Об'єднання російських земель і утворення Московської держави в період володарювання Золотої Орди - Історія на 8ref.com\nОб'єднання російських земель і утворення Московської держави в період володарювання Золотої Орди - Історія\nПо Вітчизняній історії\nОб'єднання російських земель і утворення Московської держави\nв період володарювання Золотої Орди\nМурманськ 2006 р.\nМетою даної роботи є розгляд процесу і причин утворення Московської Держави і об'єднання російських земель.\nДля цього можна розглянути наступні задачі:\n1. представити процес появи Московського князівства;\n2. аналіз процесу утворення Золотої Орди;\n3. особливості і передумови піднесення Москви;\n4. аналіз передумов і особливостей об'єднання російських земель.\nУ історії політичного об'єднання Русі можна виділити наступні етапи:\n1. - кінець XIII - перша половина XIV в. Піднесення Московського князівства і початок об'єднання російських земель навколо Москви;\n2. - друга половина XIV - початок XV в. Успішний розвиток процесу об'єднання, зародження елементів єдиної держави;\n3. - міжусобна війна другої чверті XV в.;\n4. - друга половина XV - початок XVI в. Утворення єдиної держави\nМосковською Руссю називають державу, що існувала в період між епохами Древньої Русі (X - початок XIII вв.) і Російського царства (XVII в.). Московська Русь зародилася в надрах Древньої Русі, першої держави східних слов'ян.\nСлов'яни, що прийшли в міжріччі Волги і Оки з різних земель (Київської і Новгородської), створили там нову державу - Владимиро-Суздальское князівство. Центр Древньої Русі в кінці XII- початку XIII вв. поступово зміщався до північного сходу. Володимирські князья все менше цікавилися київським престолом - справжньою столицею Русі вони вважали свій стольный град Володимир.\nОднак в кінці 1230-х рр. Північно-східна Русь, скрушена ударами монголо-татар, увійшла до складу Золотої Орди. З цього часу і починається історія звільнення від ярма, створення незалежного, а потім і багатонаціонального царства.\nВесь розвиток країни виявився пов'язаним з посиленням питомого князівства з центром в Москві. За 400 років московське князівство зібрало майже всі землі, що входили в древню Русь, почало освоювати євразійські степи, тайгу і тундру. У Московській Русі склалися мова, національний характер і культура російського народу, окреслені історичні межі Росії.\nМайбутній центр Росії - Москва з'явилася міжріччя Оки і Волги XI або XII в. (археологи поки не вказують точної дати). Своє ім'я місто отримало від Москви - ріки, на якій стоїть. А хто так назвав ріку? Цього языковеды ще не знають.\nУ глибокій древності (I тис. до н.э. - середина I тис. н.э.) тут осіли финно-угорские племена, їх центром була міцність «Дьяково городище» недалеко від нинішнього Коломенського. На берегах ріки жили і древні балты, предки литовців і латишів. Тому назва Москва-ріки вчені тлумачать по-різному, засновуючись на різних мовах, - і як швидка, і як темна, і як ведмедяча. Можливо, воно сходить до балтскому або слов'янському поняттю «волога», «вода».\nУ VII в. скандінави-варяги і слов'яни по ріках проклали шлях «з варяг в греки», який зв'язав північну Європу з Візантієй. Одним з вузлів цього шляху було місце, де джерела Дніпра, Волги і Оки близько підходять один до одного. Тут судна волоком тягнули по суші, звідси можна було відправитися на південь, схід або північ. Якраз посередині цього річкового трикутника протікає Москва-ріка, що з'єднує Волгу з Окой.\nУ кінці X - початку XI вв. на її берегах з'явилися перші поселення слов'ян. Вони йшли сюди вже з освоєного родючого півдня і багатої півночі з Києва, Смоленська і Новгорода. Що спричиняло їх в ці місця? Ліси, багаті хутра, і малоосвоєний землі. Але головне - звідси можна було контролювати шляхи, що зв'язували Схід і Захід.\nДо початку XIII в. вдовж всієї Москви-ріки існували вже сотні поселень слов'ян - вятичей і кривичей (тільки в межі Москви археологи виявили до 900 їх могил-курганів, в яких похоронене біля 1150 чоловік). Ці землі входили у Владимиро-Суздальское князівство, яке лежало на північному сході Древній Русі.\nТочна дата появлений багатьох древніх міст невідома, тому домовилися вважати вдень їх народження перша згадка в літописі. Москва уперше названа на ім'я під датою 1147 р.: «Прийди до мене, братові, в Моськов» - такими словами суздальский князь Юрій Васильович Довгорукий запрошував свого союзника князя Святослава Ольговича. Невдовзі Юрій наказав побудувати тут місто міцність: «Повеле соделати град малий, древян і нарече його Москва-град».\nМосква встала на межі земель Рязані, Смоленська, Чернігова і Новгорода. Її важко було минути: всі сухопутні дороги з Новгорода в Рязань, з Смоленська у Володимир. Тому Москва часто згадується в розповідях про походи князівських дружин. Москва-ріка була важливим торговим шляхом між північним заходом і південним сходом Русі. Завдяки цьому місто швидко зростало, багатіючи разом з Владимиро-Суздальской землею. Протягом більшої частини XIII віку в Москві не було постійного княження. Лише в поколінні правнуків Всеволода III, після смерті Олександра невского в Москві є молодший і малолітній син його Данило. Він став родоначальником Московського князівського будинку.\nУтворення монгольської держави\nВ XII в. монгольські племена (монголи, меркиты, ойраты, татары і інш.) займали територію степів Забайкалья і північної Монголії.\nЗаймалися кочовим скотарством. Розпад родоплеменного ладу, виділялася знати - нойоны і багатуры, їх оточували дружинники-нукеры. У ході міжусобної боротьби висунувся Темучин, в 1206 р. на курултаї , проголошений великим каганом (Чингисханом) - об'єднав навколишні племена (бурят, якутів, киргизів, тангутов, уйгуров). Він створив величезну кочову імперію, підкоривши Китай, середньоазіатський Хорезм, розоривши Іран і країни Закавказья.\nУ 1223 р. полководці Чингисхана з невеликим військом вторглися в Східну Європу, щоб розвідати шляхи на захід. Київський князь з союзними йому князьями і половцами виступив їм назустріч в степ. У літописі розказується, що татары прислали до російським князьям послів: вони говорили, що пришли воювати лише з половцами - їх слугами-конюхами. Але князья розправилися з татарськими послами.\nБитвою на ріці Калке повинен був керувати Мстіслав Молодецький, але кожний князь бився проти татар зі своєю дружиною. Татары виступили єдиним військом і розбили князів окремо. Мстислав біг з поля бою. Захоплених полон князів татарські полководці поклали під поміст, на якому сели святкувати перемогу. Переможці не пішли вглиб Російської землі - вони повернулися в степу, за волгу. Там, на ріці Урал (Яїк), знаходилася ставка (улус) Джучи, сина Чингисхана. Йому успадковував хан Бату, або Батий (1208-1255), який на раді ханів доручено було підкорити Європу.\nУ 1211-1218 рр. остаточно сформувалися принципи побудови монгольського війська - закони Яси:\n- жорстока дисципліна;\n- десятерична система комплектування 10-100-1000-10000 (тумен), колективна відповідальність;\n- низькі витривалі коні (по 3 на воїна); кінне військо (швидкість, маневреність); відмінна розвідка;\n- управляючи військом в бою, полководець не повинен вплутуватися в бій особисто.\n1. Етап I- кінець XIII - перша половина XIV в. Піднесення Московського князівства і початок об'єднання російських земель навколо Москви\n1.1. Батыево нашестя і його наслідки\nВ кінці 1230-х років на Русь напали орди Батия (Бату-хана). Це були кочові народи Центральної Азії і південних степів, що говорили на тюркских мовах. Вели їх монголи, що прийшли з Сибіру. Історики називають загарбників монголо-татарами, а їх панування - монголо-татарским ярмом (татары - назва одного з монгольських племен, яку перенесли на всю ордынцев). У військах Батия були китайські військові інженери і чиновники - саме вони налагоджували управління підкореними землями.\nПостійно російські князья, що сварилися один з одним не змогли зібрати досить сил, щоб перемогти загарбників у відкритому полі. А стіни їх фортець, побудованих із землі і дерева, погано захищали від бойових машин ордынцев. Взимку 1237/28 р. Пали міста Рязанської і владимиро-Суздальской земель, а взимку 1239/40 р. - Чернігів і київ.\nТоді ж з заходу прийшла нова біда: рицарі-хрестоносці, що завоювали Прибалтику дійшли до меж Новгорода і Пськова. Русь стояла на краю загибелі. Треба було зберегти хоч би залишки незалежності. Це вдалося зробити князю Олександру Невському (1220-1263).\nАле Древня Русь як єдина країна більше не існувала. Південні і західні князівства - Київські, полоцкое, смоленское і інш., врятовуючись від монголо-татар, увійшли до складу Великого князівства Литовського, а східні в створену Батием степову державу, пізніше названу Золотою Ордою.\nПідсумки монгольського завоювання для російських земель були виключно важкими. За своїми масштабами руйнування і жертви, понесені внаслідок нашестя, не йшли ні в яке порівняння із збитком, який приносили набіги кочівників і князівські усобиці. Передусім, вторгнення нанесло величезний збиток всім землям одночасно. Згідно з даними археологів, з 74 міст, що існували на Русі в домонгольскую епоху, 49 були повністю зруйновані ордами Батия. При цьому третина з них повністю обезлюділа назавжди і повністю не відновлювалася, а 15 колишніх міст перетворилися в села. Не постраждали лише Великий Новгород, Смоленськ, Полоцк, і Турово-Пинское князівство, передусім через те, що монгольські полчища обійшли їх стороною. Різко скоротилося і населення російських земель. Більшість громадян або загинуло в битвах, або було відведено завойовниками в «повний» (рабство). Особливо постраждало ремісниче виробництво.\nПісля нашестя на Русі зникли деякі ремісничі спеціальності, зупинилося кам'яне будівництво, були втрачені секрети виготовлення скляного посуду, перегородчатой емалі, багатоколірної кераміки. Величезні втрати понесли професійні російські воїни - князівські дружинники, так і багато які князья, загиблі в битвах з ворогом. Лише через полстолетия на Русі починає відновлюватися служивий стан, а відповідно відтворюється структура вотчинного і поміщицького господарства, що тільки зароджувалося. Видимо, лише сама масова категорія - сільське господарство - постраждало від нашестя декілька менше, але і на його частку випали суворі випробування.\nОднак головним наслідком монгольського вторгнення на Русь і встановлення ордынского володарювання XIII в. стало різке посилення відособленості російських земель, зникнення старої политико-правової системи і організація структури влади, ніколи характерної для древньоруський держави. Конгломерат разновеликих російських земель-князівств виявився під впливом відцентовий геополітичних процесів, що отримали безповоротний характер. Розпад політичної єдності Древньої Русі виявився і початком зникнення древньоруський народності, що стала прародителькою трьох нині існуючих восточнославянских народів: з XIV в. на північному сході і північному заході Русі формуються російська (великорусская) народність; на землях, що війшли до складу Литви і Польщі, - українська і білоруська народність.\n1.2. Русь в період ордынского володарювання\nОрдинци були кочівниками-скотарями. Вони не мали намір віднімати у російських землеробів їх землі, тим більше - нав'язувати свій образ життя. Їм треба було підпорядкувати народ, щоб збирати з нього данину. Ордынцы по досвіду знали, що це краще довірити місцевому знанню місцевого знання, жорстко контролюючи її. Вони зберегли владу російських князів і православну релігію. Більш того Церква, на яку вони прагнули спиратися, навіть звільнили від данини. Взагалі ордынская влада звичайно підтримувала все, що йшло їй на користь. Русь перебувала тоді з багатьох самостійних князівств. А князьями доводилося знов і знов ділити землі на все більш дрібну клочки (долі), щоб наділяти ними молодших членів своїх сімей. Через це між родичами часто спалахували сварки і війни (усобиці).