Юпітер в 10 Будинку\nУспіх у роботі та політиці приходить до такого людині завдяки його вираженим організаторським здібностям, завидною самовпевненості і міцною надійності. Він має безліч можливостей розвитку, надзвичайно соціально активний і гостро почуває справедливість, тому можливий успіх у сфері правосуддя. Він характеризується високими моральними стандартами і рано домагається визнання. При ураженні планети стає надмірно гордим, вкрай амбітним, властолюбним, зарозумілим і узкоматериалистичным. Зазвичай цей аспект зустрічається в картах видатних діячів, з роками досягають високого професійного статусу. Така людина здатна розв’язувати свої громадські справи, виходячи з релігійних та моральних принципів. Добротворчість веде його до впливового положення, хоча випадкові люди цих справ можуть і не помітити. Велике професійне честолюбство поєднується з чесністю і надійністю при виконанні професійного обов’язку і влаштування суспільних справ. Це — стовпи товариства, що володіють прекрасною репутацій.\nОрганізаторський талант і вміння проводити справи в життя роблять їх прекрасними політиками. Отримання вищої освіти необхідно їм для того, щоб обзавестися великою довірою, високою відповідальністю і заслужити велике визнання. З роками їх вигляд стає все достойніше, банківський рахунок — все багатшими, а коло керованих справ — усе ширше. Не виключено забуття домашніх справ на користь задоволення професійного честолюбства. Порушення балансу між сім’єю і роботою може призводити до серйозної незадоволеності життям. Поразка планети загрожує розвитком лицемірства і хвастощів, які призводять до розставання з фортуною і втрати честі. Такі люди чудово усвідомлюють свої головні життєві завдання, а тому залишаються незмінно цілеспрямованими. Такій людині неможливо нав’язати те, що йому не властиво. Кар’єрний успіх поєднується з глибокою релігійною вірою. Невпинне розширення кругозору завдяки самоосвіті і подорожей сприяє зміцненню позицій. Поразка Юпітера виражається в частих невдачах, лицемірстві, в неможливості відшукати причину поразок і оцінити справжнє положення справ. У професійному житті людина досягає поваги і пошани, підносячись над суспільним середовищем, в якій народився.\nВін обзаводиться безліччю прекрасних фінансових можливостей, проявляє значну життєву силу і стає досить комунікабельним. Це дуже самостійна і незалежна людина, лише в рідкісних випадках він втрачає довіру оточуючих, стикається з неприємностями в сім’ї і наштовхується на плітки і наклепи. Прозорливий, витончений, любить розкіш і володіє широтою у всьому, що робить, відчуває і знає. Життєвий шлях досить легкий і простий, матеріальне становище стійко, він неодмінно досягає популярності і знаменитості, отримуючи не тільки почесні громадські посади, але і владу над іншими. Яскраво виражені оптимізм і альтруїзм, гуманізм і милосердя, високий авторитет і філантропічні нахили. Престиж і репутацію серед колег і однодумців допомагають йому успішно справлятися з конкурентами або ворогами. Громадськість проявляє до нього підвищену увагу, начальство висловлюється про нього схвально і прихильно. Всі його заслуги доброзичливо визнаються суспільством. У наявності явне піднесення і перехід з одного соціального шару в іншій. У такому людину чудово поєднуються почуття справедливості, ідеалізм, великодушність і масштабні амбіції. Може стати високопоставленим державним діячем, дуже багатим і авторитетним. Вдалий як міністр, посол, прокурор, філософ, торговець, банкір і посередник. Користується прихильністю друзів і протекцією офіційних осіб. То і справа стикається зі щасливими внезапностями і вміло використовує сприятливі шанси. Проявляє далекоглядність у вирішенні фінансових проблем. Тільки при сильному ураженні планети стикається з серйозними перешкодами, втратами і збитками.\nБезсумнівно, вам неодноразово надаватиметься можливість зайняти високий пост, проте сама по собі влада не настільки важлива для вас. Що важливо, так це виконання завдань, які вам доручені, з ясним усвідомленням творіння максимальної користі. Робити те, що здається вам найбільш коректним, правильно не тільки з точки зору моралі, це також найбільш практична стратегія для вас, оскільки вона відкриває двері до здійснення ваших сподівань. Втім, остерігайтеся пасток самовдоволення. Смирення — краща протиотрута. Завдання — використовувати кожну можливість для здійснення справедливих справ. Ніхто не скаже вам, що це означає, бо кожна ситуація вимагає особливого підходу. Відповідальна дія вимагає менше витрат» і приносить більшу винагороду, ніж будь-який інший стиль поведінки.\nВас цікавить професія, що дозволяє контактувати з групою, а не з окремими людьми, якщо тільки інші фактори гороскопу не змінюють символіку цього положення. Можливо, ви часто вирушаєте у ділові поїздки; втім, якщо подорожі по справі досить рідкісні, то в цьому випадку ви укладаєте угоди з людьми, розкиданими по всіх країнах і континентах як фізично, так і в філософському сенсі. Ваша природна завдання — організувати і налагодити роботу мережі, що з’єднує особистостей воєдино, розробити процедури перевірки її працездатності. Для вас природна квапливість, прагнення додати кроку, так само, як і вручення самого себе в найкращому можливому вигляді. Ці фактори більш значущі для вас, ніж копітка робота. Працюйте наполегливо, щоб виглядати легко і невимушено.\nВи здаєтеся нам дуже щасливим. Незалежно від того, багаті ви чи ні, ми бачимо, що доля благоволить вам в кожний відповідний момент. Ми згадуємо про важливість соціальних контактів, як продукту великої мережі взаємодій між людьми, про значення людинолюбства або участі у роботі груп. І, нарешті, на вашому прикладі ми вчимося вселенської щедрості. Якщо ви можете мати навіть те, чого, можливо, і не заслуговуєте, то, мабуть, життя на нашій стороні.\nЕволюція суспільства, культура, принципи, а не конкретика ситуацій — ось що цікавило вашого батька. Ви також запам’ятали його як людину, який любив перебувати в соціальній обстановці, як людину, яка дуже легко звертався і командував чужинцями. Ймовірно, ваш батько не був такий близький до сім’ї, як вам того хотілося. Не можна сказати, що він не дбав, але, можливо, ви відчували, що він більше цікавився зовнішнім світом, чим своєю дитиною; його, швидше, займало викладання уроків моралі, ніж просте прояв почуття любові. З іншого боку, від нього ви дізналися багато корисного — як жити у світі, в соціальному просторі. Коли ви подорослішає, то імпринт оптимістичного консерватизму поступово проявить себе у вашій філософії життя.\nВи заводите стосунки з авторитетними людьми, тому що вони допомагають вам рости як особистості і сприяють вашого професійного престижу. Ви й справді можете отримати вигоду, взявши собі в учителі людину, що займає високий пост. Вашим власним стилем владарювання притаманна природна королівська краса, немов ви були народжені наказувати. І якщо ви не потонете в пастці помпезності, то ви дійсно зможете стати надзвичайним по мощі начальником. Ви віддаєте накази добродушно, розраховуючи, що мудрість, шляхетність і порядність доведуть ваші вказівки до свідомості людей. Завдання — вдихнути віру в ваші якості лідера.


Евгений Дикий: Шестая колонна\nНещодавно наша влада нанесла кілька дошкульних ударів по давно відомій "п’ятій колоні" РФ в Україні – медіа-холдінгу Віктора Медвечука. Росія та її викрита агентура з ОПЗЖ не змогли нічого серйозного протиставити несподіваному санкційному удару, і камлання Рабіновича про "зелених фашистських дияволів" стали символом їхньої неспроможності. Але Кремль ніколи не пробачає поразок, "отвєтка" мала прилетіти – і вона таки не забарилась. Пуйло навіть подбало, щоб удар у відповідь стався 23 лютого – як подарунок Кремлю до дня давно не існуючої окупаційної армії.\nЯкщо Медвечук навіть з його медіа-холдінгом – це всього лиш один із проектів РФ з посилення впливу в Україні, а ОПЗЖ – не більш ніж кремлівська "закладка" у Парламенті, то наразі на стороні Кремля виступила ціла суспільна верства, ба більше – каста. Каста недоторканих, яка вважає себе вищою і за всю решту суспільства, і за будь-які закони. Суддівсько-ментовська каста, правопохоронна та кривосудна Система (саме так, з великої "С").\nЦя Система пережила розпад радянської Імперії Зла і прихитрилась зберегтися в повністю радянському вигляді, якою її виплекали Берія та Андропов, з легкістю змінивши зірки на кокардах на тризуби (ну і по ходу пересівши з чорних "Волг" на "Мерси" та "Лексуси"). Втім, в душі, чи що там у них замість неї, слуги Системи досі ностальгують саме за тими часами, коли терор можна було навіть не маскувати – пам’ятаю, як 2015-го, у самому розпалі імітації поліцейської реформи, слєдак у Подільському райвідділку сидів під бюстом Дзержинського і з гордістю казав мені "ето же наши традіціі!". Його добре зрозумів би і суддя, який виголосив вирок Стерненкові, і який до того постив у мережі панегірики Сталіну, і слєдак у справі Рифа – автор епічної фрази про "сповідування ідей вищості арійської раси".\nВирок Сергієві Стерненку не має ніякого стосунку до власне "справи Стерненка". Кому не очевидна ця теза – просто дайте собі працю прочитати в мережі докладні розбори цього судилища, оцінити наведені звинуваченням "докази", та на додаток порівняти кваліфікацію дій звинувачених у цій справі та точно таких само дій у "побутових" справах, не пов’язаних із політикою.\nВирок Стерненкові – це зухвалий виклик Системи всім нам, тим, кого всі ці "переатестовані" та "реформовані" між собою вперто називають "майдаунами" та "бандерами". Ми для них – соціально чужий елемент, на відміну від простих та зрозумілих кримінальних злочинців. З останніми можна домовлятись, брати з них гроші та послуги, неслухняних пресувати – це все в рамках їхнього світобачення, це все нормальні стосунки нормальних людей у нормальному світі, де все визначають сила та бабло, а будь-який вчинок має виключно меркантильні мотиви. Ми ж із нашими мотивами глибоко чужі всій цій кодлі, чужі навіть не як інша раса, а як прибульці із іншого світу. Революція Гідності – те, що найбільше ненавидять всі ці потвори у погонах та мантіях, бо саме людська гідність принципово несумісна із їхньою Системою. Вони та їхні попередники з ГУЛАГу поколіннями намагались витравити з людей саме почуття гідності, і були шоковані, коли на Майдані ми показали: нас легше фізично розстріляти, аніж змусити поступитись цим "нераціональним" почуттям – яке єдине робить нас Людьми.\nСтерненка засуджено не у абстрактній "Гаазі", де закон один для всіх. Вирок Стерненкові оголосили в країні, в якій досі не поніс покарання жодний винний у викраденнях та катуваннях активістів Майдану, у бійні в Маріїнському, у розстрілі на Інститутській. В країні, де під слідством посиділи буквально кілька рядових "Беркутів", і навіть вони не засудженими вийшли по обміну, щоб тепер відверто пишатися своїми вбивствами. Де тисячі ментів Януковича пройшли переатестацію до "моєї нової поліції", а всіх тітушок давно лишили у спокої "за спливом терміну давності". Його засудили у місті, яке кров’ю активістів вдалося врятувати від долі "народної республіки", і де жодний учасник проросійського путчу 02 травня 2014 (путчу, очолюваного саме місцевою міліцією) не поніс жодного покарання. Тож 7 років Стерненкові – це не про "суворий та справедливий закон для своїх та чужих", це саме про те, чи перемогла Революція Гідності і кому зараз справді належить наша країна.\nМоже здатись, що йдеться лише про внутрішню боротьбу між нами та репресивним монстром, справу суто українську. Але ж ні, монстр має свої геополітичні вподобання, і нещодавно відверто їх озвучив голосом одіозного судді Вовка, який запропонував свої послуги Медвечуку у судових позовах проти санкцій. Так склалось останні майже 370 років, що всі варіанти України, населеної вільними людьми із правами, захищеними законом, та відчуттям власної гідності, несумісні з інтересами сусідньої Орди. Натомість Орда завжди знаходила спільну мову саме з тими місцевими покидьками, які зневажали нашу гідність та воліли будувати тут різні варіанти тоталітарних та корупційних "вертикалей". І коли мусора Януковича були змушені ховатись від нашого гніву під виглядом "участі у АТО" (чомусь завжди не на фронті, а на блок-постах третьої лінії), вони при будь-якій нагоді "відривались" на нас – добровольцях та волонтерах, щоразу нагадуючи на чиєму боці насправді їхні симпатії. Кат та каратель з РФ соціально близький та зрозумілий членам нашої репресивної касти, ми ж однаково "нерідні" та "злочинні" у системі цінностей що путінських "майстрів Новічка", що аваковських "переатестованих беркутів", що портновських "суддів вовчого суду". Кремль та наша суддівсько-ментовська мафія однаково ненавидять нас саме за Революцію Гідності, і заради цієї ненависті легко знаходять спільну мову у всіх інших питаннях. Після семи років вимушеного маскування машкару остаточно скинуто, і "шоста колона" РФ у погонах та мантіях відверто означила своє позиціонування та виступила окремим політичним гравцем, із накачаними за ці роки м’язами, зневагою до закону та інших гілок влади, та накопиченою за ці роки злістю.\nВирок Стерненкові співпав у часі з іншою подією – "скромним" проханням Єдиного Незамінного Міністра забрати у Академії Наук та передати під потреби поліції 16-поверхову будівлю одного з найстаріших та найсерйозніших інститутів НАНУ – Інституту фізіології імені Богомольця. Здавалося б, що спільного можуть мати Сергій Стерненко та Рифмайстер із Академією Наук? Але ментовський бєспрєдєл (соррі, але їхня "фєня" не перекладається, це не просто свавілля, це саме бєспрєдєл) за своїм масштабом тягне на ту спільну біду, яка обєднує дуже різних людей та цілі суспільні прошарки - адже жертвою рівною мірою можуть стати активісти, ветерани, прості перехожі чи навіть цілі наукові інститути.\nКолись радянські блатні писали на стінах камер "Вставай, Адольф, мєнти борзєют!". Аналіз наївного "культу Адольфа" у блатній субкультурі виходить за межі цього посту, а от друга частина слогану здається не лише не втратила актуальності, але останнім часом все більше формує суспільний порядок денний. Непокаране зло оговталось, мститься таким як Стерненко та Риф, нагуляло апетита та тягнеться до всього "шо погано лежить": для початку ковтнуло чималий шмат ковідного фонду, тепер дісталось Академії Наук.\nА враховуючи, що "так собі лежить" у нас вся країна, слід очікувати що зупиниться потвора лише там, де огребе по загребущих мацаках, тобто там де ми її зупинимо - повна аналогія зі східною ордою у 2014му.\nНаразі м’яч на полі виконавчої влади. Хоче Банкова чи ні, доведеться дуже швидко визначитись, з ким вона в цій екзистенційній битві. Спроба заховатись за "нейтральністю" та "невтручанням у судову владу" неможлива – вона рівнозначна підтримці бєспрєдєлу "шостої колони", та розділенню з нею політичної відповідальності і за розправу над Стерненком, і за всі наслідки, які ця розправа потягне за собою. Вибір жорсткий – або разом з нами проти найпотужнішого мафіозного клану країни, об’єднаної ментовсько-суддівської мафії, підтриманої РФ, - або ж разом з цією мафією проти нас. Час на вибір стікає щогодини, і наслідки будь-якого вибору будуть для влади та суспільства незворотними.\nНа відміну від влади, у нас в цій ситуації вибору нема. Ніхто навіть не пропонує нам "почесну капітуляцію", хіба що такий само оманливий "коридор смерті", який РФ дала нашим добровольцям у Іловайську. Якщо допустимо розправу над Стерненком та Рифом – завтра прийдуть за кожним із нас. І не сумнівайтесь, Система пригадає кожного, вона від природи злопам’ятна. Одного разу ми вже зробили фатальну помилку – навесні 2014 проковтнули розправу над Олександром Музичком ("Сашком Білим"), з міркувань "реальної політики" зробили вигляд що повірили офіційній версії МВС. В цей день ми зрадили Революцію Гідності – і от тепер вигрібаємо справедливі наслідки нашої зради. Монстр, який був на межі смерті, відродився тоді з нашої мовчазної згоди, за роки зміцнів та накачав м’язи, і тепер пожирає все, що хоча б колись мало сміливість кинути йому виклик. Знищити "шосту колону" тепер, сім років потому, значно важче ніж було тоді на хвилі Революції Гідності. Але варіантів нема – або ми її, або вона всіх нас.\nТож вирок Стерненкові – це не лише загроза та виклик. Це – вікно можливостей, шанс мобілізуватись та таки здійснити невиконану досі програму Революції Гідності: запустити реальну радикальну реформу правосуддя та правоохоронної системи. Сподіваюсь, ці сім років навчили нас, що напівміри не працюють: "шоста колона" РФ, одягнена у поліцейські погони та суддівські мантії, має бути повністю ліквідована, а на її місці має бути практично "з нуля" запущено нові правоохоронні органи та нову систему правосуддя. Які дійсно захищатимуть закон та наші права, яким довірятиме суспільство. Поки що не пізно зробити це з мінімальним рівнем насилля – особливо якщо Банкова зробить в цій ситуації вірний вибір. Але навіть якщо "лайт версія" не пройде, і нам доведеться робити все це самим та "знизу" - що ж, будемо робити, навіть якщо тимчасово це виглядатиме як "правосуддя імені Лінча". Нам просто не залишили іншого вибору – "шоста колона" оголосила всім нам війну. Що ж, виклик прийнято. Нам не звикати.


