Стартує CASES: Design Challenge — масштабний конкурс для дизайнерів •\nСтартує CASES: Design Challenge — масштабний конкурс для дизайнерів\nПризовий фонд конкурсу, генеральним партнером якого є Parimatch, понад 100.00 гривень.\n11:30, 09 Вересня 2021\nОнлайн-платформа CASES за підтримки генерального партнера Parimatch проведе головне змагання графічних дизайнерів цієї осені — CASES: Design Challenge. Призовий фонд заходу понад 100.000 грн, а участь — безкоштовна. Мета — популяризація дизайну в Україні та сприяння виявленню і розвитку талантів.\nМи напевно знаємо, що в Україні купа дизайн-талантів. Втім, ще чимало їхніх імен поки що не знайомі загалу. Ми вважаємо, що конкурси — дуже крута можливість показати свої таланти і звернути на себе увагу. Ми щиро вдячні Parimatch за підтримку і можливість забезпечити для переможців дійсно гідний призовий фонд. Я дуже хочу, щоб цей конкурс перетворився на майданчик для талантів і сприяв підвищенню престижу професії дизайнерів в нашій державі, — відзначає СЕО CASES Анатолій Попель.\nПодати анкету на участь можна до 25 вересня. Безпосереднє виконання конкурсних робіт відбуватиметься заочно з 1 по 7 жовтня. З надісланих робіт журі конкурсу обере 10 фіналістів, які будуть захищати свої роботи наживо на грандіозному фіналі, що відбуватиметься в інноваційному івент-просторі PMHUB 16 жовтня, з безкоштовною онлайн-трансляцією для кожного, хто цікавиться дизайном.\nТворчі люди мають особливий погляд на звичні речі, допомагають знайти нові, унікальні рішення у часи, коли світ стрімко змінюється. Люди у нашій філософії — це ядро, завдяки якому ми побудували відомий на весь світ бренд. Parimatch — це розваги, спорт і творчість, що дарують яскраві емоції, це спільнота людей, яких об’єднує бажання змінювати світ. Ми раді підтримати дизайн-конкурс CASES: Design Challenge, адже саме тут максимальна концентрація яскравих, талановитих і креативних українців, — зазначає директор з розвитку бізнесу Parimatch Ukraine Павло Кожухар.\nНагадуємо, що подати заявку на CASES: Design Challenge може кожен бажаючий віком від 21 року на сайті конкурсу. Проявіть свої творчі навички та продемонструйте бажання перемагати.\nMEGOGO та Parimatch Ukraine оголосили про співпрацю


Вже давно і нікому не потрібно доводити, що найкраща їжа для немовлят - материнське молоко. Але на одному молоці його до загального столу не підготуєш, тому вже в три, в крайньому випадку чотири місяці карапузові дають перший в його житті прикорм. І це необов'язково дорогі розрекламовані продукти з магазину, що, звичайно ж «збалансовані необхідними і життєво важливими для розвитку малюка мікроелементами». Все, що потрібно, можна взяти з загального столу. Не залишати ж маленької людини непристосованим до дорослої їжі, якщо у вас немає найніжнішого паштету з гусячої печінки, м'яса молочного ягняти або кролика.\nПрикорм - по крапельці\nПерший прикорм - аж ніяк не манна або вівсяна молочна кашка. Тримісячний вік - час соків:\nСаме в такій послідовності. Причому спочатку прояснені, і лише потім - з м'якоттю. Корисна морква виявиться зовсім некорисної, якщо дати її передчасно. В першу чергу тримісячного карапузові дають сік зеленого яблука (воно практично ніколи і ні в кого не викликає алергічних реакцій). У два, а то і три прийоми (добова доза - 5-10 г). Обов'язково після їжі - в кінці годування. Спочатку три крапельки (якщо кислуватий - не додавати цукру, а трохи розбавити кип'яченою водою!). Потім - п'ять, простежуючи реакцію малюка:\nчи немає алергічних висипань;\nІ так робимо кожен раз, перетворюючи крапельки в мілілітри і грами - до добових нормативів прикорму. Якщо щось проявилося, залиште прикорм на кілька днів, а потім введіть інший сік.\nА потім, щоб вирахувати дозування, просто потрібно буде вік карапуза перемножити на 10. Ну, наприклад, малюкові 4,5 місяці множимо на 10, на виході маємо 45 мл (один мілілітр дорівнює одному граму - заплутатися складно). Побачите, що соки «приживаються» - по чуть-чуть змішуйте їх.\nВсі фрукти та ягоди перед приготуванням прикорму спочатку вимивають в холодній (краще проточної) воді, потім ошпарюють (не варять!) Окропом. Ну і, звичайно ж, миють руки!\nМинуло два тижні після введення першого соку? - вводите пюре з фруктів і ягід (ребятенку до цього часу має бути вже 3,5 місяці). Як і у випадку з соком, починають з яблучної кашки (і знову після їжі!). Спочатку половинку чайної ложечки, потім за тиждень з'їдена їм маса повинна збільшитися до 2 столових (без верху!) Ложок - 30 м\nГарні ягідно-фруктові мікси з тих природних дарів, що мають ніжну клітковину:\nКоли карапуз до них звикне, можна і інші давати (тільки з екзотичними, крім банана), можна почекати, навіть якщо під час вагітності ви в неймовірних кількостях поглинали ківі, авокадо, фейхоа ....\nПодальшу дозу пюре розраховуємо так, як і соковий прикорм.