\nСтаршим з «незалежних» князів на Русі був великий князь володимирський. Але реальною владою в країні він, звісно, не володів. Гірше того, за великокняжеский престол постійно йшла кривава боротьба. Престол за звичаєм переходив до старшого брата вмерлого великого князя. Але на нього часто посягав і старший син покійного, якщо він був старшим за дядька або вже досяг зрілих років. Нарешті престол можна було захопити силою, особливо якщо заручитися підтримкою ордынских ханів. Всі ці сварки були дуже вигідні орді - адже через них росіяни не могли об'єднатися.\nОрдынское ярмо виявилося дуже важким для Русі. У орду йшли величезні кошти у вигляді данини (виходу). Туди зганяли російських людей - їх використали на важких роботах і примушували брати участь у війнах. Туди повинні були їздити російські князья і виявляти покірність ханам, від яких прямо залежало їх положення: право князя на владу новий хан підтверджував своїм указом - ярликом. Видаючи ярлик, хан переслідував свої інтереси: підтримував слабих, підривав вплив сильних і сіяв ворожнечу між князьями. За незалежну поведінку, тим долее непокора хану, князя карали, а могли і стратити. На його землі посилали війська, які розоряли князівство і знищували його столицю.\nЧасто за спиною ордынцев стояв російський же князь. Бажаючи перемогти суперника чужими руками, він не вважав негожим донести на нього в Орду, а те і просто звести наклеп. Його воїни супроводили ордынцев, показуючи їм зручні дороги, билися поруч з ними, грабували міста неудачливих сусідів свого князя.\nАле, незважаючи на біди, бруд і кров монголо-татарского ярма, життя на Русі не могло зупинитися. І в цих важких умовах треба було знайти вихід. У всіх землях його бачили по-різному. Бояре Ростова вважали потрібним зблизитися з ордынской знанням, а для цього частіше їздити в орду, укладати там, браки, приймати ордынцев в свою середу. Інакше поводилася Тверь: спираючись на допомогу Литви, вона протистояла ханам відкрито, але безуспішно. Далекий і сильний Новгород, до якого ордынцы так ні разу і не дійшли, менше цікавилися відносинам з ордынцами. Але, як показало майбутнє, єдино вірною дорогою пішло зовсім молоде Московське князівство.\n2. Етап II- друга половина XIV - початок XV в. Успішний розвиток процесу об'єднання, зародження елементів єдиної держави;\n2.1. Початок формування Московського князівства\nДо кінця XIII в. Русь більш або менш пристосувалася жити в умовах ярма. Зростало населення, освоювалися нові землі, потроху налагоджувалася торгівля - шлях на південь т схід по волзі був тепер відкритий, адже жителі російських міст вже вважалися поданими ханів. Знову почали будувати дорогі кам'яні храми, яких не зводили з кінця 1230-х років. Швидше за інших оживали глибинні території Волго-Окского міжріччя: сюди, під прикриття лісів, спрямувалися утікачі з розорених південних земель. У кінці XIII в. у Москви, дальньої долі Владимиро-Суздальского князівства, з'явився свій князь - Данило (1261-1303), молодший син Олександра Невського. Він старався розширити своє маленьке, але самостійне князівство, територія якого тоді не охоплювала навіть всієї течії Москви-ріки. На початку XIV в. Москва придбала той, що охороняв джерела ріки Можайськ, а у рязанских князів відняла Коломну, міцність при володінні Москви-ріки в Оку.\nМосква була молодим містом, і за старим родовим звичаєм старшинства її князь не міг і мріяти про великокняжеском престол. Москву оточували набагато більш великі і сильні князівства. Але на Русі, де князья весь час боролися один з одним, і де багато що залежало від волі хана, успіх забезпечували не стільки старі уявлення про права, рішучість і сміливість, скільки розрахунок, гнучкість і підтримка Орди. Саме московські князья володіли всіма якостями, необхідними для успіху. Вони реально оцінювали співвідношення сил і не подумували зломити Орду у відкритій боротьбі. Вони старалися витягнути користь з самого її існування, уміючи навіть невдачі обертати своїй вигоді.\n2.2. Причина ворожнечі Московського і Тверського князівств\nКоли в боротьбу за першість серед князів вступив син Даніїла Юрій (правил в 1303-1325), ця політика московських князів виявилася в повній мірі. Юрій постійно бував в Орді і одружувався там, на сестрі могутнього хана Узбека. Юрій претендував на володимирський великокняжеский стіл, але війну зі своїм головним суперником, тверским князем Михайлом, програв. Дружина Юрія померла в тверском полону.\nЗвинувативши князя Михайла в смерті ордынской ханши, що стала російською добився в Орді його страти. Сам Юрій, проте, також загинув - від руки Дмитра Грозні Очі, князя Михайла. Дмитра, в свою чергу, страчували за наказом Узбека.\nБлизькі сусіди Тверь і Москва ворогували тому, що були багато в чому схожі. Обидва князівства лежали в центрі земель, захищеному від ордынских набігів. Обидва стояли на перехресті торгових доріг: від Твері вів прямий шлях до Новгороду, через Москву йшли шляхи на південь, до дону і Чорного моря. Обидва міста вважалися молодшим серед російських столиць, і обидва прагнули піднестися.\nАле чому московські і тверские князья так жорстоко, до кревної помсти, боролися за титул великого князя володимирського? Звісно, Володимир був лише символічним центром Північно-східної Русі. Однак саме великий князь володимирський виступав перед Ордою від імені всій Русі. Він розпоряджався землями, що належали Володимиру, і міг не тільки збирати для Орди «вихід». Тому боротьба за великокняжеский стіл була боротьбою за першість на Русі.\nТверские князья раніше дістали права на нього. Але Москва першої зуміла використати його переваги. Це сталося в правління брата князя Юрія, Івана Даниловича (правил в 1235-1340) по прізвиську Каліта (кошель, торба), правителя надзвичайно наполегливого, хитрого і послідовного.\nУ 1375 р. після походу московського війська на Тверь князь Михайло Тверської визнав Дмитра Московського «старшим братом». Джерела повідомляють, що під початок Дмитра Івановича прийшли князья суздальские, нижегородские, ростовские, ярославские, Белозерськиє, смоленские, брянские, Стародубськиє і багато які інші. Цей збір став як би пробій сил того ополчення, яке готував Дмитро до сутички з Ордою. Самим знаменним пунктом договору Москви з Тверью було рішення про спільну боротьбу з татарами: «А підуть на нас татарове або на тобе, битися нам і тобе з єдиного всім противу їх. Або ми підемо на них, і тобе з нами з одиною піти на них».\n2.3. Причина ворожнечі Московського і Тверського князівств\nКаліта зрозумів, як зробити Москву найвпливовішим князівством на Русі. Він дотримувався чотирьох правил, що непишуться: жити в світі з Ордою, контролювати «вихід», «збирати землі», товаришувати з Церквою.\nВін не гидував ніякими коштами і майстерно направляв каральні походи Орди проти своїх суперників. У 1327 р., коли в Твері почалося повстання проти ордынского баскака Чол-хана (Щелкана), Каліта разом з ордынскими військами брав участь в його придушенні, а потім добився повернення і страт повернення і страт тверского князя Олександра Михайловича, що біг. Великокняжеский стіл, який раніше хан Узбек подарував Олександру, отримав Каліта, і надалі він в основному діставався московським князьям. Взагалі ж Каліта старався досягати своїх цілей без війни. При ньому Московське князівство відпочило від нашестя, тому літописець написав: «Бысть оттоле тиша велика на сорок років, і престаша погании воевати Російську землю». Втомлені від усобиць і набігів люди спрямувалися в Московське князівство. Воно швидко зростало і багатіло.\nРозжарюйте, як надійному союзнику Орда довірила збирати данину з російських земель. Москва могла тепер підтримати союзників і покарати ворогів, в її руках засвистел фінансовий батіг. Калита укріпив дружбу з розділом Церкви на Русі митрополитом Петром. Часто приїжджа в Москву з Володимира, Петро в кінці життя переселився сюди і тут же помер. Перед смертю він почав будівництво першого кам'яного собору Успенія Богородиці (1326). Калита настояв, щоб Церква оголосила Петра святим. Так Москва отримала свого чудотворця, що в той час був дуже важливий. Тепер митрополити жили в основному в Москві, і місто знайшло значення церковного центра Русі.\n2.4. «Збирання земель» навколо Москви\nМосковські князья були одержимі пристрастю до «збирання земель». Землі вони захоплювали, купували, отримували від князів, що мали потребу в заступництві - словом, добували будь-якими шляхами. Ці земли-примысли ставали приватною власністю князя, його отчиной, і він міг повністю розпоряджатися ними і заповідати їх, на них можна було «вміщувати» своїх відданих слуг, а це збільшувало військові сили московського князя.\nПримысли лежали в різних кінцях Русі, часто всередині ворожих Москві князівств, і поступово цілою мережею покрили країну. У свою духовну грамоту (заповіт) Каліта включив всі свої володіння: 5 міст, 54 волості і 32 села - це було ціла держава. До того часу в залежність від Москви попали Галіцкоє, Белозерськоє і Углічськоє князівства.\nПри сини Івана Каліти Симеоне Гордому (1340-1353) і Іванові II Червоному (1353 -1359) до складу Московського князівства увійшли Дмітровськоє, костромские землі, район Калуги. Є відомості, що Симеон відкрито говорив про можливість повного звільнення від ярма Орди при покорі всіх князів одному. Він вселяв повагу іншим російським князьям. Не випадково тверской князь Всеволод Олександрович не зважився на подальшу боротьбу з Москвою, віддав заміж за Симеона свою сестру Марію в 1346 р. У 1341 р. після походу Симеона на Новгород Велику (з військом відправився і митрополит всієї Русі Феогност) в Новгороде з'явився намісник московського князя.\nДжерела, що Дійшли до нас говорять про дипломатичний такт Симеона, його обережність, але і про уміння тримати владу грізно і твердо. Так що цілком можливо, військове зіткнення з Ордою могло б статися в княження Симеона Гордого. Але з Європи прийшла епідемія чуми. Вважають, чуму занесли в Пськов німецькі купці. До того часу чума вже понесла в Європі більше за 24 млн. життів. З Пськова епідемія перекинулася в Новгород Велику, потім і в інші російські міста. У Смоленське в живих залишилося лише 4 людини, в Белоозерське - жодного. У Москві від чуми помер митрополит Феогност, потім - великий князь Симеон, його сини і брат Андрій.\nІван Червоний отримав в Орді не тільки ярлик на велике княження, але і право судової влади над іншими російськими князьями. Але і він правив всього 6 років. Після нього старшим чоловіком в роду залишився його син, внук Каліти Дмитро Іванович, якому було всього 9 років.\nУ розділі князівства встали шановний в орді митрополит Олексій, мати князя, його вихователь московський тысяцкий (головнокомандуючий) Василь Вельямінов. За минулу полстолетия виросли два покоління московських бояр, які міцно зв'язали свою долю з сім'єю московських князів і залежали від її процвітання. Вони повернув Москві втрачений було володимирський великокняжеский стіл і зберегли мир з Ордою, але життя вже вимагало інакших рішень.\n2.5. Початок протистояння Москви проти Золотої Орди\nВ середині XIV в. в Орді почалася смуга внутрішньої смути, яку російський літописець назвав «замятной великої». Величезна держава почала ділитися на частині: хан Сарая правив в степах Прікаспія; на середній Волзі і Каме, на землях древньої Болгарської держави, виділилося Казанськоє ханство; були свої хани і в Криму. Нащадки Батия гинули один за іншим в нескінченних палацових переворотах, іноді за рік на престолі змінялося трохи правителів. Московські князья лавірували між претендентами. Але тепер вони вже насмілювалися захищати Русь із зброєю в руках.\nЯкщо «тиша велика» пов'язана з ім'ям Івана Каліти, то епоха військових випробувань - його внука князя Дмитра Івановича (1359-1389). Здається, що він правив, не злазячи з коня - так багато воєн з Литвою, Тверью, Великим Новгородом, Суздалем і Ордою довелося на його довге княження. Саме цей князь-полководець звів в 1366-1368 рр. Московський кремль, першу кам'яну міцність в Північно-Східній русявий. Неприступні стіни надійно захищали скарбницю, храми і, головне, жителів Москви. А ховатися було від кого. У середині XIV в. служився міцний союз Твері і Великого князівства Литовського, князья яких поріднилися. Але на стороні Москви була вже більшість російських земель, що все сильніше залежали від неї. Так і не любили тверских князів на Русі саме через зв'язки з чужою Литвою. Війська Твері і Литви три рази намагалися взяти Кремль, але невдало, і в 1375 р. Довга війна кінчилася падінням Твері. Відчуваючи підтримку Русі, Москва вирішилася вчинити опір ордынцам у відкритому полі. Правда, спочатку російські війська потерпіли поразку на ріці П'яніше, але вже через рік розбили ордынцев на межі Рязанського князівства, на ріці Вожже. Русь на чолі з Москвою явно виходила з покори Орді.