виникнути думка про те, що московське поле Кулічково - це і є знамените Куликове поле, місце битви Дмитра Донського з Мамаєм. А цього вони не хочуть. Може бути - підсвідомо. А на нашу думку - свідомо, по крайней мере в той час, коли вони змінювали освітлення російської історії і в зв'язку з цим справили географічну перелокалізацію деяких подій російської історії.\nЯК І В ЯКОМУ ВИГЛЯДІ\nВІДОМОСТІ ПРО Куликовської битви?\nОсновним першоджерелом з історії Куликівської битви вважається "Задонщина". Вважається, що: "Є всі підстави вважати, що" Задонщина "була написана у вісімдесяті роки XIV століття, невдовзі після Куликовської битви і, у всякому разі, ще за життя Дмитра Донського".\nБільш пізнім джерелом зізнається "Сказання про Мамаєвому побоїще", яке, "найімовірніше, було написано в першій чверті 15 століття".\nСтверджується, що "Сказання про Мамаєвому побоїще" спирається на "Задонщина", що з "Задонщина" робилися вставки в "Сказання" - як в початковий текст, так і в наступні його редакції ".\nІснує також літописна "Повість про Куликівської битві", проте історики вважають, що вона "була створена не раніше середини 15 століття як твір публіцистичне".\nЗвідси випливає: "Задонщина" - основне джерело.\nПодивимося, що ж являє собою текст "Задонщина".\n"Задонщина" дійшла до нас в шести списках. Найраніший є скороченою переробкою тільки першої половини всього твору. Що стосується інших списків, то дають "сильно спотворений переписувачами текст ... Кожен окремо список" Задонщина "має таку кількість спотворень і дефектів, що видання твору з якого-небудь одному зі списків не дасть достатньо повного і ясного уявлення про текст твору. Тому вже з давніх часів прийнято давати реконструкцію (! - Авт.) тексту "Задонщина" на основі порівняльного аналізу всіх списків пам'ятника ".\nВсі списки, крім одного, датуються XVI-XVII століттями. Найраніший список (який містить лише половину "Задонщина") датується кінцем XV століття.\nУ цитованому нами фундаментальному виданні "Задонщина" ( "Пам'ятники літератури Древньої Русі", 1981) відразу звертає на себе увагу той факт, що значна частина географічних назв у тексті "Задонщина" виділені курсивом. Курсив означає, і про це сказано в коментарі до книги, що ці фрагменти були відновлені, реконструйовані пізнішими істориками (на основі порівняння декількох версій тексту). При цьому, виявляється, досить часто вихідні географічні назви, які були присутні в основному списку, чомусь замінювалися на інші. Серед "курсивних назв" особливо часто чомусь зустрічаються Дон і Непрядва. Але тоді виникає законне питання: а які ж вихідні географічні імена стояли тут в первинному пам'ятнику? На якій підставі вони замінені на назви Дон і Непрядва ?.\nСТАВКА МАМАЯ НА червоному ПАГОРБІ\nМОСКОВСЬКИЙ ЧЕРВОНИЙ ХОЛМ,\nІ Краснохолмского НАБЕРЕЖНАЯ,\nМОСКОВСЬКА ЧЕРВОНА ПЛОЩА\nКорисно взяти карту Москви і стежити за нею за нашим розповіддю.\nЗгідно російськими джерелами, ставка Мамая під час Куликовської битви була розташована "на Красному Холмі". За кілька днів перед початком битви російські відійшли поступово під натиском татар до Непрядве, до Червоного Пагорба, з вершини якого була видна вся околиця. Під час битви Мамай з трьома князями знаходився на Червоному Холмі, звідки керував військами. Таким чином, поряд з Куликовим полем знаходився Красний Холм. Чи є в Москві на Кулишках такий Холм?\nПрямо до Кулишка (до Яузскім воріт) спускається дуже високий крутий пагорб, який називався Червоним Холмом. На його вершині - відома Таганська площа. Згадайте крутий спуск до висотного будинку у Яузскіх воріт. Чи не на цьому чи Красному Холмі - на Таганської площі розташовувалася ставка Мамая? Більш того, поряд досі перебуває Краснохолмского набережна (Москви-ріки) і відомий Краснохолмскій міст. Сьогодні на карті Москви сам Червоний Пагорб формально не позначений. Втім, поряд з Кремлем ести добре відома Червона гірка, де до сих пір стоїть старий будинок Московського університету.\nМосковське поле Кулішкі оточене кількома горбами. На одному з них - відома Червона площа (і Кремль). Тому Пагорб теж міг називатися Червоним. Можливо, ставка Мамая була і на цьому Холмі, також підноситься над Кулішкамі з боку Слов'янській площі.\nІ Кузьменко В МОСКВІ\nПеред початком Куликовської битви війська Мамая зупинилися на "Кузьміну гати".\nБудь-москвич тут же вигукне: так це ж московські Кузьменко! Відомий район Кузьминки.\nОтже, наша гіпотеза звучить так: Мамай підходив до Кулишка (в центрі сучасної Москви) зі східної сторони, перебуваючи на лівому березі Москви-ріки. Тобто на тому березі, де незабаром відбудеться Куликівська битва.\nА Дмитро йшов йому назустріч з південного боку Москви, перебуваючи на правому березі Москви-ріки. Перед битвою Дмитро форсував річку (мабуть, Москву-ріку, недалеко від Новодівичого монастиря). Війська зійшлися в центрі сучасної Москви - на Кулішках (в районі Слов'янської площі і Сретенки). Погляньте знову на карту.\nДля повноти картини повідомимо, що в той час, як Мамай стоїть на "Кузьміної гати", Дмитро стоїть "на Березуе". Тобто - на березі, "на Бреза" ріки (за нашою реконструкції - Москви-ріки).\nЗ ЯКОЮ Коломна\nВИСТУПИВ ДМИТРО ДОНСКОЙ\nНА Куликовської битви?\nЗгідно з літописом, Дмитро виступив на Куликовську битву з Коломни, де він з'єднався зі своїми союзниками. Сьогодні вважається, що Дмитро вийшов з міста Коломни під Москвою (приблизно 100 кілометрів від Москви). Можливо. Але не можна не звернути увагу на інший досить ймовірний варіант: Дмитро Донський виступив на битву зі знаменитого села Коломенського, що знаходиться сьогодні в межах Москви (метро "Коломенська"). Нагадаємо, що саме в цьому Коломенському згодом перебував величезний дерев'яний царський палац.\nЦя гіпотеза підтверджується також наступним свідченням "Сказання про Мамаєвому побоїще". Дмитро, дізнавшись про підготовлюваний напад, наказав своїм соратникам з'явитися в Москву, куди вони і прибутку. Тут же, через сторінку, літопис буквально в тих же словах ще раз говорить про точно такому ж (повністю ідентичному ') наказі Дмитра своїм соратникам, наказуючи їм зібратися, але на цей раз - в Коломиї. По всій видимості, тут просто йде мова про одне й те ж наказі Дмитра своїм сподвижникам зібратися в Коломенському - у Москві. Літопис два рази повторила один і той же фрагмент.\nЛітопис постійно фактично накладає Коломну на Москву. Так, сказавши, що Дмитро збирає полиці в Коломиї, вона тут же продовжує, що війська виступають на битву з Москви. Це знову поміщає Коломну у відоме село Коломенське в Москві. Більш того, як повідомляє Тихомиров, "Москва була тим центром, куди сходилися загони з російських міст" ... снидошася мнози від всіх країн на Москву до великого князя ". Сюди прийшли білозерські полки, ярославські, ростовські, устюжские. Головна сила російського війська склалася з москвичів. Це видно з розповіді про уряженіі полків на Коломні і на Куликовому полі ".\nОтже, ми вважаємо, Дмитро Донський виступив саме звідси - з району Коломенського, розташованого на правому березі Москви-ріки, недалеко від центру Москви.\nКуди він подався далі зі своїми військами?\nКОТЛИ Куликовської битви\nІ котли В МОСКВІ\nЯк повідомляє літопис, Дмитро рухається у напрямку "на Котел". Якщо це - в Москві, то где7 Подивіться на карту. Ви відразу побачите річку Котловка недалеко від Коломенського (в Москві), залізничну станцію Нижні Котли (що знаходиться недалеко від Коломенського, в Москві). Отже, виступивши з Коломенського, Дмитро спрямовується вгору за течією Москви-ріки в бік річки Котловкі. Між іншим, рухаючись в цьому напрямку, Дмитро мав би незабаром опинитися в районі Новодівичого монастиря (правда, по іншу сторону Москви-ріки). Давайте перевіримо з літопису, чи виправдається наш прогноз?\nОГЛЯД ПЕРЕД БИТВОЮ\nВійська ДМИТРА ДОНСЬКОГО\nНА Дівоче Поле\nЗ дівочого монастиря.\nМОСКОВСЬКЕ Дівоче Поле\nЗ Новодівочий монастир\nПо дорозі на поле битви Дмитро влаштував своєму війську огляд "на полі Дівочому". Згідно з літописом, "понад 150 тисяч вершників і піших стало до лав, і Дмитро, виїхавши на велике поле Дівоче, з душевною радістю бачив ополчення настільки численне". Більш того, "Сказання про Мамаєвому побоїще" повідомляє наступне: "На ранок же князь великий велів виїхати всім воїнам на полі до дівочого монастиря", "на поле до Дівич".\nВ рамках нашої реконструкції ми зобов'язані вказати Дівоче поле і Дівочий монастир в Москві. Довго шукати не треба. Це - знамените поле в закруті Москви-ріки, на якому сьогодні стоїть Новодівочий монастир. Це величезне поле і називалося Дівочим полем. До сих пір тут залишилися назви: "Проїзд Дівочого поля" (раніше просто "Дівоче поле"), Новодівичому набережна, Новодівочий провулок. Таким чином, як ми бачимо, Дмитро, виступивши з Коломенського, перейшов Москву-ріку і потрапив на Дівоче поле, де влаштував військовий огляд. У літописі цей перехід річки безпосередньо перед битвою названий "переходом через Дон". Виникає природна думка, що тут Доном була названа майбутня Москва-ріка. Нагадаємо, що за нашою реконструкції Москва фактично ще не закладена, а тому назви "Москва-ріка" могло ще й не бути Якщо це так, то колишня назва Москви-ріки - це Дон, тобто Низова річка. Нижня річка.\nВражаюче, що "Задонщина" явно має на увазі Москву-ріку, коли говорить про річку Дон. Справді, княжна "Марья рано вранці плакала на забралом стін московських, так промовляючи:" Про Дон, Дон, швидка річка ... принеси на своїх хвилях мого пана Микулу Васильовича до мене ". Отже, річка Дон тече через Москву. Яка річка тече через Москву? Правильно. Москва-ріка Таким чином, гіпотеза, що в давнину Москва-ріка називалася Доном, отримує пряме літописна підтвердження.\n"Звук сурми" на Куликовому полі\nІ ТРУБНА ПЛОЩА В МОСКВІ\nПеред початком Куликовської битви був густий туман Відомо, що "російські полки. Підтримували між собою зв'язок" трубними голосами "(Гордєєв)." Туманний ранок було, почали християнські стяги майоріти і труби бойові в безлічі звучати .. Русские коні підбадьорилися від звуку трубного " ( "Задонщина").\nМабуть, спогад про звучання бойових російських труб на Куликовому полі і сьогодні зберігає добре відома московська Трубна площа.\n"ДОН" Куликовської битви\nІ Подонскій ПОДВІР'Я У МОСКВІ\nВідповідно до літописів, російські війська, рухаючись на Куликове поле, перейшли через річку Дон. Та й переможець Дмитро, і навіть його брат, називалися Донськими.\nСьогодні вважається, що мова йде про відому річці Дон на південь від Москви. Але сучасна річка Дон в середні століття частіше називалася Танаїс. Саме так вона називається в багатьох описах Московії, складених іноземцями, які відвідували Русь в XV- XVII століттях При цьому переважна частина російських міст, річок і т. Д називаються в цих щоденниках мандрівників (мабуть, зі слів їхніх російських співрозмовників) своїми російськими іменами, якісь нам відомі і сьогодні (Хоча можна угледіти якийсь співзвуччя імен Дон і Танаїс.) мабуть, саме Танаїс називали річку російські люди, які розмовляли з проїзними іноземцями (Волгу, до речі, іноді називали Ра.)\nАле тоді виникає законне питання: а де ж в середні століття протікала російська річка Дон?\nСьогодні назва Дон зазвичай пов'язується лише з однією рікою - сучасним Доном. Але виявляється, що слово Дон означало - і в багатьох мовах означає досі - просто річка.\nЦе - відомий факт Етимологічний словник М Фасмера, що вийшов у нас в 1976 році, повідомляє, що слова Дон та Дунай в багатьох древніх мовах означали річку взагалі. Причому не тільки в слов'янських, а й в турецькому, в давньоіндійському, в стародавньому авестийском і т д До цих пір в російських говірках існує слово Дунай, що означає "струмок" (олонецкой.), В польському Дунай означає "глибока річка з високими берегами" , а в латиською "Дунавас" означає "річечка, джерело".\nБільш того, похідними від слова Дон є також назви великих річок Європи Дніпро і Дністер. У складі всіх цих назв перші дві букви Дн означають "річка", тобто Дон (або ДН без огласовок). Про річку Дунай і говорити нічого Це просто дещо інша форма слова Дон.\nОтже, Дон = річка\nА отже. Доном мали називатися багато річок\nОскільки ми висуваємо гіпотезу, що Куликове поле було на території нинішньої Москви, то виникає питання а де ж в Москві "ріка Дон"? Мабуть, сама Москва-ріка раніше називалася Доном.\nСліди назви "Дон" в Москві зберігаються до цих пір.\nНедалеко від Старого Симонова монастиря (метро "Автозаводська") (який, як ми незабаром побачимо, безпосередньо пов'язаний саме з Куликівської битвою) знаходилося обійстя добре відомої Сарской і Подонской єпархій, з кафедрою цієї єпархії, архієрейським будинком і соборною церквою. Вважається, що тут в Москву-ріку впадала річка Сара, що і дало цього місця ім'я Сарский Мабуть, і назва Подонскій було пов'язано з чимось місцевим, московським Може бути - з Москвою-рікою.\nМожливо і ще одне пояснення. Слово Дон може означати в російській мові донний, нижній, від слова дно Тому "Донський" могло означати "низова" - добре відомий термін в російській історії. Згадаймо, наприклад, "низові полки (війська)". Ймовірно, тут малися на увазі ординські війська, розташовані нижче за течією Волги. Звідси - і Дон, Донська, тобто низова область. До речі, Сарская єпархія отримала, швидше за все, своє ім'я від імені "Сарай", та й слово "цар" - теж цього кореня: цар = сар. Про Сара на Русі ми вже говорили вище. Додамо, що і в Москві ми зустрічаємо ім'я Сар, наприклад, в назві знаменитої Сарской єпархії та річки Сара.\nУ зв'язку з ім'ям "Дон" в Москві згадаємо також знаменитий Донський монастир - не дуже далеко від центру Москви. Він був заснований в XVI столітті.\nВІДСТУП ВІД ТЕМИ Куликовської битви.\nПро російська і татарська АРХІТЕКТУРИ\nТрадиційно вважається, що ці два архітектурні стилі зовсім несхожі один на Друга. У той же час при уважному розгляді виявляється близьке їх схожість. Наведемо один з багатьох прикладів\nВід Сарской і Подонской єпархій в Москві до сих пір зберігся Крутицький терем. "Цей характерний за своїми архітектурними формами для кінця XVII століття надбрамний терем суцільно облицьований в другому поверсі з боку під'їзду візерунчастими кахлями. Незважаючи на явно російський характер всіх форм терема, і особливо обробки його вікон, він виробляє чисто східне враження, нагадуючи емалеві стіни Персії і мінарети Туркестану "(" Московський літописець ", видання 1988 року) Можуть заперечити: іноземні завойовники-гнобителі монголи змушували підкорених російських рабів будувати будівлі східного типу. Можливо. Але можна сказати і так в російській архітектурі, природно, були представлені і успішно розвивалися (співіснуючи аж до XVIII століття!) Самі різні стилі, в тому числі і східний. Це тільки в традиційній історичній версії Скалігер "на кожну епоху - рівно один свій стиль, один свій почерк, одна своя архітектура і т. Д." Адже сьогодні ж ми бачимо співіснування різноманітних стилів в одну епоху і в одному місці Чому ж в давнину мало бути поіншому?\nРІКА МЕЧА Поле Куликовому\nАБО РІКА СЕЧА - Приплив МОСКВИ-РІКИ\nЗгідно з літописом, Куликівська битва тривала протягом дня, після чого війська Мамая бігли і були притиснуті до річки Меча, "де багато татар потонули".А сам Мамай врятувався з небагатьма воїнами. Таким чином, Меча - досить велика річка (в ній можна потонути), що знаходиться поруч з полем битви, так як всі події відбулися в один день. Де знаходиться річка Меча? Звичайно, сьогодні ви можете знайти невелику річку Красива Меча в Тульській області, де нібито сталася битва. Але повторимо, слідів битви там немає Та й сама назва "Меча" могло з'явитися тут вже значно пізніше, коли історики перенесли сюди Куликовську битву. Адже виконуючи вказівки всезнаючих істориків, саме тут (в Тульської області) в 1848-1850 роках був споруджений пам'ятник героям Куликівської битви і заснований музей. Можливо, тільки тому і з'явилася тут на карті "Красива Меча"\nАле якщо Куликовська битва відбувалася на території Москви, то де ж тут "ріка Меча"? Наша відповідь проста: це або сама Москва-ріка, або її приплив Сеча (довжиною в 52 кілометри). Слова "Меча" і "Сеча" практично тотожні! Втім, зазначена на сучасній мапі річка Сеча впадає спочатку в річку Пахру, а потім Пахра - в Москву-ріку Таким чином, сьогоднішня Сеча знаходиться за межами Москви\nАле, швидше за все, літопис має тут на увазі саму Москву-ріку. Велика ріка, на березі якої і знаходиться поле Кулішкі Розгромлені війська Мамая були притиснуті до Москви-ріки, де цілком могло потонути багато воїнів. Та й сама назва "Меча" може бути легким спотворенням імені Москви-ріки. Справа в тому, що ім'я Москва відбувається (як вважали в XVII столітті) від імені Мосох, або Мешех, тобто (без огласовок) - МСХ. Ясно, що з усіх цих варіантів цілком могло народитися слово "Меча" Нагадаємо, що багато руські літописи дійшли до нас з Польщі.\nРІКА Непрядвой Поле Куликовому\nІ РІКА Напрудная В МОСКВІ НА ПОЛЕ Кулишка.\nА ТАКОЖ МОСКОВСЬКА РІКА Неглинка\nКуликовська битва відбувалася на річці Непрядве Ця знаменита річка згадується багато разів у всіх літописах, що оповідають про Куликовську битву Річка Непрядва, за описом літопису, протікала по полю битви і також, судячи з опису битви, була маленькою річкою (билися в тому числі прямо на ній ) чи можемо ми вказати річку Непрядва в Москві? Вражаюче, що ця річка дійсно є, причому там, де їй і слід бути, - на московських Кулішках\nЦе річка Напрудная (самопливом) в центрі Москви Важко позбутися враження, що Непрядва - варіант імені Напрудная, від слів "на ставку", "на ставках"\nБільш того, річка Напрудная розташована на московських Кулішках, тобто на Куликовому полі. Справді "Головна, так би мовити, станова височина, - пише І Е Забєлін, - направляється ... спочатку за течією річки Напрудной (самопливом), а потім Неглинной прямо в Кремль; йде по Сретенке і Луб'янці (древнім Кучкова полем) і вступає в Китай-місто "Все це - район великого Куликова поля в Москві.\nВиникнення імені Непрядва-Напрудная цілком природно, оскільки в Москві було (та й є) багато ставків Сьогодні добре відомі вулиці Напрудная (1-я і 2-я), Напрудная провулок. Ставкова вулиця, Ставкової проїзд і т. Д.\nБільш того, на північ від Кремля на Яузі знаходилося село Напрудское! Імена Непрядва і Напрудная практично тотожні Легка трансформація Напрудной в Непрядва також може бути зрозуміла з зберігся до сих пір в Москві назви Ставкова Напрудная річку цілком могли називати також Напрудовой або Непрядвой\nНагадаємо, що назва "Непрядва" в деяких місцях сучасних видань "Задонщина" виділено курсивом (хоча є, звичайно, "Непрядва" і без курсиву) Це означає, як уже говорилося, що в цих місцях тексту "Задонщина" назва "Непрядва" було "реконструйовано"\nЗа московським Кулишка протікала раніше річка Неглинка Вона впадала в Москву-ріку. Це маленька річка Кулішкі називалися також "Кучкова полем у Неглинної" Приставка "не" в назві річки - досить рідкісне явище Можливо, перетворення приставки "на" в "не" в ім'я "Напрудова-Непрядва" виникло через близькість річки Неглінки. Назви річок Напрудной і Неглинки могли тісно переплітатися у свідомості людей ще й тому, що на Неглінки раніше була загата, в результаті чого перед Кремлем в давнину утворився ставок Ось що писав Сигізмунд Герберштейн в XVI столітті: "Негліма (Неглинная) випливає з якихось боліт і перед містом, близько вищої частини фортеці (Кремля. - Авт.) до такої міри заповнена, що розливається у вигляді ставка, витікаючи звідси, вона заповнює рови фортеці і ... під самою фортецею з'єднується з річкою Москвою ".\nЗАСІДКА ВОЛОДИМИРА АНДРІЙОВИЧА\nНа Куликовому полі\nІ ВОЛОДИМИРСЬКА ЦЕРКВА В МОСКВІ\nРезультат Куликовської битви вирішила засада, на чолі якої був поставлений князь Володимир Андрійович з воєводою Дмитром Боброк. Саме їх удар вирішив долю битви. Цій важливій, переломного події в "Оповіді про Мамаєвому побоїще" приділяється досить багато місця. Природно очікувати, що на місці битви мали б зберегтися якісь спогади про це Засадного полку. І дійсно, на одному з пагорбів, зовсім поряд з Кулішкамі, до сих пір стоїть відома церква Святого Володимира в Садах (Старосадскій провулок). Тут, мабуть, і стояв засадний полк Володимира Андрійовича. Це - південний схил, він був сильно зарослий, і згодом там були сади (звідси і назва Старосадского провулка і "церкви в садах").\nМи перебрали всі основні географічні назви, згадані літописом при описі Куликовської битви.\nЯРОСЛАВ ТА ОЛЕКСАНДР\nВ описі Куликовської битви\n"Сказання про Мамаєвому побоїще", розповідаючи про Куликовську битву, постійно згадує про двох знаменитих полководців минулого - предків Дмитра Донського - про Ярослава і Олександрі. Інші знамениті його предки чомусь зовсім не згадуються. Це досить дивно. Два предка згадуються постійно, а про інших - не менш знаменитих (взяти хоча б Володимира Мономаха) - зберігається повне мовчання. Сьогодні вважається, що мова тут йде про давнє Ярославі Мудрому з XI століття і про великого Олександра Невського з XII століття. Звичайно, можна припустити, що літописець мав особливу повагу саме до цих двох великих князів, з яких перший відстоїть від описуваних подій років на 300, а другий - на 100. За нашою гіпотезою, все набагато простіше. Справа в тому, що Ярослав - це дублікат Івана Калити - діда Дмитра Донського, а Олександр - дублікат Симеона Гордого - попередника Дмитра Донського. Таким чином, літописець абсолютно природно згадує двох безпосередніх попередників великого князя Дмитра Донського (а не його далеких туманних предків).\nХТО З КИМ Бийся\nСьогодні нам пояснюють, що на Куликовому полі билися росіяни з татарами. Російські перемогли. Татари були розбиті.\nПершоджерела чомусь дотримуються іншої думки. Ми просто процитуємо їх короткий переказ, зроблений Гумільовим в книзі "Від Русі до Росії" (1992).\nСпочатку подивимося, хто воював на боці татар і Мамая. Виявляється, "волзькі татари неохоче служили Мамаю і в його війську їх було небагато". Війська Мамая складалися з поляків, кримчаків, Генуї (фрягами), ясів, касогів. Грошову допомогу Мамай отримував від Генуї!\nА тепер подивимося, хто ж бився в російських військах? "Москва ... продемонструвала вірність союзу з законним спадкоємцем ханів Золотої Орди - Тохтамишем, що стояли на чолі волзьких і сибірських татар".\nАбсолютно ясно, що описується міжусобна боротьба в Орді. Волзькі і сибірські татари в складі "російських військ" воюють з кримцями, поляками і генуезцями в складі військ Мамая! Російське військо "складалося з княжих кінних і піших дружин, а також ополчення ... Кіннота ... була сформована з хрещених татар, перебігли литовців і навчених бою в татарському кінному строю російських". Союзником Мамая був литовський князь Ягайло, союзником Дмитра вважається хан Тохтамиш з військом з сибірських татар.\nСьогодні нікого, звичайно, не дивує, що війська Мамая називаються в літописах Ордою. Але, виявляється, і російські війська також називаються ордою! Причому не де-небудь, а в знаменитій "Задонщині". Ось, наприклад, що говорять Мамаю після його поразки на Куликовому полі: "Чому ти, поганий Мамай, зазіхаєш на Руську землю? Те тя била Орда Залеська". Нагадаємо, що Заліська земля - це Володимиро-Суздальської Русі. Таким чином, тут російські війська Володимиро-Суздальської Русі прямо названі Ордою, як і монголо-татарські. Це в точності відповідає нашій реконструкції.\nДо речі, давньоруські мініатюри, присвячені Куликівської битві, наприклад мініатюри з Особового зводу XVI століття, однаково зображують росіян і татар - однакові одягу, однакове озброєння, однакові шапки і т. Д. За малюнком неможливо відрізнити "руських" від "татар".\nТак що навіть з традиційної точки зору не можна вважати, що Куликовська битва була битвою між російськими та прибульцями-татарами. "Росіяни" і "татари" перемішані так, що відділити їх один від одного неможливо. За нашою гіпотезою, слово "татари" в літописах означало кінні російські війська і зовсім не обов'язково означало національність. Тут слово "татари" просто замінює слово козаки. Мабуть, пізніше, при тенденційному редагуванні, початкове слово "козаки" було замінено всюди в літописах на "татари". Отже, Куликівська битва - це битва волзьких і сибірських козаків на чолі з Дмитром Донським з військом польських і литовських козаків, очолюваних Мамаєм.\nГЕРОЇВ Куликовської битви\nУ СТАРОМУ Симонова В МОСКВІ\nДе поховані воїни, що полягли у Куликовській битві?\nВідповідно до літописів і "Сказання про Мамаєвому побоїще", в Куликовській битві полягло близько 250 тисяч осіб (з обох сторін). Швидше за все, це явне перебільшення. Проте число загиблих має бути дуже велике, так як після закінчення битви "стояв князь Великий за Доном на полі бою вісім днів, поки не відокремили християн від нечестивих. Тіла християн в землю поховали, нечестиві тіла кинуті були звірам і птахам на розтерзання" .\nЧитач, вихований на традиційній версії нашої історії, напевно, думає, що все це відбувалося в сучасній Тульської області у верхів'ях Дону, куди поміщають сьогодні місце Куликівської битви.