ᐒ Картини за номерами – купити за доступною ціною в інтернет-магазині ЧУДО ОСТРІВ | Сторінка 2\nАртикул: KpN-02-06U Картина за номерами Лев на полотні Danko Toys №6 (KpN-02-06U)\nАртикул: KpN-40х40-02-05 Картина за номерами Художниця на полотні Danko Toys №5 (KpN-40х40-02-05)\nАртикул: KpN-40х40-02-06 Картина за номерами Десерт на полотні Danko Toys №6 (KpN-40х40-02-06)\nАртикул: KpN-40х40-02-01 Картина за номерами Париж на полотні Danko Toys №1 (KpN-40х40-02-01)\nАртикул: KpN-02-05U Картина за номерами Кінь на полотні Danko Toys №5 (KpN-02-05U)\nАртикул: KpN-40х40-02-02 Картина за номерами Пейзаж на полотні Danko Toys №2 (KpN-40х40-02-02)\nАртикул: KpN-02-03U Картина за номерами Тигр на полотні Danko Toys №3 (KpN-02-03U)\nАртикул: KpN-02-04U Картина за номерами Венеція на полотні Danko Toys №4 (KpN-02-04U)\nАртикул: KpN-01-03U Картина за номерами Дівчинка з кульками на полотні Danko Toys №3 (KpN-01-03U)\nАртикул: KpN-02-01U Картина за номерами Нічне місто на полотні Danko Toys №1 (KpN-02-01U)\nАртикул: KpN-02-07U Картина за номерами Море на полотні Danko Toys №7 (KpN-02-07U)\nАртикул: KpN-01-01U Картина за номерами Місто на полотні Danko Toys №1 (KpN-01-01U)\nАртикул: KpN-01-09U Картина за номерами Париж на полотні Danko Toys №9 (KpN-01-09U)\nАртикул: KpN-01-04U Картина за номерами Лебеді на полотні Danko Toys №4 (KpN-01-04U)\nАртикул: KpN-01-07U Картина за номерами Кінь на полотні Danko Toys №7 (KpN-01-07U)\nКартини за номерами 35items\nDanko toys 35items\n13 років 34items\n14 років 30items\n17 років 29items\nКупити картини за номерами за низькою ціною - магазин іграшок «Чудо Остров»\nКартини за номерами зараз популярні серед дітей і дорослих. Мало хто знає, що картини за номерами купити можна було вже в 1951 році. Створили їх в Детройті. Поєднавши ідею розмальовки для дітей і підхід, яким користувався Леонардо Да Вінчі, розмальовував полотна контурами і нумерував для своїх учнів, потім їм залишалося тільки заповнити відповідний колір. Так з'явився новий вид хобі, людина без спеціальних навичок і освіти може написати шедевр.\nПерш ніж замовити картину по номерам, потрібно оцінити складність роботи. Картини за номерами діляться залежно від основи: картон, полотно або дерево. Картини за номерами для дітей краще купувати на картоні або полотні - на них легше наносити фарби. Картини діляться і за складністю: зі змішуванням фарб чи ні, площа фарбування, кількість дрібних деталей. Картини за номерами для початківців краще вибрати з великими площами фарбування і без змішування фарб. У комплект як правило входить основа з нанесеними контурами, фарби, пензлі і контрольний лист.\nЯк збирати картини по номеру швидко і просто\nПеред тим як приступити до роботи познайомтеся з Лайфхак по розфарбовування. Є кілька алгоритмів зафарбовування:\nвід світлого - до темного, допомагає уникнути помилок, перекрити колір при помилку;\nвід більшого - до меншого, такий прийом дозволяє уникнути помилок і пропрацювати деталі, дрібні акценти і відблиски;\nвід центру - до країв, як правило, багато художників у своєму розпорядженні основний елемент в центрі твору;\nзверху - вниз, планомірно рухаючись, такий спосіб дозволяє не стерти нанесення фарби.\nВаша кисть повинна спиратися на опору, рука не втомиться і мазки будуть акуратними. Експериментуйте з нанесенням фарб, товщиною шару, штрихуванням, точками, розмиванням кордонів. Картини за номерами півонії, важливий плавний перехід кордонів градієнта. Картини за номерами коти, шерсть краще виходить штрихуванням.\nКартини за номерами недорого можна купити на сайті Чудо Острів, у нас представлений великий вибір сюжетів, картини за номерами Париж, картини за номерами квіти, коні і пейзажі. Вибирайте сподобалася сюжет і отримуйте задоволення.\nСтати художником з розмальовками картин за номерами дуже швидко і просто. Прикрасьте власним шедевром будь-які стіни в будинку. Картина за номерами на кухню з цiкавим сюжетом - що може бути простіше? Завітайте на сайт, вибирайте вподобаний сюжет (або навіть декілька), захоплююче проведіть вечір за малюванням і насолоджуйтеся картиною, написаної своїми руками.