\n2.6. Наслідки Куліковської битви\nщо Захопив влада над Кримом і причерноморским степами темник (воєначальник) мама не міг змиритися з непокорою Русі. Зібравши велике військо і уклавши договір про союз з великим князем литовським Ягайло, Мамай в 1380 р. Рушив на Русь.\nПеред російськими князьями встав вибір: підкоритися або дати Мамаю відсіч. Пам'ять про потужність орди була ще свіжа, але недавні перемоги над ордынцами і литовцями давали надію на успіх. Князья вирішилися виступити назустріч ворогу.\nОповіді повествуют, що, коли звістка про просування Мамая до рубежів Русі досягла Москви, ордынцы були ще далеко. Але треба було поспішати, щоб не дати їм сполучитися з литовцями. Дмитро Іванович швидко зібрав дружин і ополчення з Суздаля, Ростова, Мурома і інш. князівств. Це була не московська, а общерусская війна з ордою. Військо рушило вдовж Оки, сполучаючись з підкріпленнями\nПерейшовши Оку, воно дійшло до верховьев Дону, до 8 вересня 1380 р. Переправилося через нього і зайняло Куліково поле. Тут починався степ, що вже освоюється російськими селянами. Сила ордынцев полягала в їх кінноті - вони уміли маневрувати, обійти і оточити ворога, заманити його в засідку помилковим відступом. Тому князівські воєводи вибрали місцевість, незручні для кінноти, звиклої до широких степових просторів. Яри і гаї захищали фланги росіян, приховуючи їх чисельність і бойовий порядок. Головний (Великої) полк оточували менші загони. У густому лісі ховалася засідка - полк серпуховского князя Володимира Андрійовича і воєводи Боброка Волинца. Ворог ударив по лівому крилу - він хотів оточити російське військо, пробившись в його тил прямо крізь лад. Незважаючи на наполегливий опір, це вдалося. Ордынцы, дійшовши до горба з князівським стягом, вже святкували перемогу. Однак тут їх несподівано атакував свіжий засадний полк. Вороги звернулися у втечу, і росіяни переслідували їх, поки хватити сил у коней. За перемогу на Куліковом полі князь Дмитро Іванович отримав прізвисько Донський. За переказами, він сам брав участь в битві як простий воїн, в перших рядах, і чудом уник загибелі.\n2.7. Наслідки Куліковської битви\nПісля поразки Мамай сховався і невдовзі був убитий. Але за свою перемогу Русь заплатила дорого - на полі залишилися тисячі воїнів. Особливо важку утрату понесла Москва: ймовірно, полиці, що прийняли лобовий удар, складалися з москвичів. Втрати ці позначилися через два роки, коли знову був потрібен дати відсіч ворогу.\nНовий ворог, хан Тохтамиш, був могутнішим за Мамая. У серпні 1382 р. Він рушив до Москви. Російські князья не встигли зібрати військо. Дмитру Донському і митрополиту довелося бігти. Кремль був захоплений обманом, спалений і розграбований. Тільки «безіменних» трупів після побоїща поховали не менше за 10-12 тисяч.\nРусь знову стала платити данину, тепер ще більшу, а Дмитро Донський вимушений був відправити свого сина Василя до Тохтамишу в заложники. Але поступово Москва відновила сили і навіть почала чеканити свою монету, сто свідчить про її прагнення до незалежності. (Раніше на Русі ходили монети, чеканенные в Орді або західній Європі, а часом тут обходилися без дрібних грошей, зберігаючи великі суми в злитках - гривнах.) на срібних монетах зображали воїна з написом «Друк князя великого». Правда, на обороті були арабські письмена - побажання Тохтамишу, але ні поступово перетворилися в орнамент.\nПро те, якою стала Русь після бурхливої епохи Дмитра Донського, можна судити по його духовній грамоті. Скарбниця явно збідніла: в грамоті згадано набагато менше коштовності, ніж залишив Іван Червоний, батько Дмитра. Але зате Володимирське князівство, престол якого князь Дмитро приєднав в 1362 р. до Московського. Він уперше просто передав старшому сину Василю як спадкове володіння, отчину, а не ханское пожалование. Це говорить про могутність Москви, що зросла. Дмитро передбачив навіть можливе позбавлення Русі від Орди: в цьому випадку, розпорядився він, «вихід» буде йти в скарбницю великого князя, який як би замінить хана.\nЗаповіт Донського свідчить про те, що північно-східні князівства вже практично об'єдналися в нову сильну державу - Московську Русь.\n2.8. Підтримка Церквою Московської держави\nПравославна Церква, не залежна від князів і Орди (митрополит Русі підкорявся константинопольскому патріарху), допомогла зберегти єдність Русі в роки ордынского ярма. Вона мала право сама вирішувати, що добре і що погано, адже свою владу вона отримала від самого Бога, а не від владик земних. Вона могла, відкрито засудити будь-якого, аж до правителів - їх навіть часом відлучали від церкви або забороняли богослужіння в їх містах. Церква володіла великою реальною силою: завдяки тому, що хани звільнили її від данини, вона копила багатства, «відповідала» за освіту народу, направляла розвиток думки, книгописания, мистецтва.\nЩоб зміцнювати своє положення, Церква завжди готова була підтримати сильного правителя, прагнучого до єдиновладдя і припинення усобиць, противних духу релігії. Але вони хотіли самі управляти Церквою. Князья старалися підпорядкувати своєму впливу місцевих єпископів, слали в Константінополь жалоби на «неправильні» дії церковної влади, навіть на митрополитів. Але все це не дуже допомагало.\nДобитися по-теперішньому часу добрих відносин з церквою, заручитися її підтримкою і навіть зробити її в якійсь мірі керованій вдалося Москві. Величезну роль в цьому зіграло те, що князья потримали новий чернечий рух, який зародився в середині 14 в.\nУ домонгольские часи майно в монастирях Русі було загальним. Але до 13-14 віку все змінилося. Монастирі, які засновували багаті і знатні люди, залежали від їх підтримки. Приймаючи чернечий сан, фундатори мула жертвователи зберігали право на своє майно, будували собі багаті келії, тримали слуг, жили майже як миряни.\nДо спільного і рівного для всієї братии життя, до «загального житія» (по-грецькому - киновии) закликав повернутися Сергий, ігумен маленького Троїцкого монастиря під Радонежем (на північному сході Москви). У атмосфері «ордынской» Русі, де все дихало користю і поняття про добро і забули, здавалося забуті назавжди, Сергий Радонежський, самий любимий на Русі подвижник, довів, що принципи християнської моралі здійсненні. Сучасники шанували його за глибокий інтерес до особистості кожної окремої людини, за усвідомлення її неповторної цінності.\nСергия підтримали константинопольская патріархія і московські князья, тому монастырей-киновий навколо Москви ставало все більше. Тут панували найсуворіше підкорення ігумену, рівність братии. Всі ченці зобов'язані були трудитися, а їх внески ставали загальними. Майно і землі киновий швидко множилися. У московських киновиях (наприклад, в Симоновом монастирі) готували ієрархів Російської церкви, відданих московським князьям. І тепер вже від них, а не від Константінополя, залежало, хто займе в церкві вищі пости.\nУчні Сергия Радонежського рушили на північ і схід, разом з селянами освоюючи ще не обжиті землі. Великі «дочірні» помешкання на півночі і сході, такі як Кирилло-Белоозерский монастир, зберігали зв'язок з Москвою. Так до примыслам московських князів додалися багато які процвітаючі монастирі, завжди готові підтримати Москву. А це дуже допомагало їй об'єднати Русь під своєю владою.\nордынский володарювання московський держава\n3. Етап III- Міжусобна війна другої чверті XV в\n3.1. Міжусобні війни Московських князів\nМосковський князівський будинок ціле сторіччя майже не знав всередині сімейних суперечок і усобиць. Москва почала звикати до династичної системи успадкування, при якій влада передається від батька до старшого сина. Але у другій чверті XV в. вибухнула війна, яка поставила під загрозу і династичний порядок, і саме існування Московського Русі.\nСпалахнула жорстока міжусобна війна, яка тривала чверть віку. Великокняжеский стіл переходив з рук в руки. Після смерті Василя I проти його десятирічного сина Василя II (1425-1462) виступив брат Василя I, син Дмитра Донського - Юрій, питомими володіннями якого були підмосковний Звенігород і Галіч в Костромської землі. Фактично зіткнулися два принципи престолонаслідування: від батька - до сина (династичний) і від брата - до брата (лествичное право часів Київської Русі). Після смерті Юрія боротьбу продовжили його сини - Василь Косою і Дмитро Шемяка.\nВійна велася «за всіма правилами середньовіччя» - в хід пускалися засліплення (звідси і прізвиська: Василь II Темний, Василь Косий), отруєння, змови і інш. Театром військових дій стала вся Московська земля. Суперники спалювали міста, відводили жителів в полон.\nЮрій Дмитрович двічі займав Москву (в 1433 і 1434 рр.). Василя II підтримали московські бояре і церква, що і забезпечило йому перемогу. Війна вповільнила хід об'єднання земель, посилила залежність від Орди (хан Улу-Мухаммед здійснив набіг на Русь в 1445 р. і навіть захопив в полон Василя І), Але війна показала і феодалам, і народу необхідність єдності для збереження державного порядку. «Привид» кривавих усобиць XII-XIV вв. посилив прагнення до твердої влади. Тому, зрештою, феодальна війна укріпила великокняжескую владу.\n4. Етап IV- друга половина XV - початок XVI в. Утворення єдиної держави.\n4.1. Підкорення Новгорода\nЗавершивши міжусобну війну, московське князівство відчуло себе в силах підпорядкувати ті російські землі, які не бажали у всьому слідувати його волі, і порвати з Ордою цю свершения випали на частку Івана III (1462-1595), сина Василя III Темного. «Збирання земель» до того часу перетворилося в «збирання Русі»: Москва підпорядковувала собі цілі князівства і рішуче вдавалася до військової сили. Особливо важливо було їй підкорити багату Велику Новгород, володіння якого тягнулися від східної Прибалтики до Уралу.\nНа відміну від більшості російських земель, Новгородом правив не князь, а бояре і архієпіскоп. Вони володіли неосяжними землями і торгували з європейськими країнами хутрами, воском і пр. у дворах їх міських усадеб жили ремісники, які обробляли ті, що звозяться з боярских отчин сировина. Це були як би величезні підприємства по виробництву і переробці і збуту всього, чим багата російська північ. У XIV-XV вв. на Велику Новгород формально розповсюджувалася влада великого князя, який старався по можливості розширити її. Однак збори бояр і купців міста - віче і рада добродіїв наполегливо противилися цьому.\nВідносини Москви з цією незалежною республікою в XIV-XV віці мінялися - від союзу до відкритої ворожнечі. Новгород і Москва вели давню суперечку через деякі землі, а московським князьям завжди хотілося заволодіти багатствами Новгорода. Крім того, в зв'язках із зовнішнім світом Москва залежала від нього.\nНовгород не бажав підкорятися Москві, але на її стороні була військова перевага: вона спиралася на сили підлеглих їй князівств і підтримку ордынцев. Нарешті, Москва могла серйозно утруднити або навіть припинити підвезення в Новгород хліба, якого там завжди не вистачало.\nНовгород поступався, поки міг. Але коли в 1456 р. йому довелося укласти з Василем Темним особливо невигідний Яжелбіцкий мир, новгородцы обурилися і трохи не убили великого князя, що приїхав до них. Владу в місті захопили противники у розділі цього світу з вдовою посадника Марфой Брецкой. Вони сподівалася на допомогу ворога Москви, великого князя Литовського, і уклали з ним союз. Але московська рать літом 1471 р. розбила новгородцев на ріці Шелонь. Новгород прийняв намісника великого князя, тепер вже Івана III, але Івану цього було мало: він хотів не просто управляти, а повністю володіти Новгородом.