Як приготувати зелений сік: рецепт покроково\nЗелений сік: рецепт від Мирослави Ульяніної\nВедуча проекту «Зважені та щасливі»-8 Мирослава Ульяніна вже давно розповідає у своєму Instagram про секрети правильного поєднання продуктів. Їжа – запорука здоров’я та джерело енергії. Тож до вибору страв необхідно підходити з розумом та відповідальністю. Зелений свіжий сік – такий рецепт пропонує гуру здорових сніданків. Як зміцнити свій імунітет перед зимою – читайте в матеріалі.\nСвіжі соки вже зайняли позиції напоїв, які сприяють відновленню рівня вітамінів в організмі. Сніданок із зелені є чудовою нагодою почати готувати себе до холодної пори року. Адже взимку важко віднайти склад продуктів, які б сприяли оновленню всіх необхідних мікроелементів.\nВживати зелень потрібно щодня. Ба більше, Мирослава Ульяніна рекомендує збагачувати свій раціон зеленню кілька разів на добу. Оптимальним рішенням є ранковий свіжий сік, а в обід і ввечері – зелені салати. Таким чином ми зможемо зміцнити імунітет, заселити мікрофлору кишечника корисними бактеріями та підтримувати молодість шкіри. Ведуча проекту «Зважені та щасливі»-8 поділилася рецептом такого ранкового соку із зеленню.\nВсі перелічені продукти необхідно помістити в шнекову соковижималку. Споживати такий сік необхідно натщесерце за 30 хвилин до сніданку. Попередньо Мирослава рекомендує пробудити свій організм водою з лимоном. А вже за 20 хвилин споживати напій у вигляді вижатої зелені. Саме в цей період шлунок, наче губка, вбирає в себе всі активно діючі елементи.\nСік із зелені також сприяє:\nзміцненню кісток та м’язів серця, поліпшенню кровообігу;\nпокращенню стану волосся і зубів;\nвиведенню антиоксидантами з організму вільних радикалів;\nнормалізації роботи печінки і шлунково-кишкового тракту.


Дні Японії у Хмельницькому: за які гроші проведуть дводенне святкування : 27:07:2017 - vsim.ua\nДні Японії у Хмельницькому: за які гроші проведуть дводенне святкування\nСвяткуватимуть дні японської культури у Хмельницькому вже завтра.\nВ місті запланували майстер-класи, чайну церемонію, танці і багато іншого.\nУ міській раді кажуть, на заходи з бюджету не виділити ні копійки.\nПрезидент підписав Указ про те, що 2017 рік оголошено роком Японії в Україні. Хмельницький приєднався теж. Вже 28-29 липня містян кличуть поринути в атмосферу японської культури. Розпочнеться святкування з показу японського кіно. Основною локацією буде майданчик біля кінотеатру Шевченка. А вже там обіцяють провести майстер-клас з орігамі, частування японською кухнею, чайну церемонію, демонстрацію бойових мистецтв, танці і ще багато іншого. Гулятимуть хмельничани два дні з обіду і до самого вечора. Фінальною крапкою свята має стати шоу японських ліхтариків.\nЧитайте також, якою буде програма святкування Днів Японії.\nЖурналісти vsim.ua попередньо відправили запит до міської ради. Ми поцікавились, скільки коштів передбачили на дводенне святкування. У відповіді на запит нам повідомили, що коштів на проведення заходів в рамках Днів Японії не виділяли. Уся атрибутика та експонати, які будуть використані, безкоштовно надали представники Українсько-Японського центру КПІ імені І. Сікорського. Натомість, заходи будуть проводити структурні підрозділи міськради, комунальні підприємства та організації. Показ японського кіно лягло на плечі ПАТ "Мультиплекс Холдінг", а також Соціальної ініціативи УГКЦ "Хтось не зробить".\nГроші відпочинок свято міська рада\nЗнову облом у рeдакціі, видно знову хотіли підкрeслити нeдоцільність використання і всe такe, а нe вийшло\nЦікаво, цe кeрівник всімки мітить в міську владу, чи когось планує проштовхнути ？\nЯ далeко нe фанат Сeмишишина, алe цe видно із багатьох статтeй\nЦе допис з точки зору жлоба. Жлоба не цікавить ні знайомство з іншою культурою, ні щось небуденне. Жлоба цікавить тільки те, "скільки на цьому могли вкрасти чиновники", а в його думках лише переконання, що "все одно вкрадуть". Представництво Японії в Україні обов'язково буде моніторити те, що писалося про Дні японської культури. І враження про рівень хмельницької "преси" вони також складуть. Жлобство - це фірмовий стиль "Всім".\nСергій Якубенко reply Watcher_KM\nсобачка СОСа проснулася...)\nкому треба ті дні Японії???\nСергій Якубенко reply Владлен\nГончаруку шоб мати причину для візиту в Токіо)))