Шевченківський Дім – завдання нашого часу\nКілька слів про себе. Я, Білокінь Сергій Іванович, - кажуть, не останній у цій країні історик. Кандидат філологічних наук (дисертація «Предмет і завдання літературознавчого джерелознавства), доктор історичних наук (монографія «Масовий терор як засіб державного управління в СРСР, 1917-41 рр.»). Характерно, що обидва дипломи – із джерелознавства. Лауреат Національної премії України ім.Т.Шевченка. Заслужений діяч науки і техніки України. Дійсний член Української Вільної Академії наук (Нью-Йорк). Почесний академік Академії наук вищої школи України. На останньому з'їзді Товариства книголюбів мене було обрано на голову Всеукраїнського товариства бібліофілів. Ніколи не робив кар'єри, не мав жодних посад. В Інституті історії мої знання взагалі виявились не потрібні, - тут я навіть не член вченої ради. Нині мені 64 роки, - я вже пережив свого батька.\nПротягом довгих років роботи в науці у мене накопичився чималий архів. Я видав із нього спомини Михайла Грушевського (журн. «Київ», 1988-89), промову Григорія Політики в загальних зборах укаїнського шляхетства у Глухові про права, переваги й потреби України, 1763 (Український археографічний щорічник, вип. 15. К., 2010) тощо. До мене перейшли папери общини найвизначнішого з київських йосифлян о. Анатолія Жураковського (розстріляний 1937 року), описані у присвяченій йому монографії. Зберігаю родинний архів Бориса Федоровича Матушевського, що йшов у процесі «СВУ», спогади Ярослави Музикової про ув'язнення, передсмертні листи мистецтвознавця Є.Кузьмина із заслання. 1997 року я склав для порядку заповіт, призначивши свої папери до Інституту рукопису кол. Всенародної бібліотеки України УАН (тепер НБУ ім. В.І.Вернадського), де я колись працював і звідки 1981 року мене вигнали. У його путівнику він значиться серед нерозібраних архівів . Так мої папери опиняються серед фондів – за абеткою - Ол.Кістяківського, Ол.Лазаревського, В.Модзалевського, С.Таранушенка та інших українських вчених – наших попередників. Для мене як вченого це велике щастя.\nТим часом ще остаточно не вирішилось, що робити з книгозбірнею. Історію формування своїх збірок викладено в моїх спогадах . Найповніше представлено в мене довідкову літературу з українознавства, історію України, українське мистецтво (видання починаються з 1870-х років), наукову періодику, історичне краєзнавство. Окремий відділ, так би мовити, спецфонд – це книжки, привезені з Німеччини, США й Канади (бл. 50 погонних метрів), серед них циклостилеві діпівські виданні й навіть кілька газетних підшивок. Маю книжки з бібліотеки М.Грушевського, книжки з автографами М.Максимовича, П.Куліша, С.Єфремова, М.Зерова, Ю.Клена, І.Світличного та ін. Кілька полиць «Киевской старины» й «Записок» НТШ з ініціалами М.Г. на спинках (на жаль, некомплект) я набув від онуки етнографа Марка Федоровича Грушевського Алли Анатоліївни Грушевської. Ініціали мого діда Феодосія Мухи стоять на полотняних оправах «Літературно-наукового вісника», - сподіваюся, Василь Яременко колись мені решту томів поверне, бо «читає» щось надто довго.\nЧимало цінних видань, що містять потужну україніку, придбано у Я.І.Бердичевського, серед них усі, що вийшли друком, випуски словника «Деятели революционного движения в России» (Тт. 1-3, 5. М. : Изд-во Всесоюзн. о-ва полит. каторжан и ссыльно-поселенцев, 1927-34), «Справочный словарь о русских писателях и ученых, умерших в XVIII и XIX столетиях» Г.Геннаді (1876-1908), 16 томів «Русского биографического словаря» тощо. Від нього я маю також зошити, де С.Єфремов наклеював стовпчиками газетні витинки зі своїх статей, дописуючи від руки окремі місця, та познаючи, що саме з цензурних міркувань узагалі не вийшло у світ. З іншого джерела маю ще кілька зошитів трошечки інакшого формату. Вони десь блукали по світу, поки знову з'єднались на моїй полиці. Решта зошитів, видно, десь пропала. Аналогічним чином зберігав свої статті А.Н.Бенуа. Сподіваюся на появу видавця, що хотів би видати Єфремова повністю.\nВ удови о. Алєксандра Ґлаґолєва Татьяни Павловни я придбав один місяць «Четьїх-міней» з інскриптом Стефана Яворського. Незабутня Алла Горська подарувала мені стародрук з інскриптом Тимофія Щербацького і «Вишневецкий замок» братів Лукомських із збірки Георгія Нарбута, а М.А.