\nДля цього знайшовся прийменник: прибулі в Москву новгородские посли офіційно назвали Івана III государем (тобто правителем), хоч за звичаєм його покладалося іменувати лише паном (тобто господарем). Великої різниці в цих словах не було. Але для людей, але для людей того часу звичай грав важливу роль. Раз новгородцы самі називають великого князя своїм правителем - значить, відтепер Новгород можна вважати його отчиной, частиною його країни (держави). Іван III послав свою бояр спитати новгородцев: «Якої держави вони хочуть?» Віче відповіло, що посли помилилися і не повинні були називати Івана государем.\nАле великий князь не збирається був відступати, а у новгородцев вже не залишилося сил відстоювати свою свободу. У січні 1478 р. московські полиці оточили Новгород, і він визнав великого князя Івана III государем. Віче відмінило, вічовий дзвін відвезли в Москву, впливову бояр і Марфу Борецкую заслали, страчували або переселили в московські землі.\n4.2. Закінчення об'єднання Русі\nПісля приєднання Великого Новгорода сили і володіння Москви багато разів збільшувалися, в її руки попали найбагатші райони півночі. Підкорення що залишалися поки самостійними російських князівств було тепер питанням часу і політичного розрахунку. У 1485 р. покінчили зі старим суперником - Тверью, останній князь якої біг в Литву. Довше за всіх зберігали зовнішню свободу Пськовськиє землі і Рязанськоє князівство - Москві зручніше було мати на рубежах «незалежних» сусідів. Їх приєднав до Москви Василь III Іванович (1505-1533). Тепер на Русі залишився один самостійний правитель - великий князь московський\n4.3. «Стояння на Вугрові»\nЗміцнюючи зовнішні межі Русі, Москва воювала з Литвою, Лівонським орденом і Ордою. Самої небезпечною залишалася південно-західна межа на верхній, Оці (туди сьогодні ходять московські електрички). Для пологої російської рівнини ока була важливим рубежем. На її берегах московські полиці зустрічали ордынскую кінноту, і, зрештою, словом брег стали означати південну межу взагалі. Саме тут, на верхній Оці, Русь остаточно скинула з себе ордынское ярмо.\nВирішившись порвати з Ордою, Іван III перестав слати їй данину і заточив в темницю посла хана Ахмата. У відповідь хан Ахмат спробував покарати Русь в 1480 р., заручившись підтримкою литовців, він, чекаючи їх, підійшов до Оці у впадіння в неї Угри. Але на Литву напав союзник Москви кримський хан Менглі-Гирею, і литовців не змогли допомогти Ахмату. Війська ордынцев і росіян залишилися один на один - їх розділяла лише вузька ріка.\nІван III коливався, чи вступати в бій. На карту було поставлено дуже багато що, а московські правителі не любили битися без повної упевненості в перемозі. Багато які бояре радили поступитися Ахмату, не піддавати долю випадковості війни. Але князь ухвалив рішення не пускати хана за Оку і очолив військо, що встало у Калуги. Ордынцы не раз намагалися переправитися, але росіяни, що мали вогнепальну зброю (у ордынцев були луки списа і шаблі), відбили їх. Настала пізня осінь. Угра завмерла. Російські війська вже не могли перешкоджати переправі, і відійшли на береги. Але ордынцев, змучених довгим «стоянням», цей маневр налякав: вони вирішили, сто російські замишляють щось підступне. Ордынцы почали відступ, що перетворився у втечу. Русь стала повністю незалежною державою і могла тепер вийти на світову арену.\n4.4. Вихід на світову арену\nМомент для виходу Русі на світову арену був вдалим. У 1453 р. турки взяли штурмом столицю Візантії Константінополь. До кінця XV в. розпалася на декілька ханств золота орда. На межах Європи і Азії відкрилися дві «вакансії»: нової столиці православ'я і нового «центра управління» степом. Москва претендувала на обидві: як нині єдина незалежна православна держава, вона могла очолити справу захисту віри. Як частина імперії, створеної колись Батием, вона вважала, що їй по спадщині переходять гігантські степ, що лежали за Окой і Волгою. Європейські монархи, однак, не поспішали визнати вчорашню данника Орди рівними собі. Тому права московських государів потрібно було підкріпити гідним титулом, символікою і генеалогією.\nСамий хворобливий був питання про титул. Що, власне, таке «великий князь Московський» і навіть «великий князь Всієї Русі»? буквальний переклад на латинь (мова європейської дипломатії) ставив великих князів в ряд вищого знання, але набагато нижче за королів, імператора Священної Римської імперії або султана Туреччини. Литва і Польща довго відмовлялися величати Іван III навіть «государем Всієї Русі». Ливонской орден, Данія і Австрія зрідка називали його царем (гот латинського цезар) і навіть «Всієї Русі імператором», але частіше - скромним титулом «великий князь».\nІвану III його права на самий високий ранг здавалися безперечними. Свій титул він спочатку подовжував, просто додаючи назви князівств і земель - «Іоанн, Божою милістю государ і великий князь Всієї Русі, Володимирський, Московський, Пськовський, Новгородський, Тверської...». Але, по суті, це нічого не міняло.\nНа допомогу прийшла ідея «візантійської спадщини». Відповідно до неї імператорська влада перейшла від Візантії до Київській Русі, а від неї - до Московської. Вважалося, що царський вінець - шапку Мономаха - подарував київському князю Володимиру Мономаху його дід імператор Візантії Костянтин мономах ще в XII в. (насправді її виготували в XIII-XIV вв. на сході).\nСклали новий родовід. Вона підтверджувала древність царського роду, оскільки її почали вести від римського імператора Серпня. Претензії на спорідненість з імператорами відобразила і державний друк: вражаючий дракона святий Георгій і двоголовий орел, звичайний в символіці імператорів Візантії і в гербах Габсбургов, імператорів Священної Римської імперії.\nПраво Москви на «візантійську спадщину» укріпив в 1472 р. брак Івана III з Софьей Палеолог, племінницею останнього візантійського імператора Костянтина 11.\n4.5. Третій Рим\nПісля того як «попущением Божіїм... Богом Константіноград, що зберігається взяли безбожні турки», Російська церква вже не залежала від константинопольского патріарха. Навпаки, тепер вона, «останнє православне царство», відповідала за долю православ'я у всьому світі. Москва як би помістилася двох християнських держав, що вже пасли - Рима і Константінополя (який став «Другим Римом» після того, як «Перший» в 476 р. захопили варвари), тому її вважали «Третім Римом».\nЦей Рим і буде останнім - адже не за горами предвещенный Біблією «кінець світу». Його чекали напередодні 7000 р. від створення світу (1492 р. від Різдва Хрістова). Саме Москві призначено отримати духовну перемогу в битві з силами зла, оскільки Московська Русь - єдина незалежна православна країна.\nСтисло цю ідею сформулював псковский чернець Філофей, що писав Василю III: «Всі християнські царства зійшлися в одне твоє... Два Рими (Рим і Константінополь) пали, а Третій (Москва), стоїть четвертому не бувати».\nПісля 1238 року починається абсолютно інша епоха в історії північно-східній Русі. Після монгольського завоювання Київська Русь втратила своє колишнє значення. Мало відоме до того часу місто Москва, завдяки умілій політиці Московських князів, став центром збирання Землі Російської. У цей важкий для Росії час церква вплинула великий чином на історичну долю російського народу.\n- центр формування великорусской народності;\n- віддаленість від небезпечних околиць, "прикрытость" іншими князівствами;\n- значущі торгові шляхи;\n- землі, придатні для землеробства;\n- розвинене феодальне землеволодіння (дворяни - опора князя).\nНарівні з Москвою центром об'єднання росіян могли стати\nТверь, Переславль або інше місто. Роль суб'єктивного чинника:\n- мудрість і далекоглядність московських князів;\n- відсутність розбратом в московській князівській сім'ї;\n- князівство не дробилося, а передавалося єдиному спадкоємцю.\nФундатором династії московських князів був молодший син Олександра Невського - Данило Олександрович (1276-1303). При ньому під контролем московського князя виявилася вся течія Москва-ріки.\nТак почалося становлення і піднесення Москви. Завдяки, організаторським, дипломатичним, політичним, військовим (і мн. інш.) талантам князів, а також потрібно відмітити патріотизм російського народу, князівство Московське добилося неймовірного результату, ставши єдиною древньоруський державою.\nПереломним моментом став 1380 р. Історична перемога на Куліковом полі 8 вересня 1380 р. продемонструвала силу і значення Москви як політичного і економічного центра - організатора боротьби за повалення ярма Золотої Орди. І її не можна переоцінити.\nЩе один великий успіх московських князів - їх тісний союз з церквою, перенесення митрополии з Володимира в Москву. Це додало Москві статус церковного і ідеологічного центра, а князья отримали багатого і впливового союзника.\nІстотну роль в посиленні Москви зіграли розширення території князівства (Калита скуповував землі у церкви, приватних осіб, придбав навіть три питомих міста - Галіч, Угліч, Белоозерськ), а також - що склався в першій половині XIV в. союз з Новгородської республікою. Накопичений в правління Каліти військово-економічний потенціал дозволив його нащадкам вступити у відкриту боротьбу з Ордою.\nЗ кінця 70-х років XIV в. московський князь бере на себе функцію оборонця всіх російських земель, направляючи військо для відсічі татарам, що вторглися в межі інших князівств.\nПідсумком стало припинення існування Золотої Орди, утворення єдиної древньоруський Московської держави, і його вихід на світову арену.\n1. Дворниченко А.Ю., Ільін Е.В., Крівошеєв Ю.В., Того Ю.В. "Російська історія з древнейших часів до наших днів" - Санкт-Петербург: Лань, 1999.\n2. Мунчаев Ш.М., Устінов В.М. "Історія Росії" - Москва: "НОРМА І ИНФРА-М", 2000.\n3. Орлів А.С., Георгія В.А., Георгиєва Н.Г., Сивохина Т.А. "Історія Росії з древнейших часів до наших днів" - Москва: "ПРОСПЕКТ", 1999.\n4. "Новітня Росії з древнейших часів до кінця ХХ віку" авторський колектив - МОськва: "ДРОХВА", 2002.\n5. "Новітня історія вітчизни: ХХ повік" під ред. Киселева А.Ф., Щашніна Э.М. - Москва: Гуманітарний видавничий центр "ВЛАДОС", 2002.\n6. "Історія Росії" під ред. Чернобаев А.А., Горелов И.Е.,\n7. Зуев М.Н. - Москва: "Вища школа", 2001.\n Раніше це було звичайне село Кучково з садибою знатного дворянина Степана Івановича Купки. Тут на високому березі Боровіцкого горба, 4 квітня 1147 року Юрій довгорукий, будучи князем ростово-суздальским, зустрічався з князем Святославом Ольговичем (правнук Ярослава Мудрого) з метою висновку союзу. Це місце на зеленому мисі, при злитті двох рік - Москви і Неглінной - придивилася ім. Боярин Купка відмовився тоді підкоритися Юрію, оскільки був владним нащадком племінних князів - вятичей. Юрій наказав стратити боярина, а його володіння приєднав до своїх земель. Дочку Купки Уліту видав заміж за свого сина Андрія. По вказівці Долгорукого село Кучково стало називатися Москвою (на ім'я річки Москви). Юрій довго виношував плани будівництва міста на цьому місці і встиг частково втілити в життя свої задуми, обжити міжріччя волги, Оки і Москви. У 1156 році він «Заклав град Москву на гирлі Неглінной вище за ріку Яузи» (повість «Оповідь об убиении Даніїла Суздальського і початку Москви»).\n З найбільш вразливою, підлоговою стогони був могутній рів-яр, ширина якого дійшла 16-18 метрів, а глибина досягала до 5 метрів. Цей рів, як свідчать дані розкопок 1959-1960 років, проходив в східній частині сучасної Івановської площі. Сліди древнейшего кріпосного вала, шириною 14,5 метра, що йшов вдовж берега Неглінки, були виявлені на сходу від Троїцких воріт. При дослідженні насипу виявлені залишки дубових конструкцій у вигляді горизонтально укладених колод діаметром 30-35 см, поперечно скріплених з допомогою більш тонких лаг з суччям на кінці. Ця конструкція перешкоджала гуркоту колод від осідання. Як вважають історики, зміцнення такого типу могли споруджуватися майстрами Київського або Владимиро-Волынского князівств, знайомих з подібною системою кріпосних споруд в Польщі, де вона застосовувалася аж з X віку.\n З'їзд кочового знання.