Сім'я. Держава. Церква. | Добрий Самарянин\nД-р Василь Боєчко, Єпископ Церкви ХВЄ в Україні\nДоповідь на ІІ Всеукраїнській науково-практичній конференції\nу Кам’янець-Подільському державному педагогічному університеті ім. Івана Огієнка.\n15 січня 2009 року, м. Кам’янець-Подільський\nІ. Єдність у різноманітному.\nФілософсько-аналітичний погляд на Біблійні витоки трьох суспільних інституцій – сім’я, держава, церква – здатний робити висновок про алогічність (несумісність) їхнього спільного існування. А підстава для такого висновку є, і навіть не філософська, а Біблійна: Сім’я і церква – синоніми у Божій світобудові, а держава – антонім супроти них. Адже архітектором та натхненником будови сім’ї є Сам Господь Бог (1Мс. 2:18, 24); церкву заснував і благословив Ісус Христос (Мт. 16:18); а створення держави допустив Господь Бог через боговідступництво людей, всупереч Своєї волі. Про цей вимушений акт Божої діяльності читаємо у пророка Осії: «Я дав тобі царя у гніві Своєму, і забрав у ревності Своїй» (Ос. 13:11).\nАле згідно Божого Провидіння людство приречене жити у нерозривній єдності цих трьох інституцій, а саме: Церква, яка має небесне походження, покликана бути світлом та сіллю роду людського; благословенна сім’я є виразником і втіленням духовності в суспільстві; а разом вони оберігають державу від моральної деформації та деградації.\nЧи завжди держава сприяє такій тріаді? – Далеко не завжди. Але це зовсім не звільняє християнську сім’ю і церкву від їхнього надзвичайного посланництва у цьому світі – згідно слів Христових: «Ви – сіль землі; ви – світло для світу» (Мт. 5:13-14) і «Ідіть же і навчайте всі народи, навчаючи їх додержувати все, що Я заповідав вам!» (Мт. 28:19-20).\nЯк же відбувається це просвітництво і чи завжди держава бажає та заохочує його? – Відповідь уже була вище – більш негативна, ніж позитивна. Але цей просвітницький і рятівний вплив на державу відбувається незалежно від негативної позиції держави, – так само, як сонце освітлює злих і добрих людей, і дощ посилає Господь на праведних і на неправедних.\nБіблійна і світова історія залишила нам чимало прикладів верховенства Божої моралі над духовним розтлінням: Люди Божої моралі ніколи не просилися у державні структури, – їх наполегливо пошукували вищі державні мужі тоді, коли очевидним було нищівне банкрутство їхньої безбожної моралі.\nЯкщо ми віримо, що Господь Бог – Творець роду людського і що Його Закони є гарантом щасливої людської долі, то, віримо ми в це чи не віримо, ігнорування Творця і Його Законів неодмінно веде до банкрутства антибіблійної будови та людських ілюзій.\nАле Господь Бог у Своїй сутності є неперевершеним гуманістом, Він є Богом усього людства, в тому числі тієї його частини, яка є безбожницькою та боговідступницькою. Тому-то, неблагословенну інституцію «державу» Він міцно з’єднав із двома благословенними від Нього інституціями – церквою та побожною сім’єю.\nПереконливим прикладом цієї програми Божої є історія закінчення епохи Богом береженого суддівства в Ізраїлі та перехід до тоталітаризму державної структури. Важливо звернути увагу на один важливий аспект Божого визначення втрати теократичності (Богоцентризму) народу Ізраїля та започаткування державного тоталітаризму. А він полягав у одному – в сімейній руїні двох останніх суддів ізраїльських – Ілія та Самуїла.\nЗгадаймо у цьому контексті Божий присуд цим суддям: Щодо Ілія: «Ти вшановував синів своїх більше, ніж Мене, щоб ви потовстіли від найкращих частин усякого Ізраїлевого дару. Бо Я шаную тих, хто Мене шанує, а ті, хто зневажає Мене, – будуть зневажені» (1Сам. 2:29-30). І щодо Самуїла: «І сталося, коли Самуїл постарівся, то поставив синів своїх за суддів для Ізраїля. Але сини його не йшли його дорогою, і вхилялись до зиску, і брали підкуп, і ламали Закона» (1Сам. 8:1-3).\nЗвернімо увагу на три причини виникнення держави – всупереч волі Божій, і всі вони народилися у лоні сім’ї суддів ізраїльських, а саме: хабарництво, аморальність та авторитаризм. Коли вибрані Богом люди непомітно згрішили проти Божих засад моральності, тоді над народом нависла найбільша загроза – зловісна тінь авторитаризму, тобто необмеженої одноосібної влади над народом. У згаданому вище Біблійному тексті чуємо: «Самуїл поставив своїх синів суддями над Ізраїлем», – що абсолютно суперечило Божому плану правління народом. Ось згадаймо цей Божий план: «А коли Господь ставив їм суддів, то Господь був із суддею і рятував їх із руки їхніх ворогів по всі дні того судді. І бувало, коли умирав той суддя, то вони знову псувалися більше від своїх батьків, щоб іти за іншими богами, і вони не кидали своїх чинів та своєї неслухняної дороги» (Суд. 2:18-19). Подібних сумних прикладів нещастя народів та держав з причини сімейної аморальності правителів у Біблії є чимало, а у світовій історії – безліч.\nБезумовно, хтось може опонувати Біблії: Навіщо у Святій Книзі описані сумні картини та трагічні поразки «святих родин»? Чи не краще було би промовчати, як це зазвичай робить нечесна світська історія? – Відповідь проста: Біблія – це Книга найвищої честі та моральності. А тому вона на своїх сторінках помістила трагічні віхи з історії знаменитих людей, щоб мільйони людського роду не повторили їхніх помилок та не відхилились від Божих дороговказів.\nТому-то у Божому моральному кодексі найвищого правителя держави зустрічаємо насамперед головні засади його державного статусу: Богопізнання, статева чистота та матеріальна непорочність.\nОсь фрагменти цього Кодексу честі найвищого правителя держави: «Поставиш над собою царя, якого вибере тобі Господь, Бог твій.\nНехай не примножить собі жінок, щоб не відступило серце його від Бога;\nНехай не примножує собі срібла і золота.\nНехай вчиться із Книги Закону Божого усі дні свого життя.\nНехай не гордує серце його своїми братами» (5Мс. 17:14-20).\nЩо ж відповіла нам на це Біблійна та світова історія?\nДотримання цих головних засад Божого Кодексу державного правителя завжди забезпечувало державі мир, стабільність та процвітання. А ігнорування їх – національний розбрат, приниження, рабство, полон та зникнення могутніх держав з лиця землі.\nСкажемо більше: Господь Бог дбав про благополуччя народів навіть у ті часи, коли вони зухвало відступали від Бога.\nЩо ж залишається робити Богові, коли створений та освячений Ним інститут сім’ї зруйнований, а держава – на краю катастрофи?\nІ тоді людинолюбний Господь готовий рятувати невдячний та непокірний народ і оберігати гармонію суспільних відносин. Цю Божу істину ми чуємо з уст зневаженого народом Божого обранця Самуїла в час створення держави Ізраїль: «Бо Господь не залишить народу Свого ради Свого великого Імення, бо зволив Господь зробити вас Своїм народом. Також я, – не дай мені, Боже, грішити проти Господа, щоб перестав я молитися за вас! І я буду наставляти вас на дорогу добру та просту. А якщо ви справді будете чинити зло, – то загинете ви і ваш цар!» (1Сам. 12:22-25).\nОтож у Бога нема проблем у питанні збереження єдності у різноманітному. Проблеми є у нас, людях. Створюємо їх легко, але долати не під силу, а часто – й неможливо.\nА оскільки тема взаємозв’язку сім’ї та держави є вічною та планетарною, тому у цьому дослідженні ставиться головний акцент не на Біблійних засадах побудови сім’ї, а більше – на безбожній психології людства, яка невпинно веде до руїни інституції сім’ї, а за нею – і до руїни держави.\nІІ. Вавилонське помішання\nКоли у державі, в народі чи в сім’ї запановує хаос та безладдя, тоді часто вживаємо Біблійний термін «вавилонське помішання» – від Біблійного епізоду, коли нащадки Каїна віддалилися від обличчя Божого і забажали увіковічнити своє ім’я у будові «Вавилонської вежі» «висотою аж до неба» (1Мс. 11:1-3). Люди відійшли від Богоцентризму до егоцентризму, що засудив Господь Бог, розділивши їхню одну мову на різні, щоб вони не розуміли один одного.\nОдвічний супротивник Божий та ворог людства сатана добре знав споконвіку, що вершиною Божої світобудови є благословенна сім’я, яка є найголовнішим елементом державної будови. Вище вже було зазначено, що навіть побудовану всупереч Богу державу Господь обіцяв оберігати – ради благополуччя такого невдячного і непокірного народу.