Грузов – рідкісний з рідкісних примірник знаменитого нарбутівського збірника, що не вийшов у світ. Маю коли не 100, то принаймні 95-99 відсотків видань Історично-філологічного відділу ВУАН, повні комплекти журналів «Основа» (1861-62), «Наше минуле» (1918-19), «Бібліологічні вісті» (1923-30, включаючи перші машинописні числа), уанівської «України» (1924-30), «Первісне громадянство» (1926-30) тощо. До мене дійшли уламки могутніх книгозбірень давніх україністів - Миколи Макаренка (експонувались наприкінці 2011 року на виставці, присвяченій Ф.Ернстові), Олексія Новицького, 47 та 67 томи конволютів Сергія Єфремова, які він називав «Збіраниця». Юрій Шевельов передав мені збірку окремих відбиток своїх праць («сепараток», як він їх назвав; Віктор Кубайчук оцифрував ці речі й повісив в Інтернеті). Григорій Коляда подарував збірку окремих відбиток праць своїх та М.Возняка, а Ірина Олександрівна Лучник, племінниця братів Маслових – їх обох і Вадима Модзалевського. До речі, як відомо, Юрій Володимирович Шевельов передав свою славістичну бібліотеку до Японії. Цей вибір має свої плюси, але мені хотілося б зберегти свої книжки в Києві, більше того, свою збірку примножити.\n1983 року до складу моєї збірки увіллялась дуже коштовна й близька за напрямком бібліотека мого вчителя – одного з фундаторів української метабібліографії (бібліографія бібліографії) Ф.Максименка , заснована, судячи з його записів, бл. 1917 року. Виходить, разом моїй збірці вже близько 100 років. Коли його не стало, й я перевіз більшу частину його бібліотеки до Києва, де по суті вона перед війною сформувалась, я показав її Гр.П.Кочурові, - за один раз ми не вклались, демонстрацій відбулося три. На основі «цимелій» Федора Пилиповича та книжок іншого походження я опублікував студію «Про видання, заборонені на стадії верстки, або тиражі яких було знищено, 1920-1941» та кілька інших . Маючи два примірники таких рідкісних видань, як «Записки Всеукраїнського Археологічного Комітету» (1930, на обкл. – 1931), зіставивши як бібліофіл два примірники каталога "Музею мистецтв ВУАН" С.О.Гілярова (1931; на цю ідею мене наштовхнула Інна Пант. Дорофієнко), я виявив, що тексти передмов у них різні . Цього ще ніхто не помічав. Григорій Коляда студіював розбіжності у стародруках. Тим-то майбутні бібліофіли повинні звертати увагу на різні видання тієї самої праці (напр., на енциклопедії). Це чітко виявило б рух думки їхніх авторів і редакторів, зрештою, й самої епохи. До речі, у державних бібліотеках українська белетристика доби Розстріляного відродження вся дефектна: в одній книжці викреслено ім'я редактора, в іншій – автора коментарів. Деякі найкоштовніші видання, примірники яких перебували на еміграції, освічені й мудрі люди перевидали факсимільно. Діяльність Олекси Горбача, Дмитра Штогрина в цьому напрямку ще не відбито в науці.\nУ першому числі журналу Інституту культурології читаємо: «Документальна і книжкова збірки С.Білоконя давно заслуговують відзначення на державному рівні як визначної пам’ятки культурного надбання національного значення» .\nДійшовши, на жаль, критичного віку, я давно усвідомив, що своєї книгозбірні із собою не заберу, але хочу, щоб моя біда обернулась моїй батьківщині на добро. Виник варіант – директор Книжкової палати Микола Сенченко запропонував мені дати в себе приміщення й ключа. Цей варіант мене не влаштував. Коли мене не стане, на другий день приміщення може виявитись порожнє, й ніхто нічого не доведе. Генеральний директор Києво-Печерського заповідника Сергій Кролевець запропонував повернути до життя другий ярус великої Лаврської дзвіниці, щоб мої збірки розташувати там. Поки те та се, до Лаврського заповідника прийшла бандитка-українофобка, що провела скорочення фахівців. Варіант відпав. Галичина й так багата на добрі книгозбірні, саме туди здебільшого пересилали свої книжки емігранти. Виникла ідея передати мою збірку до Полтави чи Чернігова, але спеціальні розшуки показали, що там найбільше начальство, умовно кажучи, колишні секретарі обкомів з відповідною ментальністю. Виявилося, що бібліотеку Полтавського кадетського корпусу по-варварськи було знищено кілька років тому. Ще інший варіант - Музей приватних збірок, під дах котрого я передав би і свою колекцію, й зібрав би книжки інших бібліофілів, які мають ті самі проблеми, що й я. Для цього музею немає приміщення, також немає коштів на його утримання. На котромусь етапі я шукав мецената. Його роль (передусім вирішення тієї самої проблеми з приміщенням, забезпечення книжкових оправ) мало бути відзначено чимось достойним, наприклад, олійним