\n Цей спосіб успадкування, коли владу передають як би по сходинках спорідненості, називали лествицей\n В 1354 р. митрополитом всієї Русі став Алексий, син боярина з Чернігова Федора Бяконта. Призначення на вищий пост в російській церковній ієрархії російської людини в так важкий для Русі час - збирання сил для боротьби з Золотою Ордою і об'єднання земель - мало величезне значення. До Алексия на російській митрополии змінилося 23 ієрархи, 19 з яких були греками. Безсумнівно, російські митрополити краще розуміли проблеми Вітчизни, біль землі, були ближче до свого народу. Авторитет і сили Алексия особливо допомогли Москві, коли після смерті Івана II московським князем став його дев'ятирічний син Дмитро (1359-1389). По заповіту Івана Червоного митрополит Алексий призначався регентом при малолітньому спадкоємці. Це єдиний подібний випадок в російській історії! Помічниками Алексия виступали найвпливовіші ієрархи російської церкви. Так, в період междукняжеских зіткнень 1362-1364 рр. складні дипломатичні місії в Ростове, Нижегородско-Суздальской землі успішно виконував Сергий Радонежський. У 1364 р. в Москву був повернений ярлик на велике княження, відданий в 1359 р., в малоліття Дмитра Московського, Дмитру Костянтиновичу, князю Нижегородско-Суздальскому.\nПосиленню Москви в чималій мірі сприяла і задумана Алексиєм в 50-е роки XIV в. монастирська реформа - основа общежительских монастирів, організованих на принципах рівності, суворого некористолюбства і на особистому труді «братии», що вело і до колонізації нових, родючих земель, збільшення багатства Московського князівства. «Залізна когорта» суворих старців, рухаючись на нові території, розносила по всій Русі ідеї, що затверджували особливу історичну роль Москви.\n Подробиці війни донесли до нас поема «Задонщина» і «Оповідь про мамаевом побоїще». Ми не знаємо, чи все, що розказується в них вірно. Наприклад, чи дійсно битва почалася поєдинком ордынского богатиря-воєначальника Темір-мурзи з ченцем-воїном Пересветом і чи їздив князь Дмитро за благословенням в Троїцкий монастир.\n Він обмежував права веча, в тому числі право вибирати князя.\n Виборного глави новгородского уряду. © 8ref.com - українські реферати


29 лютого 2012 року відбулось чергове засідання громадської ради при Івано-Франківській міській раді. Головним питанням, що виносилось на розгляд дорадчого органу, стало затвердження Концепції інформаційної політики органів місцевого самоврядування в місті Івано-Франківську. Як зазначив один із розробників документу Кирило Рубановський - сьогоднішній стан розвитку інформаційної політики органів місцевого самоврядування міста далекий від тих потреб, що ставить перед нами час. Задля того, щоб повернути довіру громадськості до діяльності влади, необхідно створити інструмент діалогу між обома сторонами. Саме тому, у пропонованому документі окремими структурними елементами виписується внутрішня інформаційна політика органів влади та публічна інформаційна політика.\nКлючовим елементом публічної інформаційної політики є створення та просування бренду міста – назва, легенда, герб, гасло, музична фраза, кольорова гама, тощо – тобто ті символи, з якими місто ідентифікуватиметься. Це приведе до швидшої популяризації міста, що дозволить підтягнути розвиток усіх галузей – туристичної, культурної, промислово-інвестиційної та ін.\nЯк підсумував розгляд питання голова громадської ради Павло Андрусяк, документ фактично уже готовий. Авторами доопрацьовуються останні штрихи, що в основному спрямовані на затвердженні концепції для цілого міста, усіх його сфер життєдіяльності, а не лише органів влади. І вже у найближчий час концепція буде представлена на обговорення громадськості, депутатського корпусу та представників виконавчої влади. Адже концепція повинна стати спільним продуктом влади та громадськості.\n01 Березня 2012, 14:03


Патроны - Нарезные — Продам патроны 30-06 — Доска бесплатных оружейных объявлений hotguns.info\nПродам патроны 30-06\nПатрони калібру 30-06 Springfield в наступному варіанті виготовлення:\nГільза: 30-06 Springfield, латунна, виробництва Winchester Ammunition, США\nКуля: LRX 175, вага 11.34 грама, цільномідна з балістичним наконечником,\nвиробництва Barnes Bullets, LLC, США.\nКапсуль: FIOCCHI MUNIZIONI SPA, Італія.\nОсобливістю цього мисливського боєприпасу є конструкція кулі, завдяки\nякій куля відкривається миттєво в момент зіткнення з біологічною ціллю.\nДіаметр кулі збільшується вдвічі на перших сантиметрах руху в тілі тварини,\nчим надійно забезпечується глибокий шоковий стан враженої тварини. Куля не містить свинцю.\n1. Глибокий шоковий стан тварини незалежно від влучення в життєво важливі органи;\n2. Відсутність пошкодженого гематомами м’яса;\n3. Відсутність кісткових уламків;\n4. Відсутність забруднення м’яса частками свинцю;\n5. Високий балістичний коефіцієнт, що дозволяє надійно влучати в ціль на великих відстанях;\nПатрони мають український сертифікат відповідності. Ціна 2,95$ з ПДВ, готівковій/безготівковий розрахунок. Доставка - "Спецзв'язок". При замовленні від 5 пачок - доставка в подарунок. Від десяти пачок - спеціна. Наявність відповідного дозвільного документу обов'язкова. Всі запитання на вайбер або ватсап.\nБільш детальна технічна інформація стосовно використання цільномідних куль:


19.07.2019, 12:12 • 326 • 0\nДощ – завтра, 20 липня. Похолодання – у вівторок, 23 липня. Це те, на що варто звернути увагу киянам. А тепер подивимося на всю погоду вихідних.\n20-21 липня температура повітря в Україні підвищиться. У південній частині, на Сході та у більшості центральних областей очікується +27+32 градуси. На Заході та Півночі передбачається +24+29, місцями до +30 градусів.\nВізьміть на виборчі дільниці невеличкі парасолі, раптом що, можна від неприємних облич на стендах закриватися!\nУ понеділок синоптична ситуація суттєво не зміниться, на Півдні спека навіть посилиться. А ось у вівторок північний вітер знову принесе відчутне похолодання. Коли і де – у подальших прогнозах. Але правильно плануйте час, гардероб і настрій.\nЧитайте також: З'явився новий трейлер українського фільму "Заборонений" про Стуса. ВІДЕО\nНе варто весь час хаотично смикатися із сумнівним гаслом про нове, треба хоча б раз в історії пробувати вчитися, розвиватися та довести справу країни до людських цивілізаційних норм. Щоб не піддаватися на гречку у будь-якій її формі, а завжди почувати себе громадянином.


Адвокати просять перевести Стерненка в Київ: в СІЗО Одеси є загрози... - Українська правда\nАдвокати просять перевести Стерненка в Київ: в СІЗО Одеси є загрози життю.\nДжерело : юридична компанія "Міллер"\nДослівно : "Як неодноразово зазначалося, за нападом на українського активіста Сергія Стерненка стояли представники правоохоронних органів міста Одеси. Саме тому перебування Сергія в Одеському СІЗО, куди його доправили після оголошення вироку, несе реальну загрозу його життю та здоров’ю".\nДеталі : Адвокат Стерненка Масі Найєм подав відповідну заяву на ім’я керівника Одеського СІЗО Сергія Чишкали з проханням перевести Стерненка до Києва.\nЩо передувало : 23 лютого одеський суд у справі викрадення і катування людини призначив екслідеру одеського "Правого сектору" Сергію Стерненку та його соратнику Руслану Демчуку по 7 років і 3 місяці ув’язнення з конфіскацією половини майна.\nОхорону з екскерівника ГУР, який свідчив у справі «вагнерівців» , не знімали – поліція.\nПрем'єр Словаччини заявив про готовність Росії скасувати контракт на вакцину.\nВиробник російської вакцини "Спутник V" готовий скасувати весь контракт на поставку 2 мільйонів вакцин без будь-яких санкцій проти Словаччини.\nВ Україні оновили «червоні» , «помаранчеві» і «жовті» зони COVID-19.\n13:56 , 4 березня 2021\nВатажок ОРДО відмовився розкрити деталі наказу стріляти по ВСУ.\nВатажок бойовиків ОРДО Денис Пушилін відмовився уточнити, які "превентивні заходи" має на увазі наказ відкривати вогонь по позиціях Збройних сил України.\nГолова уряду: На сьогодні ризиків «віялових відключень» немає.\n13:44 , 4 березня 2021\nОхорону з екскерівника ГУР, який свідчив у справі «вагнерівців» , не знімали – поліція. Прем'єр Словаччини заявив про готовність Росії скасувати контракт на вакцину. В Україні оновили «червоні» , «помаранчеві» і «жовті» зони COVID-19. Шмигаль: Степанова ніхто не рятує від відставки Ватажок ОРДО відмовився розкрити деталі наказу стріляти по ВСУ.\nCO2 Emission Cuts Must Increase Tenfold To Fight Climate Change: Study. Sixty-four countries reduced their fossil carbon-dioxide emissions during the period between 2016 and 2019, but the rate of global reduction needs to increase tenfold to meet the Paris Agreement goals... 13:41 NDTV News


Українські компанії можуть брати участь у тендерах інших країн | Львівський портал\nУкраїнські компанії можуть брати участь у тендерах інших країн\n18 Травня 2016, 15:40 |\nСьогодні, 18 травня, завершилася офіційна процедура приєднання України до Угоди Світової організації торгівлі про державні закупівлі. Про це повідомляє Урядовий портал, передає кореспондент Львівського порталу.\nЗ цього дня українські компанії отримали право брати участь у державних закупівлях 45 країн-учасниць Угоди.\n«Це – найпростіший шлях для експорту вітчизняних товарів. Українським компаніям не треба витрачати зайвих коштів на маркетинг, домовлятися про вихід у мережу чи відкривати представництво. Заявки і процедури державних тендерів зазвичай чітко структуровані. Тому все, що треба, це знайти цікавий тендер і відповідним чином оформити заявку», – каже заступник міністра економічного розвитку і торгівлі України Максим Нефьодов.\nТаким чином, українські підприємства отримали вихід на ринок країн ЄС, Японії, США, Кореї, Тайваню, Сінгапуру, Гонконгу і Канади. Загальний обсяг ринку держзакупівель СОТ оцінюється в 1,7 трлн доларів щорічно, що більш ніж у 30 разів перевищує обсяг українського експорту у 2014 році.\nУгода забезпечує рівний доступ до ринків у сфері державних закупівель. Іноземці матимуть повний доступ до українських державних тендерів так само, як українці – до закордонних. Але, якщо іноземні компанії вже давно де-факто могли брати участь у публічних закупівлях в Україні, то українські компанії тільки відкривають для себе глобальний ринок державних закупівель.\nТеги: СОТ, тендери, Україна


В Днепре коммунальщики удаляют аварийные деревья\nВисотою з багатоповерхівку: в Дніпрі комунальники спилюють аварійні дерева\nЗа словами місцевих жителів, гілки аварійних дерев псують дахи будівель і нерідко падають на голови перехожим.\nБлизько сотні скарг кожного дня. Дніпряни просять комунальників позрізати аварійні гілля та дерева. Мовляв, сухостій псує покрівлі, а подекуди навіть на голову може приземлитись. У "Зеленбуді" кажуть, що до кінця року плануються видалити декілька тисяч небезпечних дерев. Де працюють зараз, знає кореспондент 34 телеканалу.\n«Он там знайомий ішов, він у бараку живе. Йому приземлилася суха гілка на голову. Така дебела. Йому і голову зашивали», — ділиться житель Дніпра Олексій Таран.\nОлексій розповідає, що їхній старій тополі вже понад 30 років. Її сухе гілля шкодить людям та псує дах сусідньої котельні. Тож місцеві неодноразово зверталися до "Зеленбуду", аби аварійне дерево прибрали.\nНині на вулиці Єрмолової кипить робота. Тут планують прибрати три тополі. Найбільшу, заввишки з багатоповерхівку, зрізатимуть кілька днів.\n«Спочатку буде зніматися уся крона дерева, після чого буде зпил стовбура. Але є тут невеличка проблема. Під деревом є колодязі, і скидати просто не можна. Їх доведеться підчіплювати краном», — пояснює Сергій Овчренко, начальник виробничо-технічного відділу КП "Зеленбуд".\nСпилюють суху тополю і на площі Старомостовій.\nСвітлана Іванівна мешкає в цьому будинку близько півстоліття. Каже, що на сухостій жодного разу не скаржилися.\n«Їм багато років уже, звичайно, але вони ще тримаються. Ми ось стежимо, зрізали своїми силами. Тому що був вітер і поламало дерево», — розповідає Світлана Іванівна, жителька Дніпра.\nЧому, попри зелену крону, тополю треба зрізати — пояснюють екологи.\n«Незважаючи на те, що воно схоже на здорове і зелене, стовбур цієї тополі є ушкодженим і відомо, що такий тип дерев дуже крихкий. Тобто воно може бути цілком аварійним. Виникає необхідність у знесенні», — пояснює Юрій Бучавий, доцент кафедри екології Дніпровської політехніки.\nІз початку року в місті зрізали близько півтисячі аварійних дерев. Роботи проводять кілька разів на тиждень.