\nТакий надмірний гуманізм Божий явно був не по серцю сатані, а тому його зловіщий людиноненависницький план полягав у наступному: Спровоковану ним державу йому руйнувати не потрібно, – вона сама собою розвалиться, коли він зруйнує основні клітини її будови – сім’ю. А оскільки він ніколи не був творчою та оригінальною особою, то головними засобами його діяльності є спотворення та руїна результатів Божого розуму та Божої творчості. Тож звернімо увагу на основні елементи руйнівної діяльності сатани щодо сім’ї, а за нею – і щодо держави:\n1. Полігамія замість моногамії.\nПолігамія (многоженство) нерідко зустрічається у Біблії, але там не знайдемо ні одного випадку, коли б Господь рекомендував її комусь або похваляв. У цьому явищі завжди була виключно воля людська, і Біблія неупереджено констатує, що кожна полігамна сім’я була нещасливою і несла дуже гіркі наслідки. Бо ж Божий статус сім’ї навіки-віків залишається незмінним, тобто моногамним:\n«Покине чоловік батька свого і матір свою, та й пригорнеться до дружини своєї, – і стануть вони одним тілом» (1Мс. 2:24). Цю Божу істину ще раз підтвердив Ісус Христос: «Хіба ви не читали, що Творець їхній спочатку створив їх чоловіком і дружиною?» (Мт. 19:4). – Ці постанови Господні говорять про одну непорушну істину: Бог установив у роді людському єдиний шлюбний закон – моногамний! А чинність шлюбного закону – до смерті одного з учасників шлюбного єднання. Про це читаємо у апостола Павла: «Дружина зв’язана шлюбним законом, доки живий її чоловік; коли ж помре її чоловік, то вільна вона вийти заміж за кого захоче, аби тільки в Господі» (1Кор. 7:39).\nБіблія неупереджено констатує плачевні наслідки порушення закону моногамності великими її персонажами: від Авраама пішло два непримиренних між собою народи – ізраїльський та арабський; Мойсей був близький до покарання смертю від Бога за провокацію другої дружини; Гедеон за полігамію та ідолопоклонство в один день втратив 70 своїх синів; гріх Давида спровокував у державі громадянську війну, де воювали армії сина і батька; полігамія Соломона довела до розколу держави та зникнення її з лиця землі. Але цей сумний перелік родинних та державних трагедій на ґрунті полігамії далеко неповний.\nЯкі ж висновки зробило людство з Біблійних застережень? – Позитивних висновків не зроблено жодних, а проблема значно поглибилась і набула загрозливого стану для долі людства.\n2. Статева розбещеність. Шлюбна зрада. Целібат.\nУ відповідь на єврейське запитання про подружнє розлучення Христос міг послатися на Святе Письмо, яке, безумовно, для них було найвищим авторитетом: «Хіба ви не читали?»\nА що можна чекати в питанні священності шлюбу від народів, які не читають Святого Письма або відкрито ігнорують його?\nРезультати цього сьогодні очевидні.\nІсламський світ, який вважає себе нащадками Авраама, не звернув увагу на Божу оцінку Авраамової полігамії, підпав під вплив лжепророка Мухаммеда, а тому пішов двома шляхами, протилежними тим, які Бог вказував Авраамові, а саме:\nа) Іслам узаконив полігамію.\nб) Дух лжепророка навчив арабів непримиренності до Ізраїля, рівно ж як і до всього християнського світу.\nЩо сьогодні має світ від арабської християнофобії, коментувати не потрібно. Але хтось може заперечити: А все ж таки закони шаріату зберегли арабську сім’ю більше, ніж вільнодумство християн. – Це дуже хибна думка. Адже шаріат найбільш грубо порушив Божий Закон шлюбності – «двоє будуть одним тілом», бо ж у гаремі жінка перестає бути духовною соратницею мужа, – вона є звичайним предметом егоїзму чоловіка, а більше того – пригнобленим та безправним членом суспільства.\nА Божий принцип подружжя полягає насамперед у духовному єднанні чоловіка і дружини, у їхньому взаємному «пізнанні» (саме цим терміном Біблія освячує інтимне єднання подружжя: спочатку духовна цілісність, а за нею – вища насолода інтиму).\nЯкою ж дорогою пішов номінальний християнський світ? – Ігнорувавши Слово Боже, миряни пішли дорогою вільнодумства, на якій ззовні не схвалили полігамію, але не стали себе обмежувати Біблійними законами подружньої вірності, тому пішли дорогою сімейної зради, розлучення та руїни сім’ї, статевої розбещеності. Які ж наслідки від цього пожинає держава?\nа) Неморальний та невірний у подружжі правитель країни ніколи не буде прикладом для морального очищення свого народу. А це означає, що державні закони щодо сім’ї та моральності не будуть мати у державі впливу та стабілізуючої сили.\nб) Невірні у подружжі батьки, схильні до розбещеності, стають головним критерієм для неморальності молодої генерації держави, а це значить, що у такої держави сумне сьогодення та деструктивне майбуття.\nв) Нелюбовне подружжя гарантовано стає джерелом виникнення найбільш руйнівних суспільних явищ, а саме: абортів, содомізму, алкоголізму, наркоманії, безкультурності, сімейного насильства, – що в комплексі стає реальною загрозою національної безпеки держави.\nРуйнація сімейної клітини у суспільстві неодмінно веде до руїни держави.\nЯкою ж дорогою пішло духовенство? – Перша фатальна помилка офіційної церкви появилася з часу прийняття нею небіблійного та неморального догмату про нешлюбність вищого духовенства або духовенства в цілому.\nЧернеча втеча від світу та целібат духовенства переслідували мету збереження ореолу святості та містичності духовенства, що і мало величезний вплив на свідомість мільйонів християн.\nАле ця надумана лжесвятість була побудована на глибокому протиріччі з Зконом Біблії, а саме: «Як Мене Ти послав у світ, так і Я послав їх у світ. Освяти їх правдою Твоєю; Слово Твоє – це правда» (Ів. 17:17-18). І закон для єпископату: «Треба ж єпископу бути непорочним, однієї дружини чоловіком, щоб своїм домом добре управляв, щоб дітей держав у слухняності, з усякою повагою. Коли ж хто своїм домом не вміє управляти, то як йому про Церкву Божу дбати?» (1Тим. 3:2-5).\nПорушивши Заповіді Господні щодо невідокремлення від світу та щодо шлюбності духовенства, церква, як найбільш рейтингова духовно-виховна інституція фактично втратила свій вплив на формування та збереження суспільної моралі та культури. На жаль, у полоні небіблійних доктрин церква стала нездатною оберігати та освячувати найголовніший інститут держави – сім’ю, – оскільки доктрина целібату породила серед духовенства широкий засів статевої розбещеності, що до краю принизило духовний авторитет церкви.\nІІІ. Подолати секулярність – врятувати людство\nЯкщо Біблія залишила на своїх сторінках сумні згадки про великі наслідки малих помилок знаменитих людей, то це не для того, щоб принизити перед історією їхню гідність, а щоб цим особливо підкреслити, що духовні особи несуть особливу відповідальність за долю людства, а тому завжди повинні бути невичерпним джерелом культури, моральності та стабільності в державі.\nУ численних Біблійних історіях спостерігаємо одну картину: язичницькі, ідолопоклонні держави досягали апогею свого соціального розквіту, але ставали повними банкрутами у час Божого навідання до них. Рятівниками та Божими арбітрами у цих державах в такий час ставали виключно поодинокі люди непорочної совісті та наповнені Духом Святим. У таких випадках висока духовність однієї особи ставала вище понад усю могутність безбожницької держави. У цих випадках збувалися мудрі слова Соломона: «Мудрість краща від зброї військової, але один грішник погубить багато добра» (Екл. 9:18).\nУ Старому Завіті зустрічаємо чимало прикладів, коли висока духовність однієї особи ставала порятунком для тисяч людей та для цілої держави. В цих випадках цінність духовності вже легко можна було визначити матеріальними параметрами, як то: позитивними природними явищами, врожаєм, звільненням з полону, воєнними перемогами, тощо. Згадаймо хоч деякі із них: Мойсей виводить з полону єгипетського декілька мільйонів людей; праведний Йосиф врятовує від голодної смерті населення цілої держави; пророк Єлисей заводить у полон цілу сирійську армію (2Цар. 6:16-23); один пророк Одед визволяє з полону 200000 юдеїв (2Хр. 28); пророк Даниїл врятовує від смерті всіх вавилонських мудреців і ін..\nТак виявляли свої переваги над силою та свавіллям духовна мудрість Божих посланників на землі.\nПро те, що духовенство повинно бути у світі виразником слави Божої та спасіння людства, молився Соломон у час освячення Єрусалимського храму: «А тепер – устань же, о Господи Боже, на Свій відпочинок, Ти й ковчег сили Твоєї! Священики Твої, о Господи Боже, нехай у спасіння зодягнуться, а побожні Твої нехай добром веселяться!» (2Хр. 6:41).