Війна роздала нові ролі: як креативний сектор Луцька став міцним тилом\n13 Квітня 2022, 20:00\nІсторії тих, хто бореться в тилу\nЛучани, які і всі українці, 24 лютого прокинулися не через будильники, а від звуків вибухів. У цей день життя поділилося на «до» та «після». З першого ж дня чимало містян, які раніше творили креативний сектор міста, згуртувалися і, так би мовити, перекваліфікувалися.\nТеатрали стали логістами, есемемники розвідниками, організатори бізнес-тренінгів почали навчання з тактичної медицини та бойової підготовки, а профі з івент-індустрії пішли до лав Креативної армії Волині.\nЖурналісти Район.in.ua зібрали особисті історії людей, які застосували свою творчі в обороні рідної держави.\nАНГАР: З МИСТЕЦЬКОГО ПРОСТОРУ У ВОЛОНТЕРСЬКИЙ ШТАБ\nЗараз в ангарі «Гармидеру» – кипить і вирує життя: замість того, щоб збирати людей на неймовірні вистави та дійства, митці, актори, фотографи і культурні діячі та діячки Волині займаються волонтерством. Вони збирають харчові продукти, одяг, медикаменти та інші речі для потреб захисників, відправляють допомогу у гарячі точки, а також закуповують необхідну військову амуніцію для тих, хто захищає наші сни.\nЗнайомимося ближче з волонтерами Ангару.\nЮля Яцун, режисерка, волонтерка\nЖиття «до»: 18 лютого я подала заявку на участь у Docudays UA (єдиний в Україні міжнародний фестиваль документальних фільмів про права людини, – ред.). Вони якраз оголосили конкурс про те, що роблять документальні фільми на соціальні теми. Я написала приблизний синопсис, подала заявку і чекала четвертого березня – тоді мали прийти результати.\nА на одинадцяте березня ми взяли квитки на Тенеріфе. Ми мали летіти відпочивати і святкувати там мій день народження (усміхається, – ред). І ще у нас мала бути 27-28 лютого перші прем'єрні покази вистави.\n24 лютого: Я не почула перших вибухів. Я прокинулася від телефонного дзвінка. Тоді вже Оля Валянік написала повідомлення: «Війна почалася», і мама подзвонила запитати, чи я не чула. Не встаючи з ліжка, я кажу: «Я йду!». Куди? Щось робити! Здавати кров.. Я свідомо розуміла, що я не можу стояти осторонь. Поки що я не вмію тримати зброю, тому мені треба було робити щось в тилу. Десь об одинадцятій ми зідзвонилися з Олею і о першій ми вже були на штабі. І досі ми щоденно на штабі.\nМій друг на 15-ий день війни написав: «Я знаю, що ти не прийдеш, але скажу: Ти можеш до мене приїхати у Варшаву і там жити». Я йому відповіла, що приїду...після війни. Телефонували з Італії. Я туди приїду, але вже після перемоги. Приємно, але розумію свідомо, що це наша війна. Я не можу їхати кудись. Куди? Якщо треба буде, то зі зброєю розбиратимуся швидко. Ми сміялися, що будемо шприцами забивати, бо їх у нас багато (гигикає, – авт.). Але насправді варіанту іншого, щоб поїхати кудись, немає. Я не засуджую людей, у яких є малі діти. Це моя країна, і я такою гордою, що я українка, не була ніколи, певно.\nЖиття «після»: Оля називає мене керівницею штабу, вони (команда, – ред.) називають мене завскладом, хоча я не знаю, де що тут є. Я отримую заявки і віддаю їх дівчатам на опрацювання. У нас є відділи: медицина, мильно-брильне приладдя, тактично-електричні штуки і харчування. Ми обговорюємо, що, кому і як можна віддати. Прийом чогось і більше на видачу. Відправляємо на всю Україну.\nМені здається, ті, хто прийшов на склад спочатку, – найщасливіші люди. Ми були разом, згуртовані і щось робили. «Перша хвиля» тривала десь два тижні з початку повномасштабної війни: люди приходили і лишали контакти, бо хотіли допомогти. Зараз почалася «друга хвиля» – люди знову почали казати, що хочуть допомогти. Це сталося після другого вибуху в Луцьку.\nНайскладніше було у 12-14 день війни – це був просто капець, якась катастрофічна втома. Потім стало легше. Якщо та втома була різка, то зараз починає ставати дуже складно. Розумію, що потрібно взяти день-два вихідних, щоб довше поспати і видихнути. Не знаю, чи вдасться, але таке в планах є.\nВтома... Бо весь час тут. Але по-іншому не можна. Злість. Набагато більше злості, ніж втоми. Якби була зброя, я думаю, ми всі поїхали б вбивати (гигикає – авт). Хочеться, щоб тут було спокійніше, щоб допомогти тим, кому це треба. Якщо вони хєракнуть сюди, то буде складніше допомагати.\nЗа цей період я навчилася бути завжди в строю. Навіть, коли зранку встаєш і тобі вже складно, то з обіду якось легше. Навчилася лягати о десятій годині. Побачила фільтр людей, які пішли і увійшли у життя. Відчула в собі дуже стійку позицію відносно росії і того, що відбувається у нашому світі. Є розуміння, що я все роблю правильно.\nПавло Порицький, актор, волонтер\nЖиття «до»: Взагалі у нас зазвичай графік дуже щільно розписаний: є репетиції, які узгоджені з різними людьми. От якраз ми репетирували виставу про війну. Та, напевно, це вже було в повітрі: оця тривога, оце відчуття якоїсь небезпеки. Взагалі люди мистецтва завжди відчувають трошки більше. В неділю 27 лютого мала бути вистава про війну – її вже точно покажемо після перемоги.\nБуло багато планів: і виступи, і вистави, і поїздки на фестиваль у квітні в Краків, і...На кілька місяців до кінця весни графік був розписаний майже щоденно.\n24 лютого: Ми живемо за містом, я почув дуже глухий звук. Стали дивитися все.. За першу хвилину відразу стало все зрозуміло, як подивилися новини. Відразу ми зібрали всі необхідні речі. Найбільше переживаєш за дитину. У нас син. Найбільше думаєш про те, як убезпечити його в першу чергу. Тут все було просто – зразу ми списалися з Олею Валянік, приїхали сюди, щоб збирати та прибирати театральний реквізит, все, що було приготовлено до прем'єри. Все це винесли в гримерку і стали підготовлювати штаб.\nЖиття «після»: Ми перекваліфікувалися на людей, які весь свій досвід у креативній сфері перенаправили в іншу. Тут складова менш креативна, але знадобилися навички культурного менеджменту. Ми отримуємо гуманітарного допомогу від організацій-товаришів нашого театру і відправляємо в Київ чи Харків. Також звертаємося в театри, з якими співпрацювали у мирний час. Люди в культурному секторі прекрасно взаємодіють та мають взаємопідтримку.\nОскільки ми – театр незалежний, то ми часто стикалися з кризовими ситуаціями. Нам завжди потрібно було приймати рішення і радикальні, і повністю відповідати за те, що робиш. Це як бізнес-менеджмент — те, в чому ми себе нормально почували.\nМи останнім часом думаю про те, чи на часі креатив. Треба знайти свій внутрішній ресурс, щоб щось починати робити. Розумію, що більш потрібний в речах, які рятують життя. Ми вже маємо особисте підтвердження, що те, що ми передавали хлопцям на передову, вже врятувало життя. Тут на вагах те переважує, хоча дійсно, що це теж інша сторона життя, яку треба підтримувати.\nРуслана Порицька, режисерка, волонтерка\nЖиття «до»: У другій половині лютого головною проблемою було обрати, на які театральні фестивалі поїхати. Весняний період – час вибуху фестивалів, запрошень на гастрольні поїздки як з дитячою театральною студією., так і з «Гармидером». Я просто розривалася між тим, куди поїхати. Вибирала.. Мене запрошували кудись в жюрі на фестиваль, кудись з колективом. Це було важко, бо хотілося всюди, як після карантину. Це була дуже велика проблема, як мені здавалося на той час.\nІнше, що ми планували, це – прем'єра: 26-27 лютого мала бути вистава про війну у В'єтнамі, питання свободи, пацифізму як вибору. Історія, про яку розмірковували із київським режисером Богданом Бондарем. Ну, а потім настало 24 лютого.\nРуслана і Павло Порицькі\n24 лютого: Я спала, мені зателефонувала сестра, вона дружина військового. Певно, вже багато хто почув вибухи, але мені про початок війни повідомила сестра.\nЯ якось зібрала всі документи, зібрала тривожну валізку-невалізку – просто наплічник. У той час вже не було транспорту з Гаразджі, я просто йшла пішки до траси. Дорогою зателефонувала Оля Валянік. Вона чогось вирішила, що перша проблема, яка постане, це що всі люди – переселенці – будуть їхати до нас. Запитала, чи я займуся цим сегментом. Я сказала: «Окей», і вже за дві години прийшли в наш ангар, винесли всю техніку, декорації, які були заряджені на виставу, реквізит, залишили чистий простір, куди внесли ліжка з вистави. Занесли полиці, перелаштували все під ті потреби, які можуть наставати. Ми не могли тоді спрогнозувати, що буде далі, але ми були готові до всього.\nЯ не планувала волонтерити. Просто переді мною не було жодного іншого вибору: я з першої секунди почала щось робити. Якщо це називається волонтерством, то окей. На той момент була лише довіра до тих людей, які зібралися тут. В Ангарі зараз справді одні з найкращих людей міста, як би це пафосно не звучало, але це правда. Ми – чесні люди, довіряємо одне одному багато років, на цьому будуємо нашу роботу.\nЖиття «після»: Найнесподіваніше, що зі мною могло статися, – робота з міжнародними партнерами. Спершу ми дуже активно працювали в пошуках партнерів в різних країнах, щоб вибудувати логістично купівлі, знайти людей, які збиратимуть кошти.\nКрім того, я координую перевезення гуманітарних вантажів саме через кордон. Я просто ніколи не думала, що буду освоювати... Спочатку це було складно, я читала всі ці товари, які мають проходити там, пошук фур, водіїв, оформлення цілої купи документів. Робота, якою я ніколи-ніколи не займалася і не думала, що буду займатися. У мене взагалі інший спосіб мислення, я не є точною людиною. Павло (Павло Порицький, – ред.) – важливий тил для мого впорядкування.. Буває, що всю ніч з водіями на зв'язку, щоб всі етапи нормально пройшли. Трапилися, правда, чудові люди, яких я раніше не знала – водії, які готові вже підірватися у будь-яку хвилину і їхати будь-куди абсолютно безкорисно. Це якесь таке велике братство, але ж інакше ніяк.\nРоман Домбровський, фотограф, волонтер\nЖиття «до»: Було дуже багато всілякого.\nЯ в неділю тоді їздив у Львів, побачив своїх друзів. З багатьма тоді нарешті розвіртуалився. Дуже класна тусовка була. Згадував оце, коли сиділи і жартували, скидали одне одному дві гривні через Монобанк (гигикає, – авт). Потім пам'ятаю, як 23-го сидів в інстаграмі однієї дівчинки і думав, як запросити її на каву. Не написав!\nНаписав вже в березні, таки сходили на каву. Не знаю, що з цього вийде (зарум'янився, – авт). Хотілося океан побачити цього року, до мами полетіти у В'єтнам.\n24 лютого: Почув звук – гучний шух-шух-шух. Мене трусило добряче, бо пролетіло над моєю хатою. Мені друг подзвонив, трохи говорили, то якось заспокоївся. Зараз вже страху майже немає. Сьогодні я прокинувся з фразою в голові: «Якби ти знала, яка ти красива, коли в собі не маєш страху» (виступили сльози – авт). Мене часом так пробирає, сорі.\nЯ практично увесь час тут. В перший день, коли все почалося, в чатику «Гармидеру» було сповіщення: «Всі, хто може, приходьте, будемо облаштовувати приміщення для переселенців». Тут залишилися ліжка після вистави, плюс ми думали ще організувати спальники, але ще не дуже розуміли, що відбувається.\nНа другий чи третій день Іра Новосад подзвонила і запитала, чи можу я допомогти поліції і політати своїм дроном над містом. Це було трохи небезпечно, мене навіть хотіли підстрелити! Ми коли під'їхали на об'єкт, то там хлопець вже готовий був стріляти. Боялися всі: я – за дрона, а він – бо доведеться стріляти.\nНа третій день мене вже запросили в Ангар, щоб дещо шукати. Я сюди повернувся і вже більше не виходжу: займаюся пошуком речей, яких у нас немає, з-за кордону. Грубо кажу, сиджу на гуглі (гигикає, – авт). Попідіймали всіх друзів, хто може помогти.\nДістали навіть мого татуювальника з Кракова – людину, яка зробила мені перший партак, покалічила мене до кінця життя (гигикає, – авт). Тепер він – один з наших найголовніших волонтерів в Польщі.\nЖиття «після»: В перші дні було важко. Коли у тебе є запит, але ти не розумієш, що це, блят*, таке. Сьогодні, до слова, мене попросили щось там знайти. Ніхто не знає ні деталей, взагалі нічого. Я вже шукаю, перевіряю і починаємо грати в «Бінго».\nЯ роблю, що можу. Я не хочу, щоб після перемоги мене запитали про те, що я робив, а я такий: «Ну, в носі колупався». Я вважаю, що кожен має робити своє. Не всі мають бути солдатами, волонтерами, не всі мають збирати гроші, банально люди мають працювати, щоб наша економіка розвивалася. Всі ми є Україна і воюємо на своєму фронті.\nЗараз я розумію, що після перемоги буде дуже багато роботи.\nОлена Горєлкіна, СММ-менеджерка, волонтерка\nЖиття «до»: Пам'ятаю погано, що я їла, але добре знаю, що напередодні ми складали медіаплан: що постити на «Інвесторі», які робити фотографії, собі там переписувалися і сміялися в чатіку (гигикає, – авт).\n24 лютого: Я до останнього не могла повірити, що війна почнеться. Моя війна стартувала з купи повідомлень в чатику «Почалося! Почалося!». Я не чула вибухів, трохи проспала. Лежу далі в ліжку, залізла в інтернет, побачила, що справді почалося, вийшла на кухню і така стою, а у мене вікна виходять на аеродром – там таке зарево, все палає. І я собі не можу зрозуміти, чи це кіно. У мене не було страху. Я просто собі подумала, що це так жахливо, що аж трохи красиво. Така була перша реакція.\nТо потім на тому адреналіні, який ще досі не вивітрився, пішла на роботу. Посиділи, подумали. Прийшла Оля (Оля Валянік – ред.) і сказала, що треба їб*шить. Наступного дня ми були вже на Ангарі.\nМи відразу влилися в цей рух і все. Спочатку мені дуже хотілося поплакати, не те, що там «О Боже! Війна почалася». Мені просто дуже шкода діток. Коли я бачу діток, то вони мене найбільше розчулюють. Але я не можу! Я вже який день включаю собі сумну музику, дивлюся новини, але не можу поплакати. Це не дуже добре, але психолог сказав, що якщо у тебе натомість є гнів і агресія, то все нормально – організм так зі стресом справляється. Тому я перед сном не плачу, а уявляю, як я повільно прострілюю москальські штуки.\nЖиття «після»: Зараз я теж сммлю, тільки вже для волонтерського штабу, веду сторінки Олі Валянік. У нас тут є цілий кібербатальйон з керівницею Ірою Новосад, Олею Дацюк, Елею Серкожаєвою і ще підпільні сторінки, з яких я перерепостю дописи. Всі ми пишемо пости, складаємо списки потреб. У нас – дуже згуртована команда: Юля (Юля Яцун – ред) збирає потреби, потім Еля складає ці списки в таблицю, передає мені і я вже тоді формую пост. Потім ми все це розшеруємо. У нас через це вже полягло дуже багато ботів, які згодом воскресають.\nУ нас паралельно з кібербатальйоном є молитовний батальйон. У нас там є Святе Письмо, і, коли нас покидають сили, ми його читаємо і йдемо далі працювати.\nМені зараз найбільше допомагає почуття гумору. Воно і так в мене було, але стало трохи чорніше. Поки я можу з якоїсь жахливої штуки знайти щось, з чого можна зробити мемчик, значить я в строю. Якщо у мене це пропаде, значить, мене перемогли. Поки що мемний батальйон теж працює!\nЯкби могла, я б, певно, і стріляла. Не дають! Поки я стріляю тільки стрілками на очах і дописами. Я здуріла б, якби взагалі не була причетна до цього. На початку, коли у нас був сформований штаб, до нас приходили волонтери і просилися їх взяти. Я прекрасно розумію, як це – коли ти тупо сидиш і нічого не робиш. Це ж може поїхати дах! Але коли ти в процесі, в роботі з прекрасним колективом, це легше.\nЧитайте також: Щоб до лучан доходило класне кіно. Як «Ангар Cinema» показує інтелектуальні фільми\nКРЕАТИВНА АРМІЯ ВОЛИНІ\nЗавдання креативної армії Волині – тримати інформаційну оборону нашого партизанського краю, показати через незалежний контент наскільки волиняни міцні духом. Їх основна зброя – талант: товариство об'єднало дизайнерів, відеографів, організаторок івентів, щоб задокументувати історію і створити документальний фільм про події, які зараз відбуваються на Волині.\nОксана Цимбалюк, ідейниця телеграм-каналу «Креативна армія Волині», практикиня самопізання\nЖиття «до»: Я була з тих, хто не вірив, що взагалі ця війна відбудеться. Це було до того моменту, поки не поїхала в Київ 13 лютого на концерт «Крихітки». Побачилась зі своїм другом . Його дружина працює в провідному ЗМІ, тому інформаційно щодо українських подій він був добре підкований.\nМи спілкувались, і він сказав, що взяв снікерс з тривожної валізи. На що я здивовано відповіла: «Яка валізка, Міша? Ти що, з глузду з'їхав? 21 століття, яка війна?». Міша переконав, що в нас сильна армія, і якщо це станеться – Україна впорається.\nПередчуття змін та трансформацій було напередодні потужним, але я не знала, чи це станеться в особистому житті, чи в професійному. «Так, як було раніше, не буде» – відчуттєвий лейтмотив тижня напередодні.\n23 лютого ми зібралися з дівчатами з агенції FeelGood, щоб продумати нову стратегію розвитку. На той момент в нас були скасовані всі івенти, було зрозуміло, що треба щось змінювати. Ми давно цього хотіли, і 23 лютого до ночі сиділи у мене вдома і розбирали свої скіли та роботу на молекули.\nВкінці я дістала метафоричні картки і кажу: «Дівчата, давайте подивимося, де наші внутрішні ресурси зараз?». Нещодавно зрозуміла, що кожній випало те, що з нею сталося після 24 лютого.\n24 лютого: Прокинулася через вибух. Була вдома сама. Отримала повідомлення від свого друга, який якраз тоді був в горах. Написав: «Війна походу почалась».\nПерше усвідомлення було сильне, а потім – такої ж потужності заперечення. Зверху сусіди гучно бігали, а я лежала в ліжку. І у мене виникло три думки: добре, що у мене немає чоловіка та дітей, бо це більша відповідальність (зараз так вже не думаю).\nДруге – тепер ми нарешті навчимось жити в моменті «тут і зараз», і що всі проблеми «до» втратили свій сенс і це були не проблеми. І третє – добре, що я займаюся своїм психічним здоров'ям і напрацювала внутрішню опору.\nЯк бачимо, зараз багато людей не витримують цього інформаційного ззовні та емоційного зсередини потоку і не знають, що з ними відбувається, і важко проживають ці стани.\nЖиття «після»: Зараз я допомагаю, чим можу, зі свого надлишку, не втрачаючи себе емоційно і фізично. Мої сильні сторони – це комунікація, тексти, психологічна підтримка. Я вмію спілкуватися з людьми та передавати інформацію, транслювати її в різний спосіб: словесно, через соцмережі і живі діалоги.\nТому в перші дні війни я воювала з дезінформаторами в чатах ОСББ, в родинних чатах, у фейсбуці та інсті, бо було дуже багато фейків. Для тих, хто виїхав, я показувала, що відбувається у нас в Луцьку.\nПаралельно допомагала справитись зі своїми емоціями тим, хто звертався. Ми з Танею Зубрик вирішили, що треба знімкувати місто і роботу всіх волонтерів, поліції, військових, щоб зберегти історію, яка творилась на наших очах.\nТе, що у місті взагалі не висвітлювалися події і не було правильної комунікації зі сторони Луцькради, обурило мене як лучанку. Тому ми зв'язалися з пресслужбою поліції та отримали дозвіл, щоб знімкувати Луцьк.\nТетяна Зубрик, організаторка івентів, ідейниця телеграм-каналу «Креативна армія Волині»\nЖиття «до»: Моє життя до війни було дуже насиченим. Багато проєктів, які ми реалізовували з командою агенції FeelGood, безліч спілкування з людьми, робота нон-стоп, адже ми готувалися до весільного сезону, який мав успішно стартувати після Пасхи, продовжували ребрендинг нашої агенції.\nОсь навесні хотіли оголосити про цікаві зміни «Філгуда». Саме 23 лютого ми зібралися з командою на стратегічну сесію і мали багато класних планів на цей рік. А ще (хоч і прозвучить це дуже епічно) я тільки зайнялася відновленням режиму сну, мала успіхи у своїх експериментах і навчилася засинати до 00:00.\n24 лютого: Напередодні не вдалося заснути до 00.00. Я читала новини, і тривога мене не покидала до 4-ої ранку. І тут я почула, як літають літаки.\n«Навчання», – подумала я. Але тривога в тілі зростала. Вирішила, що я себе накручую, відклала телефон, випила таблетки мелатоніну (бо спати так і не хотілося, а на ранок було купа справ) і просто вирубилася.\nБіля 8 ранку до мене додзвонилася подруга Оксана Цимбалюк (на телефоні було багато пропущених від мами та друзів) і спокійним тихим голосом сказала:«Ти не лякайся, але почалася війна…».\nЖиття «після»: Кілька днів я не могла прийти в себе. Взагалі не сприймала реальність і чекала, що настане оце очікуване «завтра», коли скажуть, що Україна перемогла.\nЗавтра наставало, але ситуація не змінювалася. Сидіти на місці і спостерігати я не могла. Зустрілися з Оксаною і почали думати, чим можемо бути корисними своїй країні.\nВ інстаграмі я побачила сторінку Креативних сил України. Я тоді долучилася як піарниця та організаторка в робочі чати, але там здебільшого створювався загальний контент про Україну.\nОскільки у Луцьку та на Волині не було активних бойових дій, то про наш регіон ніхто не робив матеріали. Я почала моніторити місцеві ЗМІ, роботу пресслужб – і це була або статистика, або загальна інформація по Україні.\nА на той час я уже знала про штаби волонтерів, про те як місцевий бізнес перепрофілювався і допомагає нашим військовим. І мені захотілося це задокументувати.\nПодзвонила фотографу Вові Хомичу і відеографу Саші Солов’ю, хлопці підтримали ідею. Також долучилися Настя Щира та Павло Луцака, луцькі дизайнери та художники.\nДо речі, дизайнер Андрій Бочаров створив логотип Креативної армії Волині на чорно-червоному фоні. Ми отримали офіційну акредитацію від обласної влади та підтримку нашої поліції – і почали збирати матеріал для документального кіно.\nДекілька тізерів уже можна переглянути на нашому телеграм-каналі. Ми хочемо, щоб історія Волині увійшла в загальну, щоб люди знали, який ми крутий тил. Сьогодні, до речі, нас похвалили за наш крутий контент. І Креативна армія Волині братиме участь у фотопроєкті про війну в Україні.\nУ партнерстві з Depositphotos, Міністерством закордонних справ України та Міністреством культури та інформаційної політики наразі створюється єдина центральна офіційна фотобаза про війну.\nФото зможуть використовувати урядові структури, українські та міжнародні ЗМІ, волонтерські та громадські організації, дипломатичні представництва, можливо навіть, як доказове підґрунтя для міжнародного трибуналу.\nМова йде про фото як з фронтових міст, так і з тилу. Дуже раді бути залучені до такої ініціативи. Загалом хочемо розширити цю ідею і не лише документувати історію, а й створювати нові класні проєкти, мета яких нагадувати про війну, яку розв’язала росія проти України і після нашої перемоги. Бо коли закінчиться війна – роботи теж буде багато.\nРаніше у приміщенні Адреналіну звучали дитячі голоси, гуділи атракціони, крутили кіно і збиралася черга до Музею сучасного українського мистецтва Корсаків.\nЗмінилося хіба те, що черга до музею стоїть з містян, які хочуть навчитися стріляти, крики дітей чути з центру допомоги біженців, а митців запрошують долучитися до «Арт-батальйону».\nАнна Єкименко-Поліщук, буктюберка, менеджерка з комунікацій у «Фронтера», волонтерка\nЖиття «до»: 22 лютого ми мали зум з Еллою Яцутою (директорка Міжнародного літературного фестивалю «Фронтера», – ред), говорили про «Фронтеру».\nКомунікували з луцькою резиденцією, оскільки наші події мали трохи збігтися в часі – це червень, початок літа. Ми хотіли обговорити співпрацю між нашими організаціями, потім розказати про це людям. Навіть обмінялися думками, в кого і які будуть письменники.\nЦе – мій найяскравіший спогад, бо буквально за два дні до війни ми говорили про фестиваль. Я купила нову камеру для блогу, зняла навіть два відео. Зараз на цю камеру фотографую діток, з якими тут (в артхостелі «Адреналін» – авт.) працюємо і для яких проводимо майстер-класи.\n24 лютого: Я почула вибухи. У мене була трохи складна історія. Мій чоловік Віталік виїхав на роботу. Я зрозуміла, що вибухи почалися якраз на момент того, коли він був десь біля машини. Я страшенно перелякалася не за себе, а за чоловіка, який десь біля вибухів. Він повернувся і сказав, що у нас почалася війна.\nЯ, чесно кажучи, в Луцьку досі в це не вірю. Зараз відмежувалася від новин. Я слідкую за подіями, але не дивлюся відео з Маріуполя, Чернігова. У мене мама і тато з Чернігівської області, і в них там досі живе родина, вони досі переживають увесь жах.\nУ перші дні, коли писали, що в селах їздили танки, то нам родичі писали, що дядько з них жартував: «Хлопці, ви б причепили щось, щоб орати землю, бо їздите туди-сюди без плуга!».\nЯ намагаюся менше споживати цієї інформації, бо розумію, якщо буду це читати, то не зможу бути ефективною і допомагати людям тут.\nЯ вчора вперше вийшла у місто за час війни. У мене зараз живе подруга з Києва, я хотіла показати їй все.\nУ мене такий дисонанс: ми йдемо в Луцьку, вчора така погода класна була, так красиво, спокійно, можемо взяти каву, але з розумінням того, що зовсім-зовсім поряд, в сусідніх містах, люди просто перебувають в окупації і там йде війна.\nМій мозок не звикся з думкою, що бойові дії ведуться дуже-дуже поряд.\nЖиття «після»: В перший день ми поїхали в село, бо не були готові до того, що відбувається. Ми пробули кілька днів там, зрозуміли, що Віталік не придатний до служби в армії.\nМи не могли нічого не робити, але і як підприємці вести бізнес теж не здатні, бо у Віталіка – івент-сфера, у мене – інформаційні послуги.\nМи пішли на навчання сюди, і Тетяна Іванівна, директорка бізнес-академії РМВА, завела мене в артхостел «Адреналін», який безкоштовно розмістив вимушено переселених осіб та біженців.\nНа той момент тут не було багато людей, директорка Альбіна Іванівна нас прийняла і, відповідно, вже понад два тижні ми тут кожного дня. У нас є один вихідний в тиждень, коли нас примусово виганяють, щоб ми не вигоріли і трохи відпочили.\nЯ оце жартувала, що під час вихідного роблю більше, ніж в будні: вчора добули собачий корм, спортивні штани, білизну для жінок.\nВ центрі ми займаємося багато чим: адміністратори селять людей, а ми шукаємо, як закрити потреби тих, хто до нас приїжджає. Ми найбільше працюємо з дітьми, бо вони тут закриті, батьки не вивозять їх звідси. Їм потрібно чим займатися, тому ми шукаємо волонтерів, які роблять майстер-класи.\nМи робили навіть день іменинника, бо в березні у нас аж четверо іменинників від 6 до 17 років. Керівник театральної студії «Бешкетники» Вадим Хаїнський проводив майстер-клас з акторської майстерності, діти були дуже задоволені.\nМи багато слухаємо, намагаємося підтримувати. Для мене важливо бути корисними, бо ми – тил. Ні я, ні Віталік не можемо бути корисними у війську, бо будемо баластом, а допомагати таким чином – це дуже важливо.\nКатя Михалюк, керівниця відділу фондів у Музеї сучасного українського мистецтва Корсаків\nЖиття «до»: 23 лютого ми відкривали ще виставку «Стіна». Це була середа, всі пили шампанське, всім було класно. 24 лютого я хотіла піти на секонд-хенд і купити собі одяг. Ага, купила! (гигикає – авт).\n24 лютого: Прокинулася близько восьмої ранку від того, що мій молодший брат говорив зі своїм другом про початок війни. Я собі думаю, що він щось таке дурне говорить, далі заснула.\nПрокинулася о 12 годині, зайшла в телеграм і бачу купу повідомлень від подруги: «Мені страшно», «Я не знаю, що робити». Я ще тоді не знала, що відбувається.\nЗайшла в якусь спільноту, там 200-300 повідомлень про війну. На підсвідомому рівні це було зрозуміло, що почнеться війна, але від того дня, я думаю, в українців почалося нове життя.\nТоді я відразу сконтактувала з музейниками і ми почали евакуювати всі твори мистецтва, які у нас були. Вже о 20-21 вечора музей майже був повністю евакуйований.\nБуло дуже страшно виїжджати на роботу і прощатися з мамою. Це єдиний раз, напевно, коли я плакала від розуміння того, що це – війна.\nЖиття «після»: Певно, я не до кінця розумію масштаби війни, бо у нас трохи спокійніше. Я не чула тих вибухів, не відчуваю цього страху перед вибухами, але чітко розумію, що зараз вмирають люди, ґвалтують жінок, вбивають дітей і всякий жах відбувається на сході та в центрі України. Мене тішить зараз згуртування та патріотизм.\nПерші дні війни були дуже страшні для нас, музейників, бо ми спостерігали за художниками і митцями, музикантами, письменниками. Всі по різному реагують і ми вирішили зробити проєкт «Арт-батальйон». МСУМК започаткував проєкт, який передбачає щоденні концерти, літературні зустрічі, вистави, перформанси, майстеркласи тощо.\nВіктор Корсак, голова ради директорів Volwest Group, організатор курсу із тактичної медицини та бойової підготовки\nЖиття «до»: 23 лютого я відкривав виставку ужгородського художника Павла Ковача. У нас зібралось дуже багато митців, ми з ними повечеряли. Ми розійшлися буквально за кілька годин до того як вранці мені зателефонувала мистецтвознавиця Зоя Навроцька і сказала, що бомблять Київ.\n24 лютого: Стало тривожно, коли почув, що кілька разів гримнуло. Страху не було. Стало зрозуміло, що відбувається, хоча я не вірив, що війна почнеться. Вважаю, що тільки непритомна людина, маючи в себе 150 тисяч солдатів ризикне почати воювати з 40-мільйонною нацією, яка трансформується в армію протягом тижня.\nЖиття «після»: Я день посидів, почекав,а вже наступного дня думав, чим зайнятися, куди бігти і що робити своїми ресурсами і ресурсами компанії. У бізнесі, само собою, щось призупинили, щось залишили в режимі збереження, а щось запустили.\nПерше, що помітив, це дуже велику безграмотність. У простих людей не було розуміння про те, як рятувати себе, як поводитись укритичних ситуаціях тощо. Я в «першому житті» був хірургом і, відповідно, маю непогану теоретичну базу. За добу підготував учбовий матеріал про тактичну медицину та зібрав команду на базі нашої бізнес-школи РМВА.\nЗвісно, я можу просто йти воювати, але мова йде про те, що можна більш ефективно використати ресурс. Що я вмію робити? Можу вчити. Організували курс, зібрали спеціалістів, щоб розповісти нашим громадянам найнеобхідніші та корисні речі й показати як використовувати їх на практиці. І вже через днів три до нас почали приходити сила-силенна людей. Сьогодні вже маємо в день стабільно понад сотні бажаючих отримати ці знання.\nЩо ще вміємо робити? Продавати! У нас є супермаркети: Наш Край, SPAR. У нас дуже хороші партнери в Європі, які дали нам кілька тонн допомоги. Я побачив, що у нас настільки неефективно розподіляють цю допомогу,і подумав, що потрібно зробити це по-іншому. Будь-яка система розвивається настільки ефективно, настільки ефективно працює найвужче її місце. На мою думку, найвужче місце – це армія і сухпайок.\nКоли бійці стоять десь у селі, то там їм принесуть вареники, якесь м'ясо, наварять супу. А коли «на передовій», немає що поїсти, то з цим проблема. Тож, власне, на цьому ми і сконцентрувалися – почали віддавати на Харків продукти, які нам не підходять, а все, що стосується сухпайка і може в нього входити, лишаємо. Ми скомплектували вже понад двісті кілограм таких пайків.\nТакож була історія, коли до нас із Європи приїхала допомога з медикаментами. Найпростіше рішення – віддати і не заморочуватися, але я подивився і подумав, що ж вони з цим робитимуть?\nВоно просто потрапить невідомо куди, хтось щось використає, а все решта пропаде. Тому ми нікому нічого не віддали. Я порозпитував і зрозумів, що у нас пів новосформованої армії без адекватних аптечок. От ми ними і зайнялися: пошили чохли і пакуємо відповідно армійському стандарту. Ми також сформували тактично-медичний рюкзак, адже на один взвод має бути один інструктор, який повинен мати більший асортимент ліків.\nВ Україні немає рюкзаків, то ми все замовили в Польщі, купили і нам сьогодні їх передають. Ми швидко все пофасуємо і відправимо військовим.\nУсі наявні в нас ресурси вкладаємо у те, щоб зробити якісний продукт, а не братися за все і відразу. У нашій академії «Шаг» викладачі та учні займаються кібервійною з росією, а наше медіа «Район.in.ua» створило ресурс, щоб доносити правду росіянам про те, що відбувається насправді.\nІдея в тому, що кожен наш бізнес продовжує робити те, що вміє і більш ефективно використовує свої ресурси.\nЯкщо ти вважаєш себе українцем, ти повинен допомагати своїй нації. А як по-іншому?\nЧитайте також: «Приходять пригніченими, а виходять зарядженими», – Віктор Корсак про курси стрільби медицини для лучан\nТетяна Репницька, директорка бізнес-академії РМВА, співорганізаторка курсу із тактичної медицини та бойової підготовки\nЖиття «до»: 24 та 25 лютого у нас мали відбутися два великих тренінги. У цей день на навчання до нас з'їхалися керуючі магазинів з різних областей України.\nВони ще не знали, що в дорозі їх зустріне війна. Крім того, що ми злякалися, ми повинні були оперативно розв'язати питання, що робити з людьми. Тоді закрилися автостанції, тому всіх учасників ми посилили у нас в артхостелі «Адреналін». Продумували далі логістику, як їх відправити додому.\nА ще я на восьме та дев'яте березня купила вікенд в Яремче, хотіли з сім'єю лижний сезон закрити. Дуже класно, що на другий-третій день війни власник кемпінгу «Крим» повернув мені кошти за бронь.\n24 лютого: Я прокинулася від вибухів. Спершу збудила доньку зі словами: «Вставай, доню, це війна». Всі думали, що це жарт, але… Ми недалеко живемо від аеродрому, у нас дуже бабахкало.\nУ нас тут в РМВА побило вікна, а в аудиторії майже не було стелі після вибухів. Дещо відновили відразу, дещо ні. Найперше я приїхала на роботу, щоб забрати ноутбук, щоб могла працювати з дому.\nЖиття «після»: Лишитися осторонь – не про мою натуру. І досі кажуть, що я не дуже хороша мама. У мене є дві доньки: одній 27, вона ІТшниця, меншій виповнилося 13.\nЯ пропонувала їм виїхати, бо у мене родичі по всьому світу, але донька сказала, що не приїде без чоловіка, він у нас військовий. А інша після пропозиції запитала: «Мам, ти шо мене не любиш?».\nНайгірше – лишати дитину, все ж таки 13 років – це страшно. Чоловік провів нам лекцію, розказав про найбезпечніше місце в будинку, де немає вікон, як лягати, що робити. Він купив їй два фанерних щити, на яких донька намалювала велику ікону, щоб закрити вікно, бо їй було страшно.\nМи шукали людей, які нам готові допомагати. За весь час війни ми ще не зупиняли курс бойової підготовки і тактичної медицини. Хоча і було таке, що ми емоційно видихлися і втомилися і фізично. Це ж не один проєкт, ми паралельно робимо багато.\nМи використали свої компетенції: якщо раніше я організовувала навчання, то я це роблю і зараз, хіба трохи по-іншому. Для мене кожен день - як цілий бізнес-форум, які я проводила до війни.\nА ще я читаю. До повномасштабної війни ми встигли на Львівський книжковий форум, і у мене багато непрочитаних книжок. За цей місяць я прочитала більше, ніж до війни.\nЯ зрозуміла, що мені достатньо мати дві пари джинсів і п'ять світшотів, і не треба було стільки костюмів і сорочок. А сукню я одягну після перемоги на парад.\nФото Ольги СОЛОВЕЙ та Ігоря ДИНІ\nОНОВЛЮЄТЬСЯ Ситуація щодо російського вторгнення в Україну 28 червня 4706\nРеакція світу на війну росії проти України 28 червня 937\nНові платіжки та «космічні» ціни на газ: на Волині поширили маніпулятивне відео 727\nГеймдев: хто і як запустив університетську програму для ігрової індустрії в Луцьку 414\nУ Луцьку в останню путь проведуть Героя Максима Єремію 330\nЛуцький суд посадив під арешт чоловіка, який поширював ідеї «руского міра» 215\nУ липні АЗС скасують обмеження на кількість пального «в одні руки» 580\nСБУ спростувала російський фейк про «героїзм» сержанта Краснова 679\nФОТО, ВІДЕО Воєнна анімація: у Данії показують роботи луцької художниці 451\nФОТО У Луцьку погасили марку «Українська мрія», авторкою якої є юна волинянка 460\nФОТО День Конституції з османською історією 388\nФОТО У Луцьку презентували політичні та антивоєнні карикатури зі всього світу 285\nФОТО UAnimals розігрує автограф Леонардо Ді Капріо за донат для допомоги тваринам 577\nВайбер атаки: ознаки «отруйних» повідомлень 675\nФОТО Перші шпальти світової преси 27 червня про війну в Україні 1020\nНа ставках у Луцьку та Ботині втопилися чоловіки 353\nФОТО Стартував продаж нової марки «Українська мрія»: де купити 1698\nФОТОРЕПОРТАЖ Дитячі розваги, ярмарок та концерт: у Луцьку відбулася благодійна акція «Крок до перемоги 2.0» 438\nАНОНС У Луцьку запрошують на благодійний ярмарок до Дня Конституції України 278\nЄ досить велика загроза нападу на Україну з території Білорусі, - генерал Кривонос 15899\n24 Червня 2022, 16:45 200 У Луцьку цвіте тисяча троянд\n15 Червня 2022, 13:00 5837 24 лютого сталося вчора: Даша Трегубова читає вірш Тані Власової\n12 Червня 2022, 20:50 7813 «Слухай українське СЛОВО»: відео від Волинського національного університету до Зелених свят\n10 Червня 2022, 13:00 7279 Розмова з Романом Мініним в Музеї Корсаків