Швидко, надзвичайно швидко плине час! Здається, лише вчора ми вперше почули про Інтернет і можливість облаштування його в бібліотеках і надзвичайні можливості для задоволення інформаційного «голоду» читачів. Здається зовсім недавно ми навчалися у колег, які вже були на Ти з Інтернетом: Тернопіль, Київ, Донецьк… Не спали ночами, обдумували; чекали і боялися нововведення… З трепетом чекали результатів – майже 7 тис. доларів США на придбання комп’ютерів, облаштування Інтернету, оплата системного адміністратора, провайдера – сума неймовірна!\nА тепер і уявити собі бібліотеку без Інтернет-центру не можемо!\nЗвісно, сьогодні, коли в кожній оселі є і по 2 ПК, говорити про черги в Інтернет-центрі не доводиться, хоча поблукати задарма лабіринтами Інтернет-мережі бажаючих хоч відбавляй. А в 2003 записувались по телефону – у середу на суботу вільного місця вже не було. За 1 ПК сиділо по двоє-троє – з дозволу адміністратора. Ахали-охали, людей з обмеженими фізичними можливостями на ІІІ поверх заносили на руках; за лічені хвилини знаходили відповіді на, здавалось би, не вирішенні питання… Тоді комп’ютерів було 3; (для порівняння, зараз у бібліотеці 26 комп’ютерів, 24 – мають вихід у Інтернет). Грант через 2 роки закінчився – а ми знов писали проект, знов виграли: а потім іще, іще, іще… Загалом Мукачівська міська бібліотека ім. О.Духновича виграла у Посольства США в Україні 12 140 $, які були витрачені на придбання комп’ютерної техніки та інші потреби задля забезпечення функціонування Інтернет-центру.\nПід час семінарів-тренінгів тренери з посольства США в Україні наголошували на забезпечення вільного безперешкодного безкоштовного доступу до всесвітньої мережі Інтернет з однією єдиною метою – щоб українці мали можливість навчатися, самовдосконалюватися, проводити вільний час з користю.\nЗа 10 років багато відвідувачів нашої бібліотеки якісно підвищили свій фаховий рівень, з десяток влаштувалися на роботу, декілька знайшли собі пари і одружилися.\nІнвалід з дитинства Сергій Муха навчався інституті дистанційного навчання національного університету Львівської політехніки і успішно склав іспит через Інтернет та отримав диплом бакалавра за спеціальністю «Документознавство та інформаційна діяльність».\nПрикладів успішної діяльності Інтернет-центру чимало – про це неодноразово повідомлялося по ЗМІ. І ми досі продовжуємо навчатись, переймаємо кращий досвід своїх колег і, враховуючи можливості, втілюємо в життя.\nБуло б несправедливо не відмітити про розуміння місцевою владою значення Інтернет-центру для жителів міста. В.Петьовка, тоді міський голова, допоміг бібліотеці облаштувати новий Інтернет-центр на І поверсі будівлі бібліотеки саме для людей з обмеженими фізичними можливостями. На ремонт приміщення було виділено 60 тис.грн., а також подаровано 10 комп’ютерів.\nІнтернет-центр багато уваги приділяє видавничій діяльності. Інтернет-ресурси є доброю підмогою в бібліотечній роботі взагалі. За період з 2003 р. підросло нове покоління, яке надає перевагу новітнім технологіям.\nДоброю традицією стало безкоштовне навчання навикам роботи на ПК. Спочатку, це були школярі, молодь, а сьогодні – люди похилого віку та з обмеженими фізичними можливостями. Щороку у вересні ми оголошуємо акцію: «Перший дзвоник для тих, кому за 50…», яка користується надзвичайно великою популярністю. Часто відвідувачі використовують скайп – особливо, коли рідні чи друзі за кордоном. Бібліотека також має досвід проведення заочних читацьких конференцій. Впродовж 10 років працівники Посольства США в Україні неодноразово проводили моніторинг. Останній раз кінці жовтня це були: заступник прес-аташе з питань культури Посольства США в Україні – Люк Штеле та помічник Радника Посла США з питань культури Ольга Любинецька, які позитивно оцінили нашу роботу.\nА взагалі за цей період бібліотеку відвідували: В.Пашкова, О.Любинецька, О.Васильєв, Л.Шкурат, І.Шевченко, працівники Посольства та Шеріл Бістрянські, Ненсі Петтіт, Джон Салліван – прес-аташе Посольства США в Україні в різні роки.\nЗа період з 2003 року в Інтернет-центр записалося майже 10 тисяч як жителів міста, так і інших регіонів області. Відвідування склало майже 80 тисяч – жителі не тільки Мукачева, а й інших областей України та іноземці.\nЩо й казати – випробовування часом на потрібність бібліотечний Інтернет-центр витримав з гідністю. Щоправда, зараз він, як і бібліотека загалом, і вся культура, переживає не кращі часи. Відсутність фінансування не дозволяє нам найняти системного адміністратора, розробляти якісь програми, розширити Інтернет-мережу на всі бібліотеки системи, тощо. Однак з впевненістю можна сказати: так, поруч з книгою Інтернет в бібліотеках має майбутнє!\nСічень 2002 року. Працівники Посольства США в Україні В.Пашкова та О.Любинецька; Григаш Л. – директор ЗОУНБ, Лехцер В. - заступник директора ЗОУНБ з наукової роботи, Стадник О. – директор Мукачівської міської ЦБС на екскурсії в Мукачівському замку «Паланок».\n2003 рік відкриття Інтернет-центру. Заступник міського голови Галай О.Ю. вручає Подяку міського голови директору ЗОУНБ Григаш Л.З.\n2006 р. Працівники Посольства США в Україні О. Любинецька та Л.Шкурат проводять моніторинг роботи Інтернет-центру.\n2007 р. Відкриття Інтернет-центру на І поверсі\nДиректор ЦБС Стадник О. на семінарі-тренінгу в Ялті.\nКолеги з різних куточків України\nОльга Стадник та Леся Машталір\nУважно слухаємо тренерів…\n2012 р. – 2013 р. Зав. Інтернет-центром Загорчак М.Д. проводить навчання\n«Для тих, кому за 50…»\n2013 р. Заочна читацька конференція для бібліотечних працівників ЦБС м.Ківерці, Волинської області по роману мукачівського письменника М.Дочинця «Криничар».\nЕкскурсії в Інтернет-центрі – це завжди цікаво і захоплююче


Онлайн табло аеропорту Афоре - Onlinetickets.world\nОнлайн Тікетс » Онлайн табло аеропортів » Афоре\nТабло аеропорту Афоре\nНа сайті Online Tickets Україна ви можете подивитися онлайн табло аеропорту Афоре - Афоре і ознайомитися з усіма авіарейсами, які прибувають і відправляються з цієї повітряної гавані. Окремо розміщені два списку рейсів — вилітають з цього аеровокзалу і прибувають в нього. Щоб відкрити потрібний вам перелік, виберіть відповідний пункт у полі параметрів пошуку.\nКористувачам сайту доступний точний пошук інформації про рейси, які проходять через аеропорт Афоре — ви можете вибирати різні дати, на які хочете подивитися табло аеропорту, і вказати точний період часу. Розклад польотів за заданими вами параметрами відображається натисканням кнопки «Знайти».\nРекомендуємо звернути увагу, що інформація про польоти літаків в аеропорт Афоре табло вильоту і прильоту Афоре, надається авіакомпаніями, тому з деяким рейсам дані можуть надаватися з невеликими затримками.\nУ розкладі доступно три статусу: «приземлився» для вже виконаних авіаперельотів, «в дорозі» для літаків, які ще тільки летять, і «за розкладом» для запланованих, але ще не виконаних польотів. Також в розклад рейсів аеропорту Афоре можуть бути внесені спеціальні позначки — «вчасно», «затримується» і «скасовано» — вони допоможуть зорієнтуватися в часі вильоту і прибуття літаків.


"Доля Путіна вже визначена: він помре в Кремлі. Погана новина – ми не знаємо, коли це станеться. Хороша – Путін теж цього не знає" | Новини на Gazeta.ua\n"Доля Путіна вже визначена: він помре в Кремлі. Погана новина – ми не знаємо, коли це станеться. Хороша – Путін теж цього не знає"\nВівторок, 24 лютого 2015 12:10\nМІНСЬК-2 НЕ ДОВГОВІЧНИЙ. НЕ ВДАСТЬСЯ ДОВГО ВДАВАТИ, ЩО ДОСЯГНУТІ ДОМОВЛЕНОСТІ СПРИЯЮТЬ МИРУ В УКРАЇНІ. У НАЙБЛИЖЧІЙ ПЕРСПЕКТИВІ ПОСТАЧАННЯ АМЕРИКАНСЬКОЇ ЗБРОЇ ДО УКРАЇНИ – НЕМИНУЧЕ, – ВВАЖАЄ ГАРРІ КАСПАРОВ, РОСІЙСЬКИЙ ПОЛІТИК-ОПОЗИЦІОНЕР\nХто виграв, а хто програв на останніх переговорах у Мінську?\n– Перемовини в Мінську – не шахова партія, де діють зрозумілі правила та є конкретний результат. Підсумки Мінська-2 потрібно оцінювати відповідно до того порядку денного, який Кремль нав'язує європейцям. Він ставить перед собою завдання – знищити українську державу. Для Путіна всі ці переговори є спробами відтискати території. Користується очевидною неготовністю Європи до розширення конфлікту, страхом постачання Україні американської зброї та неможливістю здати назад.\nМінськ-2 був кроком уперед для російського президента. Всі зобов'язання, про які домовилися там, стосуються України і Європи. Москва ж не взяла на себе жодних. І це неймовірно. На перемовинах жодним словом не згадували Росію.\nІз таким політиком, як Путін доречна дипломатія?\n– Маємо справу не з дипломатичним процесом, а з бандитами і ґвалтівниками, які тримають ніж біля горла України. Європейці мали би стати на її захист. Натомість кожного дня – з Брюсселя та Білого дому – чуємо, що конфлікт на Донбасі не має військового вирішення. Ці мантри Заходу про мир безглузді, адже агресор думає зовсім інакше. На жаль, самообман Заходу приносить страждання українцям, гинуть люди. Путін і підтримувані ним терористи вважають, що доки не закриють свій порядок денний, доти вони не зв'язані з українською стороною жодними домовленостями.\nВ арсеналі Заходу є бодай якісь ефективні інструменти впливу на Путіна?\n– Будь-які інструменти є похідними від наявності політичної волі. Росія – країна з величезним ядерним потенціалом. Використання жорстких методів боротьби з Москвою вимагає від політиків рішучості і здатності жорстко показувати свою позицію в переговорах. Особливо, коли за столом навпроти тебе сидить не людина з подібними цінностями, а бандит – добре озброєний і нахабний. Західні лідери демонструють абсолютну неспроможність вистояти в такому протистоянні. Хоч інструменти впливу, як-от санкції, у них є.\nГаррі КАСПАРОВ, 51 рік, російський шахіст і політик-опозиціонер. Народився в азербайджанській столиці Баку. Батько Кім Вайнштейн був інженером-енергетиком, мати Клара Каспарова – фахівець з автоматики й телемеханіки. 1986-го закінчив Азербайджанський педагогічний інститут іноземних мов. У 22 роки став 13-м чемпіоном світу з шахів – наймолодшим в історії. 2005-го заявив, що закінчує кар’єру шахіста. Відтоді займається політикою. Різко критикує режим Путіна. У зв’язку із загрозою кримінального переслідування з 2013 року не може в’їхати до Росії. Живе в Нью-Йорку. Очолює міжнародну раду ”Фонду захисту прав людини”, фонд Kasparov chess fondation, який просуває та популяризує шахи в різних країнах. Читає лекції, проводить бізнесові майстер-класи для найбільших світових компаній – Google, IBM, General electric. Володіє інтернет-порталом Каспаров.ру. Займається публіцистикою. Торік у лютому отримав громадянство Хорватії. Має там будинок у приморському курортному містечку Макарська. Був одружений тричі. Від кожного шлюбу має дитину: доньок Поліну та Аїду й сина Вадима\nМали б зрозуміти: хоч якою високою є ціна зупинки агресора сьогодні, завтра доведеться платити в рази дорожче. Загинуть більше людей, конфлікт може перейти в нову стадію. Путін шантажує всіх застосуванням тактичної ядерної зброї. Крім того, є величезна кількість людей із західного бізнесу та політики, які "пригодовані" Кремлем.\n– Почнемо з колишнього німецького канцлера Ґерхарда Шредера та фінського прем'єр-міністра Пааво Ліппонена. Обидва працюють на газпромівські структури. Проросійськими можна також назвати Сільвіо Берлусконі й Ніколя Саркозі. Сюди ж належать екс-прем'єр Угорщини Віктор Орбан, новий уряд Греції, чеський президент Мілош Земан. Не забуваймо і про колишнього держсекретаря США Генрі Кіссінджера. В руках Путіна – величезні фінансові ресурси. Їх успішно використовували для створення лобістської мережі, яка сьогодні всіляко заважає кардинальній зміні західної позиції в українському питанні.\nОднак Захід пішов на санкції проти Росії.\n– Був змушений застосувати їх. Але все це відбувається з диким скрипом. Будапештський меморандум же гарантує територіальну цілісність України в обмін на відмову від ядерної зброї. Київ отримав офіційні гарантії безпеки від Вашингтона і Лондона. Згідно з міжнародними нормами, країни-підписанти зобов'язані надати Україні всебічну допомогу. Щонайменше – постачання зброї і жорстка позиція щодо Росії.\nЧому не бачимо цього?\n– Калібр політиків там не той. Усі зайняті своїми внутрішніми проблемами. Таке враження, що Обаму не цікавить престиж офіса, який він представляє. Білл Клінтон, який підписував Будапештський меморандум, теж "мовчить у ганчірочку". Нічого не чуємо від Гіларі Клінтон, яка, скоріше за все, балотуватиметься на пост президента США.