\nВиявляється, однак, що російські воїни, полеглі в Куликовській битві, поховані чомусь не в Тульської області, а в Москві - в Симоновим монастирі! Тут були поховані, у всякому разі, знамениті герої Куликовської битви російські воїни-ченці Пересвет і Ослябя. "Поховали Пересвіту і Ослябю, - пише Л. Н. Гумільов, - у церкві Різдва Богородиці ... Героїв-ченців, полеглих на полі брані, не пощастило в Троїцьку обитель, а поховали біля стін саме цієї церкви".\nАле дозвольте, якщо допустити (як нас запевняють сьогодні), що тіла героїв везли з Тульської області до Москви на відстань більш 300 (трьохсот!) Кілометрів, то невже ж їх "не змогли" довезти невеликий залишок шляху до Троїце-Сергієвої обителі? Залишилося зовсім не багато!\nІнший здивоване запитання. Вісім днів Дмитро з військом стояв на полі бою і ховав убитих. Тільки потім рушили в дорогу. Треба думати, не один день йшли від Тульської області до Москви (триста кілометрів). Скільки ж днів в результаті трупи Пересвіту і Ослябі були без поховання? Та невже їх не ховали кілька тижнів?\nОскільки битва відбулася в день свята Різдва Богородиці, то природно, що при похованні на полі брані повинні були побудувати церкву, присвячену Різдву Богородиці. Саме це ми і бачимо - ця церква до сих пір стоїть в Симоновим монастирі в Москві, який заснований практично одночасно з Куликівської битвою.\nНаша гіпотеза.Симонов монастир в Москві був заснований і побудований прямо на московському поле Куликовської битви (або безпосередньо біля нього) як усипальниця полеглих тут російських воїнів\n"Симонов монастир, заснований у 1379 році, був одним з важливих форпостів оборони Москви Основна частина пам'ятників була розібрана на початку 30-х років (! - Авт.) У зв'язку з будівництвом Палацу культури заводу імені Лихачова (ЗІЛ) Збереглася південна стіна з трьома вежами "(Московський літописець). Сьогодні монастир знаходиться на території заводу (хоча в нього вже можна потрапити по довгому проходу)!\nТаким чином, і традиційна історія згодна з тим, що Симонов монастир заснований практично одночасно з Куликівської битвою\nМонастир знаходиться на березі Москви-ріки, поруч з Краснохолмской набережній, про яку ми вже говорили Отже, всі виявлені нами вище місця і назви, пов'язані з Куликівської битвою, розташовані в Москві дуже близько один до одного, між двома крайніми точками, якими є ' церква Всіх Святих (побудована Дмитром на честь Куликовської битви) і Симонов монастир (де полеглі в битві були поховані) Виходить природна картина полеглих воїнів ховали на місці битви, а не везли за сотні кілометрів в Москву\nНе можна не відзначити наступне цікаву обставину Ми з великими труднощами знайшли в літературі вказівку на місце поховання героїв Куликовської битви Це місце повинно бути (як нам здавалося) досить знаменитим Адже тут покояться герої однієї з найбільших битв російської історії! І що ж? Переглянувши кілька сучасних фундаментальних історичних досліджень, монографій, оглядів з історії Куликовської битви, ми ніде не знайшли навіть смутного згадки про місце поховання Сучасні історики зберігають незрозуміле мовчання Більш того, керівник сектора археології Москви Інституту археології РАН Л А Бєляєв пише про Старо-Симоновим монастирі " археологічні роботи в широких масштабах тут не велися Нам відомо лише про деякі поверхневих спостереженнях Б. Л. Хворостова при реконструкції храму в 1980-х роках. досліджує авшій питання захоронення Пересвіту і Ослябі В Л Єгоров вважав навіть повну зруйнованість шару в трапезній храму і безперспективність археологічних робіт тут (! - Авт) "(див книгу" Стародавні монастирі Москви за даними археології "М., 1995)\nІ тільки завдяки щасливому випадку нам вдалося, нарешті, знайти потрібну інформацію в книзі, що вийшла в 1806 році (!), На яку послався М Поспєлов (в журналі "Москва" за 1990 рік) у зв'язку зі скандалом, що спалахнув через відмову заводу "Динамо" звільнити церковні будівлі Симонова монастиря на своїй території і лише потім, вже побувавши в самому монастирі, ми в ньому виявили ксерокопію дуже рідкісної книги Н. Розанова про історію церкви Різдва Пресвятої Богородиці на Старому Симонового, виданої в 1870 році і також розповідає і похованні Перес ета і Ослябі Відзначимо, що обидві книги, 1806 і 1870 років, присвячені історії саме Симонова монастиря Ні в одному з доступних нам солідних загальних історичних праць і навіть ні в одній зі спеціальних монографій з історії Москви потрібної інформації ми не знайшли Короткий вказівка є лише у Карамзіна\nУ чому ж справа? Чому так наполегливо зберігається мовчання про те, де ж поховані герої, полеглі на полі Куликовому?\nМи вважаємо, що відповідь тут ясний Тому що поховання виявляється розташованим не в Тульській області (куди змістили Куликовську битву, прагнучи удревніть місто Москву), а в самій Москві! Тому про нього воліють мовчати Адже будь-яка розсудлива людина тут же задасть, звісно ж зрозумілий, питання невже тіла загиблих везли більше трьохсот кілометрів з Тульської області в Москву? А якщо поховання - в Москві, то і битва відбувалася в Москві. Абсолютно природний висновок! Ще раз зазначимо, що в Тульській області ніяких слідів поховань, не знайдено Навіть якщо число загиблих сильно перебільшена (що, швидше за все, так і є), після такої великої битви, як Куліконская, повинні були б залишитися великі поховання. І їх сліди повинні бути видні досі.\nУ Москві вони є.\nУ Тульській області їх немає.\nВтім, треба зрозуміти позицію істориків. Справа в тому, що, згідно з їх "теорії", в рік Куликовської битви Москва вже давно існувала як велике місто. Кулішкі в Москві, на їхню думку, були забудовані задовго до Куликівського битви. Яка ж битва "на величезному полі" може бути в тісному місті ?!\nЗа нашою ж версією, в епоху Куликовської битви Москва ще тільки-тільки народжується, вона - невелике селище, а на місці Кулішек - не зайняте будівлями велике поле. Лише після Куликовської битви (в кінці XIV століття!) Дмитро став відбудовувати Москву. Літописець свідчить: "Князь великий Дмитро Іванович заклади град Москву камену і начаша делати безпрестані".\nСТАРИЙ СІМОНОВ МОНАСТИР\nСЬОГОДНІ - Стародавня БРАТСЬКА МОГИЛА\nУ цьому параграфі ми розповімо про наш відвідуванні Старого Симонова монастиря 15 червня 1994 року, зробленому в зв'язку з дослідженням географічних обставин Куликовської битви. Цілком природно, що, висловивши гіпотезу про те, що битва відбулася на території Москви, нам захотілося особисто відвідати Симонов монастир - як місце поховання героїв битви, перевірити нашу реконструкцію на місці.\nВідвідування принесло настільки несподівані результати, що ми визнали доречним про них тут розповісти.\nПочнемо з того, що сьогодні Старий Симонов монастир розташований на території заводу "Динамо", і щоб потрапити в нього, потрібно довго петляти по вузьких ^ проходах, поглиблюється всередину заводської території. На маленькому п'ятачку, оточеному заводськими будівлями, стоїть церква Різдва Пресвятої Богородиці. Церква діє лише кілька років: до цього в ній знаходився заводський склад.\nМи знали, що тут поховані, по крайней мере, два найбільш відомих героя Куликовської битви - Пересвет і Ослябя. Нас надзвичайно хвилювало питання: чи немає тут ще й масового поховання інших учасників битви? Адже якщо битва відбулася дійсно в Москві і, як пишуть літописі, Дмитро вісім днів стояв на поле і ховав убитих, то десь тут повинні були залишитися масові поховання полеглих воїнів.\nТак і виявилося!\nТільки-но ми прийшли на майданчик перед церквою, як нашу увагу привернув величезний дощатий ящик, вже опущений в свіжу могилу і приготований до поховання. На наших очах робочий почав засипати могилу землею. На питання: кого він ховає, які були присутні при цьому церковний староста і робітники охоче розповіли наступне. Виявляється, вся земля навколо церкви в радіусі близько ста метрів і на глибину в кілька метрів буквально забита людськими черепами і кістками. Більш того, площа поховання, можливо, навіть більше, але з'ясування її розміру заважають заводські споруди, щільно обступили церкву. Як нам повідомили, ще при будівництві заводу був виявлений цілий шар з кісток. Ці стародавні кістки тоді викопувалися у величезній кількості і просто викидалися.\nНещодавно в десяти метрах від церкви почали копати погріб. Тільки з цієї невеличкої місцини було вилучено стільки черепів і кісток, що вистачило заповнити той самий ящик об'ємом в два-три кубометри, який ми побачили, увійшовши на територію церкви. Його-то якраз і ховали. На наше прохання робочий підняв кришку. Ящик був заповнений людськими кістками і черепами. Ми його сфотографували. Місце поховання ящика - приблизно в десяти метрах від північної стіни церкви.\nРобочі, відкопують кістки, розповіли про декілька вразили їхніх речах.\nПо-перше, останки були розташовані в землі в повному безладі. Один зі скелетів виявився навіть у вертикальному положенні - тільки вниз головою! Абсолютно ясно, що це було не звичайне кладовище, а масове поховання. Мертві тіла складали в безладді в ями. Саме тому, викопавши всього лише один льох, робочі набрали більше кубометра черепів і кісток!\nПо-друге, що копали вразило, що майже у всіх черепів були здорові, молоді цілі зуби. Робочі повторили нам це кілька разів. Складається враження, що всі поховані були молодими, здоровими людьми. Це були воїни. Чи не немічні люди похилого віку.\nПо-третє, крім черепів і кісток, в землі були знайдені кам'яні надгробні дошки (плити) одного і того ж зразка і розміру, без будь-яких написів. На всіх дошках зображений один і той же візерунок. Він складається з бляхи в центрі, від якої відходять три смуги: пряма - вниз і дві дуги, що розходяться догори. Цей малюнок дуже нагадує військовий щит. Відсутність будь-яких написів вказує на те, що могили були безіменними і, головне, загальними. Дощок істотно менше, ніж кісток. Мабуть, ям було кілька і на кожну клали однотипну надгробну дошку. Ідентичність всіх виявлених кам'яних дощок ясно говорить про те, що всі поховання були зроблені одночасно. Відзначимо, що на дошках не було зображення хреста! Тому важко припустити, що під цими дошками ховали звичайних ченців монастиря (в цьому випадку хрест, звичайно, мав бути присутнім). А для воїнів в той час хрест могли і не малювати. Як ми вже говорили вище, козаки в складі ординських військ того часу далеко не всі були хрещеними. Можливо, в ті часи не було звичаю хрестити немовлят (цей звичай з'явився на Русі в XV столітті). Хрестили в зрілому віці, тому багато молоді воїни могли бути нехрещеними.\nПо-четверте, в похованні повністю відсутні будь-які залишки трун, металевих предметів, одягу і т. П. Збереглися лише кістки. Це говорить про те, що поховання дуже старе: дерево, залізо, мідь, одяг повністю зотліли, розсипалися. На це потрібні століття. Та й кам'яні надгробні дошки зовсім несхожі на ті, які вживаються в церкві в останні кілька сотень років. Втім, доводити старовину поховання, мабуть, зайве, оскільки археологи, спеціально викликані сюди, датували поховання XIV століттям - часом Куликовської битви. Археологи, як нам сказали, тут же поїхали, чомусь не зацікавившись похованням. Мабуть, підсумком їх відвідування і є наведене вище думку археологів про нібито "безперспективності археологічних робіт" тут. Нам все це здається надзвичайно дивним.\nОтже, сьогодні на місці поховання героїв Куликовської битви риють котловани, будують льоху, завод вів свій колектор, а останки героїв просто викидають, а в кращому випадку звалюють в загальний ящик і ховають заново.\nОсь де варто було б попрацювати нашим історикам! Як взагалі могло таке статися, що в центрі Москви давно існує явно стародавнє поховання і ніхто з археологів та істориків навіть не спромагається задатися питанням: хто тут похований?\nНу добре. Припустимо, історики не знають про братські могили полеглих на Куликовому полі воїнів в Старо-Симоновим монастирі. Зрештою, це поки лише наше припущення.\nАле ж про те, що тут, в самій церкві Різдва Пресвятої Богородиці, лежать останки Пересвіту і Ослябі, вони знають прекрасно! Напевно, подумали ми, старе надгробок з їх могили досі дбайливо тут зберігається. Зовсім ні!\nВходимо до церкви.\nУсередині її, зліва від входу - надгробок над могилами героїв Пересвіту і Ослябі, встановлене лише кілька років тому. Справжня древня кам'яна дошка (плита), покладений на їх могилу в XIV столітті і про яку згадує, наприклад, Карамзін, сьогодні взагалі не видно. Під новим надгробком її немає, як нам сказали в церкві. Можливо, вона до цих пір вмурована в стіну церкви, як про те пише Карамзін. Але про це в церкві сьогодні ніхто не знає. Швидше за все, вона була по-варварськи роздроблена відбійними молотками серед безлічі інших стародавніх плит з написами, які на одному з суботників в 1960-х роках були винесені з церкви і тут же знищені! Про це нам повідомив очевидець подій, який брав участь в суботниках по знищенню реліквій. Він особисто виносив плити з церкви. У всякому разі, де сьогодні знаходиться стародавня надгробна плита і що на ній було написано, нам з'ясувати не вдалося.\nБільш того, нам не вдалося виявити в історичних працях текст напису на плиті.Що ж на ній було написано? І чому в 60-і роки нашого століття, коли начебто спав революційний чад боротьби з релігією, хтось безжально (і з розумінням справи) віддав бузувірський наказ методично роздрібнити відбійними молотками безцінні плити з справжніми древніми написами, що зберігалися аж до нашого часу в храмі Навіть в 20-е і 30-е роки їх не чіпали\nТак, може бути, справа насправді не в релігії, а в російській історії? Що стосується нас, то ми під тягарем примусових нам фактів були змушені зробити висновок, що вже багато років в нашій країні ведеться методичне і непомітне для громадськості підле знищення російських пам'ятників старовини, які могли б пролити світло на справжній зміст давньоруської історії.\nДе знаходиться СЕЛО Рожества,\nПоскаржитись Дмитро Донський\nПісля Куликовської битви?\nВ "Історії церкви Різдва Богородиці на Старому Симонового в Москві" ясно сказано, що відразу після Куликовської битви Дмитро Донський передав цій церкві село Рожества, що знаходилося на Кулчковом поле. Ось ця цитата: "Великий князь, здобувши перемогу над Мамаєм, в день свята Різдва Пресвятої Богородиці, Різдвяної, на Старому Симонового обителі дав вкладу село Рожества, що знаходилося на місці Мамаєва побоїща"\nІсторики вважають, що Куликовська битва була в Тульській області. Чи не дивно тоді, що Дмитро Донський передав московській церкві село, віддалене від неї на 320 кілометрів ?! Та й до того ж не зі свого великокнязівського спадку в Тульській області в той час були уділи інших князів 'Такого в достовірної російської історії ніхто і ніколи не робив!\nЦя безглуздість миттєво зникає, якщо Куликовська битва відбувалася в Москві, тобто зовсім поруч з Симоновим монастирем. І дійсно, за збереженими свідченнями, Старо-Симонов монастир в останні 200-300 років ніяких володінь в Тульській області не мав. А мав Симонову слободу або "сільце" в Москві, недалеко від своїх стін. Дійсно, "при Богородіцерождественской, на Старому Симонового, обителі перебувала слобода, в якій жили служителі Симонова монастиря, як-то: коміри, теслі, ковалі та інші робочі і ремісничі люди".\nБИТВА МАМАЯ З Тохтамиша\nВ 1380 РОЦІ ЯК ЩЕ ОДНЕ ОПИС\nКуліковськой битві 1380 РОКУ\nВідразу після Куликовської битви, як нам кажуть історики, "Мамай, який втік в свої степи, зіткнувся там з новим ворогом: то був Тохтамиш, хан Заяіцьком Орди, нащадок Батия. Він йшов забирати у Мамая престол Волзької Орди, як викрадене надбання Батиєвих нащадків. союзник Мамая Ягелло .. залишив Мамая напризволяще. Тохтамиш розбив Мамая на берегах Калки і оголосив себе володарем Волзької Орди Мамай втік до Кафи ... і там був убитий генуезцями "(Костомаров).\nВідразу звертає на себе увагу схожість між описом Куликовської битви і битви на Калці.\n1) Дві великі битви відбуваються в один рік (1380)\n2) В обох битвах розбитий один і той же полководець - Мамай.\n3) Одна битва відбувається на Калці (КЛК без огласовок), друга - на Куликовому полі (теж КЛК)\nЯвна близькість назв: Калка - Куликове. Ми вже відзначали це вище.\n4) У обох битвах присутній литовський союзник Мамая, який змінив йому (або "який не встиг надати допомогу").\n5) Після битви з Тохтамишем Мамай біжить в Кафу Це практично все, що відомо про розгром Мамая на Калці.\nНаша гіпотеза. Розгром Мамая на Калці - це ще один опис Куликовської битви, що потрапило в літописі. Воно дуже короткий на відміну від розгорнутого викладу подій Куликовської битви в декількох переказах. В цьому випадку виявляється, що Тохтамиш - це Дмитро Донський. Дуже важливий висновок, ідеально лягає спати в нашу загальну реконструкцію. Справді: як ми бачили, літописи вважають Тохтамиша нащадком Батия. Але ми вже ототожнили Батия з Іваном Калитою. Дмитро Донський - онук Івана Калити. Тобто він дійсно нащадок Батия. Тут літописі абсолютно праві.\nГЕОГРАФИИ Куликовської битви\nНа рис. ми спробували відновити справжню географію і схему Куликовської битви на території Москви.\nМОСКВА ЗАСНОВАНА БЛИЗЬКО 1382.\nЩЕ ОДИН ДУБЛІКАТ Куликовської битви:\nРОСІЯН З ТАТАРАМИ У 1382 РОЦІ\nТрадиційно вважається, що Москва заснована князем Юрієм Долгоруким в 1147 році (вперше згадана в літописі як місто саме під цим роком у традиційній хронології).\nОднак Московський Кремль був вперше побудований за Дмитра Донському (в кінці XIV століття). Ми вже ототожнили Дмитра Донського з ханом Тохтамишем Через два роки після Куликовської битви 1382 року хан Тохтамиш з двома суздальскими князями (!) І з військом приходить до Москви. Москва була взята. Хто ж захищав Москву від Тохтамиша? Дмитро Донський? Природно, немає, так як Дмитро Донський це і є Тохтамиш (тому і йшли з ним суздальські князі). І дійсно, історики кажуть нам, що перед походом Тохтамиша на Москву Дмитро Донський "завчасно поїхав до Костроми". На нашу думку, Кострома в той час була резиденцією великого князя і саме з Костроми Дмитро-Тохтамиш прийшов з військами до Москви (тому-то його і не було в Москві). А Москву захищав, згідно з літописом (Архангелогородський літописець), литовський князь Остей.\nЗ цього взяття Москви в 1382 році, згідно з деякими літописами, виявляється, починається нова ера "За татарщини, або по Московському взяття". Саме тоді Дмитро = Тохтамиш остаточно заволодів Москвою, побудував Московський Кремль. Мабуть, це і є реальне підгрунтя Москви як великого укріпленого міста. Як ми бачимо, підстава Москви відбулося практично відразу після Куликовської битви і на тому місці, де битва відбулася.\nТака наша гіпотеза знаходить непряме підтвердження також і в наступному переказі. На початку XVI століття, коли вони говорили про те, що "Москва - Третій Рим", "явилась потреба довести, що Третій Рим - Москва і за своїм початку не віддаляється від двох своїх побратимів (тобто від перших двох Римів. - Авт. ), точно так же заснований на пролиття крові "(Забєлін). Ця легенда про те, що "Москва стоїть на крові", є, швидше за все, спогадом про те, що місто виникло на місці жорстокої Куликовської битви\nМоже бути, літописне оповідання про битву 1382 року росіян з татарами в Москві, поміщений в хроніці на "відстані" всього лише на два роки від Куликовської битви, є повторним, але більш короткою згадкою про все ту ж Куликовській битві? Літописці не здогадалися, що це два описи однієї і тієї ж битви (більш повне і коротке), і злегка розсунули їх у часі (всього на два роки). До речі, Куликовська битва відбулася на початку вересня (8-го числа), а битва в Москві 1382 року - в кінці серпня (26-го числа), тобто практично в одному і тому ж місяці. Говорячи про місяць і день, літописці розсунули два опису однієї битви лише на два тижні.\nУ Куликовській битві переміг Дмитро Донський, а в московській битві 1382 переміг Тохтамиш - все той же Дмитро Донський!\nЦікавий штрих, який показує, як історики непомітно "редагують історію". Виявляється, деякі епізоди з літописних повістей М. Н. Тихомиров вважав недостовірними і не включав в свої дослідження, наприклад, версію про зрадницької ролі великого князя Олега Івановича Рязанського, нібито показав Тохтамишу зручні броди на Оці ( "Повісті про Куликовську битву"). А в нашій реконструкції цей вчинок Олега Рязанського абсолютно ясний: чому б йому не показати брід своєму великому князю Дмитру Донському = Тохтамишу ?! Ніякої зради. Навпаки - природне співробітництво між російськими ординськими князями.\nДо речі, кілька слів про історію Олега Рязанського. Перед Куликовської битвою він злякався Мамая і став умовляти руських князів не воювати з Мамаєм. Цей вчинок 1380 року було розцінено як зрада. Мало не став рязанський князь посібником "татар".\nПрактично та ж історія зради Олега Рязанського включена і в легенду про "Московському взяття" 1382 року. Олег перейшов до Тохтамишу, бив йому чолом, "став йому помічником в подоланні Русі і пособником на капость християнам". Став посібником "татар".\nШвидше за все, тут перед нами одна і та ж історія, але роздвоївся в літописах внаслідок невеликої помилки в хронології.\nБій 1382 року описано як надзвичайно жорстоке, повідомляється, що розгром Москви "був страшний". "Одних трупів було поховано 10 тисяч" (Тихомиров).\nУ зв'язку з цим повернемося ще раз до питання про масові військові поховання в Москві, що датуються 1380 або +1382 роками. У зв'язку з російсько-татарської битвою 1382 року Тихомиров повідомляє, що під час розкопок в Кремлі на краю пагорба знайшли купи кісток і черепів, перемішані з землею в повному безладі (порівняйте зі згаданими вище аналогічним чином "перемішані" похованнями в Старо-Симоновим монастирі) . У деяких місцях кількість черепів явно не відповідало іншим кісткам скелетів. Очевидно, свого часу такі місця служили похоронними ямами, в які в безладді були укладені частини розрубаних трупів. За Тихомирову, це ті ями, де погребались останки нещасних жертв, загиблих під час взяття Москви татарами в 1382 році.\nНаша гіпотеза. Це велике масове поховання на території Кремля (на іншому Красному Холмі?) Є ще одна група братських могил, в яких лежать воїни, полеглі в Куликовській битві. Традиційна датування поховання 1382 роком практично збігається з роком Куликовської битви (1380). Поховання знаходилося поблизу від пізнішого пам'ятника Олександру II. Інша масове поховання воїнів Куликовської битви - в Старо-Симоновим монастирі.\nХАН Тохта І ТЕМНИК нога\nДублікат-ВІДДЗЕРКАЛЕННЯ хана Тохтамиша\n(= ДМИТРА ДОНСЬКОГО) І темник Мамая)\nПодії Куликовської битви через 100-річного зсуву в хронології опустилися в нашій історії вниз і відбилися у вигляді смути в Орді кінця XIII століття - боротьби між Тохтой і Ногаем. Накладення Мамая на Ногая см. Вище при обговоренні 100-річного зсуву в російській історії.\nДЕ БУЛА СТОЛИЦЯ\nДО Куликовської битви?\nЗвернемося до церковного переказу. З епохою кінця XIV століття (коли і відбулася Куликівська битва) пов'язаний відомий російський православний свято - Стрітення Володимирської ікони Божої Матері. У Москві досі є вулиця Сретенка, названа на згадку про зустріч цієї ікони в зв'язку з очікуваним навалою Тимура. Це було невдовзі після Куликовської битви.\nМи не знайшли в старих церковних текстах подробиць подій, що лежать в основі цього шанованого на Русі свята. Зокрема, не виявили церковного канону, який би їх описував. У той же час існує старий російський церковний канон, присвячений "пришестя" сьогодні менш відомої (в порівнянні з Володимирської) Федоровской ікони Божої Матері, яка представляє собою лише невелике видозміна Володимирській. Події російської історії, описані в цьому каноні, датуються тієї ж самої епохою - самим початком XV століття, невдовзі після Куликовської битви. У ньому, мабуть, і міститься відповідь на винесене у заголовок цього розділу питання.\nЦерковний канон чітко говорить, що столиця російського царя того часу - місто Кострома: "Днесь світло красується преіменітом град Кострома і вся руська країна" (тропар канону); "...яко тверде зброю на вороги дарувала єси граду твоєму Костромі і всієї російської країні "(седален канону) (див. церковні служебники XVI-XVII століть).\nВважається, що напередодні навали Тохтамиша на Москву Дмитро Донський нібито втік з Москви до Костроми. Стає зрозумілим, чому саме в Кострому. Тому що Кострома була столицею царя-хана Дмитра (він же - Тохтамиш). Звідти він і збирався виступити в похід на Москву. Кострома - велике місто, що знаходиться зовсім поруч з Ярославлем. Тобто - з Великим Новгородом, як ми вже розуміємо\nВ історії збереглися смутні спогади про те, що Кострома один час мало не стала столицею, що вона сперечалася за це право з Москвою (див., Наприклад, довідник "Росія і СРСР за 1000 років в іменах, датах, фактах". М, 1992). В середині XVII століття Кострома була третім за величиною містом на Русі після Москви і Ярославля.\nНаша гіпотеза. В кінці XIV - початку XV століття місцеперебуванням російського царя-хана був місто Кострома. Москва ж була в той час ще не столичним містом, а прикордонним місцем битв між російськими князями.