У Мережі з'явилися шпигунські знімки нового Nissan Juke - Auto24\n21 червня 2019 , 09:55\nПопулярний в Європі кроссовер недавно засікли на чергових тестах в тонкій камуфляжній плівці, що дозволяє розглядати деякі деталі Juke 2020 року, включаючи гладкі фари, істотно відрізняються від попередника, і є повністю світлодіодними.\nЗадні ліхтарі новинки зовсім не має нічого спільного з йдуть Juke, більше нагадуючи ідею, використану на оновленому Qashqai, і дозволяють зробити субкомпактний кросовер візуально ширше.\nЧитайте також: Скутер або мотоцикл за 500 доларів: що пропонують на українському ринку\nХоча ручки задніх дверей зберегли своє традиційне для Juke положення, а ось бічні дзеркала трохи опущені вниз, і в цілому збоку модель теж помітно змінилася. Nissan Juke другого покоління буде побудований на тій же платформі, що і новий Renault Clio, що дозволить збільшити простір в салоні.\nПропонувати кросовер будуть з 1-літровим 3-циліндровим турбованим бензиновим мотором, 1,3-літровим бензиновим, а також 1,5-літровим дизельним, включаючи повноприводні версії в більш дорогих комплектаціях з автоматичною коробкою передач. Серед головних очікуваних нововведень - гібридна силова установка, що складається з 1,6-літрового 4-циліндрового бензинового мотора, електромотора і літій-іонної батареї на 9,8 кВт, що дозволяє проїжджати на чистій електротязі до 32 кілометрів.