портретом чи різьбленим погруддям на першому поверсі тощо. У мріях зазіхав на приречений до знищення дім Сікорського на Ярославовому Валу, але. Бо потрібного українській культурі мецената я досі не знайшов ані в Києві (в Україні), ані в Канаді. Довелось переконатися, що українці – некнижна нація. Перебравши різні варіанти, я зупинився на бібліотеці Національного університету «Києво-Могилянська академія». Остання має певні недоліки, головний із яких – місцезнаходжєння у зоні затоплення. Біда може статися за 50 років, а може – сьогодні вночі, і на це немає ради. Мою бібліотеку кількісно оцінили (я ніколи не рахував кількости своїх книжок), - мені підказали, що їх (дуже приблизно) 50 тисяч.\nНині мене турбує інший момент. Рівняймося на великих. 1926 року колишній царський генерал Павло Потоцький (1857-1938) підписав угоду, якою передав свою збірку в дарунок українському уряду в особі Наркомату освіти. У червні 1927 у семи ваґонах його колекцію загальною вагою 38 тонн було перевезено до Києва й розташовано в двоповерховому корпусі митрополичих півчих праворуч від Троїцької надбрамної церкви. Щойно утворений заповідник, який одержав назву Музейного містечка, прийняв її як свій структурний підрозділ під назвою “Музей України. Збірка Потоцького”. Самого збирача було призначено пожиттєво його директором. У віці 81 року його заарештували. Вертаючись із допиту, він помер від побоїв під брамою Лук'янівської тюрми. Його дружину (онуку Дениса Давидова) та її сестру розстріляли. До Воркутлаґу потрапив його онук. Музей України розграбували. Цій історії я присвятив монографію .\nОскільки ми також живемо в епоху варварства, моя збірка, щоб ненароком не пропасти, повинна існувати як юридична особа. Офіційні особи приходять і йдуть, - що конкретно зможе її забезпечити?\nКоли відбудеться передача моєї бібліотеки до бібліотеки Могилянки, вона перестане бути моєю власністю, і мої діти, ані друзі теж не матимуть на неї впливу. Майбутня Могилянка зможе робити з нею що завгодно, наприклад, передати до бібліотеки, умовно кажучи, харківського ЖЕКу № 127 або Гарвардського університету. Те й інше з різних причин мене не влаштовує. Тому я хочу знати, кому належить бібліотека самої Могилянки і який механізм її управління, наскільки вона залежна від тутешніх дикунів і їхніх диких інституцій. Треба відштовхуватись від двох юридично оформлених статутів - бібліотеки Могилянки і моєї бібліотеки. З мого боку це має бути не просто колекція, що не розпорошується. Є, мовляв, колекції Петренка, Іваненка, є й Білоконева. У мене виникла думка виступити одним із фундаторів Шевченківського Дому, аналога Пушкінського Дому в Петербурзі. За большевиків я ініціював створення українського Матенадарану на основі приміщення кол. Всенародної бібліотеки України. Ідею розглядав мій колишній викладач Іван Курас, але тоді він не був до неї готовий, та й я мало що мав. Зараз уже мало тих двох залів, які мені показували на Подолі.\nСпадкоємиця одного з київських бібліофілів Є.П. розглядала два варіанти – зберегти його збірку як цілість або передати її в т.зв. добрі руки, тобто продати будь-кому, в кого гроші. Як людина некнижна, вона, бідна, не знала, що, наприклад, збірку М.С.Лєсмана (Ленінград) було описано. Умовно кажучи, він мав три примірники тієї самої збірки Ал.Блока – з трьома різними інскриптами, і все це фахівці описали. У нашому випадку спадкоємиця навіть не уявляє, куди пішла майже унікальна (бо існували чотири примірники, не один) «Звиногородщина» Агатангела Кримського, якого Є.П. придбав в удови Доріана Дольда-Михайлика (це відомо лише Б-ому). Від бібліофільської діяльності Є.П. не лишилося сліду.\nНині як юридична особа я хочу підписати з Могилянкою певну угоду, що має діяти і після мене, й після нинішнього керівництва університету «Києво-Могилянська академія».\nГоловні засади майбутнього Шевченківського дому і моїх збірок у її складі зводяться до конкретних пунктів:\n1) Шевченківський дім назавжди перебуватиме в історичній столиці України - Києві.\n2) Мої книжки здебільшого не оправлені. Цю незручність я хочу обернути на добро. Книжки за певним списком мають бути оцифровані, аби їх було повішено в Інтернеті. Оскільки книжкам при цьому буде завдано певної фізичної шкоди, слід за цим самим порядком і послідовністю їх пооправляти. Для цього бібліотека Могилянки як інша юридична особа, з якою я домовляюся, має підписати в угоді зобов'язання, що книжки оцифровуються, після чого оправляються. Це має відбутися не з чиєїсь ласки, яка може бути, а може й не бути, а за підписаною домовленістю бібліотеки Могилянки з фундатором книгозбірні, що їй надається. Ідея з Інтернетом добра й тим, що користувач знайомився б не тільки з моїми матеріалами, а ширше – взагалі з українікою.