Помічник пастора церкви «Віфанія» провів служіння в церкві Благодать\n17 жовтня 2010 року служіння церкви «Благодать» відвідав помічник пастора церкви «Віфанія» м.Київ, викладач Духовної семінарії, Борноволоков Олег.\nДіти недільної школи прославляють Господа\nНедільна школа церкви «Благодать» не тільки проводить недільні уроки для дітей, а й є свідченням роботи Бога в житті своїх учнів. 17 жовтня діти взяли активну участь у спільному богослужінні церкві. Учні 3-4 класів процитували вірші про велич нашого Господа і про те, як вони Його люблять.\nСвято «Жнив» в церкві «Благодать»\n10 жовтня в церкві «Благодать» пройшов чудовий день подяки Богу - свято «Жнив». В цей прекрасний день парафіяни церкви мали можливість засвідчити про щедрість Бога через приношення плодів з урожаю.\nЄвангелізація дітей Недільної школи церкви «Благодать»\n3 жовтня Недільна школа церкви «Благодать» провела євангелізацію. Урок цієї неділі був присвячений особливій місії для дітей: навчити їх нести Боже Слово людям і запрошувати їх до Божого дому.\nДень вчителя в Недільній школі\nУ першу неділю жовтня вже стало традицією вітати вчителів Недільної школи з професійним святом - Днем учителя.\nДмитро Булах: «Про депресію і як з нею боротися»\n24 вересня пастор церкви «Благодать» Дмитро Булах дав інтерв'ю студії «Еммануїл» для телепрограми «Клуб 700». Темою інтерв'ю з пастором стала розмова про депресію, як її уникнути в сучасному світі і про довіру людини до Бога.\nДень іменинника в Недільній школі\n26 вересня в Недільній школі пройшов День літнього іменинника.\nГосподь дає життя, і це велика радість для кожної людини, особливо для дитини. Кожна дитина чекає цього дня, щоб отримати подарунки! Але наші діти знають, що найбільший подарунок для них - це вічне життя з Господом.\nУ церкві "Благодать" почалася нова програма в Недільній школі\nЗ вересня місяця в Недільній школі церкви «Благодать» почалася нова програма для дітей «Справжній чемпіон». Вона буде проходити протягом першого навчального півріччя.\nВчитися для служіння Господу\nУ церкві «Благодать» 17-18 вересня відбулося перше заняття з навчання лідерів служінь, яке проводив КОЛЕДЖ З ПІДГОТОВКИ ЛІДЕРІВ служіння Київського об'єднання СВЦХЄВУ, для блага християнських церков і розширення меж Божого Царства.