Застосування сталевої труби у промисловості\nСталева труба займає почесне місце в нашій промисловості. Ще б, адже який будинок, завод, бойлерну, супермаркет або торговий центр не візьми — скрізь, хоч в якому-небудь якості, знаходять собі застосування сталеві труби. Із сталевих труб збирають каркаси для просторих супермаркетів і торгових центрів. З них прокладають теплотраси, газо - і водопроводи для різних споруд чи житлових будинків. І нарешті, єдиний завод в світі поки що не обходиться без сталевих труб в своїй конструкції (вони там можуть служити для самих різних цілей).Труба сталева — це той гвинтик, без якого вся наша промисловість б просто стала. І ні зараз, ні в найближчому майбутньому в промисловості без сталевих труб не обійтися.\nІснують різні види сталевих труб. Труби сталеві розрізняються за формою, а також за розміром перерізу. Немає непотрібних труб: кожна труба знаходить своє виняткове місце у своїй галузі промисловості. Розглянемо види труб і їх призначення.\nТОВ «Максима Метал Сервіс» на сайті https://www.maxima-metall.dp.ua/ пропонує до реалізації: двутавр, швелер, лист, тонкостінні труби, гарячекатані та холоднокатані листи і безліч інших товарів.\nНайпопулярніші види труб — це труба ВГП (водогазопровідна), труба електрозварна, а також профільні. Профільні труби дуже різноманітні за формою — є круглі, квадратні, прямокутні, багатокутні. Ці три виду труб і застосовуються практично у всієї нашої промисловості. Пройдемося по ним\nТруба водогазопровідна. Як зрозуміло з самої назви — ця труба насамперед служить для транспортування по ній води і газу. Застосовується головним чином для проведення водопроводів, газопроводів, систем опалення в будівлі та житлові будинки. Це затребувана продукція і багатьом споживачам часто потрібно поставка металопрокату такого типу.\nТруба електрозварна— кругла труба, як і труба ВГП, але набагато більші її і виконана не з такого якісного металопрокату. Ця труба має шви (вертикальний або спіральний). Ця труба служить більш масштабних цілей: прокладці магістральних тепломереж, трубопроводів, а також і при створенні металоконструкцій.\nПрофільні труби— це ті самі, різноманітні за формою труби. Профільні труби бувають круглими, трикутними, квадратними і прямокутними (залежно від профілю). Ці труби дуже зручні в транспортуванні завдяки особливій формі їх можна завантажити в кузов набагато більше, ніж вийшло б занурити звичайних круглих труб. Головне призначення профільних труб — складання різних будівельних конструкцій (всім нам відомі супермаркети і торгові центри побудовані — зроблені з них).\nЦе ми розглянули основні види труб. Для того, щоб побудувати який-небудь будинок, будівлю, торговий центр, завод — нам знадобиться будь-які саме з цих труб. Їх треба буде купувати. Добре б нові. Хоч і недешево це (адже вартість труб залежить від вартості, обсягу і інших характеристик угоди). Але труби сталеві хороші тим, що... можна в промисловості використовувати не тільки нові такі труби. Але і бушные, некондиційні, і відновлені. Ці труби також можуть стати в нагоді в промисловості, але коштують вони набагато дешевше. Розглянемо їх.\nТруба бушная. Це колишні у вживанні газові, водопровідні, або ж використовувалися в хімічній промисловості труби. Ці труби — найбільш «корисні» з «не нових». З тієї простої причини, що ці труби можна використовувати... за тим же призначенням. З газопровідної, водопровідної або нафтопровідної труби бу — можна прокласти новий газо-, водо - або нафтопровід (незалежно від того, для якого саме проводу труба раніше використовувалася). Правда, є між цими трубами бо відмінності. Так, найбільш якісною вважається газопровідна труба бу — так як газ найменше трубу ушкоджує.На другому місці — нафтопровідна: нафта також не надто пошкоджує поверхню, але залишає в ній нафтопродукти. А найгірший варінт — водопровідна труба бу: вода сильно пошкоджує метал, в результаті труба дуже сильно піддається корозії.\nНекондиційна. Це «відбраковані» труби. Не пройшли перевірку на якість (у них виявили подряпини, тріщини, підрізи, вм'ятини або що-небудь ще). Такі труби не можна використовувати за прямим призначенням — їх використовують як елемент металоконструкцій, гільзу і т. д.\nВідновлені труби. Це ті ж самі труби бу (колишні у вживанні газо-, водо - і нафтопровідні), але зазнали відновленню. У цих самих труб бу обробили зовнішню і внутрішню поверхню, виправили дефекти — і вуаля! Труби знову придатні до експлуатації. Але точно також: краще всіх цінуються відновлені газопровідні труби, гірше — нафтопровідні, і найгірше — відновлені водопровідні.\nНу а є ще і оцинковані сталеві. Оцинковані труби — це ті ж труби вгп, електрозварні або профільні, але покриті шаром цинку. Цинкам, потрібно сказати, покривають тільки якісні сталеві труби — з якісного металопрокату. Цинк ще більше збільшує антикорозійної труб, морозостійкість, і просто довговічність.