\nЗодягнені у спасіння! – Це не декламатори Біблійних історій чи життя святих, а носії святості та спасіння Божого в собі.\nДе ж народжуються і де навчаються такі чудодійні священики? Чи може це є пріоритет окремих осіб «не від світу цього»? – Зовсім ні! – Біблійний секрет чудесної діяльності духовенства, як і кожного праведника, полягає в одному: У збереженні ними непошкодженості Слова Божого та особистого життя у відповідності зі Словом Божим. Про це сказав древній пророк Ілля напередодні великого вчиненого нам чуда перед сотнями його ненависників-лжепророків: «Я – Твій слуга, і все це вчинив Словом Твоїм» (1Цар. 18:36).\nВічний ворог Бога і людей сатана найкраще знає цей Божий секрет у Його вірних, а тому споконвіку він сам ненавидить Слово Боже, і спровокував мільйони християн на зневажливе ставлення до Слова Божого.\nЦе озлоблення проти Слова Божого безбожних та псевдорелігійних людей не раз відчував на Собі Спаситель світу Ісус Христос. Досить було Йому нагадати умовним симпатикам Його про необхідність пробування у Слові Божому, – як ті у злобі бралися за каміння, щоб вбити Христа (Ів. 8:31-32, 59). Біблійна істина проста: Христос є втілене Слово Боже, а тому Божественні діяння починаються тільки через таку людину, яка стала втіленим Словом Божим. Через Слово Боже освячується людина, і через Слово Боже творяться чудеса на землі.\nПро це ясно заявив Христос: «Коли пробуватимете в Мені, а Слова Мої пробуватимуть у вас, то чого забажаєте, проситимете і станеться вам» (Ів. 15:7).\nПро особливе посольство у цей світ Церкви Христової та про її освячення (недоторканність) молився Христос у Своїй Первосвященицькій молитві: «Освяти їх правдою Твоєю; Слово Твоє – це правда» (Ів. 17:17).\nЩо може дати світові церква, яка вийшла за межі цих Божих істин, яка не збудувалася на непохитних основах Слова Божого? Чи може така церква розв’язувати найскладніші вузли людської долі, чим вона може допомогти державним правителям у час кризи чи стихійних потрясінь? – Наша дійсність, на жаль, відповідає на ці запитання негативно.\nЧи готова сьогодні церква до глибокого покаяння за свої помилки та гріхи? Чи готова вона до життєдайного духовного реформування? – І тут неможливо дочекатися позитивної відповіді. Церква наших днів, на жаль, найбільше переймається проблемою самозбереження – збереження впливу на своїх одновірців, а не порятунком суспільства від руйнівних та незворотних явищ.\nА тому світова християнська спільнота визначила для себе два хибні напрямки для самозбереження: 1. Вільнодумство у духовному житті (лібералізм) та секуляризація церкви (приведення її до норм і рівня світської моралі). 2. Орієнтування вірних церкви на минулі чудеса, вшанування святих та віру в церкву та її сакраменти.\nЩодо першого напрямку, то без сумніву можемо говорити про нього, як про чужий дух та антихристиянську ідеологію.\nУ другому напрямку ми бачимо позитив вшанування святих Господніх, але поки у цьому вшануванні не домінує ідея наслідування цих святих та виявлення новітніх святих у нашому сьогоденні, тоді таке зовнішнє шукання чудес нічим не сприяє духовному відродженню церкви і суспільства.\nХристос застерігав, що кожна людина повинна потурбуватися про присутність Божої природи і Божої сили (за словами Христа – «Царства Божого») в собі особисто. Якщо цього не стається, тоді людина впадає у марновірство, здатна повірити в будь-який обман; а у пошуках зовнішніх чудес та чуттєвих ефектів все далі й далі вона віддаляється від Христа та Його життєдайної благодаті. Про це так говорив Христос: «Прийдуть дні, що ви забажаєте бачити один із днів Сина Людського, та не побачите. І тоді казатимуть: «Дивись, ось!» або «Дивись, там!» – не йдіть і не ганяйтесь» (Лк. 17:22-23).\nСучасна держава в такій же мірі не думає і не бажає мати у своєму народі духовно сильну церкву, – рівно ж як і сама духовно заснула церква про своє відродження не турбується.\nАле у Господа Бога є особливий облік духовно зрілих та Біблійно зорієнтованих людей, яким не байдуже до безпросвіття у роді людському, а тому вони невпинно, з кожним днем і з кожною хвилиною освячуються та зближаються з Живим Богом.\nЗ таких людей складається Вселенська Жива Христова Церква, яка, напевно, не гуртується під знаменами та доктринами різних конфесій. Ось така Церква конче потрібна родові людському, який намарно вичерпує всі можливі ресурси для стабілізації світового корабля. Вона має в собі особливе Боже доручення, особливе слово спасіння людства від усього, що йому загрожує сьогодні, завтра і у вічності.\nПро це покликання Живої Христової Церкви чуємо з пророчих слів св. апостола Павла: «Знаємо ми, що все творіння разом стогне і мучиться аж досі. Бо з надією творіння очікує відкриття синів Божих» (Рим. 8:22, 19).\nКоли ж сім’я знову навернеться до свого Біблійного статусу, коли Церква відновить у собі славу й велич Господню, тоді держава позбудеться своїх насильницьких засад, а громадяни її забудуть назавжди про страх, утиски та несправедливість.\nБог не створив людей мучениками, а тому Його одвічне бажання – зробити їх вільними, мудрими та щасливими. У цьому гуманістичному бажанні Божому полягає головний маніфест Різдва Христового: «І спочине на Ньому Дух Господній, – дух мудрості та розуму, дух поради й лицарства, дух пізнання й страху Господнього. Він не на погляд очей Своїх буде судити, і не на послух ушей Своїх буде рішати, але буде судити убогих за правдою, і правосуддя чинитиме слушно сумирним землі» (Іс. 11:1-4).\nIV. Воскресити і почути голос Церкви\nНавіть коли констатуємо серйозні деформації Церкви, ми не маємо права применшувати її унікальні можливості впливу на оздоровлення роду людського. Адже вона – духовна інституція, яка не залежна від доброї чи злої волі людей, від суспільно-політичних формацій, їй не потрібні парламентські трибуни, їй не загрожують вибори чи будь-які політичні перипетії. Якщо Церква насправді побудована на Слові Божому та наповнена Духом Святим, то вона цим Духом вільно входить у президентські кабінети та до його спальні; її молитви вільно досягають небесних висот, впливаючи на стихійні явища, рівно ж як і на гуманітарні чи воєнні катастрофи.\nЧи це утопія та безплідна фантастика? – Зовсім ні! – А підставою цьому є наше реальне сьогодення.\nУ цьому аспекті звернімо увагу на три головні руйнівні сили людського роду у нашому сьогоденні, а саме: 1. Моральна деградація через агресивні впливи руйнівних залежностей. 2 Руїна інституту сім’ї. 3. Політична та релігійна нетерпимість.\nЩо зробила і що може зробити для суспільства Церква у подоланні цих явищ? – Насамперед – щодо алкогольної та наркотичної залежності. Згадаймо історію: У далекому 1844-му році за почином кардинала Михайла Левицького в Галичині були створені перші в Європі Братства Тверезості. У Норвегії такі Братства були створені у 1850-му році, в Німеччині – у 1883-му, в Австрії – у 1884-му.\nУ 1874-му році митрополит Йосиф Сембратович видає до всіх українських священиків два «Посланія» – «О достоїнстві чоловіка», в яких переконує населення, що пияцтво є страшним нещастям для нашого народу, та закликає інтелігенцію та духовенство до боротьби з цим народним лихом.\nУ 1908-му році з ініціативи педагога Олександра Гарасевича було організоване протиалкогольне і протинікотинове товариство «Відродження», популярність і вплив якого на людську свідомість були настільки потужними, що буквально ніби буревієм змітали з наших сіл і міст корчми та нікотинову отруту разом з їхніми лихварями. Так могутньо діяло на свідомість людей слово Церкви!