Перехід на цифрову форму — Огляди Смартфонів\nПерехід на цифрову форму\nОпубликовано Ноябрь 9, 2019 – 11:00\nПеретворення в цифрову форму власними силами - зараз\nНаш сайт делает мониторинг обменников, тут вы сможете узнать про курс валюты больше.\nПротягом багатьох років цей термін викликав громадські суперечки, не будучи по-справжньому відчутним: було сказано, що перехід на цифрову форму супроводжується фундаментальними змінами в корпоративних структурах і культурі. Ієрархії є швидше перешкодою на шляху до цифрового перетворення - команди і проекти повинні зламати кордону між відділами. Щоб розробляти нові бізнес-моделі на цифровій основі, ми повинні бути дипломатичними і навчитися мислити ще більш зорієнтованим на поточні процеси і клієнтів.\nЦе, дійсно, правильно, але просто неконкретно і мало відчутно. В останні кілька років, в пошуках надійної майданчики, багато керівників компаній доклали додаткові зусилля, щоб делегувати тему оцифровки і віддати її на аутсорсинг чинним або передбачуваним експертним групам. Стартапи були виділені або куплені з метою управління цифровим перетворенням їх власної компанії. Зрештою, повсякденні справи не повинні страждати від перетворень.\nLAPP також зіткнувся з цим питанням. І після напруженої дискусії ми вирішили взяти нашу оцифровку в свої руки. Замість того, щоб переносити відповідальність на будь-яку цифрову «шлюпку», ми вирішили об'єднати зусилля з усім кораблем і всією командою, щоб розділити цифрове майбутнє. Ми переконані, що, хоч і не обов'язково найпростіший спосіб в короткостроковій перспективі, він кращий для наших клієнтів і, отже, для нас як компанії.\nДигитализация - справа кожного\nПричини такого рішення настільки ж складні, як і сама затія, і починаються з усвідомлення того, що оцифровка стосується всіх. Зміни в мисленні і дії, без яких перетворення в цифрову форму не відбудеться, повинні проникнути в кожного співробітника і всю компанію зсередини. Вони будуть розвиватися краще, якщо кожен активно братиме участь у розвитку, а не цуратися нових ідей і впливів ззовні.\nКоротенько іншими словами: кожна організація, кожен керівник, кожне відділення - у кожного співробітника нашої компанії є завдання, а разом з нею і обов'язок внести максимальний вклад в перехід на цифрову форму. Ніхто не може і не повинен сидіти склавши руки і говорити: «Це те, що наші цифрові колеги зроблять для нас».\nДругим важливим аспектом, який спонукав нас зайнятися цією темою самостійно, є переконаність в тому, що наші співробітники і корпоративні структури приносять з собою особливо хороші передумови: ми - сімейний бізнес середнього розміру, який завжди формував нашу корпоративну культуру. Особиста відповідальність, свобода вибору і креативність сильніше виражені серед наших співробітників, ніж ієрархічне мислення. Це дозволяє поширювати «тягар» нових ідей і змінюються структур мислення на всіх, тому що в будь-якому випадку це завжди практикувалося нами.\nЩо стосується корпоративних структур, LAPP щодо децентралізований. Це приносить величезну користь нашим клієнтам, тому що локалізовані і точно знаємо, які рішення вони шукають. Однак це також дає безпосереднє перевага нам - допомагає в цифровий трансформації: ми працюємо без централізованих корпоративних структур, в яких всі потоки сходяться в штаб-квартирі; це завадило б швидким і орієнтованим на клієнта дій. Швидше, ми звикли думати і діяти в локальних проектах, які впроваджують наші місцеві команди в значній мірі на самостійній основі. По суті кажучи: у нас короткі, бюрократичні процеси прийняття рішень, і ми вже працюємо як стартап на великих відстанях. Проте, перехід до цифровій формі є чіткою темою керівництва. Важливо встановити бачення і цілі, і це не самоціль.\nЦе, на нашу думку, вигідні умови. Інша справа, щоб ідея і концепція цифровізації проникли в повсякденне ділове життя. Зрозумілим є одне: цифрове перетворення не є самоціллю. Швидше, воно розроблено, щоб дати можливість компаніям надавати своїм клієнтам ще більш якісні послуги і продукти, роблячи їх, одним словом, щасливішим.\nВ принципі, оцифровка впливає на два напрямки:\nзовнішнє, тобто в зовнішньому іміджі компанії на своїх клієнтів;\nвнутрішнє, т. е. в автоматизацію та оптимізацію бізнес-процесів на основі інформаційних технологій, а також в оптимізацію творчих процесів і процесів прийняття рішень.\nГоворячи про зовнішньому напрямку, наприклад, мова йде про електронну комерцію та онлайн-ринках, про поліпшення продуктів і послуг для клієнта і розробці тих, які можливі тільки за допомогою дигіталізації.\nУ внутрішньому напрямку центральну роль грають вже згадана оптимізація процесу і розробка нових бізнес-моделей. Є багато аспектів, які впливають на клієнта, іншими словами, вони приносять користь обом сторонам: логістичні послуги, такі як відстежування товарів і пропозицій, або автоматизовані системи переупорядковування - пропозиції, за допомогою яких компанія може розширити свою зону обслуговування. Не кажучи вже про всі види цифрових каналів продажів, інформації та зв'язку, які підтримують прямий цілодобовий контакт між клієнтом і компанією, а також спрощують відкриття нових клієнтських груп.