\nБояться діяти. Коли ви фіксуєте публічно якусь проблему – маєте реагувати. Вони ж натомість, як черепахи або страуси, ховають свої голови. Якщо проблема не озвучена – її нібито й немає. Тому нині з такою активністю західні політики говорять про Ісламську державу. Це також страшна загроза, але вона має матеріальне вирішення. Можна послати солдатів, знайти низку способів, як ліквідувати або ж серйозно пошарпати цю організацію.\nІз Путіним так не вдасться. Російська армія далеко не в тому стані, щоб протистояти НАТО, але має ядерну зброю.\nЯк довго може тривати "страусяча" політика Заходу?\n– Є об'єктивна логіка подій. Мінськ-2 не довговічний. Не вдасться довго вдавати, що досягнуті домовленості сприяють миру в Україні. У найближчій перспективі постачання американської зброї до України – неминуче. Водночас, Путін продовжуватиме реалізовувати свою стратегію.\n– Хоче знекровити Україну. Викликати внутрішню кризу, пов'язану зі складним економічним становищем та постійним фактором жертв. Його надзавдання – залишатися при владі безкінечно. Із часом для будь-якого диктатора постає проблема мотивації населення. Треба народові пояснювати постійно, чого ж ти там у Кремлі перебуваєш стільки часу. Всі економічні аргументи вже вичерпані. Навіть без санкцій нічого позитивного в економіці та соціалці Путін не здатен запропонувати. Що залишається в такому випадку? Імперська політика на просторах колишніх радянських республіках.\nРосію накрив маховик божевільної націоналістичної пропаганди. Це уже навіть не Геббельс. Скоріше Оруел. Стовідсоткова брехня: "Мир – це війна", "Свобода – рабство".\nЩе одна частина плану Путіна – руйнування міжнародних інститутів безпеки. Що каламутніша вода, то більше шансів створювати точки напруги по всій земній кулі. Що більша ця напруга, то більше шансів продовжувати агресивну політику на просторах колишнього СРСР і підривати систему безпеки в Європі. Недарма Путін зацікавлений у підтримці найрадикальніших політичних сил в Європі – і ультраправих, і ультралівих. Не дивно, що грецький уряд, що якраз і є комбінацією лівих і правих, перебуває на утриманні Кремля. Путін активно підтримує угорське соціалістичне керівництво, французьку партію Марін Ле Пен "Національний фронт". Усі політичні сили, які виступають проти об'єднаної Європи, – в орбіті Путіна.\nЧи здійсненною є його "місія"?\n– Певних успіхів він досяг. Але маємо пам'ятати, що циклічне повторення історії – невідворотне. У Гітлера теж були великі успіхи. Десь до 1941 року йому постійно йшла карта – трійка, сімка, туз. А потім випадає пікова дама. Крах неминучий. Рано чи пізно Путіну доведеться стикнутися з набагато жорсткішою реакцією Заходу.\nНа жаль, Обама буде в Білому домі ще майже два роки. Це велика проблема для вільного світу. Бо його адміністрація абсолютно не здатна протистояти натиску Кремля. Можливо, ситуація зміниться під впливом зміщення акцентів всередині американського суспільства. Нині вже 70 відсотків вважають Росію ворогом. Плюс конгрес повністю контролюють республіканці. Можливо, що навіть при цій адміністрації побачимо радикальнішу позицію щодо Росії. Європі доведеться визнати, що дипломатичного варіанту зупинки агресора не існує.\nСеред російських експертів часто можна почути думку, що на Росію без Путіна чекає хаос. Тому краще терпіти диктатора, але мати стабільність. На чому ґрунтується такий страх?\n– Доля Путіна вже визначена: він помре в Кремлі. Погана новина – ми не знаємо, коли це станеться. Хороша – Путін теж цього не знає. Колапс режиму може призвести до ще страшніших наслідків, ніж розпад СРСР. Складно прогнозувати можливі сценарії. Ті, хто озвучує думку, що без Путіна в Росії буде хаос, кровно зацікавлені у збереженні його при владі. Бо мають усталену годівницю й розуміють: в умовах вільної конкуренції в них виникнуть великі проблеми.\nРано чи пізно диктатури обвалюються. Що довше диктатор при владі – то жорсткіший обвал. Сьогодні в Росії немає жодного зв'язку між народом і владою. Маємо наочний приклад одноосібної диктатури. Це найнебезпечніша і найбільш нестійка форма правління. У СРСР було політбюро – бодай якась система стримувань і противаг. Могли усунути Хрущова й поставити Брежнєва. Тобто система всередині могла реагувати. У Китаї також є політбюро. Коли прийняття рішення розпорошується на певну кількість людей, система стає стійкішою. Якщо ж влада зосереджується в руках однієї людини, то все впирається в її харизму. Лідер має постійно підтримувати образ фюрера, вождя. Тому й політика з роками – як зовнішня, так і внутрішня – стає дедалі агресивнішою. А відкат – завжди моторошний. Будь-які територіальні здобутки при диктатурі закінчуються територіальними втратами, коли система обвалюється.\nЯк довго Москва буде зацікавлена в підтримці тероризму на Донбасі?\n– Стільки, скільки Путін буде при владі.\nСкільки Росії залишилося існувати в теперішніх кордонах? Які сценарії розпаду можливі?\n– Кожен день перебування Путіна при владі збільшує можливість територіального розпаду. Сьогодні Росія перестає бути нормально функціонуючою державою. В якийсь момент система вибухне. Такий вибух дуже часто змітає диктора. А може змести і всю країну.\nВсередині Росії є колосальна напруга. Як міжнаціональна, так і міжконфесійна. Не зрозуміло, як себе поведе Північний Кавказ після падіння режиму. Рамзан Кадиров, який сьогодні клянеться у вірності Путіну, завтра може підняти зелений стяг джихаду. Кожен виживатиме по-своєму. Китай давно чекає, коли зможе проковтнути Східний Сибір і Далекий Схід. Крах режиму Путіна призведе до ланцюгової реакції – від Калінінграда до Владивостока.\nЗараз ви читаєте новину «"Доля Путіна вже визначена: він помре в Кремлі. Погана новина – ми не знаємо, коли це станеться. Хороша – Путін теж цього не знає"». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua\n6 Переглядів: 16542\nВ Україні почали діяти оновлені правила дорожнього руху Переглядів: 10512\nНа Майдан приїхали троє росіян. Лікарка із Сибіру пішла працювати до волонтерів Переглядів: 288\n"На наступних виборах має відбутися український прорив. Це буде партія людей, які зробили себе самі" Переглядів: 234\n"Дітей крали, вбивали і їли. Такі справи кваліфікували як розбій" Переглядів: 837


ЛАБОРАТОРІЯ «ІСТОРИЧНЕ КРАЄЗНАВСТВО УМАНЩИНИ» НАГОРОДЖЕНА ГРАМОТОЮ\nНа базі історичного факультету з 2007 року системно і досить плідно працює науково-дослідна лабораторія «Історичне краєзнавство Уманщини». Її незмінним керівником є декан історичного факультету, професор Тетяна Кузнець.\nЗа роки діяльності науково-дослідна лабораторія довела свою результативність та ефективність у вигляді захищених дисертацій на здобуття наукового ступеня кандидата та доктора історичних наук, монографій, збірника наукових праць «Актуальні проблеми регіональної історії», а також проекту «Усна історія Уманщини».\nЛабораторія активно співробітничає з Державним історико-архітектурним заповідником «Стара Умань», відділом соціально-політичної історії Інституту політичних і етнонаціональних досліджень імені І.Ф. Кураса НАН України, Українським інститутом національної пам᾿яті.\nПлідну працю науково-дослідної лабораторії високо оцінила Президія правління Національної спілки краєзнавців України. За значний внесок у розвиток краєзнавчого руху України колектив лабораторії нагороджений Грамотою.\nВітаємо науково-дослідну лабораторію «Історичне краєзнавство Уманщини» з цією нагородою та бажаємо подальших наукових досягнень!


Огляд і тестування блока живлення Seasonic Platinum 860 (SS-860XP2), Сторінка 1. GECID.com\n::>Джерела живлення > 2013 > 07 > Seasonic Platinum 860 (SS-860XP2)\nОгляд і тестування блока живлення Seasonic Platinum 860 (SS-860XP2)\nМи вже встигли познайомитися з багатьма «платиновими» блоками живлення виробництва компанії Sea Sonic Electronics. Усі вони демонстрували чудові результати в плані енергоефективності, перевантаження та стабільності вихідних напруг, тому можуть бути рекомендовані для переважної більшості користувачів. Але для справжніх екстремалів у серії Seasonic Platinum є два цікаві пристрої - Seasonic Platinum 860 і Seasonic Platinum 1000. «Кіловатну» модель ми вже розглядали торік, а от 860-ватне рішення тільки недавно потрапило у нашу тестову лабораторію. І це не дивно, адже в основі блока Seasonic Platinum 860 лежить нова платформа під кодовою назвою «KM3».\nПоява 860-ватної «платинової» моделі дуже виправдана зі споживчої точки зору. Якщо розглядати геймерські конфігурації, то для системи із двома відеокартами, як правило, купують блок живлення потужністю 650 - 750 Вт, із трьома - потужністю 850 - 900 Вт, а із чотирма - потужністю від 1000 Вт. Як відомо, саме ніша 850 - 900 Вт найменше представлена на вітчизняному ринку блоків живлення. А якщо мова йде про високоефективні рішення, то такі пристрої взагалі на пальцях можна перерахувати.\nСпецифікація блока живлення Seasonic Platinum 860:\nSeasonic Platinum 860 (SS-860XP2)\n+12В – 71 A,\nБлок живлення Seasonic Platinum 860 постачається в коробці зі щільного картону, яка забезпечує захист від ударів і можливих пошкоджень. Її дизайн безпомилково дозволяє визначити, що перед нами знаходиться пристрій з високоефективної серії Seasonic Platinum. Традиційно на лицьовій стороні розташоване зображення джерела живлення, а також відзначені його номінальна потужність (860 Вт) і клас енергоефективності (80 PLUS Platinum).\nВ іншому ж, упаковка Seasonic Platinum 860 повністю повторює коробки від Seasonic Platinum 660 і Seasonic Platinum 760, тому зупинятися на ній більш детально немає особливої потреби.\nВідзначимо лише, що, незважаючи на велику номінальну потужність, в Seasonic Platinum 860 як і раніше використовується запатентована гібридна система охолодження під назвою «S3FC». Її основна відмінність від звичайної полягає в тому, що до досягнення певної температури вентилятор не обертається зовсім, а після цього частота обертання його лопатей визначається температурою та рівнем навантаження. Тобто при малих навантаженнях, у цьому випадку до 30% (±5%) від номіналу, Seasonic Platinum 860 абсолютно безшумний.\nКомплект поставки моделі Seasonic Platinum 860 досить багатий і включає все необхідне, що може знадобитися користувачу в процесі встановлення та підключення пристрою, а саме:\nСам блок живлення упакований в чорний матер'яний мішечок з логотипом виробника.\nЗовні Seasonic Platinum 860 нічим не відрізняється від молодших «платинових» моделей. Причому, незмінним залишився не тільки дизайн, але й розміри - 150 х 160 х 86 мм. Це означає, що даний блок живлення підійде для будь-якого корпусу формату від Mini Tower до Full Tower.\nSeasonic Platinum 860 пофарбований у стильний чорний колір, на верхній кришці, замість звичайного «гриля», встановлена фірмова штампована решітка із гніздами у вигляді бджолиного стільника. За словами виробника, така конструкція краще позначається на опорі повітряному потоку. Також вентиляційні отвори знаходяться і на передній стінці корпусу, інші панелі зроблені суцільними.\nНа задню панель корпусу винесені роз’єми для підключення кабелів живлення. Усі вони мають модульний дизайн, що відповідає концепції джерел живлення серії Seasonic Platinum. Яких-небудь ускладнень з підключенням кабелів у користувача виникнути не повинно, тому що всі роз’єми підписані та мають різну конструкцію.\nПраворуч зверху знаходиться тумблер, за допомогою якого здійснюється вибір роботи системи керування швидкістю обертання вентилятора. Це може бути або гібридний режим (Hybrid), коли вентилятор працює за схемою описаною вище, або звичайний режим (Normal) - вентилятор обертається завжди, навіть при мінімальному навантаженні. Тобто користувач сам може визначити, який варіант роботи є кращим у його випадку. Наприклад, режим Normal буде корисний, якщо блок живлення свідомо експлуатується в середовищі з підвищеною температурою.\nВід’єднувані кабелі зроблені у вигляді шлейфів, що позитивним чином позначається на зручності роботі з ними. Основний 20+4-контактний роз’єм живлення ATX виконаний у розбірному вигляді. Для додаткового живлення процесора передбачені два конектори ATX12V: 8-контактний і 4+4-контактний.\nЖивлення до відеокарт підводиться через шість 6+2-контактних роз’ємів, що дозволить підключити навіть три «топові» відеоприскорювачі без використання сторонніх перехідників. Причому, два із цих шести конекторів розташовані на окремих кабелях. Знову ж, це лише спростить підключення відеокарт, а також зведе до мінімуму кількість невикористовуваних роз’ємів.\nУсіляких роз’ємів досить багато, кількість різних кабелів також вражає. Тому користувач зможе підключити не тільки велику кількість пристроїв, але й зробити це найбільш ефективним способом.