\nЧи мали ці благородні мужі якісь державні повноваження чи преференції? Чи хвалила їх тодішня влада за очищення держави? – Все було прямо навпаки. Діяльність Йосифа Сембратовича викликала жорстоке обурення та невдоволення австрійської влади та її алкогольно-нікотинових лихварів, і вже у 1882-му році він був усунений з митрополичого престолу. Але за статистикою вже у 1888-му році три чверті українських парохій мали Братства тверезості. Церква ставала реальним осередком очищення та порятунку нації. І ворожість тодішньої влади не в силі була спинити могутній очищальний потік антиалкоголізму. Ось що писав про зло алкоголізму митрополит Андрей Шептицький: «Треба вже раз пізнати цю невловиму правду, що сила одиниці та всього народу лежить у тверезості, що коли хочемо діждатися кращої будучини, то мусимо виповісти безпощадну боротьбу алкогольним напоям. Не словом, а прикладом (духовенство) докажіть, що ми є живим, великим народом, що хоче кращої будучини та вміє за неї змагати». – Тоді боротьба з алкоголізмом та тютюнопалінням велася не на високих науково-релігійних форумах, а безпосередньо – серед народу: в українських селах та містах було проведено 470 протиалкогольних та протинікотинових плебісцитів.\nЦей рух тодішня влада називала «чисто політичним та ворожим державі», а часопису «Відродження» боялася більше, ніж усіх політичних партій, взятих разом.\nУ контексті цього питання можемо простежити погибельну ідеологічну єдність різних політичних систем, коли мова йде про диявольський план знищення людей: австрійська влада боротьбу з алкоголізмом називає політичною та ворожою; Радянська Росія у 1920-му році першою у світі приймає закон про легалізацію абортів; незалежна Україна взагалі не має державної програми боротьби з алкоголізмом та з його алкобаронами і розтлінною рекламою, а сучасні багаті пост-християнські країни узаконюють одностатеві шлюби, клонування та евтаназію.\nОбласкана та нагодована Богом держава США сьогодні хвалиться перед світом, що, накінець, їхній “Christmas” (Різдво) вже об’єднало все населення держави, бо головним персонажем “Christmas” вже не є Христос, а Санта-Клаус (Дід Мороз).\nКолишня колиска світового євангелизму та місіонерства не відстає у богоборстві від своєї вірної соратниці США, – вона готова законодавчо взагалі зі свого календаря викинути “Christmas”, і замінити його новітнім – «Зимовий фестиваль світла». Що ж приніс Санта-Клаус та «Зимовий фестиваль світла» боговідступницькій Англії цьогоріч? – Там апогей сімейних розлучень щорічно припадає на дні після “Christmas”; а у цьому році там подали заяви на розлучення біля 2 мільйонів сімейних пар! Це вже навіть не далекий відблиск будь-якого світла, – це вже погибельна тьма!\nАвтор цих рядків декілька років тому був запрошений до Лондона на Великдень; і у Великодному номері їхнього часопису «Time» на першій сторінці були опубліковані результати національного плебісциту на тему евтаназії, – і ось: Майже 70% англійок підтримують і схвалюють евтаназію – добровільний відхід з життя, самогубство!\nУ незалежній Україні такі плебісцити не ведуться, зате маємо холодну та неупереджену статистику: У нашому краї на 100 пологів припадає 145 абортів; а із 332-х тисяч одружень розлучаються 183 тисячі. Це означає, що на одну сім’ю в Україні припадає до 6-ти абортів на рік! Це та сама жахлива евтаназія! Це повстання людства проти Бога! Чим же закінчиться ця жахлива безбожницька оргія?\nБагатомилостивий Господь устами св. апостола Павла сьогодні запитується загорділе та одурманене гріхом людство: «Чи будемо ми випробовувати Господа? Хіба ми сильніші від Нього?» (1Кор. 10:22).\nОглядаючи дуже невеселу історію нашого сьогодення, ми все одно не маємо права вважати Церкву Христову абсолютно нейтральною та мовчазною до руйнівних процесів у Краї. – Вже саме побожне життя тисяч вірних християн є сіллю та світлом, взірцем та натхненням для мільйонів людей, що гинуть у тенетах гріха.\nДо цього ще додамо активну духовно-просвітницьку працю Церкви у місцях позбавлення волі, у дитячих притулках, в інтернатах та дитячих закладах і колоніях, – то одержимо тисячі духовно відроджених душ, які назавжди покинули дорогу злочину та аморальності. Українські церкви заснували декілька сотень реабілітаційних центрів для врятування алкоголіків та наркоманів; сиротинці та стаціонарні християнські притулки для знедолених самотніх людей похилого віку; дитячі будинки сімейного типу, літні та зимові оздоровчі табори, тощо.\nАле серед усього тут згаданого вважається особливим досягненням – за ініціативою християнських церков видання та рекомендування Міністерством освіти підручника загально-освітньої шкільної програми «Християнська етика». У цьому незаперечна заслуга Всеукраїнської Ради Церков. Ось саме тут наше вище духовенство знайшло єдність та згоду: коли національний корабель у небезпеці, тоді всі, що на ньому, однодушно шукають порятунку. Цей благородний і солідарний крок духовенством українських церков зроблений. У здійсненні першого кроку цієї духовно-просвітницької програми проявлена державна мудрість керівництва Міністерства освіти України, Національної Академії наук та творча ініціатива інституту релігієзнавства національного університету «Острозька Академія».\nАле українська церква ще у великих боргах перед Богом та перед своїм народом. Ще, на жаль, не чути її могутнього голосу за очищення нації від окультизму, реклами алкоголю та тютюну, аморальності та статевої розбещеності, проти бездуховності та аморальності багатьох осіб на владному олімпі.\nА для здійснення цієї надзвичайної місії очищення суспільства від численних гріхів та пороків Церкві потрібне особисте духовне очищення, молитовне єднання та дарована їй мудрість від Господа Бога.\nНехай же для кожного вірного служителя Христової Церкви стане незмінним девізом цілого життя заклик Божий через пророка Ісаю: «Ви, що пригадуєте Господа, не замовкайте!» (Іс. 62:6).\nАле Церква не стане духовним будителем нації та арбітром і трибуналом сумління свого народу, – аж поки сама не відродиться духовно та не повернеться до першоджерел Христового вчення та апостольської чистоти і святості.\nДля Церкви апостольський заклик до чистоти і святості стосується насамперед: «Дбайте про мир з усіма та про святість, без чого ніхто не побачить Бога!» (Ізр. 12:14).\nДе Біблійно здорова і свята Церква, – там щаслива сім’я, там авторитетна і могутня держава.


Вічний образ, який надихає творити добро - Журнал "Зарубіжна література в школах України"\nВічний образ, який надихає творити добро\nСтрімким бурхливим потоком ллється шкільне життя, таке насичене об’ємною інформацією, нудними теоремами, безкінечними правилами…\nЯкимось незвичним проблиском виринали із нього уроки зарубіжної літератури, на яких я мандрував її шляхами та стежками, що не мають кінця. Із широко розплющеними очима, відкритим серцем, увагою, цікавістю входив у цей світ, очікував нових зустрічей, робив несподівані відкриття для себе, знаходив відповіді на новий потік власних запитань.\nПоринаю у середньовічну Францію. На вулицях, ярмаркових майданах жонглери співають пісні про славні подвиги героїв минулого, про те, як відважно вони боронили свою країну, віддавали життя за віру… Найбільше вразила розповідь про смерть відважного рицаря Роланда в битві у Ронсевальській ущелині.\nЗгодом переді мною постають сині морські простори, оливові гаї, білі мармурові статуї богів і богинь, веселі театральні свята та спортивні змагання. Це Давня Греція. Разом з Одіссеєм пливу на кораблі, беру участь у битвах, розмірковую над долею, визначеною богами…\nСправжнім сплеском емоцій була зустріч із Гамлетом В.Шекспіра. Він просто «перевернув» моє життя. Я побачив навкруги себе те, на що ніколи особливо не звертав уваги, почав замислюватися над питаннями, які раніше ніколи мене не хвилювали. Мені імпонує прагнення юнака пізнати людину, світ, знищити зло, «направити звихнутий час», «з’єднати рух віків». Та найголовніше – бути «Людиною, Людиною у всьому». Я, як і Гамлет, намагаюсь протестувати, прагну знищити хоч найменше зло, але відчуваю власне безсилля, адже зло могутнє. Ми всі зіштовхуємося із ним у повсякденному житті. І нам завжди доводиться робити схожий власний вибір. Але я не буду миритися зі злом, бо це майже те саме, що сприяти йому. Власне сумління не дозволить мені заспокоїтися.\nЯ хочу, щоб всі ,хто читатиме моє есе, ще раз поставили собі вічне Шекспірівське питання:\nВпевнений, що кожен шукатиме власну відповідь на споконвічне питання. Надіюся, що люди усвідомлять відповідальність за власні дії, протестуватимуть, боротимуться зі злом. І тоді, гадаю, світ стане набагато кращим, усміхатимуться щасливі люди, лунатиме дзвінкий дитячий сміх, добро запанує на землі.\nМожливо, хтось скептично сприйматиме мої думки, бажання, прагнення. Але це є мій вибір, моя відповідь на запитання.