ГРУНТОВКА АЛКІДНА АНТИКОРОЗІЙНА ДЛЯ ДЕРЕВА І МЕТАЛУ LUXE\nГРУНТОВКА АЛКІДНА АНТИКОРОЗІЙНА ДЛЯ ДЕРЕВА І МЕТАЛУ LUXE ТУ У 24.3-24712930-010-2004\nСфера застосування: Грунт на алкідній основі, призначений для захисту від корозії металевих поверхонь, які експлуатуються при атмосферних умовах і всередині приміщень.\nВластивості: Грунт захищає від корозії, має відмінні захисні властивості (водостійкість, хімстійкість); швидко сохне; легко наноситься, добре розтікається по поверхні; має високу покривну здатність, твердість, адгезію до металу, не має різкого запаху (не містить ароматичні вуглеводні, використовуються безсвинцеві сикативи).\nПідготовка поверхні: Металеву поверхню очистити від пилу, бруду, іржі і сторонніх включень щіткою або наждачним папером. Дерев'яні поверхні попередньо покрити захисним ґрунтувальним просочувачем WOOD LINE WOOD BASE. Оброблювана поверхня повинна бути сухою.\nНанесення покриття: Грунтовку ретельно перемішати перед застосуванням. При необхідності розбавити синтетичним розчинником THINNER SYNTHETIC (до 10% від об'єму). Ґрунтовку наносити пензлем, валиком або розпилювачем в 1-2 шари з інтервалом не менше 2 годин при температурі від плюс 18ᴼС до + 22ᴼС. При більш низькій температурі час висихання збільшується. Фарбування загрунтованої поверхні виробляти емалями LUXE через 5 годин після нанесення ґрунту.\nЗовнішній вигляд покриття - рівне матове сіре покриття.\nЧас висихання до ступеня 3 при температурі: плюс (105±5)°С, хв, не більше - 35 плюс (20±2)°С, не більше - 10 год.\nМасова частка нелетких речовин, не менше - 60-74%.\nСтійкість покриття грунтовки до статичного впливу води при температурі (20±2)°С не менш - 48 год.