\nНа одній із бічних стінок знаходиться етикетка з технічними характеристиками. Ми вже знайомі із серією Seasonic Platinum, тому можемо із упевненістю стверджувати, що в моделі Seasonic Platinum 860 використовується синхронний випрямляч із DC-DC перетворювачами - характерна риса всіх сучасних висококласних блоків живлення. Ці технічні подробиці дозволять краще зрозуміти силові характеристики, наведені на етикетці. Потужність каналу +12В становить 852 Вт, що практично повністю відповідає номінальній потужності блока живлення. Як і в більшості якісних рішень з високим рівнем ККД, канал +12В виконаний у вигляді однієї лінії, а не розділений на кілька «віртуальних», і розрахований на дуже велике навантаження - 71 А. Лінії +3,3В і +5В мають максимальну сумарну потужність 125 Вт і здатні витримати навантаження по 25 А кожна, чого буде цілком достатньо для сучасних комплектуючих.\nЗа енергоефективністю модель Seasonic Platinum 860 відповідає стандарту 80 PLUS Platinum, на що вказує відповідне зображення на етикетці. Нагадаємо, що блоки живлення стандартизуються 80 PLUS Platinum, якщо їхній ККД для напруги 230В при навантаженнях 20%, 50% і 100% не опускається нижче 90%, 94% і 91% відповідно.\nПроцес розбирання Seasonic Platinum 860 досить простий, потрібно всього лише відкрутити чотири кріпильні гвинти на верхній кришці. Щоправда, у цьому випадку ви ризикуєте втратити гарантію на сам блок живлення. Про це також нагадує стікер, наклеєний на одному із гвинтів.\nДля охолодження внутрішніх компонентів блока живлення використовується 120-мм 7-лопатевий вентилятор SANYO DENKI San Ace 120 9S1212F404, оснований на кульковому підшипнику. Даний вентилятор і раніше зустрічався в інших «платинових» джерелах живлення від Seasonic, ніяких претензій до його роботи в нас не виникало. За показником «продуктивність/шум» SANYO DENKI San Ace 120 9S1212F404 знаходиться на досить високому рівні.\nНезважаючи на збільшену потужність, в основі Seasonic Platinum 860 лежить платформа, яка використовується і в молодших «платинових» пристроях. Даний факт, безумовно, належить до переваг 860-ватної моделі, оскільки нова платформа «KM3» уже неодноразово зазнала суворих випробувань у нашій тестовій лабораторії і щоразу показувала чудові результати. Але, зрозуміло, що якісна схемотехніка – тільки половина успіху, немаловажливу роль відіграє й елементна база. От її ми й пропонуємо розглянути більш детально.\nНа вході встановлений фільтр для згладжування високочастотних перешкод, випромінюваних у мережу блоком живлення. Це стандартний вузол для якісних моделей, тому нас більше цікавить набір використовуваних елементів. У цьому плані до виробника немає ніяких претензій: присутні шість Y- і три Х-конденсатори, три феритові котушки та варистор. Велика увага також приділена екрануванню та ізоляції окремих компонентів фільтра.\nСилова частина APFC складається з діода Шотткі CREE C3D06060 і пари польових транзисторів Infineon 6R125 з досить низьким опором відкритого каналу (усього лише 0,125 Ом). Для їхнього охолодження також передбачений окремий радіатор, але цього разу значно більших розмірів. Не будемо забувати, що Seasonic Platinum 860 до певного навантаження може працювати з вимкненим вентилятором, тому для силових елементів потрібне хороше пасивне охолодження.\nВідразу ж за модулем APFC розпаяні два підключені паралельно електролітичні конденсатори виробництва японської компанії Nippon Chemi-Con. Кожен з них має ємність 390 мкФ і розрахований на напругу 420 В та робочу температуру до 105°С. Сумарна ємність даного вузла становить 780 мкФ, що є відмінним показником для 860-ватного пристрою.\nЯк і у всіх «платинових» блоках живлення від компанії Seasonic, у моделі Seasonic Platinum 860 застосовується повномостовий (full bridge) резонансний перетворювач. На відміну від напівмостової схеми, тут використовуються чотири транзистори, які працюють парами. Перевага такої топології проявляється в зниженні струмів у первинному колі у два рази в порівнянні з напівмостовою схемою. У блоці живлення Seasonic Platinum 860 ключами головного перетворювача виступають чотири транзистори Infineon 5R250P.\nНизьковольтна частина являє собою синхронний випрямляч із DC-DC перетворювачами. Використання транзисторів замість діодів дозволило помітно підвищити ККД блока живлення та скоротити тепловиділення. У результаті цього й радіатор, що охолоджує «мосфети» на лінії +12В, зменшився в розмірах.\nДо речі, цей же радіатор впаяний у металеву пластину на звороті друкованої плати. Через шар теплопровідного матеріалу дана пластина контактує із кришкою блока живлення. Іншими словами, весь корпус джерела живлення Seasonic Platinum 860 виступає своєрідним радіатором.\nПеретворювачі напруг живлення +3,3В і +5В розпаяні на окремій платі. У формуванні ліній +3,3В і +5В беруть участь шість транзисторів Infineon BSC0906NS (по три на кожен канал). Їхнє нагрівання під час роботи настільки маленьке (опір у відкритому стані всього 4,5 мОм), що цілком вистачає і обдуву встановленим вентилятором. Керування DC-DC перетворювачами лежить на плечах ШІМ-контролера APW7159.\nКрім достатку твердотільних конденсаторів (470 мкФ х 16 В), на каналі +12В встановлено і кілька конденсаторів з рідким електролітом (2200 мкФ х 16 В). Їхнім виробником виступає відома японська компанія United Chemi-Con, а самі елементи належать до високотемпературної серії (до 105 °С). Усе це говорить про високу якість і дозволяє розраховувати на їхній тривалий термін служби.\nЗгідно з технічною специфікацією, блок живлення Seasonic Platinum 860 має весь ряд захистів, включаючи захист від перевантаження та перегріву. Останній пункт особливо важливий, адже Seasonic Platinum 860 до певного навантаження працює в пасивному режимі, у такому випадку захист від перегріву ніколи не зашкодить. Сам же вузол оснований на знайомій нам мікросхемі Weltrend WT7527V і реалізований на окремій друкованій платі.\nЯк завжди, до якості пайки немає ніяких претензій. Усі доріжки рівні, патьоків і інших недоліків не виявлено. У цьому плані продукцію компанії Sea Sonic Electronics можна вважати еталонною.


Діти з аутизмом - Кіровоградська обласна психолого-медико-педагогічна консультація\nЗ Белапди «Відкриті двері» - Мінськ, 1997.\n4. Пам’ятайте про те, що дітям із синдромом дитячого аутизму властива емоційна лабільність, нестійкість. Неадекватне поводження може означати перевтому або замішання, у зв'язку із чим, варто бути гнучкими, уміти полегшити завдання.\n1. Гра в доміно\n3. Велика моторика\nМета даного розділу:\n- Досягти більш свідомого сприйняття власного тіла й відношення до оточення;\n- Розвиток довільного контролю й регуляції за власними рухами й поводженням у цілому;\n- Створити моторні передумови для розвитку навичок з інших функціональних сфера.\n1. Кинути м'яч через спину\n2. Кинути м'яч так, щоб він високо підстрибнув\n- контроль і регуляція за рухами рук і пальців.\n- самостійне захоплення (хапання рукою);\n- цілеспрямоване оперування предметами;\n- координоване використання рук.\nБільшість вправ з розвитку дрібної моторики націлені на те, щоб навчити дитину маніпулювати й правильно поводитись із предметами. Координація очей і рук означає, що ці навички активно взаємодіють із функцією сприйняття. Т. ч. вправи на сприйняття, тонку моторику й координацію рук і очей перебувають у тісному взаємозв'язку.\n7. З'єднати крапки в кола й чотирикутники\n8. З'єднати крапки в діагональні лінії й хрести\n- вимовляти прості звуки;\n- говорити односкладові пропозиції\n- задавати питання;\n- описувати дії;\n- робити повідомлення;\n- уміти вести бесіду.\n- вдягання й роздягання.\nАутизм і глибокі порушення розвитку невизначеної природи мають багато спільних рис. Як правило, вони стають очевидними у дітей приблизно в три роки. Аутизм і глибокі порушення розвитку - це неврологічні розлади, які порушують здатність дитини до спілкування, до розуміння мови, до гри і взаємодії з іншими.\nДитині може бути поставлений діагноз "аутизм", якщо у неї спостерігаються вісім чи більше із шістнадцяти симптомів, що стосуються сфер соціальної взаємодії і спілкування, а також спектра занять та інтересів. Якщо поведінка дитини схожа на поведінку малят, що страждають на аутизм, але кількість відповідних симптомів менша за вісім, медики ставлять діагноз глибокого порушення розвитку невизначеної природи.\nАутизм і глибокі порушення розвитку невизначеної природи - це вади, які негативно позначаються на здатності дітей до навчання. У таких випадках дуже важливими є рання діагностика і застосування відповідних навчальних програм. Лікування й освітні потреби дітей при обох діагнозах практично однакові.\nВаріант Аспергера зазвичай легший, при ньому не страждає “ядро особи”. Цей варіант багато авторів відносять до аутичної психопатії. У літературі представлені описи різних клінічних проявів при цих двох варіантах аномального психічного розвитку. Наприклад, РДА Каннера зазвичай рано виявляється — в перші місяці життя, або впродовж першого року. При синдромі Аспергера особливості розвитку і дивакуватість поведінки, як правило, починають виявлятися на 2—3 році і чіткіше — до молодшого шкільного віку. При синдромі Каннера дитина починає ходити раніше, ніж говорити, при синдромі Аспергера мова з'являється раніше ходьби. Синдром Каннера зустрічається як у хлопчиків, так і у дівчаток, а синдром Аспергера вважається за “крайнє вираження чоловічого характеру”. При синдромі Каннера має місце пізнавальний дефект і важчий соціальний прогноз, мова, як правило, не має комунікативної функції. При синдромі Аспергера інтелект більш збережений, соціальний прогноз значно кращий і дитина зазвичай використовує мову як засіб спілкування. Зоровий контакт також кращий при синдромі Аспергера, хоча дитина уникає чужого погляду; спільні і спеціальні здібності також краще при цьому синдромі.\n60 років тому це було вкрай рідкісне захворювання, зараз замість кількох дітей на 10000 на аутизм страждає в середньому 1 на 200 дітей, а в деяких країнах статистика ще гірша - в Англії це 1 на 80. Зростання аутизму в світі вже зіставляють за масштабами з епідемією. Випадки захворювання збільшуються в середньому від 25% до 100% в рік в одному і тому ж регіоні.\nЦим чинником може бути одночасне для різних країн попадання в організм дітей етилртуті, причому не обов'язково у складі вакцин. Ден Олмстед дізнався, що дана особливо небезпечна форма органічної ртуті використовувалася приблизно з 1930 р. у виробництві фунгіцидів. Саме Моріс Хараш, американський хімік, який запатентував вживання цієї сполуки у вакцинах, — там вона застосовується під назвою тимеросал — вперше використав органічну ртуть для дезинфекції насіння.\nКiлькiсть переглядiв: 4288\n[url=http://vseobankah.com/kredit-ot-skb-banka]банки самара потребительский кредит[/url] У нас на вебсайте вы сможете узнать всё о банковских учреждениях РФ, о сервисах, предоставляемых банками Российской Федерации. Мы подобрали всю необходимую информацию о банковских учреждениях, с её помощью всякий пользователь может подобрать выгодный способ вложения средств – оформить депозит на оптимальных условиях в каком-нибудь банке, можно также оформить онлайн кредит в каком-нибудь из этих банков. Мы открыли...


Кайлі Дженнер похизувалась пишною фігурою - WONA.com.ua\nКайлі Дженнер похизувалась пишною фігурою\nКайлі Дженнер, яка є відомою американською моделлю, не перестає дивувати фанів своєю пишною фігурою. Не так давно дівчина спричинила справжній фурор серед фанів. На своїй сторінці в Instagram вона опублікувала нову світлину, на якій позує в купальнику персикового кольору. Кайлі Дженнер продемонструвала свої пишні форми тіла. Дівчина позує на тлі неймовірно красивого заходу сонця. Вона сидить на м’якій лавочці та хизується пишними стегнами.\nТакож відома американська модель запостила ролик, в якому позує біля басейну. Ідеально підкреслили образ Кайлі красива зачіска та ніжний макіяж. Дівчина похизувалася своїм довгим й прямим волоссям. Фани відразу оцінили світлину знаменитості. Вони засипали модель величезною кількістю приємних слів, написавши, що в дівчини просто неймовірна фігура. А ще шанувальники звернули увагу на стрункі ніжки Кайлі та пишний бюст.\nУ своєму дописі американська зірка написала, що останнім часом перебуває у мрійливому стані. Вона насолоджується відпочинком та радіє життю. А ще за словами шанувальників, Кайлі Дженнер дуже личить таке довге волосся.\nЧитайте також: Кайлі Дженнер вразила ефектним вбранням з відвертим декольте\nАнтитренди зими 2021: 8 помилок в образах, які не варто робити