Многогранник, вписаний в кулю - КОМБІНАЦІЇ ГЕОМЕТРИЧНИХ ТІЛ - СТЕРЕОМЕТРІЯ - ГЕОМЕТРІЯ\n5. Многогранник, вписаний в кулю.\nМногогранник називають вписаним у кулю, якщо всі його вершини лежать на поверхні кулі.\nПри цьому кулю називають описаною навколо многогранника.\nОсновні властивості призми, вписаної в кулю, такі (мал. 511):\n1) Кулю можна описати навколо прямої призми, якщо її основою є многокутник, навколо якого можна описати коло.\n2) Центр кулі є серединою висоти призми, що сполучає центри кіл, описаних навколо многокутників основ призми.\n3) Основи призми вписані в рівні паралельні перерізи кулі.\nПриклад 1. Навколо правильної трикутної призми, сторона основи якої дорівнює 5 см, описано кулю. Радіус кулі дорівнює 13 см. Знайти висоту призми.\nРозв’язання. 1) Нехай навколо правильної трикутної призми АВСАІВ1С1 описано кулю (мал. 511).\n2) QB = RABC - радіус кола, описаного навколо ∆АВС. де а = 5 см - сторона основи правильного трикутника АВС.\n3) У ∆OQB: ОВ = R = 13 см - радіус кулі, OQB = 90°.\n4) Оскільки точка О - середина висоти призми QQ1 то QQ1 = 2 ∙ 12 = 24 (см).\nОсновні властивості піраміди, що вписана у кулю, наступні (мал. 512).\n1) Кулю можна описати навколо піраміди, якщо її основою є многокутник, навколо якого можна описати коло. Центр кулі, описаної навколо піраміди, лежить на перпендикулярі до площини основи, проведеному через центр кола, описаного навколо основи.\n2) Центр кулі, описаної навколо правильної піраміди, лежить на прямій, що містить висоту піраміди.\n3) Центр кулі, описаної навколо правильної піраміди, збігається з центром кола, описаного навколо рівнобедреного трикутника, бічною стороною якого є бічне ребро піраміди, а висотою - висота піраміди. Радіус кулі дорівнює радіусу цього кола.\nЗазначимо, що центр описаної кулі може належати висоті піраміди, або лежати на її продовженні (тобто знаходиться або всередині піраміди, або за її межами). Розв’язуючи задачі способом, запропонованим нижче, немає потреби розглядати два випадки. При обраному способі розв’язування місце розташування центра кулі (усередині чи поза пірамідою) не враховується.\nПриклад 2. Доведіть, що радіус кулі R, описаної навколо правильної піраміди, можна знайти за формулою де Н - висота піраміди, r - радіус кола, описаного навколо основи піраміди.\nРозв’язання. 1) Нехай точка О - центр кулі, описаної навколо правильно: піраміди з висотою QК (мал. 512). За умовою QК = Я, КА = r - радіус кола описаного навколо основи.\n2) Продовжимо QК до другого перетину з кулею в точці Q 1. Тоді QQ 1 = 2R - діаметр кола, а тому QАQ 1 = 90° і QQ 1 - гіпотенуза прямокутного трикутника QАQ 1.\n4) За властивістю катета прямокутного трикутника у ∆QАQ 1 матимемо АQ2 = QQ 1 ∙ QК, тобто АQ2 = 2R ∙ Н.\n5) Отже, АQ2 = Н2 + г2 і АQ2 = 2RН. Звідси Н2 + r2 = 2RН; R = (r2 + H2)/2H, що й треба було довести.


Новини Черкас: в Умані п'яна жінка побилася з копами через самокат (відео) — Укрaїнa — tsn.ua\nУ Черкаській області п'яна жінка побилася з копами через самокат (відео)\nМістянка побачила "нічийний" самокат і прихопила його собі.\nВ Умані Черкаської області нетвереза жінка влаштувала дебош і побилася з правоохоронцями. Її скрутили і скували в кайданки.\nПро це повідомляє пресслужба Нацполіції Черкаської області.\nЖінка побачила "нічийний" самокат на вулиці біля одного з кафе і забрала його собі. Відвідувачі закладу, які залишили транспортний засіб, який взяли в прокат, намагалися "відбити" його. Натомість отримали купу нецензурних слів на свою адресу від 32-річної нетверезої містянки.\nНа місце викликали правоохоронців. Ті спробували залагодити конфлікт й повернути транспортний засіб його законному власнику, але "нова власниця самоката" їх облаяла і накинулася з кулаками. Зрештою правоохоронці змушені були вгамовати п'яну жінку використавши сльозогінний газ та кайданки.\nНа 32-річну уманчанку склали протокол за ст. 173 (Дрібне хуліганство) Кодексу України про адміністративні правопорушення.\nВласник електросамоката відмовився писати заяву.\nВ Умані п'яна жінка влаштувала бійку з копами через самокат\nНагадаємо, що у Варшаві 36-річний українець влаштував дебош із поліцією. Він спершу їхав тротуаром, де ледь не збив батька з дитиною, а коли його почали переслідувати копи, то чоловік "відстрілювався" від них вогнегасником.


На допомогу покупцеві |\nШахрайство. Фальшиві інтернет-магазини.\nДорогі нашіші клієнти хочеться поговорити з вами про такий спосіб шахрайства як створення фальшивих інтернет-магазинів. Як це все виглядає: Маємо якийсь сайт woolrichdeutschland.com, який нібито торгує популярними і досить відомими куртками Woolrich. Здавалося б назва сайту вселяє в покупця повну впевненість в тому, що він знаходиться дійсно на сайті німецького інтернет-магазину. Все навіть начебто як […]\nОстанні дні акції! Встигніть замовити товари за вигідними тарифами на доставку\nШановні клієнти! Наша акція “Літнє зниження тарифів” завершується, встигніть придбати товари з Європи за вигідними тарифами на доставку! З 1 серпня в рамках оптимізації відбудеться зміна тарифів, про яку ми повідомимо за декілька днів. Ми обіцяємо й надалі проводити цікаві акції та вигідні пропозиції для своїх улюблених клієнтів, слідкуйте за нашими новинами! Пропонуємо вашій увазі […]


Споглядання та аналіз репродукцій\nСпоглядання та аналіз репродукцій\nЗ настановами-застереженнями як до кожної людини так і до всього людства мистецтво звертається по-особливому.\nПерегляньте твори різних видів мистецтв і визначте, від чого хочуть нас застерегти художники та фотографи.\nМистецтво проти Сніду(війни, атомної зброї)\nЩо хочуть нам сказати художники, фотографи?\nРосійський художник Борис Пророков є автором серії малюнків «Це не повинно повторитися!».\nВже сама назва серії звучить як настанова-заклик. Розгляньте малюнки з цієї серії.\nБ. Пророков. «Біля Бабиного Яру», «Тривога»\nЯкі образи та настрій втілені художником Б. Пророковим у серії «Це не повинно повторитися!»?\nОбразний зміст серії малюнків розкриває тему найжахливішої в історії людства другої світової війни, атомних бомбардувань японських міст Хіросіми і Нагасакі…Ця тема названа апокаліпсичною.\nВід слова апокаліпсис, що в перекладі з грецької означає одкровення, об’явлення.\nМистецькі твори, що змальовують кінець світу, потрясіння та біди називають апокаліпсичними\n«Одкровення Івана Богослова» - остання книга Нового Заповіту. Вона була створена святим апостолом Іваном на острові Патмос, де праведник був на засланні. В цьому апокаліпсичному творі сповіщається про кінець світу, друге пришестя Христа.\nУ різні часи людство по-різному тлумачить «Одкровення Івана Богослова».\nА мистецькі твори, що змальовують кінець світу, потрясіння та біди називають апокаліпсичними\nЯкі почуття викликали у Вас ці настанови?\nНавіщо нам переживати подібні почуття?\nРозповідь про «Симфонічні фрески» Л.Грабовського. Слухання\nВ українській музиці одним з першовідкривачів апокаліпсичної теми став Леонід Грабовський.\nЗа мотивами малюнків Бориса Пророкова у 1961 році композитор написав сюїту «Симфонічні фрески». Він відтворив образний зміст малюнків за допомогою оригінального набору засобів музичної виразності.\nЗа формою «Симфонічні фрески» є сюїтою з семи невеликих частин. Кожна з них (окрім першої) має програмний заголовок, пов'язаний з певним малюнком художника: «Авторська передмова», «Тривога», «Наліт», «У руїнах», «Мати», «Хіросіма»\nта «Прокльон катам».\nПослухайте фрагмент «Симфонічних фресок».\nВизначте, якому малюнку Бориса Пророкова він відповідає.\nЛеонід Грабовський «Симфонічні фрески». «Хіросима»\nЯкому малюнку Б. Пророкова відповідає фрагмент «Симфонічних фресок»?\nОхарактеризуйте звучання та образний зміст музики у порівнянні з образами малюнків Б. Пророкова\nЯкі настанови композитора виразила музика?\nАвангард - назва різноманітних течій сучасного музичного мистецтва, які характеризуються руйнуванням традицій класичної музики й пошуками нових форм і засобів вираження\nЧастина, що має назву «Хіросима», змалювала жахливу картину.\nЯкі ж музичні засоби підкреслюють цей страх та жах?\nПерш за все динаміка і тембр. Динамічно твір вибудований на контрастах тихого та гучного звучання. А що з тембрами?\nСтворенню образу допомогло підсилення ударної групи інструментів та звукоімітація «завивання», «гудіння» струнних.\nЗверніть увагу, що для створення такого образу композитор відмовляється від класичних засобів виразності – мелодії, інтонації, гармонії.\nІнші «фрески» розкривають свої образи через інші оригінальні засоби музичної виразності, притаманні авангардистському типу мислення композитора.\nАвангардистський тип мислення властивий митцям художнього напрямку авангард. А що таке авангард?\nАвангард (з франц. avant-garde - - передовий загін) — це сміливе, різке протистояння традиціям.\nАвангард - назва різноманітних течій сучасного музичного мистецтва, які характеризуються руйнуванням традицій класичної музики й пошуками нових форм і засобів вираження.\nТаким чином музичний авангард – це своєрідна форма інакомислення в звуках.\nРозповідь про Л. Грабовського\nВже у 25-річному віці Леонід Грабовський набув слави апостола українського авангарду. Його перші твори були настільки неординарними, що вразили та привернули увагу самого Дмитра Шостаковича.\nЗ метою вивчення творчості сучасних композиторів різних країн Леонід Грабовський разом з композиторами Валентином Сильвестровим, Віталієм Годзяцьким та В. Загорцевим на початку 60-х років XX ст. створили групу, яку згодом назвали «Київським авангардом». Пізніше до неї приєдналися й інші композитори — Володимир Губа, Іван Карабиць, Євген Станкович. -\nмолоді митці спрямовували свою діяльність на боротьбу проти шаблонів в українській музиці, -\nна засвоєння найкращих досягнень західноєвропейського мистецтва XX століття, -\nна пошуки нових форм духовно-образного наповнення української музики.\nЗавдяки активній діяльності «Київського авангарду» світ дізнався про існування в Україні нової композиторської школи.\nУ 70-х роках Леонід Грабовський цілковито зосередився на музиці для театру й кіно.\nУ 80-х роках композитор проживав у Москві, де співпрацював з музичними видавництвами та писав нові твори.\nУ 1990 році Леонід Грабовський виїхав до США. Нині свої творчі задуми композитор пов'язує з розвитком найсучасніших комп'ютерних технологій і розробляє свою комп'ютерну програму.\nДемонстрація пісні «Ласкаво просимо»\nМоже досить уже на сьогодні похмурих настанов та застережень?\nПостійні повчання напружують всіх! Тим більше, що до людства можна звернутися і з доброзичливим та ввічливим запрошенням. Наприклад, до товаришування, співпраці.\nТільки для цього знадобляться інші слова та інші інтонації. Ось хоча б такі, як у пісні українських авторів Ігоря Білозіра і Вадима Крищенка «Ласкаво просимо!».\nПослухайте її і знайдіть у пісні слова, що розкривають красу української душі, її гостинність і привітність.\n«Ласкаво просимо» Сл. В. Крищенка, муз. І. Білозора\nЯкі слова розкривають красу української душі, її гостинність і привітність?\nВокальна імпровізація. Розучування пісні «Ласкаво просимо»\nПеред розучуванням пісні - розспівайтесь, створивши власні мотиви на слова «ласкаво просимо» або «слово, скупане в любові».\nСтворіть власні мелодичні мотиви на текст «ласкаво просимо», «слово, скупане в любові»\nРозучіть перший куплет та приспів пісні «Ласкаво просимо».