Мікобактерії різних генотипів та їх роль в клінічній картині туберкульозу легень | dissertation.com.ua\nГлавная » Диссертации Украины » 14 - Медичні науки » 14.01.00 - Клінічна медицина » Мікобактерії різних генотипів та їх роль в клінічній картині туберкульозу легень\nЛяшенко Олександр Олексійович\n2.1. Клінічна характеристика хворих на туберкульоз легень\nРобота виконана на клінічній базі кафедри фтизіатрії та пульмонології Харківської медичної академії післядипломної освіти (ХМАПО), міському клінічному протитуберкульозному диспансері (МК ПТД) №1 міста Харкова та його районних відділеннях.\nОб'єктом дослідження стали 106 хворих на туберкульоз легень, бактеріовиділювачів. В дослідження включено хворих з позитивним результатом засіву мокроти на середовищі Левенштейна-Йенсена та хворих, у яких знайдені КСП в мокротинні методом бактеріоскопії, тобто в дослідження ввійшли масивні бактеріовиділювачі. Усі хворі дали добровільну згоду на обстеження та лікування згідно існуючим законам. Набір біологічного матеріалу проводили в Центральній міській бактеріологічній лабораторії м. Харкова від хворих на туберкульоз легень з масивним бактеріовиділюванням протягом трьох місяців, починаючи з січня 2004 року, які перебували на стаціонарному лікуванні в МК ПТД №1 м. Харкова та його районних відділеннях. Хворі представлені усіма районами міста.\nСередній вік хворих склав від 20 до 65 років; з них жінок було 20, чоловіків - 86, переважали чоловіки в віці 35-50 років ( табл. 2.1).\nНаводимо характеристику загальної сукупності обстежених хворих за даними клінічного, рентгенологічного та лабораторних досліджень.\nЗа клінічними формами хворі розподілилися наступним чином: дисемінований туберкульоз легень мав місце у 6 (6 %), інфільтративний - у 68 (64 %), казеозна пневмонія - у 2 (2 %), фіброзно-кавернозний - у 30 (28 %) хворих. Тобто, переважали хворі з інфільтративним туберкульозом легень. В одного хворого туберкульоз легень ускладнився туберкульозом бронхів, у 3 - ексудативним плевритом, у 8 - легенево-серцевою недостатністю.\nРозподіл обстежених хворих на туберкульоз легень за віком та статтю\nСтать Вік18-35 років35-50 роківбільше 50 роківЧоловіки (n=86)293522Жінки (n=20)1181Всього (n=106):404323\nУ 51 хворого був вперше діагностований туберкульоз (ВДТБ), у 7 - рецидив туберкульозу (РТБ), та у 48 - хронічний туберкульоз легень (ХТБ).\n53 хворих мали супутню патологію: хронічний алкоголізм - у 20, цукровий діабет - у 3, виразкова хвороба шлунку - у 14, хронічний гепатит - у 1, панкреатит - у 1 хворого, неспецифічні захворювання легень - у 5, ішемічна хвороба серця - у 2 хворих.\nГрудні симптоми у вигляді сухого кашлю відзначалися у 9 (9 %), з виділенням слизово-гнойної мокроти - у 15 (14 %) або з домішками крові - у 11 (10 %) хворих. Скарги на задишку різного ступеню виразності пред'являли 53 (50 %) хворих, непостійний біль в грудній клітці - 13 (12 %), нічні поти - 14 (13 %) хворих. У 29 (27 %) хворих спостерігалося зниження апетиту, у 25 (24 %) - зниження маси тіла.\nВиділено три ступеня інтоксикаційного синдрому (ІС): слабо виражений, помірно та виражений. ІС розцінювався як слабо виражений (першого ступеню) при наявності субфебрильної температури, помірній пітливості, слабкості, зниження апетиту. ІС другого ступеню відповідали: фебрильна температура, виражена пітливість, слабкість, розбитість, значне зниження апетиту. ІС третього ступеню характеризувався температурою гектичного типу, профузними потами, різкою слабкістю, адинамією, анорексією, порушенням сну . Серед 51 хворих з ВДТБ при надходженні до стаціонару у 30 не було виявлено ІС, у 15 був слабо виражений, у 4 - помірно виражений та у 2 виражений ІС.\nУ 54 хворих визначалися різної виразності та протяжності зміни перкуторного звуку у вигляді його скорочення або коробкового відтінку, у 73 хворих вислуховувалися різної протяжності хрипи, у тому числі у 24 вологі (в основному дрібно- та середньопухирчасті), у 49 - сухі хрипи та у 13 - сполучення вологих та сухих хрипів.\nЗа даними рентгенологічного дослідження хворих було поділено на кілька груп. Хворих було поділено за формою туберкульозного процесу. За протяжністю процесу хворих поділено на 3 групи: до першої увійшли хворі, які мали зміни в межах до двох сегментів, до другої - зміни у межах 3-5 сегментів і до третьої - поширені процеси, ураження більш 5 сегментів. За кількістю порожнин: пеша група - хворі без наявності деструкції (ДЕСТР-), 2 група - з однією каверною, 3 група - 2-3 каверни, 4 група - 4 та більше каверн. За загальним об'ємом порожнин деструкції: 1 група - деструкцію не виявлено, тобто ДЕСТР-, 2 група - менш 10 см3, 3 група - 11-50 см3, 4 група - більш 50 см3.\nЗа даними рентгенологічного дослідження деструктивні зміни було виявлено у 100 (94 %) хворих на туберкульоз легень. Найбільш часто деструкції локалізувалися у верхніх долях легень. У 32 (30 %) хворих вони були одиночні, у 16 (15 %) - число їх складало 2-3 каверни та у 50 (47 %) - 4 та більше каверн. Важливе значення має загальний об'єм каверн, так, у 34 (32 %) хворих він склав менше 10 см3, у 33 (31 %) - від 10 до 50 см3 і у 30 (28 %) - більш 50 см3. Ураження двох або менше сегментів спостерігалося у 17 (60 %) хворих, 3-5 сегментів - у 21 (20 %), більше п'яти сегментів - 68 (64 %) (табл. 2.2).\nРентгенологічна характеристика туберкульозного процесу (n=106)\nФорма та рентгенологічна характеристика процесуКількість хворих, абс. ( %)Об'єм ураження - до 2 сегментів17 (16,0 %)- 3-4 сегмента21 (19,8 %)- 3-5 сегментів68 (64,2 %)Кількість каверн- 0 каверн8 (7,5 %)- 1 каверна32 (30,2 %)- 2-3 каверни16 (15,1 %)- 4 та більше каверн50 (47,2 %)Загальний об'єм каверн- 0 см38 (7,5 %)- менше 10 см334 (32,1 %)- 11-50 см333 (33,1 %)- більше 50 см330 (28,3 %)\nБактеріовиділення було встановлено у всіх (106) хворих, яке підтверджено бактеріоскопічним та культуральним методами. За даними бактеріоскопічного дослідження у 41 (39 %) хворих спостерігалося бактеріовиділення "1+", у 20 (19 %) - "2+", та у 11 (10 %) - "3+". За результатами культурального методу "МБТ 1+" спостерігалося у 34 (32 %), "МБТ 2+" - у 16 (


Доставка квітів Армянськ. Доставка букетів в Армянськ. Замовлення квітів - Superflowers.\nГоловна > АР Крим > Армянськ 170 грн.\nАрмянськ 170 грн.\nЗвертаємо Вашу увагу, що вартість і наявність букетів, які ви бачите на сайті, не завжди актуальні для доставки квітів в місто Армянськ. Перед оформленням замовлення, зв'яжіться, будь ласка, з нашими менеджерами по телефону +38 044 222 79 68 або +38 096 788 68 68 або надішліть запит на електронну адресу order@superflowers.com.ua, щоб уточнити можливість доставки і точну ціну букета, який вас зацікавив.\nЯкщо в нашому інтернет-магазині Ви не знайшли букет, фруктову кошик або подарункову кошик, яку хотіли б доставити, або вам потрібно терміново виконати доставку в Армянськ, слід звернутися до наших менеджерів і узгодити всі деталі доставки.\nМи виконуємо доставку квітів по Армянську через 2-5 годин після оформлення замовлення. Швидкість доставки залежить від складності замовлення


На митному посту «Луцьк» забрали «мерс» за 1,5 мільйони | Волинь 24 - новини Волині та Луцька\nНа митному посту «Луцьк» забрали «мерс» за 1,5 мільйони\n12 червень, 2018, 12:35\nНа митному посту "Луцьк" у чоловіка забрали Мерседес за 1,5 мільйони, бо він "збрехав" про його ціну у декларації.\nМитний брокер на замовлення громадянина України подав до оформлення декларацію з рахунком-фактурою. У ній значилось, що вартість машини становить 23900 євро, - повідомляє прес-слжуба ДФС у Волинській області.\nТобто, брокер у змові з власником намагались приховати від митного контролю справжню ціну товару. Відтак, порушникам загрожує штраф у розмірі 100 відсотків вартості предмету порушення з його конфіскацією.\nТеги: мерседес, митниця\nпросто 12 червень, 2018, 12:48\nлох...ось до чого - доводить жлобство\nВитя 12 червень, 2018, 13:41\nГроші певно Порошенку на Мальдіви підуть? Чи в дитячий будинок?)\n... 12 червень, 2018, 13:09\nТакий автомобіль не кожний пересічний купує, а тому ж так йому і треба...якийсь вишкрібок якогось дипуттатика неотримає цяцю хі хі хі\nЖаба 12 червень, 2018, 16:48\nПо коментам відразу видно ДЕГЕНЕРОВАНУ більшість ледацюг та заздрісників. З таким стадом дорога лише у прірву((\nШкода 12 червень, 2018, 21:29\nКраїна кретинів- бидло вибирає відповідну владу, ця влада не дає працювати тим хто хоче, а хто заробить, відбирає для того ж бидла, щоб те втішалось та розмножувалось((.