\n3) Зі збірки Федора Пилиповича я маю верстку «Полудневої України» із серії порайонних збірників М.Грушевського, що у світ не вийшла. Окремі розвідки з того збірника видано, зокрема у збірнику пам'яті Валерія Отрішка я факсимільно видав студію С.Дложевського, присвячену Ольвії. Але задум Грушевського треба реалізувати повністю. Збірник «Полуднева України» повинен вийти у світ. Треба видати одним томом спомини М.Грушевського. Це теж повинно увійти до нашої угоди.\n4) Бібліотека повинна переїхати за призначенням, розуміється, пронумерована й за списком. Про це нагадує мені щоразу Лариса Володимирівна Головата, з чиєю думкою я дуже рахуюся. Як один із засадничих принципів про це говорить Степан Захаркін. «Социализм – учет и контроль», - казав Ленін.\n5) Статут Шевченківського Дому повинен передбачати право видавати книжки, а відтак їх продавати.\n6) Щоб цей механізм діяв прозоро й чітко, щоб вирішувались інші проблеми, треба утворити наглядову раду. Половину її членів дає університет «Києво-Могилянська академія», половину плюс ще одного члена – я. Розуміється, перша половина має складатися не із співробітників самої Могилянки, інакше в ній не було б жадного сенсу. Було б найкраще, якби наглядова рада склалась не з декоративних функціонерів, а із вкладників найцінніших матеріалів до музею. Цю ідею запропонував мені Сергій Павлович Кролевець.\nВважаю, що ми останнє покоління людей, яке читає книжки. Я маю сміливість вважати, що знаю книжку й знаю в Києві реальних книжних людей, перейнятих тими самими проблемами. Здебільшого після них їхні книжки, за великим рахунком, підуть на смітник або, смішно сказати, на розпродаж (некультурні люди вважають, що житимуть вічно). Дехто із слабкодухів замість приймати рішення самим відкладає його на волю непідготовлених нащадків. У Києві я знаю кілька гарних книгозбірень – за абеткою - Івана Олійника, Євгена Поповича, Валерія Шевчука, Василя Яременка та інших. Як складуться їхні долі? У Євгена Оксентовича пригадую такі рідкісні речі, як тритомник Мих.Семенка, такі вартісні, як колекція москвофільських календарів. Звичайно, після Павла Потоцького книгозбірень такого рівня й масштабу, як він, не має ніхто, а в наші часи майже ніхто не має системної україніки. Більше того, наївні люди беруться про щось писати, не дуже розуміючи, що таке приватна бібліотека як така.\nЗ іншого боку, саме тепер можна зібрати дивовижно цінну книгозбірню національного, ба навіть європейського масштабу. Мрія мого життя – створити щось середнє (говоритиму зрозумілими для загалу категоріями) між Музеєм книги (приватним) і Пушкінським домом. Перше, що для здійснення цієї мрії потрібне – приміщення. Мені хотілося б залишити після себе не просто велику й цінну бібліотеку, як-от моя, а на порядок більшу. Колись я хотів її назвати Музеєм приватних збірок, Музеєм книги (приватним), тепер, з огляду на масштаб і значення майбутньої структури, бачу його у вигляді Шевченківського Дому. Відтак кожен старший бібліофіл, перше ніж відмовитись, разів сім всебічно над цим поміркує.\nПротягом усього життя, особливо інтенсивно – в останні роки – я працюю над покажчиком покажчиків «Довідкова книга з культурної спадщини України: Метабібліографія, зміст біографічних та інших словників тощо», робочий зошит до якого (накладом 75 примірників) вийшов 2009 року. Тоді я мав приблизно 34 арк., зараз у моєму комп'ютері понад 90 арк. Поки голова ще працює, хотілося б розлучитись у першу чергу з книжками, до яких звертатись, можливо, вже не буду, аби, скільки встигну, попрацювати з тим, що годиться для «Довідкової книги» чи вже «Енциклопедії» культурної спадщини України. Звичайно, це буде гарна річ, але як на нашу добу, добре було б до кожної позиції подавати не поклик на джерело, а увесь текст джерела. Виходить, не лише я цікавий Могилянці як дарувальник, а й вона мені, адже її студентство могло б створити базу даних.\nМені хотілося б, щоб майбутній Шевченківський дім відогравав не лише культурницьку роль, а й громадську, наприклад, встановив кілька меморіальних дошок, зокрема на Уманській, де мешкав лідер шістдесятництва Іван Світличний. Я не мав достатнього приміщення, і його періодику (з покрайніми записами) Леоніда Павлівна передала до якоїсь школи.