Святий Колумбан: покровитель байкерів і захисник від повені | CREDO\n23 Листопада 2020, 12:45 1682\nЙого латинське ім’я походить від слова сolumba — голубка. Церква знає чотирьох святих із таким іменем.\nСвятий, якого ми згадуємо сьогодні, народився 543 року в Ленстері в Ірландії. Легенда розповідає, що напередодні пологів його мати бачила сон: з її лона виходить сонце, яке має освітити земні простори. Не знаємо, чи снилось це матері святого насправді, чи було це кимось вигадане потім. Але знаємо, що це здійснилось у житті її сина, який разом зі св.Патриком став найвідомішим з ірландських святих. Але, на відміну від покровителя Ірландії, що завоював «зелений острів» для Христа і Його Церкви, св.Колумбан став найвідомішим з ірландських місіонерів континентальної Європи.\nІнше передання розповідає, що через свою вроду Колумбан зазнавав багато спокус від жінок легкої поведінки. Якось майбутній святий зустрів жінку-черницю, і вона сказала йому, що замолоду пішла в монастир саме для того, щоб побороти спокуси. Не знаємо, знову ж таки, чи насправді так було, чи ні — адже Господь кличе своїх вибраних різними способами. Але знаємо точно: Колумбан став ченцем і його чернече життя в монастирі Клуан-Ініс розпочалось у дуже молодому віці.\nЗгодом він перейшов до славнозвісного монастиря Бангор, заснованого св.Комгалом, що в ті часи був визначним культурно-просвітницьким центром Ірландії. Але те, чим найбільше славилася ця чернеча обитель, — це запроваджена її засновником сувора дисципліна. Саме такий стиль монастирського життя св.Колумбан хотів розповсюдити на інших землях. Тому близько 590 р., вважаючи, що за роки чернечого життя, він уже набув достатньо досвіду для проголошування Євангелія, Колумбан, який на той час був настоятелем монастиря, призначив на своє місце гідного заступника і з дванадцятьма монахами направився на континент.\nПерше місцем, де вони розпочали місійну діяльність, стала Бургундія. За короткий час вони заснували три нові монастирі. Коли Колумбану стало відомо про славетне Лерінське абатство, засноване св.Гоноратом, він попрямував туди, щоб ознайомитися з життям тамтешніх ченців. Ці спостереження, реформи, запроваджені в монастирі Бангора, та власний досвід чернечого життя лягли в основу вироблених святим Правил чернечого життя, які він виклав у 10 розділах. Згідно з ними, підставою життя ченців повинні бути: щоденна праця, духовне читання, молитва і покута.\nЗагалом св. Колумбан пробув у Бургундії близько 20 років. Його місіонерська діяльність значною мірою посприяла пожвавленню релігійного життя цього краю, але сам він потрапив у немилість до короля Теодориха ІІ, який зміг налаштувати проти нього місцевих єпископів. Святий потрапив до в’язниці, звідки йому вдалося втекти, але за королівським наказом він мусив повернутись до Ірландії.\nОднак воля Божа сильніша від королівських наказів: корабель, яким відпливли Колумбан і його супутники, сильним штормом викинуло на берег. Так вони знову опинились у Галії. Але, щоб не повертатись до володінь Теодориха, пішли до Меца, де їх приязно прийняв місцевий король Теодеберт.\nКолумбан вирішив, що для проповідування Єванеглія серед місцевого населення якнайкраще пасує район навколо мальовничого Боденського озера у верхів’ях Рейну (нині там сходяться кордони Німеччини, Австрії та Швейцарії). Король цьому посприяв: за його наказом було збудовано човен і набрано команду, з якою вже немолодий місіонер-проповідник плавав угору і вниз по Рейну, пристаючи до берега, щоб сіяти зерна Христової віри серед місцевих мешканців. Так продовжувалось три роки, поки землі у верхів’ях Рейну не перейшли під владу Теодориха ІІ. Колумбан і його сподвижники змушені були йти далі на південь — через Альпи до північної Італії.\n613 року він заснував монастир св.Петра в м.Боббіо, який згодом став визначним центром духовного життя і науково-просвітницької діяльності. Для півночі Італії він мав таке ж саме значення, як півдня — славнозвісний монастир Монте-Кассіно. Там, у Боббіо, св.Колумбан провів два останні роки свого довгого земного життя, яке завершилось 23 листопада 615 року. А в заснованому ним монастирі в середині VІІ століття вже нараховувалось близько 150 ченців.\nНаписана св. Колумбаном сувора Регула чернечого життя, яка передбачала навіть фізичні покарання, була недовготривалою. За деякий час по смерті автора на зміну їй прийшла набагато м’якша регула св.Бенедикта, написана раніше. Але набагато довшим було і залишається вшанування св.Колумбана — покровителя дієцезії Боббіо та сорока парафій в Італії. Реліквії святого нині перебувають у саркофазі в крипті базиліки, освяченої в його ім’я; деякі його особисті речі донедавна зберігались у місцевому музеї.\nСвятий Колумбан склав також Пенітенціарій — книгу, де розписано, яка покута має бути призначена за ті чи інші гріхи. Вважається, що саме він приніс на континент поширену доти тільки в Ірландії практику приватної сповіді. Святий також написав кілька поетичних творів.\nПапа Йоан Павло ІІ проголосив св.Колумбана покровителем мотоциклістів. Є традиція просити про його заступництво під час повені.\nабат святі святі листопада


Пікнік “Іоаннівської сім’ї”\nГлавная Волынская Пікнік “Іоаннівської сім’ї”\n5 жовтня, у прекрасний, сонячний, недільний день молодіжка Православного місіонерського клубу “Іоаннівська сім’я” провела пікнік за межами міста у чудовому лісі села Дачне\nПо обіді, після недільного богослужіння, юнаки і дівчата зібралися біля храму і дружньо потіснившись у автомобілі поїхали до лісу. Прибувши на місце відпочинку, хлопці взялися розводити багаття, а дівчата стали нарізати канапки, овочі, тощо. Розвівши багаття всі разом стали готувати юшку в казанку, яка була дуже смачна. Пізніше посмажили і сосиски на вогні.\nВарто зазначити, що такі зустрічі на природі молодіжка проводить не вперше, і кожного разу наступна зустріч проходить по особливому класно. Особливістю і ціллю цієї зустрічі було обговорення духовно-моральної теми “Патріотизм в духовному житті”.\nПід час пиття чаю, зробленого в самоварі, своєю думкою поділився учасник молодіжки Грищук Борис, а пізніше і всі учасники. На завершення теми духівник клубу, голова місіонерського відділу Волинської єпархії священик Роман Якубович підбив підсумок бесіди, висловив свою думку, і підкреслив, що в першу чергу патріотизм кожного християнина повинен виражатися у молитві, а особливо в такий складний період для нашої Батьківщини, кожен повинен посилити свої молитви про мир в нашій державі.\nПід час цього відпочинку молодь грала в різноманітні ігри, спілкувалися між собою, ділилися різними враженнями. Варто зазначити, що саме зустрічі подібного роду, зближують учасників один до одного, роблять дійсно справжньою сімєю. Відпочиваючи на свіжому повітрі, час біг так швидко, що й не замітили як вже почало темніти, і пора було збиратися додому.\nПовертаючись додому, вже коли було темно на дворі, усі були раді такому відпочинку, і планували про наступний виїзд на природу.\nОсь так дружньо і весело, а що головне із користю для душі, “Іоаннівська сім’я” провела зустріч на природі.


У Німеччині виявили новий штам коронавірусу: його привезла пасажирка з Лондона – vininform.com.ua\n25.12.2020 Leave a Comment on У Німеччині виявили новий штам коронавірусу: його привезла пасажирка з Лондона\nУ Німеччині виявили новий штам коронавірусу, який вперше зафіксували у Великій Британії. Новий мутований вірус SARS-CoV-2 24 грудня знайшли у жінки, яка прилетіла до Франкфурта з Лондона. Її ізолювали у будинку родичів у федеральній землі Баден-Вюртемберг.\nЖінка прилетіла до Німеччини 20 грудня з лондонського аеропорту “Хітроу”. Після приїзду вона зробила тест на COVID-19 в аеропорту Франкфурта-на-Майні та отримала позитивний результат.\nПодальший генетичний аналіз зразка в лабораторії в Берліні виявив нову мутацію коронавірусу, повідомила влада федеральної землі Баден-Вюртемберг. “Це перший відомий випадок у Німеччині”, – зазначила місцева влада.\nВід часу прибуття до Німеччини у жінки почали з'являтися легкі симптоми. Крім того, ще троє осіб, які мали з нею тісний контакт, також пішли на карантин.\n14 грудня Велика Британія заявила про появу нового штаму мутованого коронавірусу “VUI – 202012/01”, який передається набагато легше, аніж його попередники. Відомо вже про понад тисячу випадків зараження цим новим штамом. Британський уряд вирішив посилити карантин від 20 грудня, а влада Німеччини, Нідерландів, Швейцарії, Чехії, Болгарії, Латвії та ще низки європейських країн припинили авіасполучення з Британією.\nМутований коронавірус “VUI – 202012/01” передається легше, аніж його попередники — він може бути на 70% більш заразним. Втім, немає доказів того, що він збільшує ймовірність важкого перебігу захворювання чи смерті. Дослідження у цьому напрямку тривають.\nУ Києві прогримів вибух біля ресторану: що відомо


На КПП Ужгород службовий собака винюхав наркотики у машині – Новини криміналу | PMG.ua\nСлужбовий собака винюхав наркотики у машині\nКримінал 6 грудня 2018 року, 14:56 1218 ФОТО\nПластикові пляшки з наркотичною речовиною виявили сьогодні в обід прикордонники у пункті пропуску «Ужгород». Під час огляду салону легкового автомобіля «Renault» під керуванням українця спрацював службовий собака.\nПравоохоронці вирішили перевірити легковик ретельніше спільно з митниками. Чутливий ніс службового собаки відшукав у транспортному засобі сховок, у якому 45-річний житель Кривого Рогу намагався перевезти до Словаччини три пластикові пляшки з речовиною рослинного походження.\nЧитайте також: На кордоні з Румунією службовий собака винюхав у румуна пневматичний пістолет\nЇх заховали у конструктивних порожнинах під кермом автівки. Як повідомили інтернет-виданню «PMG.ua» в прес-службі Чопського прикордонного загону, за результатом експрес-аналізу встановлено, що всередині пляшок з-під напою «Ліптон» знаходилась марихуана.\nНа місце події викликали співробітників Нацполіції. В діях чоловіка вбачають ознаки правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.305 ККУ «Контрабанда наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів».\nНагадаємо, у Хусті 22-річна дівчина збувала наркотики.