Бути окей. Що важливо знати про психічне здоров'я, Дарка Озерна - замовлення книжки\nКнига «Бути окей. Що важливо знати про психічне здоров'я»\nПаперова 148 грн\nАвтор Дарка Озерна\nСерія Оптимістично про здоров'я\nХудожник/ілюстратор Ольга Дегтярова\nДарка Озерна - «Бути окей. Що важливо знати про психічне здоров'я»\nПро що книга «Бути окей. Що важливо знати про психічне здоров'я» автора Дарка Озерна


Під час обшуку знайшли... Впізнавайте! - Радар\nГоловна / Новини / Під час обшуку знайшли… Впізнавайте!\nПід час обшуку знайшли… Впізнавайте!\n— 23/04/2018 1 3768\nПрацівники Нововолинського відділення поліції вилучили під час обшуку в раніше засудженого нововолинця К. явно крадені речі.\nВ.о.начальника відділення Віктор Пикалюк просить громадян, які впізнають своє, негайно зателефонувати або особисто звернутись у поліцію.\nНомери телефонів – унизу.\n096 34 87 333, 093 319 88 78 в робочий час.\nTagged with: крадені речі, крадіжки, Нововолинськ, обшуки, поліція\nПопередня стаття Отруйний коктейль для цілого міста. "Курчак" заливає кров'ю очисні споруди "Водоканалу"\nНаступна стаття "Якщо вже й це не допоможе..."\nЗнову ледь не згорів трансформатор. Бовдури підпалили траву в житловому масиві\nСьогодні в обідню пору екіпаж рятувальників із Нововолинського відділу УДСНС прибув на пустир у 5-му мікрорайоні, де стояли чорні стовпи диму. Їх було видно аж у центрі міста. Місцеві бовдури за недоброю традицією влаштували підпал сухостою. Вогонь упритул наблизився до трансформаторної будки. Ще б трохи – і… ВІДЕО: Фоторепортаж із місця надзвичайної пригоди:…\nСтаточнюк не розкаявся, Терлецький – “янгол”. Вирок – у вівторок\n– Це дитяче вбивство! – заявив один із адвокатів цих дияволів. – Таке враження, що я захищаю ангела, – заявив інший. Батьки вбитої дівчини ковтали сльои і заспокійливе… Сьогодні з 14.30 до 18.15 у Ковельському міськрайонному суді тривали дебати між обвинуваченням і захистом двох юних підсудних: Терлецького і Статочнюка. Прокурор наполягав на такому покаранні…\nОбломчик! Злодіям не пощастило. ВІДЕО\nБанда нововолинських відморозків прибула вночі на склад побутової техніки біля колишньої четвертої шахти. Підготувались як має бути! Розкатали губу, розстелили мішки. І навіть відчинили чи зламали замок. Але – обламались. 🙂 Інсайдерське відео – спеціально для РАДАРА: Нежданчик! Пилку не взяли…\nДах дірявий, стіни чорні, сусідам фіолетово, комунальникам начхати. Вихід є?\nЛюдина зробила у квартирі ремонт – а в натяжній стелі вже після першого в цьому році дощу набралась вода. Що буде далі – боїться навіть уявити. Зверталася в усі можливі комунальні інстанції. Толку нуль. Прогноз погоди слухає з жахом… РАДАР розповідав колись про ялинки на даху багатоповерхівки у 15-му мікрорайоні Нововолинська. Після нашої публікації…\nВитер кров із бити травою, поклав биту в рюкзак… увімкнув веселу музику. Покази співучасника\nДвоє обвинувачених у вбивстві Каті Литкіної нарешті перервали мовчанку. Терлецький запевняє, що в усьому винен Статочнюк. Статочнюк погодився з версією двоюрідного брата. Сьогодні у ковельському суді давали покази колишні нововолинці Статочнюк (родина вже перебралась до Луцька) і Терлецький (родина мешкає у Словенії). Двоюрідні брати, які два роки поспіль категорично відкидали причетність до страшного злочину, нарешті…\nНазвав мера баригою і скотиною – звільнили з роботи\nНе хотілося про це, але доведеться. 25-річний нововолинець Віталій Грабовський виклав у соцмережах відео, на якому він у Палаці культури на святкуванні Дня комунальника підходить до міського голови В.Б.Сапожнікова й у вічі називає його баригою і скотиною. По-простому. Це трапилось у п’ятницю, 15 березня, а вже у суботу майстер УЖК №1 Н.Ситник сказала Віталію, щоб…\nДобре, що не вбила… На трасу впала вагонетка. ОНОВЛЕНО\nО 12.30 нововолинці й гості міста споглядали на перехресті біля автостанції цікаву картину. На узбіччі припаркувались вантажівка й вагонетка, а біля вагонетки скупчилась поліція. Виявляється, вагонетка злетіла з кузова під час руху. На щастя, ніхто не постраждав, окрім новенького асфальту. Звідки і куди віз водій цей явно шахтний вантаж – можливо, повідомлять читачі РАДАРА?…\nЗнову зробили фарс на крові. Ще не домовились, хто як брехатиме?\nОдин обвинувачений у вбивстві дівчини “погано почувався”. Другий не міг давати покази без матусиних настанов. Суд знову відклали… Учора у Ковельському суді мали давати покази Т-цький і С-юк – обвинувачені у вбивстві Каті Литкіної з Нововолинська. Обох підсудних доправили на суд із маневицької колонії. Луцький СІЗО має там спеціальну дільницю, а нові правила дозволяють…\nОбіцяють насадити 10 дерев і не робити “ригайлівку”\nЗамість зрубаної туї, про яку РАДАР розповів учора, підприємці О.Бадзюнь і Нікончук планують висадити щонайменше 10 дерев. І викласти бруківку на прибудинковому майданчику, що по вулиці Грушевського в Нововолинську. З їхнім магазином “Смак” сусідить барак, де нещодавно продали квартиру. Під стінами бараку було багато сміття. – Нам це набридло, – каже Олег Бадзюнь, – тож…\nВирок п’яному за кермом, який скоїв страшну аварію. Повний текст\nТри з половиною роки за гратами винуватцю ДТП і по 220 тис. грн компенсації двом із чотирьох потерпілих. Таким є вирок Іваничівського районного суду колишньому працівнику Нововолинського відділення поліції Ігорю Зінькову. У неробочий час біля магазину “Вепр” у Нововолинську 24 листопада 2017 р. він скоїв смертельний наїзд на водія “Лади” Віталія Павлюка. У машині Зінькова…\n11 місяців 17 годин тому\nНіби все. 🙂\n| - Поділитися Сховати відповіді ∧


Як Москва тягне українців у «русскій мір» за руку Сірка. (Спростування одного московського міфу) – Культурна Референтура ОУН\nОпубліковано 31.05.2021 31.05.2021 автором Кос Ростислав\nВідома кожному українцю легенда про правицю Івана Сірка, яку знаменитий кошовий отаман і характерник заповів після своєї смерті відрубати і носити у битвах перед військом для перемоги над ворогом, вражала уяву багатьох поколінь. Чимало дослідників шукали коріння цієї легенди, але чомусь вперто ігнорували при цьому слов’янську традицію, намагаючись надати їй тюрського, кавказького, іранського чи іншого чужинського походження. Однак витоки цієї легенди слід шукати не в чужих краях, а в прадавніх віруваннях слов’янських народів.\nУ своїй книзі «Козаки. Слов’яни проти орди» на основі неспростовних фактів я довів, що легенда про відрубану руку Сірка несе в собі відголосок саме слов’янських дохристиянських уявлень, пов’язаних із богом грози і грому Перуном. Слов’яни Балкан ще до Першої світової війни зберегли традицію вивішувати на дах будинку відрубану руку покійного сільського градобранітєля (аналог українських градових) для захисту осель від бурі і граду.\nЗвісно, що і апологети «русского міра», діючи згідно з відомою московською приказкою: «Грєх воровать, да нєльзя міновать», спробували вкрасти і видозмінити цю вражаючу легенду про руку Сірка, надавши їй виразно антизахідного, антиєвропейського звучання.\nУ вигаданому ними варіанті йшлося про те, що нібито саме за допомогою відрубаної руки Івана Сірка в 1812 р. було врятовано Москву і здобуто перемогу над Наполеоном Бонапартом. Такий видозмінений варіант цієї легенди був широко розтиражований ще в кінці ХІХ століття. Оскільки українськими дослідниками козацтва ця сфальсифікована версія ніколи не піддавалася критичному аналізу і, відповідно, не спростовувалася, то й нині вона продовжує активно поширюватись у засобах масової інформації, постійно доповнюючись новими неймовірними подробицями і деталями.\nОсь, наприклад, у такому фантастичному варіанті, який більше нагадує розповідь очевидця і безпосереднього учасника подій, її подають у наш час на деяких українських сайтах.\n«Кажуть, що в останні роки життя Іван Сірко звертався до козацької старшини, віщуючи дивні речі. Зокрема кошовий отаман Війська Запорозького Низового передбачив для Росії “напад більш небезпечного ворога, який через сто с гаком років дійде аж до Москви”. І неодмінно характерник додавав:\n– Отоді, браття, дістанете мою правицю, тричі обнесете її навколо Москви – і побачите, як побіжить супостат.\nТак російський князь та український козак Михайло Неліпа стали бойовими побратимами. Під час однієї із задушевних розмов українець переказав товаришу пророцтво Івана Сірка. Того разу командир батальйону лише посміявся…\n– Я теж про нього згадував! – зізнався головнокомандувач. – Значить, так: нам треба Іванову правицю – вези мерщій!\nКоли реліквія з’явилася у військах, у духовній процесії місце її визнали одразу за… Святою Богородицею. Уночі на конях козаки з дорогоцінним футляром тричі об’їхали довкола Першопрестольної.\nТак Іван Сірко переміг і «корсиканського диявола». Не вірите? Уся історія здається вам неймовірною? Але тоді з якого лиха одразу після виграної війни, зокрема 1813 р. генерал-фельдмаршал Кутузов, такий собі самодостатній «переможець переможців», так опікувався перепохованням останків кошового отамана Війська Запорозького Івана Сірка? Нащо йому було турбуватися про давно померлого січовика?»\nЗвичайно, що граматичні й орфографічні помилки відразу видають автоматичний гугл-переклад із російського першоджерела. Не треба далеко шукати, аби переконатись, що ця «история как рука Сєрка Маскву спасла» вже роками гуляє російськими «общєказачьїмі» сайтами. Але ми спробуємо розібратись глибше, як же взагалі з’явилась на світ ця байка?