Стаття 93. Особи, до яких застосовуються примусові заходи медичного\n4) злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу під час відбування покарання. Вони можуть бути звільнені від подальшого відбування покарання, і суд має право застосувати до них примусові заходи медичного характеру чи передати на піклування органів охорони здоров'я (п. З ст. 93). У разі припинення примусових заходів медичного характеру такі особи можуть підлягати подальшому відбуванню покарання (ч. 4 ст. 95).\nКПК (частини 2 і 3 ст. 408, статті 416, 417).\nПостанова ПВС N2 7 від 3 червня 2005 р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».\nИнформация, релевантная "Стаття 93. Особи, до яких застосовуються примусові заходи медичного характеру"


Чи потрапили рівненські ВНЗ під втрату ліцензій? | ОГО\nБурхливе обговорення викликала навчальна діяльність та виконання законодавства у трьох приватних вищих навчальних закладах. Це "Міжнародний Слов’янський університет. Харків", "Кіровоградський інститут регіонального управління та економіки" та "Хмельницький коледж технології та дизайну".\nЯк повідомляє УНН, проведені Державною інспекцією навчальних закладів України перевірки засвідчили суттєві порушення і недоліки у роботі вказаних навчальних закладів. Зокрема, у ході інспектування "Міжнародного Слов’янського університету. Харків", було встановлено, що фахова освіта більшості викладачів не відповідає профілю дисциплін, які вони викладають. Частина викладачів не мають відповідного наукового ступеня та вченого звання, а також за останні п’ять років не проходили підвищення кваліфікації та стажування.\nРівненський інститут МАУП позбавили ліцензії\nЩодо "Кіровоградського інституту регіонального управління та економіки” та “Хмельницького коледжу технологій та дизайну”, то порушення виявлені як у кадровому, навчально-методичному, так і матеріально-технічному забезпеченні навчального процесу.\nПісля заслуховування та обговорення результатів перевірок акредитаційної комісії ухвалила рішення про анулювання ліцензій на надання послуг у сфері вищої освіти на усі спеціальності для вказаних ВНЗ. Усіх студентів навчальних закладів, ліцензії яких анульовано, пообіцяли перевести до інших вищих навчальних закладів на ті самі спеціальності та без погіршення умов контракту.\nУмови прийому до ВНЗ у 2014 році: на які зміни чекати абітурієнтам?\nРівненські приватні навчальні заклади в злощасний перелік не потрапили.\nНагадаємо, що під час цьогорічної вступної кампанії на Рівненщині абітурієнти подали 42 915 заяв за освітньо-кваліфікаційними рівнями «молодший спеціаліст» та «магістр». Найчастіше абітурієнти обирали спеціальності «Правознавство», «Країнознавство», «Політологія», «Діловодство», «Дошкільна освіта», «Соціальна педагогіка», «Облік та аудит», «Фінанси і кредит», «Лікувальна та акушерська справа», «Фармація» та «Виробництво харчової продукції». Менш популярними залишаються професії з галузей будівництва та сільського господарства. На думку заступника голови Рівненської облдержадміністрації Олексія Губанова, цо це пов’язано з «модою», яка існує зараз на ринку професій. "Тому потрібно популяризувати саме такі професії, які пов’язані з реальним сектором рівненської економіки", - наголосив він.\nАвтор: Ольга ЛІРНИК Переглядів: 2994\nстуденти, університети, ліцензія, вищі навчальні заклади, Міністерство освіти й науки, ВНЗ Рівне, ВНЗ


Логіка Підготовка до школи Каплуновська Торсінг ігрові вправи - Підготовка до школи - knigovo.com.ua\nКаталог » Підготовка до школи » Підготовка до школи Логіка Авт: Каплуновська О. Вид: Торсінг\nПідготовка до школи Логіка. Дорогий читачу, якщо ти любиш відгадувати та загадувати загадки, вирішувати складні задачі та головоломки, грати в ігри, де потрібні розум та кмітливість, тоді сміливіше перегортай сторінки зошита. Запропоновані ігрові вправи розвиватимуть у тебе здатність розмірковувати з використанням основних логічних прийомів.\nЛогіка для малят Авт: Товстий В. Вид-во: Промінь\nСупертренажер майбутнього школяра Нова школа Авт: Т. Квартник Вид: АССА\nТести Навчалочка Що знає малюк у 5-6 років Вид: Ранок\nКомплекс тренажер Мислення 5+ Авт: В. Федієнко Вид: Школа\nНавчалочка Підготовка до школи Авт: Каспарова Ю. Вид-во: Ранок\nЗаняття з мамою Навчалочка Збірник завдань 5-6 років Вид: Ранок


У Росії показали розкішну яхту Дерипаски - новини сьогодні\nРосійський олігарх Олег Дерипаска , близький до президента РФ Володимира Путіна, витратив один мільярд рублів (понад 400 млн гривень) на будівництво яхти "Селена".\n"Крута яхта, борознити якій припало не західні модні маршрути, а наш рідний Байкал. Господар-патріот цього судна – Олег Дерипаска", – йдеться у Telegram-каналі "Тільки нікому".\nЗа даними журналістів, тільки "розумний" унітаз на судні коштував півмільйона рублів (понад 200 тисяч гривень).\n"У "Селени" 4 яруси, кімната для йоги і величезна спальня", – відзначається у повідомленні.\nЯк повідомляв OBOZREVATEL, у січні 2018 року Міністерство фінансів США подало Конгресу США "кремлівську доповідь", до якої внесені 210 імен — 114 високопосадовців РФ і керівників державних російських компаній, а також 96 олігархів.\nУ квітні США внесли до санкційного списку сімох російських бізнесменів і 17 високопосадовців, а також 14 компаній. Зокрема під санкції потрапили: Олег Дерипаска, Володимир Богданов, Сулейман Керімов, Ігор Ротенберг, Андрій Скоч, Кирило Шамалов, Віктор Вексельберг та інші.\nМіністерство фінансів Сполучених Штатів повідомило конгрес про намір завершити дію санкцій проти російських компаній En+, Rusal і "Євросибенерго", президентом яких був Дерипаска, оскільки вони пішли на суттєву реструктуризацію і зміни у корпоративному управлінні.\n17 січня 2019 року Міністерство фінансів США дало компаніям Дерипаски відтермінування від набуття чинності американськими санкціями.\nРосіяНовини РосіїОлег Дерипаска