\nВище декілька разів пропонувались моделі, як повертати біди на добро. Наведу останній приклад. Міська бібліотека ім. ВКП(б), що успадкувала обов'язковий примірник дореволюційного періоду, загинула під час війни. У 1991-92 роках, коли Кравчук підписував нові угоди з Росією, зокрема архівну, Україну представляли дуже слабкі фахівці. З того часу жодна бібліотека України не одержує союзний, ба попросту обов'язковий примірник російських видань. Вистачить пройтись по каталогу Російської державної бібліотеки, щоб уявити масштаб наших втрат. Ні для кого не секрет, що нині в Росії приречені фонди Томської бібліотеки. Можна знайти аргументи, щоб Росія охоче й радо передала їх нам.\n15 січня 2012 року.\n Особові архівні фонди Інституту рукопису / Нац. б-ка України ім. В.І.Вернадського: Путівник. К., 2002. С. 535-539, 653.\n Білокінь С. Початок кар'єри й історія моєї збірки // Сучасність. 2005. Ч. 2 (526). С. 81-114. Увійшло до моєї книжки: На зламах епохи: Спогади історика. Біла Церква: О.Пшонківський, 2005. 336 с.\n Див.: [Максименко Ф.] Відповідь [...] на анкету Товариства книголюбів у Москві або Ленінграді, 1975 // Дашкевич Ярослав. Постаті : Нариси про діячів історії, політики, культури. Вид. 2, випр. й доп. Льв., 2007. С. 680-683; Збірник пам'яті українського бібліографа Федора Максименка. Львів, 2008; Білокінь С. Максименко Федір Пилипович // Енциклопедія історії України. Том 6: Ла - Мі. К.: Наукова думка, 2010. С. 456-458.\n До джерел: Збірник наукових праць на пошану Олега Купчинського з нагоди його 70-річчя. Том ІІ. К.; Л., 2004. С. 554-602.\n Білокінь С. Із практики поекземплярного дослідження українських совєцьких видань // Записки Львівської наукової бібліотеки ім. В. Стефаника. Вип. 16 (1). Львів, 2008. С. 223-236.\n Гирич Ігор. Грушевськіана С.Білоконя або Приватні збірки як культурна проблема // Культурологічна думка: Щорічник наук. праць. К., 2009. № 1. С. 165.\n Білокінь С. Музей України: (Збірка П.Потоцького): Дослідження, матеріали. К., 2006. 476 с.


Камінний вентилятор КАМ збільшує ефективність каміна в кілька разів! - Статті - UB.UA\n04 травня 2017 в 15:14\nКамін - мрія багатьох, це серце будинку, місце, яке є символом затишку. Як же приємно провести час біля каміна з коханими або друзями. Якщо ви раптом вирішите завітати в свій заміський будинок в холодний осінній день, то швидко зігріти приміщення за допомогою тільки каміна навряд чи вийде. Саме тому варто купити камінний вентилятор КАМ від компанії "Вентс".\nКамінний вентилятор КАМ - економне тепло в будинку\nКамінний вентилятор КАМ швидко розподіляє тепло в будинку, що робить використання каміна в кілька разів ефективнішим.\nЯк же працює камінний вентилятор?\nБудь-який камін зігріває простір локально, в радіусі близько двох метрів. А ось вентилятор КАМ здатний економно розподілити тепло по всьому приміщенню і створити таким чином в будинку альтернативне повітряне опалення без особливих витрат.\nПереваги камінного вентилятора КАМ\n• Швидкий і рівномірний обігрів приміщень в будинку з каміном.\n• Це найкращий вибір для тих будинків, які експлуатуються не постійно, а сезонно - дачних будиночків, котеджів.\n• Камінний вентилятор КАМ збільшує ефективність каміна до 70%.\n• Енергозберігаюча функція робить такий вентилятор просто незамінним!\nПринцип дії вентилятора в тому, що від вентилятора монтується мережа трубопроводів для подачі теплого повітря в кожну кімнату. Коли температура в радіусі камінного простору досягає необхідного значення, вентилятор автоматично включається.\nЗавдяки розумному використанню тепла від каміна ви скоротите витрати на опалення!\nДе купити вентилятор КАМ?\nКупити камінний вентилятор ви можете, звернувшись до виробника безпосередньо! Компанія "Вентс" - це провідний український виробник вентиляційного обладнання, який самостійно виробляє повний асортимент продуктів для створення вентиляційних систем будь-якої складності. Перевагами компанії є застосування сучасного обладнання, передових технологій та високий рівень автоматизації виробництва. Тут вам завжди раді надати консультацію і допомогти з вибором вентиляційного обладнання.\nВентилятор канальний безшумний – коли вентилятор дійсно тихий\n18 грудня 2018 в 11:12\n12 грудня 2018 в 16:14\n10 грудня 2018 в 22:33\nКанальний вентилятор: характеристики та особливості монтажу\n08 грудня 2018 в 23:39\n04 травня 2017 в 08:10\n03 травня 2017 в 16:06