\nПо-перше, слід зауважити, що в 1813 році фельдмаршал Кутузов аж ніяк не міг займатись перепохованням Сірка, оскільки в той час перебував у поході за кордоном, де й помер 28 квітня 1813 року після довгої хвороби. По-друге, незважаючи на інтенсивні пошуки, ані в щоденниках очевидців, ані у документах тієї епохи немає жодної згадки про відрубану правицю Сірка, яка нібито допомогла перемогти Наполеона. З документів відомо лише, що фельдмаршал Кутузов перед Бородіно провів хресний хід, під час якого перед військами пронесли ікону Смоленської Божої Матері, але це аж ніяк не врятувало його від розгрому під Бородіно і ганебної здачі Москви. Знову- таки, з документів Наполеона, мемуарів учасників походу відомо, що погода почала псуватися вже тоді, коли французька армія перейшла Німан і негода переслідувала французів на всьому шляху до Москви. І після повернення з Москви Наполеон Бонапарт (не переможений, до речі, в жодній битві) ще два роки активно протистояв об’єднаній коаліції Великобританії, Росії, Прусії, Австрії, Іспанії і Швеції і навіть успішно розгромив московсько-пруські війська в битвах під Баутценом і Лютценом, австро-російські під Дрезденом і т. ін. Невже ж чорноморці, які брали участь в європейському поході забули взяти туди руку Івана Сірка?\nТакож жодними історичними документами не підтверджено існування у фельдмаршала Кутузова чи то ад’ютанта, чи то пак бойового побратима (командира пластунів) Михайла Неліпи (з чарівним вмінням моментально телепортуватись за кілька тисяч кілометрів з-під Москви на Запоріжжя і назад).\nАле найголовніше – абсолютно нічого не знала про чудесне спасіння Москви своїм родичем Михайлом Неліпою восьмидесятилітня Зиновія Іванівна Неліпа, в садку якої була могила Сірка. Коли до неї в 1887 році завітав Дмитро Яворницький, Неліпа розповіла йому лише про те, що в цій могилі закопаний не сам Сірко, а лише його рука: «…ви думаєте, що в цій могилі лежить Сірко? Ні, тут його одна тілько рука, а він сам ходе десь по світу і воює з ворогами… Як став, бачте, Сірко із Січі сходити, то й каже запорожцям: «Хто тілько оцю мою праву руку буде носити, то буде він ворогів і день і ніч кришити». От небі б то і вмер він. Запорожці одрізали у нього руку, засушили її, сім год возили з собою на війну. Та все города брали. Оце яка немира, то вони зараз виставлять її вгору та й кричать: «Стойте, молодці, душа і рука Сірка з нами!» Так ті вороги, як зачують Сірка, то так як скажені і порозбігаються… Так отут та сама рука і похована, а сам Сірко і досі гуляє десь по світу: його, чуєте, і земля не бере, бо він такий страшенний вояка, що й земля його не сдерже. Нам він, хай над ним земля пером, щастить; то той, то той прийде – та все до нас… За те я його і в граматку записала, щоб пан-отець поминав у церкві» . Як бачимо, про славного родича і чудесний порятунок ним московитів тут не йдеться.\nНе згадували про порятунок Москви Михайлом Неліпою й інші її земляки. Так, коли інший визначний дослідник козаччини Яків Новицький в 1896 році записав від селянина Назара Бутуза спогад про справжнього Михайла Неліпу, який був не командиром пластунів, а простим селянином, і прагнучи отримати силу Сірка, згідно його заповіту, носив землю на могилу славного отамана: «Покійний дід Михайло Нелипа розказував, що, як носив землю проти Великодня, то йому спершу показалось, мов щось гуде; вдруге – зібралось стільки війська Запорозького, що аж земля стогне; втретє – барабани б’ють, з гармат палять, козацькі шапки червоніють, як мак… Він злякався, кинув носить землю і подався в хату» [6,207]. Як бачимо зі спогадів, сам Михайло Неліпа не пам’ятає про те, що він був особистим побратимом Кутузова і врятував від Наполеона Москву.\nТакож зберігся переказ, записаний ще в 1894 році Яковом Новицьким від мешканця Нікополя Дмитра Биковського, в якому йдеться про те, як Сірко нібито переймається долею московського царя, проте і тут немає жодного слова про Михайла Неліпу: «А як буде велика потуга на білого царя, то нехай хоч руку мою одкопають та понесуть вперед війська: неприятель сам себе порубає!\nУ дванадцятому році (1812) француз завоював Москву. Стільки наше військо не палило з гармат – нічого не помогло. Тоді один чорноморець і каже:\n– Стійте, братця! Не буде діла, поки не достанемо руки Сірка!\nПоїхали в Капулівку, одкопали руку і гайда назад. Як оббігли кругом Москви з тією рукою, так французьке військо і сунуло звідти. Тоді французи так скоро тікали, що й черевики погубили…» ].\nТак само в іншій оповідці, яку Д.Яворницький записав у вересні 1896 року від матроса Дмитра Барановського, Іванові Сірку також приписуються подібні слова, а про Михайла Неліпу знову немає жодної згадки: «А як буде велика потуга на Росію, то розкопайте мою могилу, одріжте мою руку, то буде вам защита». Так ото як француз найшов на Москву, то руку Сірка взяли і повезли в Москву, а потім привезли і уп’ять положили на місто».\nЯк бачимо, два останні варіанти легенди (підкориговані імперськими пропагандистами) з’явились на світ більше ніж вісімдесят років після самої війни. Можливо, це було пов’язане з тим, що за цей час вже померла більшість її безпосередніх учасників та очевидців, а сама подія все більше обростала фантастичними міфами. Вже потроху забувалась історія, коли 1812 року, повіривши царській владі, яка обіцяла відродження козацького стану, українці стали масово організовуватись у козацькі полки, коли після війни царат традиційно обдурив українців, перетворивши частину з тих козацьких полків на регулярні, а частину виселивши з України на Кавказ і в Сибір. Трохи пізніше, в 1856 році, французи під проводом Наполеона ІІІ разом з англійцями і турками вщент розгромили московську армію в Кримській війні і змусили Російську імперію до принизливої капітуляції. Вже відгриміла Київська козаччина 1855 року, коли, обдурені черговою обіцянкою московської влади звільнення з панщини і відновлення козацтва, українські селяни масово записувались в ополчення проти французів, але натомість отримали нові визиски, кривавий терор і висилки в Сибір. Вже були знищені Бузьке, Азовське і Усть-Дунайське козацькі війська. Але поряд із цим в Україні все вище піднімало голову українське національне відродження, яке імперські шовіністи іменували «мазепинством». Вже під тиском потужних селянських виступів в 1861 році влада змушена була піти на скасування кріпацтва. Вже ветеран війни з Наполеоном Іван Котляревський утвердив українську мову своєю безсмертною «Енеїдою». А найголовніше – переслідуваний та катований царатом Тарас Шевченко вже запалив своїм безсмертним словом серця мільйонів українців. Тому імперській владі вкрай необхідно було вигадати історію, яка б знову перетворила непокірних українців на вірних імперії малоросів.\nВарто згадати про те, що у 1812 р. московський борзописець Ніколай Греч запустив у маси цікавий імперський міф, який також був пов’язаний із відрубаною рукою. Це був період, коли царат вів люту ідеологічну боротьбу проти Наполеона, коли московські мракобіси називали його антихристом, позначеним числом 666, коли оголосили йому анафему (незважаючи на те, що Бонапарт ніколи не був православним!), приписали йому спалення Москви (яку самі ж і підпалили) та вигадували про нього інші жахалки для свого закріпаченого і затурканого населення. У небилиці, опублікованій Гречем, оповідається про селянина (очевидно, кріпака), який відрубав собі руку, аби лише не служити французькому імператору: «В армії Наполеона (як у нас на кінських заводах) таврують солдатів, котрі волею чи неволею йдуть до нього на службу. Дотримуючись цього звичаю, французи випекли тавро на руці одного селянина, котрий потрапив їм у руки. Останній зі здивуванням запитав: для чого його затавровано? Йому відповіли: це ознака прийому на службу до Наполеона. Селянин вихопив з-за паска сокиру і відтяв собі тавровану руку. Чи варто згадувати, що цей новий Сцевола був росіянином? Одна лиш думка служити знаряддям Наполеона чи належати до когорти злочинних виконавців волі тирана сподвигла його на цей героїчний вчинок».\nНеозброєним оком видно, що ця московська вигадка є нічим іншим, як неоковирним плагіатом давньоримського переказу про Гая Муція Сцеволу (Scaevola — шульга), який 509 р. до н. е. (час облоги Риму етрусками) прокрався у ворожий табір, аби знищити етруського воєначальника Порсену, але був схоплений. Коли етруски спробували злякати його тортурами, Муцій поклав правицю у вогонь і спокійно тримав, допоки вона не згоріла. Стійкість Сцеволи настільки вразила Порсену і його військо, що вони негайно зняли облогу і уклали з римлянами мир.\nВодночас московський плагіат про «русскаво Сцеволу» є особливо недолугим ще й тому, що насправді саме московські поміщики таврували своїх селян-кріпаків, трактуючи їх як робочу худобу (добре відомі випадки обміну поміщиками селян (і навіть цілих сімей) на мисливських собак або породистих коней, катування їх до смерті тощо). Натомість в імперії Наполеона кріпацтво було ліквідоване і селяни були особисто вільними людьми, до того ж завдяки впровадженому Бонапартом Цивільному кодексу мали значні громадянські права.