Вхід до кабінету Вхід до кабінету\nЗбільшуйте прибуток з MultiOil Business\nПідключити MultiOil Business\nЗалиште номер Вашого телефону і ми надішлемо\nСМС з посиланням на скачування додатка.\nЩо таке MultiOil Business?\nMultiOil Business - це міжемітентська система, яка дозволяє мережі АЗС заробляти на продажі палива інших АЗС своїм клієнтам.\nОсобистого кабінету менеджера АЗС і мобільного застосунку, через які співробітники компанії здійснюють заправку.\nЯку проблему вирішує MultiOil Business?\nЛокальна АЗС не може весь час заправляти своїх клієнтів, так як водій може потребувати паливо в регіоні, де немає Вашої АЗС. MultiOil Business дозволяє в декілька кліків зробити можливою заправку на іншiй АЗС, з можливістю встановлення своїх цін.\nВ особистому кабінеті MultiOil Business Ви додаєте клієнта якому поповнюєте рахунок.\nУ спеціальній вкладці Ви виставляєте ціни на паливо інших мереж.\nПри заправці клієнта на іншій мережі, Ви заробляєте суму рівній різниці Вашої ціни від закупівельної, помноженої на обсяг заправленого палива.\nІнші можливості MultiOil Business\nШвидка реєстрація клієнта\nМожливість виставлення персональних цін\nМожливість поповнення та моніторингу балансів клієнтів\nШвидке завантаження потрібних звітів\nДля отримання більш детальної інформації та демонстрації системи,\nзалиште замовлення і наш менеджер з Вами зв'яжеться


Головна/Земля/Антарктиду, крім глобального потепління, плавлять підземні джерела\nЗа оцінками фахівців, це явище триває роками і воно б не мало впливу, якби не зміна клімату.\nГрупа вчених з державної організації Великобританії British Antarctic Survey провела дослідження землі під крижаним щитом Антарктиди і з’ясувала, що його східну частину розплавляють зсередини геотермальні потоки. Робота опублікована в журналі Scientific Reports.\nУ 2009 році Європейське космічне агентство (ЄКА) запустило супутник GOCE (Gravity Field and Steady-State Ocean Circulation Explorer), який досліджував гравітаційне поле Землі і зміни, що відбуваються в скупченнях льоду. Однак він не зміг зібрати дані над Південним полюсом, і там утворився пробіл. Щоб його ліквідувати, група вчених з Великобританії за підтримки ЄКА запустила проект PolarGAP.\nЙого учасники провели радіолокаційні дослідження над Антарктидою, охопивши ділянку зі східної сторони розміром 50 на 100 кілометрів. Локатор проник через трикілометровий щит і зобразив поверхню землі під ним. Ці дані показали, що під земною корою існує джерело тепла, яке плавить лід знизу вгору. Вчені поки не впевнені щодо його природи, але припускають, що це можуть бути гарячі камені і геотермальні потоки. Подальші дослідження повинні уточнити цю інформацію.\nКерівник роботи Тому Джордан (Tom Jordan) поділився подробицями:\n«Спостережуваний нами процес танення триває тисячі, а можливо, й мільйони років, але при цьому не сприяє прямому зменшенню крижаного покриву. Однак у майбутньому, при подальшій зміні клімату регіон може стати більш чутливим, і тоді цей феномен здатний вплинути на швидкість танення льоду».\nУ минулому році вчені з Лабораторії реактивного руху NASA опублікували інше дослідження, яке показало, що під західною частиною Антарктиди існують схожі тенденції. Вони навіть припустили, що процес танення там проходить швидше утворення нових крижин. У липні фахівці з Університету Род-Айленда опублікували доказ того, що під льодовиком Пайн-Айленд може існувати активне джерело вулканічного тепла, яке теж підтоплює лід знизу.


Звужені права « Взгляд юриста\nЯк відомо, 19 листопада ц.р. набирає чинності новий Кримінальний процесуальний кодекс (КПК) України, який водить до цього невідомий нашій державі новий формат кримінального процесу. Насамперед це стосується скасування стадії порушення кримінальної справи і натомість введення Єдиного реєстру досудових розслідувань. Так, вже з листопада вся інформація, яка міститься в заявах (повідомленнях) про злочини, заноситься до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що є підставою для початку досудового розслідування. Відповідно скасовується стадія дізнання, в межах якої проводилася перевірка поданої заяви про злочин щодо наявності в ній достатніх даних, які вказують на наявність ознак злочину. Ініціатори прийняття нового КПК України неодноразово зазначали, що це є позитивним моментом, оскільки дозволить забезпечити належну перевірку кожної заяви про злочин. Разом з тим, існує й інша статистика, яка свідчить про те, що лише по 30% поданих заяв порушувалися кримінальні справи, по інших же виносилися постанови про відмову в їх порушенні. В недалекому ж майбутньому всі 100% заяв будуть внесені до реєстру і по всіх них проводитиметься досудове розслідування. Проте слід розглянути проблеми, які виникають вже на стадії реєстрації такої заяви та внесення інформації з неї до Єдиного реєстру досудових розслідувань.\nПочнемо з того, що форма такої заяви (повідомлення) про злочин в статті 214 КПК України не встановлена, отже вона може бути як усною, так і письмовою. Зокрема, відповідно до пункту 1.1 розділу 2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 17 серпня 2012 року № 69 (Положення про реєстр), усні заяви заносяться слідчим або прокурором до протоколу, який підписується заявником. Разом з тим, якщо заява подаватиметься телефонним чи іншим зв’язком, то заявник не зможе підписати заяву чи протокол та не буде попереджений про кримінальну відповідальність за неправдиве повідомлення про злочин. Більше того, у цьому випадку навіть не буде встановлено та перевірено його особу. В такому разі у слідчого виникає обов’язок протягом 24 годин внести таку заяву (повідомлення) до реєстру та розпочати розслідування, проте достовірність викладеної інформації при поданні усного повідомлення перевірити неможливо. Таким чином, існує ризик подання таких заяв громадянами через сварку, особисту неприязнь, конкуренцію у бізнесі тощо, що відповідно призведе до обмеження прав громадян під час досудового розслідування по фактах, викладених в усних повідомленнях. Існує також проблема змістовної наповненості заяви про злочин. Зокрема, згідно з частиною 5 статті 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вноситься ряд відомостей, зокрема, про: дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім’я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела та ряд інших відомостей. . Крім того, в пункті 1.2. розділу 2 Положення про реєстр зазначено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві або повідомленні повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Відповідно, а ні КПК України, а ні вказане положення не дають відповіді, яким чином діяти слідчому або особі, уповноваженій на прийняття заяви, якщо окремі дані відсутні в заяві (повідомленні) про злочин. Так, пересічний громадянин України не має знань в галузі правознавства і тим більше кримінального права, а тому зокрема, може не зазначити в заяві про злочин ім’я і по батькові (обмежившись ініціалами) чи не зможе описати ознаки злочину, як вони передбачені в Кримінальному кодексі України. Отже така заява не відповідатиме встановленим вимогам. Відсутність певної змістовної наповненості заяви фактично призведе до того, що особа, уповноважена на внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань, об’єктивно не зможе внести відсутню інформацію в реєстр, а отже не зможе зареєструвати цю заяву. Що робити в такому випадку нове законодавство відповіді не дає. Це питання вирішить практика та досвід, швидше за все такі «неповні» заяви використовуватимуться в оперативно-розшуковій діяльності як орієнтуюча інформація.\nСкасування стадії порушення кримінальної справи призводить до обмеження ряду прав особи, насамперед, на оскарження рішень державних органів. Так, якщо на сьогодні кримінальна справа порушується за рішенням (постановою про порушення кримінальної справи слідчого чи прокурора), яке відповідно до статті 236-7 чинного КПК України може бути оскаржене до суду, то внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань не передбачає прийняття процесуального рішення в розумінні статті нового 110 КПК України, яке може бути оскаржене особою. При цьому про закриття кримінального провадження виноситься постанова, яка може бути оскаржена відповідно до статті 284 КПК України. Разом з тим, внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань не може бути оскаржене як дії слідчого чи прокурора, оскільки стаття 303 КПК України містить перелік дій та бездіяльності, які можуть бути оскаржені. Також в частині 2 цієї статті зазначено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді. Загальноприйнятою і безспірною є позиція, що з початком кримінального провадження ряд прав особи обмежується, оскільки, насамперед, до особи вже можуть застосовуватися заходи забезпечення кримінального провадження – привід, відсторонення від посади, затримання тощо. Крім того, особа викликатиметься на допит чи залучатиметься для проведення інших слідчих (розшукових) дій (в тому числі, і негласних), що пов’язано з втручанням в приватне життя людини. Таким чином, заміна стадії порушення кримінальної справи на внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань призведе до скасування права громадян на оскарження рішення про початок розслідування, хоча відповідно до статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.\n(Спеціально для «Судового вісника»)


ᐈ Ролик обвідний ременя ГРМ 481H на Чері М 11 481H-1007071-Febi-FEBI потрібно купити? Низька ціна 325 грн в магазині CHERY.NET.UA\nРолик обвідний ременя ГРМ 481H Чері М 11 481H-1007071-Febi-FEBI\n✔ Відправимо запчастини на Чері М 11 вже СЬОГОДНІ в будь-яку точку України, при замовлені — до 16-00 с ПН — ПТ, СБ — до 14-00. Все, що потрібно для китайських авто Chery M11 ви можете придбати в одному магазині! Ролик обвідний ременя ГРМ 481H 481H-1007071-Febi — Надається 14 днів гарантії на обмін або повернення.\nРолик обвідний ременя ГРМ 481H. Артикул: 481H-1007071-Febi\n481H-1007071-Febi • Ролик обвідний ременя ГРМ 481H • Chery M11 вибирають:


Клара Ґудзик розуміла релігійну ситуацію природно та органічно, – Мирослав Маринович - УКУ\nКлара Ґудзик розуміла релігійну ситуацію природно та органічно, –…\nКлара Ґудзик розуміла релігійну ситуацію природно та органічно, – Мирослав Маринович\nВівторок, 11 Січня, 2011\nЩе зовсім молодий 2011 рік продовжує косити добрих людей. Цього разу з життя пішла добре знана в Україні журналістка Клара Ґудзик. Уперше наші дороги перетнулися 1996 року на Європейській екуменічній асамблеї. З тих пір не помічати її добротних статей уже було неможливо. На зламі століть Клара Ґудзик стала одним із найкращих релігійних оглядачів України.\nЇї розуміння релігійної ситуації було природним та органічним. Вона схоплювала глибинні причини описуваних явищ відразу – якось легко та елегантно. Очевидно, головна причина цього, крім природної кмітливості, а з роками і взагалі мудрості, – це її невимушений києвоцентризм. Вона жила одвічною українською духовністю, а тому й відразу вловлювала, що тій загрожує: чи то ззовні – від тих, хто так любить Україну, що готові її задушити, чи то зсередини – від тих, хто душить її облудою та лукавством.\nКлара Ґудзик – українська православна жінка – не мала в собі ні грама конфесійної ворожості щодо інших християн. До всіх вона була однаково приязною, усіх оцінювала за єдиною моральною шкалою. Вона тішилася успіхам Українського католицького університету і була йому справжнім приятелем. Спілкуватись із нею було легко і приємно – хай же тепер «зустрінуть її, ликуючи, собори праведних і святих…, хай радіють нею світлоносні ангели Господні»!\nМолимося за упокій її душі і складаємо співчуття родині покійної та її колегам із газети «День», в якій вона стільки літ пропрацювала. Вічна пам’ять і Царство Небесне рабі Божій Кларі, яка завдяки своєму щирому євангельському духові стала Богові добрим другом (пор. Як. 2:23)!\nВід імені спільноти УКУ –\nМирослав Маринович, віце-ректор