Гарантовані фондові інвестиції та єврозастави\nЗ кінця 80-х гарантовані інвестиційні схеми поширилися від Британії з Ірландією до Іспанії й Південної Африки. Такі фінансові пропозиції ґрунтуються на деривативах і тим самим страхують мінімальну обіцяну рентабельність, через що їх радше можна розглядати поруч з депозитами та страховими полісами, а не з іншими видами фондових трастових паперів.\nНайдавніша, а тому найпростіша з Гарантійних схем виглядає так: основну суму інвестують у банк, а через п'ять чи сім років отримують з неї гарантований прибуток. За часів, коли ставки трималися на особливо високому рівні, були популярними схеми з гучними назвами на кшталт "подвоюй свої гроші". Щоби забезпечити 100% прибутку за п'ять років, сукупна річна ставка (САR — від англ. Compound annual rate) повинна триматися на рівні не нижчому ніж 14,9 % Для подвоєння капіталу за сім років потрібна ставка лише у 10,4 %. Страхування гарантій, які надавалися даним типом інвестицій, відбувалося завдяки нульовим відсотковим свопам. Це давало змогу завищити рентабельність, рекламуючи великими літерами просту відсоткову ставку — 20% річних впродовж п'яти років — подаючи САR дрібним шрифтом.\nНайпоширенішою варіацією таких простих депозитних структур стало прив'язування їх до фондових індексів. Тепер гарантували лише повернення основної суми. Прибуток залежав від коливання біржового індексу, наприклад FTSE 100. Не виплачувалися ні відсотки, ні дивіденди, термін повернення інвестиції залишався тим самим — п'ять років.\nІ у цих випадках для страхування Гарантованих інвестицій користувалися нульовими безвідсотковими свопами, а для фондових гарантій купували індексні опціони.\nУ Великій Британії подібну інвестицію вважають або банківським депозитом, або однопреміальним страховим полісом. Тому прибуток, який є різницею між обсягом депозиту та підсумкової виплати, оподатковують як банківський відсоток або у відповідності до правил оподаткування страхових полісів. Оскільки при цьому не йдеться про фондові інвестиції, то й схема буде іншою, ніж при оподаткуванні доходу з капіталу — тобто неоподатковану виплату отримати не вдасться.\nПодібних різновидів основної структури інвестиційних гарантій існувало доволі багато залежно від поточного рівня відсоткових ставок та стабільності ринку, і, відповідно, й цін на нульові свопи та фондові опціони.\nІнколи гарантія поширювалася не на всю основну суму — скажімо, гарантувалося лише 90% — з тим, щоб більша сума лягла в основу фондового опціону. І навпаки, могла обумовлюватися мінімальна сума підсумкової виплати в обсязі, наприклад, 110% від суми інвестиції. Це скорочувало обсяг коштів, на які банк міг придбати фондові опціони.\nЗадля врівноваження коливань фондового ринку рентабельність подібних інвестицій сьогодні розраховують не на п'ять років, а на термін до півроку, ґрунтуючись при цьому на середньорічних показниках того чи іншого фондового індексу. Подібне врівноваження пішло ще далі — виводиться не лише середнє значення індексу за останній рік перед виплатою інвестиції, але і його значення за перший рік.\nПізніше подібне індексування рентабельності вийшло за межі одного національного індексу. "Всесвітня гарантована фондова облігація" компанії Nationwide Building Society індексує інвестицію згідно з показником на шести національних ринках і надає можливу підсумкову виплату за шість років. Рентабельність інвестиції розраховувалась виходячи з різниці середніх показників індексів шостого та першого року від її внесення. За свого максимального наповнення ця облігація повинна була подвоїти інвестицію з рівнем САR 12,25 %. Визначення середніх показників дещо применшує рівень рентабельності — інвестори почувалися б куди краще без цієї шестичленної схеми визначення середньої рентабельності, коли б їхній прибуток поволі зростав і, відповідно до зростання одного з національних ринків.\nЩе один приклад: В2, дочірній підрозділ Barclays Bank, надаючи гарантовані фондові інвестиції, розраховує рентабельність по щомісячній ощадній схемі.\nУ березні 1999 року найбільше британське будівельне товариство Nationwide ввело у обіг Сполученого Королівства цінні папери, названі єврозаставами. Загалом, нічого аж зовсім нового не відбулося: кілька британських банків, скажімо, такі як Barclays та Abbey National, запровадили подібні види застав одразу ж після введення євро. Відрізнялися будівельні застави, названі European Tracker Mortgage, тим, що хоч і були прив'язані до загальноєвропейських відсоткових ставок, проте функціонували виключно у фунтах стерлінгів. Так що позичальники, покупці цих застав, могли не хвилюватися щодо ризиків, пов'язаних з обмінними ставками при нарахуванні їм відсотків чи виплаті основної суми застави.\nГоловний виконавчий директор компанії Nationwide Браєн Дейвіс наголошував: "Це перша британська застава для охочих орієнтуватися на європейські відсоткові ставки, всі оплати якої здійснюватимуться лише у фунтах. Проте на думку експертів подібний вид застави є лише цікавим гібридом, що покликаний служити радше інтересам біржових спекулянтів, ніж тих, хто хотів би уникнути ринкових ризиків. Такий фінансовий інструмент не надто захистить власників прибутків чи активів у євро і буде не логічним для охочих отримати позику у Великій Британії. Найкраще він служить тим, хто має намір скористатися з доволі низьких відсоткових ставок у євро. Пропонуючи маржу вищу за середні ринкові ставки, вони покладаються на те, що фунт і надалі перебуватиме поза межами єврозони і відсоткові ставки по ньому залишатимуться вищими.\nПропозиція Nationwide містила десятирічну заставу зі змінною ставкою, яка на 1,75 % перевищувала ставку Центрального Євробанку (англ. - European Central Bank, ЕСВ) зі знижкою на 1 % за перший рік. Упродовж перших десяти років ставку продовжували нараховувати в обсязі на 1,75 % вище від ставки ЕСВ, тобто во на змінювалася відповідно до змін ставок у єврозоні. Через де сять років ставка повинна була повернутися до рівня стандартної ставки Nationwide, яка перевищувала середньоєвропейську банківську ставку (EURIBOR) на 1,5 %.\nКалькуляція застави передбачає доволі жорсткі умови викупних оплат. Великі суми доведеться внести у випадку, якщо вся або значна частина застави виплачується або трансформується в інший тип цінних паперів упродовж перших десяти років: якщо застава погашається у перші п'ять років, користувачу доведеться сплатити штраф у обсязі дев'ятимісячного сумарного відсотка, у перші шість-вісім років — шестимісячного, у дев'ять-десять років — тримісячного сумарного відсотка.\nЯкщо відсоткові ставки знижуватимуться, ЕСВ змінюватиметься повільніше від EURIBOR, якщо ж ставки залишатимуться стабільними, ЕСВ перевищуватиме EURIBOR на 0,25 %.\nЯк же вдалося компанії Nationwide застрахувати власну гру на біржі? Вона й не думала боронити своїх клієнтів від ризику коливання обмінних ставок, як про те писали в пресі. Натомість, було придбано Quanto-опціон, тобто куплено двомісячний опціон з правом вступити у десятирічний відсотковий своп зі сплатою тримісячного EURIBOR та отриманням тримісячного LIBOR. Обидва інструменти ґрунтувалися на маніпулюванні основною сумою у фунтах. Пікантність такого свопу полягає у різній кількості річних днів, по яких розраховують ставки для цих двох валют. Відсотки у фунтах нараховують на 365-денній основі, а EURIBOR визначають на 360-денній, що дає невелику різницю у 7 базових пунктів або 5 % між ставками. І ця різниця буде тим більшою, чим вищі відсоткові ставки, прийняті у тій чи іншій валюті. Якщо б ставка складала 15 %, як то було характерно для ставок у фунтах десять років тому, різниця склала б 21 базовий пункт.\nЯк же вдалося застрахувати інструмент компанії, що сама викликалась провадити інструменти страхування? Вочевидь, для цього потрібно було знайти ще одну "зацікавлену сторону", Quanto-опціони були першими деривативами, що прив'язувалися до двовалютних застав, у яких відсоткова ставка залежала від ставок однієї з валют, проте деномінування та виплати по такій заставі проводилися в іншій.\nМожливо, компанії Nationwide довелося задля успішного функціонування депозитів зі ставками ЕСВ спустошити один з посередницьких інвестиційних банків? Або ж просто випустити яку-небудь Quanto-облігацію для приваблювання довірливих інвесторів.


Дерево впало у Львові - виникли пробки - новини України | СЬОГОДНІ\nЯсень побив дві машини, обірвав контактну мережу і пошкодив паркан\nУ центрі Львова впав 100-річний ясень. Дерево побило дві машини, обірвало контактну мережу і пошкодило паркан. По тротуару в цей момент ніхто не проходив, тому пішоходи не постраждали.\nЧерез інцидент рух в центрі міста значно ускладнився: автомобілі стояли в заторах, а трамваї на центральних маршрутах не ходили кілька годин.\n"Це звичайне здорове дерево. Були сильні вітри, і під вітром дерево і впало. Щастя від Бога, нікого не побило і не зашкодило", – розповів директор Львівського комунального підприємства "Зелений Львів" Богдан Москвяк.\nНагадаємо, не так давно на столичному Печерську величезне дерево впало на жінку. А в Павлограді Дніпропетровської області по вулиці Соборній 12-метрове дерево при падінні пошкодило дві залізобетонні опори вуличного освітлення .і впало на припарковані легковики.\nТакож в Миколаєві сильні пориви вітру призвели до падіння 35 дерев. Для прибирання дерев і надання допомоги комунальникам рятувальники виїжджали на 14 викликів в місті.\nЛьвів падіння центр дерево затори колапс


У фігуранта "сімферопольської справи" в СІЗО погіршилося здоров'я і стався напад - новини України — Політика — tsn.ua\nУ фігуранта "сімферопольської справи" в СІЗО погіршилося здоров'я і стався напад - адвокат\nКолонія, в'язниця / Фото: Приазовська правда плюс\nВідновитися йому допомогли співкамерники.\nСтан здоров'я кримськотатарського активіста Шабана Умерова, який є фігурантом другої сімферопольської "справи Хізб ут-Тахрір", істотно погіршився. Кілька тижнів тому в нього стався напад.\nПро це заявив адвокат Назім Шейхмамбетов, інформує правозахисна організація "Кримська солідарність".\nУ Росії кримськотатарського активіста засудили до 17 років у колонії суворого режиму\nЗа словами адвоката, у політв'язня Умерова суттєво погіршився стан здоров'я через проблеми, які загострилися в умовах СІЗО. Напередодні у нього стався сильний напад в СІЗО.\n"У слідчому ізоляторі вже тривалий час він відчуває біль в області серця і печіння, це супроводжується головним болем, пересиханням у ротовій порожнині, ознобом, ускладненим диханням. Кілька тижнів тому у нього був досить серйозний напад", - розповів Шейхмамбетов.\nАдвокат зазначив, що вийти з критичного становища активісту допомогли сусідам по камері. Після цього правозахисник направив заяву на ім’я начальника медсанчастини та на адресу адміністрації СІЗО, щоб вони вжили відповідних заходів і надали Умерову допомогу.\nНайстрашніші злочини у Криму - викрадення людей. Їх не розслідують\nЗагалом, за словами адвоката, Умеров "виглядає наскільки можна так сказати, непогано, але схуд. Передав усім слова подяки за підтримку і за підтримку його сім'ї".\nУ березні цього року російська ФСБ провела обшуки у будинках кримських татар. Це була наймасштабніша хвиля обшуків і арештів кримських татар за весь час, що минув від початку анексії півострова Росією. Заарештовано понад два десятки громадських активістів - їх "підозрюють" у причетності до "Хізб ут-Тахрір" (Верховний суд РФ визнав організацію терористичною і заборонив її діяльність на території РФ). Російський правозахисний центр "Меморіал" визнав 24 заарештованих кримських татар політичними в’язнями.\nУкраїнське МЗС відреагувало на засудження кримчан у справі "Хізб ут-Тахрір"\nСІЗОактивістполітв'язеньХізб ут-Тахріркримськотатрський народ


В НБУ назвали кількість ліквідованих банків у 2016 році — 5 канал\nПроцес очищення банківської системи був надто болісним\nНаціональний банк України з початку 2016 року вивів з ринку 16 банків. Про це під час виступу на Українському фінансовому форумі в Одесі сказала голова НБУ Валерія Гонтарева, передає прес-служба НБУ.\n"З початку 2014 року ми вивели з ринку 81 банк, зокрема 16 цього року. Таким чином, ми вже перейшли до перезавантаження банківської системи. Зокрема, ми поступово посилюємо рівень управління ризиками. Кредитні ризики банків будуть визнаватися вчасно та у повному обсязі", - розповіла чільниця НБУ.\nВона також додала, що процес очищення банківської системи був надто болісним, однак сьогодні спостерігаються перші результати перезавантаження - поступове зміцнення довіри до неї. Про це свідчить поступове збільшення вкладів населення в гривні.\nЯк інформував 5.ua, в обмінниках зафіксували зростання числа фальшивої валюти в готівковому обороті. Про це заявили представники небанківських фінансових установ (НФУ), що займаються обміном валюти.