\nОднак, незважаючи на жодну логіку, міф про відтяту руку «русскаво Сцеволи» став частиною офіційної історіографії війни 1812 року. На його честь в імперії було випущено чимало різноманітних агітаційних лубків і навіть відлито бронзову постать кріпака з сокирою. Спеціально для виховання нових поколінь 1815 року була випущена розрізна азбука «Подарунок дітям на згадку про події 1812 року», де зображення «русскаво Сцеволи» було підписано: «Як чорному царю на Русі не царювати, так ім’я на руці його мені не носити». Саме один із таких лубків і міг наштовхнути когось з особливо ревних апологетів «русского міра» використати і легенду про відрубану руку Івана Сірка на підтримку «білого царя» в його війні з «царем чорним», до того ж до 1890-их років вже виросло кілька поколінь, вихованих на цій байці. Звичайно, що Сірко – легендарний воїн, гроза бусурман, який серед українського народу мав славу характерника, був чудовою кандидатурою на борця з «бусурманським» Наполеоном. Тим паче, що народна легенда про руку Сірка, яка робила козаків непереможними, вражала уяву набагато сильніше, ніж московський плагіат про Сцеволу. Таким чином, імперські пропагандисти плекали надію втягнути українців в ідеологічну орбіту «русского міра» буквально за руку Сірка.\nА ми, перш за все, задамо собі чисто гіпотетичне запитання: чи став би Іван Сірко «з того світу» допомагати московитам? Як свідчать історичні факти, насправді знаменитий кошовий аж ніяк не був великим прихильником московського царства. Наприклад, 1654 р. у Переяславі Сірко принципово не склав присяги московському царю. Так само 1659 р. в Переяславі він, прикинувшись неписьменним, знову не підписався під текстом присяги московському царю, а за нього змушений був поставити підпис Юрій Хмельницький. Більше того, 1668 р. Сірко брав активну участь у повстанні проти московського царя. А через чотири роки, отримавши від московського царя гарантії особистої безпеки, Сірка підступно схопили і заслали у Тобольськ. Випустили його з Сибіру на особисте прохання польського короля Михайла Вишневецького.\nДо того ж московські окупанти двічі руйнували могилу Сірка. Перший раз – у 1709 році при віроломному знищенні Січі полковником Яковлєвим з наказу біснуватого Пєтра І, того, що за словами Т.Шевченка, «розпинав нашу Україну». Ось як описував ті московські звірства кошовий отаман Степанченко в листі гетьману Скоропадському: «Вчинилося в нас у Січі те, що по Галагановій і московській присязі товариству нашому голови лупили, шию на плахах рубали, вішали та інші тиранські смерті задавали, і робили те, чого і в поганстві, за древніх мучителів, не водилося: мертвих з гробів багатьох не лише з товариства, але і ченців викопували, голови їм відсікали, шкіри здирали і вішали» [9,284]. Знаючи про цей факт, московські пропагандисти тоді не наважились запустити у світ байку, як рука Сірка чарівним чином допомогла московитам перемогти Карла ХІІ. Навпаки, осквернення Петром І могили Сірка, який був грозою мусульманського світу, призвело до того, що царя спіткало велике нещастя в Прутському поході, де він і сам ледве не потрапив у полон (був викуплений за коштовності власної дружини) і змушений був відмовитись від претензій на українські землі. До слова, запорожці з рукою Сірка тоді воювали саме на стороні султана. Другий раз – у 1775 році. Могила Сірка була зруйнована разом із цвинтарем Нової Січі з наказу не менш одіозної Єкатеріни ІІ, котра «доконала вдову-сиротину». Можливо, саме завдяки частим переховуванням тіла Сірка і виникла легенда, що запорожці п’ять років по морю возили тіло отамана в гробі за військом, аби бути непереможними.\nТо з якого дива Іван Сірко, проти якого московський царат вів війну як при житті, так і після смерті, мав би допомагати своїм ворогам і гнобителям свого народу? Щоб зберегти на Україні московське кріпосне рабство, чи за мракобісся в духовному житті так званого «священного синоду», чи за нищення московитами українського звичаєвого права, мови і культури? Крім того, як свідчать історичні дослідження, саме з перемогою Наполена Україна могла б отримати реальний шанс на визволення з-під панування відсталої кріпосницької Москви, що дало б поштовх до значного цивілізаційного поступу [2,110-111]. Думаю, що Іван Сірко, який найбільше в житті цінував волю, з більшою імовірністю воював би саме за французів Наполеона, які у всій Європі звільняли людей із кріпацтва і давали їм небачені на той час громадянські свободи. Тим більше, як вважають деякі дослідники, при житті Сірко встиг-таки повоювати під французькими штандартами у Тридцятилітній війні.\nА щодо Сіркової могили, то 1990 року саме місце поховання кошового-характерника стало тим місцем, де було вбито останній цвях у московське панування над Україною. Під час святкування 500-річчя українського козацтва і вшанування пам’яті легендарного кошового біля могили Сірка відбулося грандіозне всеукраїнське козацьке віче, в якому взяло участь близько півмільйона українців. Саме там була насипана Могила пам’яті і надзвичайно потужно продемонстрована Єдність Нескореного Духу, яка неймовірно перелякала тодішню владу і змусила її прийняти Декларацію про незалежність України.\nЗрештою, саме розвал СССР унеможливив подальші спекуляції пам’яттю славного отамана в імперських цілях. Адже хтозна, коли б Україна і далі перебувала в складі імперії, чи не з’явилася б, наприклад, до 70-річчя перемоги в Другій світовій, чергова кремлівська небилиця про те, як рука Сірка допомогла врятувати Москву від Адольфа Гітлєра?\nПопередній запис:Назад ВБИВСТВО ЄВГЕНА КОНОВАЛЬЦЯ У СВІТЛІ НІДЕРЛЯНДСЬКИХ ПУБЛІКАЦІЙ.\nНаступний записВперед Мистецьке життя Конотопа.


Скільки коштує модульні підліткові меблі для хлопчиків київ купити\nПідліткові модульні меблі для хлопчиків (київ купити) - це ідеальне рішення для Вашого підрослого хлопчика, якщо Ви вирішили зайнятися оновленням кімнат. Юнаки потребують модної і великої кімнати, в якій вони б почувалися комфортно. Якщо Ви бажаєте реалізувати мрію Вашої дитини про власну спальню і меблі, Ви можете замовити її у компанії «Бриз». Будь-які Ваші побажання і потреби будуть враховані, так як меблі робляться індивідуально під кожну дитину чи підлітка. Для підростаючого юнака необхідна своя територія, свої речі і свої меблі, якими він би міг розпоряджатися. Для цього Вам підійдуть модульні підліткові меблі для хлопчиків (київ купити).\nКожна людина - це особлива індивідуальність, яка бажає самовиразитися в своєму житті. Дозвольте Вашому сину-підлітку висловити свої мрії і фантазії, самому склавши план розміщення меблів в його кімнаті, а також модулювання своїх меблів. Покажіть йому наш каталог, які у нас є модульні молодіжні або підліткові меблі для хлопчиків (київ купити), таким чином допомагаючи йому визначитися в його бажаннях.\nКожен хлопчик, точно так як і дівчинка, у віці до шістнадцяти років любить щось робити своїми руками, створюючи красиві речі або приналежності. Залучіть своїх дітей-підлітків до створення дизайну їх кімнати, щоб кожен вибрав, які йому подоба.ться модульні підліткові меблі (для хлопчиків київ купити). Коли над створенням проекту дизайну працює вся родина, додаючи кожен щось своє, це буде набагато цікавіше і корисніше для всіх вас. якщо підліток чимось зацікавлений, у нього з'являються багато ідей і рішень, які в реальності можуть бути дуже навіть непоганими. Хочете, щоб модульні модні підліткові меблі для хлопчиків (київ купити) припали до смаку Вашим дітям? Тоді покажіть їм варіанти наших меблів, які є на сайті. З такого асортименту Ви точно підшукайте щось вартісне.\n«Бриз» - це фірма, яка робить на замовлення будь-якого роду меблі для спалень. Потрібні модульні підліткові якісні меблі для хлопчиків (київ купити)? Замовте її у «Бриз».


У Рівному створять товариство для впровадження інновацій\nчетвер, 04 квітня 2019 12:26\nНазвуть його «Науковий парк «Інноваційні технології Рівненщини»\nІніціював створення такого товариства з обмеженою відповідальністю Нацоінальний університет водного господарства та природокористування. А засновниками його стануть, окрім університету, Агенція регіонального розвитку Рівненської області та комунальне підприємство Рівного «Архбуднагляд».\nНачальник міського управління стратегічного розвитку та інвестицій Сергій Гемберг пояснив, що науково-інноваційні парки - це майданчики для роботи зі стартапами, тобто новими проектами та інноваціями:\nЦе такий собі інноваційний центр. Такі парки в Україні тільки починають створювати.\nЇх практика зараз є успішна в Польщі. У Любліні, наприклад, створений інноваційний парк, де вони безпосередньо займаються винаходами, інноваціями, стартапами. І це дало дуже великий ефект. Тому що залучаються кошти, грантові кошти.\nОкрім цього, за словами Сергія Гемберга, можна буде залучати кошти і з державного фонду підтримки інновацій, якому вперше дали цього року 100 мільйонів гривень.\nКожен із засновників науково-інноваційного парку має дати свою якусь частку у створення товариства і рівненський «Архбуднагляд» ввійде туди з часткою своїх нинішніх меблів. Усього їх дадуть на 10 тисяч гривень, що становитиме третину статутного капіталу товариства. Питання про це розгляне міськрада на найближчій сесії.\nТеги: Гемберг, інновації, науково-інноваційний парк