Автор: При правильному догляді за домашнім вихованцем особливу увагу слід приділити стану вовняного покриву. Види гігієнічних процедур залежать від структури і довжини волосся. Для собак з короткою або довгою шерстю досить регулярного вичісування. Тримминг собак проводять для жесткошерстних порід.\nЩо таке тріммінг для собак? У деяких порід, наприклад, тер’єрів, шнауцеров, зовнішній покрив утворюється двома шарами вовни:\nм’яким і теплим підшерстям, що захищає від проникнення вологи;\nжорсткими остевими волоссям, що оберігають від впливів зовнішнього світу.\nУ природних умовах, коли тварина бігає серед колючих чагарників, старі волосся видаляються природним чином. Для вихованців, які містяться в домашніх умовах, розроблена особлива технологія механічного вищипування мертвих волосся. Використовуючи спеціальні інструменти, волосяну цибулину вивільняють від омертвілого волоса. На вільному місці виростає новий. Тримминг собак сприяє:\nполіпшенню якості і зовнішнього вигляду вовняного покриву без щоденного вичісування;\nактивізації зростання нового волосся.\nЯкщо вчасно не видаляти старі волосся, вони сплутуються з м’яким підшерстям, внаслідок чого:\nшерсть звалюється, утворюючи ковтуни;\nнемає нормального повітрообміну з шкірою;\nпід шерстю затримується волога, що провокує розвиток патогенної мікрофлори;\nсобака відчуває дискомфорт;\nвиникають проблеми з її здоров’ям.\nБагато власників тварин не розуміють, навіщо потрібно тріммінгованіе собак, і що це дає. Вони вважають, що достатньо обмежитися просто стрижкою. Однак ці процедури розрізняються кардинально. Покров жесткошерстной собаки після стрижки втрачає свою структуру, що пов’язано з будовою остевого волоса. У підстави він тонше і м’якше, ніж на кінці. При вищипуванні відростає волосся такого ж будови. Але при зрізанні зростає його тонка частина, тому з часом вся шерсть стає м’якою, починає звалюватися. Собака набуває неохайного вигляду.\nНавіть одинична стрижка може серйозно нашкодити вовняному покриву тварини. Відновити первинну структуру волосся можна лише частково, за допомогою професійного грумера, як називається перукар для собак.\nІснують різні види тримминга:\nгігієнічні процедури є обов’язковими під час линьки тварини;\nякщо домашнього улюбленця готують до змагань, проводиться виставковий тріммінг;\nв період між гігієнічними процедурами доглянутий вигляд підтримується за допомогою косметичних маніпуляцій.\nЗа методикою виконання розрізняють:\nручний спосіб або плакінг, коли вищипування волосся проводиться за допомогою пальців;\nмеханічний або стріппінг проводиться із застосуванням спеціальних інструментів.\nРозрізняють легкий або повний триммінг.\nПри легкому вигляді обережно знімають верхній шар відростила вовни, не зачіпаючи при цьому ще живий волосся. Частина, що залишилася шерсть акуратно підстригається.\nПід час повної процедури видаляється вся остевая шерсть. М’який підшерсток потім можна зістригти, якщо на вулиці тепло. У холодну пору його залишають.\nБільшість власників домашніх тварин за краще користуватися послугами професійних салонів, де знають, як робити триммінг собак. До процедури вихованця не купають, інакше шерсть буде вислизати з рук. Рекомендується її просто добре вичесати. При проведенні процедури:\nгрумер притискає мертвий волосся до інструменту, який лежить в долоні, і різко тягне в бік зростання;\nпоступово він просувається від голови в напрямку хвоста;\nна наступній стадії доходить справа до боків і лопаток;\nякщо собака перебуває у стресовому стані, можна влаштувати невелику перерву і дати їй заспокоїтися;\nпісля закінчення роботи вихованця чекає приємний теплий душ.\nСобак дрібних порід піддають процедурі тримминга, починаючи з 4-місячного віку. Для великих порід перша процедура проводиться з 6 місяців. Частота процедур для легкого тримминга становить кожні 3 місяці. Повну обробку фахівці рекомендують проводити кожні півроку.\nДля проведення тримминга зазвичай вибирають сезон линьки – весну або осінь. Якщо тварина регулярно бере участь в показах, процедура проводиться за півтора-два місяці до заходу. Однак у деяких порід, наприклад, у шнауцеров шерсть виростає повільніше. Тому їх тримінгують за 2,5-3 місяці до змагань.\nМожна самостійно визначити необхідність процедури, затиснувши в руці пучок собачої шерсті і злегка потягнувши його. Якщо частина волосків залишиться в руці, пора нанести візит грумера.\nНе рекомендується самостійно проводити тріммінг в домашніх умовах. Людина, який не знайомий з анатомічною будовою тварин і з тим, як тримминговать собаку, може тільки нашкодити їй, що загрожує появою лисин і інших неприємних наслідків.\nОднак багато власників віддають перевагу домашній стрижку собак, як частина гігієнічного догляду за вихованцем. Для її проведення необхідно підготувати спеціальні пристосування і професійні інструменти:\nстійкий стіл, на якому вихованець буде відчувати себе спокійно;\nметалеві гребінці з великими і дрібними зубцями з нержавіючої сталі;\nне надто жорсткі щітки-пуходеркой;\nдва тріммінгових ножа з зубами середньої і малої величини і зручною ручкою;\nспеціальну пудру або крейда, їх можна замінити дитячою присипкою;\nВажливо правильно підготувати вихованця до процедури:\nякщо шерсть звалялася, потрібно акуратно розібрати її руками, можна скористатися косметичним маслом;\nметалевою щіткою вичесати шерстяний покрив;\nвідмерлі ділянки підшерстя видалити за допомогою пуходеркой;\nпродезінфікувати інструменти, а потім дати їх понюхати собаці.\nПід час стрижки великих собак на дому можна робити невеликі перерви для відпочинку. Це дасть можливість тварині звикнути до триммінг. Якщо собака починає нервувати, можна зробити легкий масаж, відвернути її увагу. Після двох-трьох процедур більшість вихованців переносить тріммінг досить спокійно, багато спокійно сплять на столі. Якщо він проводиться правильно, тварина не повинно відчувати хворобливих відчуттів. Обробку хвоста, вух, лопаток можна робити в будь-якій послідовності.\nБез відповідних навичок самостійного проведення тримминга небажано. Щоб ознайомитися з усіма нюансами цього процесу, необхідно пройти навчання на курсах грумінг.\nЩо таке триммінг собак на дому: види, процес стрижки Ссылка на основную публикацию


Система сортування відходів Blanco SELECT BOTTON PRO 60 517470 на ⭐MTA.UA⭐ Купити за найкращою ціною!\nСистема сортування відходів Blanco SELECT BOTTON PRO 60 517470\n- 914 ₴ Акція\nповністю зібрана система з пластика з трьома 13-літровими відрами, інсталяційний комплект. оптимальне використання простору для шафи шириною 60 см\n558 x 400 x 350\nдля шафи шириною 60 см\nТип: система сортування відходів\nДодатково: повністю зібрана система з пластика з трьома 13-літровими відрами, інсталяційний комплект. оптимальне використання простору для шафи шириною 60 см\nРозмір, мм. (ШхДхВ): 558 x 400 x 350\nСумісність: для шафи шириною 60 см


Основні захворювання серцево-судинної системи у дорослих »Популярно про здоров'я\nmedzdoroviy.ru » Народні рецепти » Основні захворювання серцево-судинної системи у дорослих\nУ житті сучасної людини дуже багато різних проблем і дрібної суєти. І часом ми навіть не помічаємо, як від них страждає наша серцево-судинна система. Не дивно, що регулярний стрес призводить до розвитку різних захворювань. Всесвітня організація охорони здоров'я стверджує, що саме хвороби серця і судин стоять на першому місці серед причин смерті більшої частини людей усього світу.\nЗгідно з даними статистики подібні недуги забирають близько семи мільйонів життів щороку, що складає приблизно 30% від загальної кількості смертей. Це означає, що розглядати дану проблему слід з усією серйозністю і не залишати хвороби без уваги на самих ранніх стадіях. Якщо ви відзначаєте у себе наявність якихось насторожуючих симптомів, обов'язково звертайтеся до фахівця. Так ви не упустите нічого важливого і можливо врятуєте собі здоров'я і навіть життя.\nСпочатку розберемося, що ж собою являє серцево-судинна система. Вона включає в себе всі кровоносні судини і серце, і грає найважливішу роль в людському організмі. Саме ця система займається пересуванням крові по тілу, доставляючи до всіх клітин кисень і поживні елементи. Далі розглянемо, які ж існують хвороби серцево судинної системи у дорослих людей.\nАритмія - Це збій у ритміці серцебиття. Для того щоб визначити це захворювання слід всього лише навсього заміряти пульс людини в стані спокою, нормальні показники коливаються від шістдесяти і до дев'яноста ударів на хвилину. Точна діагностика можлива тільки за умови огляду лікарем і проведення електрокардіограми. Аритмія найчастіше пов'язана з недугами центральної і вегетативної нервової системи, в деяких випадках вона зустрічається при ураженнях міокарда та різних ендокринних хворобах. Для лікування використовують діуретики, антиаритмічні препарати, серцеві глікозиди. У деяких випадках аритмія виникає в результаті алкоголізму, тютюнопаління та тиреотоксикозу.\nАтеросклероз - Хронічний недуга, що вражає артерії великого і середнього діаметру. Його суть полягає у відкладенні ліпопротеїнів на оболонках цих судин. Профілактика полягає у здоровому способі життя, відмову від шкідливих звичок і зниженні маси тіла. Лікування медикаментозне з використанням цілого класу різних медикаментів, які діляться на групи.\nВарикоз - Патологічний процес, який проявляється ураженням тих судин або вен, які несуть кров. У них помітно збільшується діаметр просвіту, що викликає формування вузлів, які і є тими самими розширеннями, що перешкоджають нормальному кровотоку. Ускладнення - тромбофлебіт, шкірні виразки і серйозні кровотечі. Перший симптом - болі і втома в ногах. Лікується медикаментозно, а в запущених випадках за допомогою оперативного втручання.\nГіпертонія - Це стан підвищеного тиску. Проявляється шумом у вухах і головним болем. Носить заслужену назву «тихого вбивці», є одним з найпоширеніших недуг серцево-судинної системи. Лікується медикаментозно, а також за допомогою оптимізації способу життя, коригування дієти і відмови від шкідливих звичок.\nІнфаркт міокарда - Це стан ураження серцевого м'яза, яке викликане закупоркою артерії або її гілок. Може виникнути через атеросклерозу або ожиріння, іноді закінчується летальним результатом. Потребує лікування в умовах стаціонару і тривалого відновного періоду.\nІшемічна хвороба серця - Це патологія, яка виникає з причини порушеною кровенаполнітельной функції. Досить часто супроводжується й іншими серйозними хворобами, такими як кардіосклероз, стенокардія. Може призвести до інфаркту міокарда. Лікується медикаментозно, важливо обмежити фізичне навантаження, відкоригувати режим харчування.\nКардіосклероз - Хвороба серця, проявляється рубцюванням тканин у серцевому м'язі на тлі інфаркту або якогось запального ураження. Звичайно проводиться фізіотерапевтичне та санаторно-курортне лікування. Важливо обмежити фізичне навантаження і оптимізувати спосіб життя.\nПороки серця - Можуть бути як вродженими, так і набутими. Бувають операбельними і неоперабельними. У деяких випадках викликають летальний результат.\nСерцева недостатність - Це патологія, яка виражається в неможливості виконання серцем своєї функції насоса, що забезпечує кровообіг. Може розвинутися в результаті багатьох хвороб серця і судин, таких як артеріальна гіпертензія, ішемія, вади серця.\nСтенокардія - Це одна з форм ішемічної хвороби, яка проявляється в різких болях в області серця. Лікування медикаментозне. Препарати підбираються суто індивідуально лікарем.\nТромбоемболія - Процес закупорки кровоносних судин оторвавшимися тромбами. Особливо небезпечно, якщо вона відбувається в легеневій артерії та її гілках. Цей процес є наслідком тромбозу, який у свою чергу викликається атеросклерозом, тромбофлебітом та ін.\nПрактично всі вищеперелічені захворювання піддаються успішному лікуванню за допомогою медикаментів. У деяких випадках доводиться вдаватися до хірургічного втручання.\nПам'ятайте, що більшість захворювань серцево-судинної системи можна запобігти. Важливо вести здоровий спосіб життя, правильно харчуватися і берегти себе від стресів.\nСтатті за темою "Основні захворювання серцево-судинної системи у дорослих"