До першого та другого видань 32 сторінка - реферати та учбові матеріали на um.co.ua\nДо першого та другого видань 32 сторінка\nПерша залежність: зростання державних витрат збільшує сукупний попит (споживання та інвестиції). Внаслідок цього зростає випуск продукції і зайнятість працездатного населення. Важливо врахувати, що державні витрати впливають на сукупний попит так же, як і інвестиції (діють як мультиплікатор інвестицій, який вивів Дж. Кейнс): мультиплікатор державних витрат (MG) показує, наскільки зростає валовий національний продукт (DВНП) в результаті збільшення цих витрат (DG):\nЗміна оподаткування дає мультиплікаційний ефект. Тим часом мультиплікатор податків менше мультиплікаторів інвестицій і державних витрат. Справа в тому, що кожна одиниця приросту інвестицій (і державних витрат) прямо впливає на збільшення обсягу ВНП. При зменшенні ж податків зростає наявний дохід (У - Т), проте з нього лише частина йде на споживання, а решта частка витрачається на заощадження.\nНаприклад, при кризі проводиться політика економічного зростання. Для збільшення обсягу ВНП розширюються державні витрати, знижуються податки, причому зростання витрат поєднується зі зменшенням податків так, щоб мультиплікаційний ефект державних витрат був більше мультиплікатора податків. Підсумком є ??зменшення спаду виробництва.\nНа фазі підйому, природно, ростуть доходи фірм і населення. Але при прогресивному оподаткуванні ще швидше збільшуються суми податків. У цей період скорочується безробіття, покращується добробут малозабезпечених сімей. Стало бути, зменшуються виплати допомоги по безробіттю та інші соціальні витрати держави. В результаті знижується сукупний попит, а це стримує економічне зростання.\nСпочатку підраховується валовий дохід - сума всіх доходів, отриманих фізичними і юридичними особами з різних джерел. З валового доходу за законодавством зазвичай дозволяється провести відрахування: а) виробничі, транспортні, відрядження та рекламні витрати; б) різні податкові пільги (неоподатковуваний мінімум доходів; наприклад, в США в 1990 році цей мінімум становив 2050 дол .;\nсуми пожертвувань, пільги для пенсіонерів, інвалідів та ін.). Значить, оподатковуваний податком дохід - це різниця між валовим доходом і зазначеними відрахуваннями.\nпрогресивні, що зростають із збільшенням доходів.\nПрактика показує, що при надзвичайно високих ставках податків підриваються матеріальні стимули до праці та новаторства. Непомірне зростання в 60-70-х роках в західних країнах податкового тягаря призвело до негативних наслідків. Воно викликало "податкові бунти", широке ухилення від податків, призвело до витоку капіталів і втечі одержувачів високих особистих доходів в країни з більш низьким рівнем оподаткування.\nЯк нам відомо, в 70-х роках неоконсерватори висунули теорію пропозиції. Її автори встановили, що зростання оподаткування справляє негативний вплив на динаміку виробництва і доходів. Збільшення податків за рахунок підвищення їх ставок на певному етапі не компенсує скорочення надходжень до державного бюджету через швидке звуження оподатковуваних доходів, а потім може супроводжуватися і скороченням загальної суми бюджетних доходів. В результаті високі податки стримують на пропозицію капіталу, праці і заощадження.\nА. Лаффера вивчила залежність суми податкових надходжень до бюджету від ставок прибуткового податку. Ця залежність відображена в кривої Лаффера (рис. 17.2.).\nЕмпіричні дослідження теоретиків пропозиції в якійсь мірі підготували податкові реформи в США та інших країнах. Протягом 80-х - початку 90-х років в провідних країнах Заходу проводилися радикальні податкові реформи. Цілі цих реформ - ввести більш рівномірний оподаткування рівних за величиною доходів, зменшити податок на прибутки компаній, знизити прогресивність оподаткування, ліквідувати ряд податкових пільг. Оподаткування в усіх його частинах регулюється єдиними вичерпними законами, які приймають національні парламенти.\nДо речі, з самого початку економічних реформ в Росії уряд узяв орієнтир на введення надзвичайно високого оподаткування на доходи фірм (всі види федеральних і місцевих податків і внесків до різних фондів доходять до 85-90%), що негативно позначилося на стані національної економіки та перспективи її підйому. Не випадково у відповідь реакцією є величезний розвиток тіньової економіки. В результаті уряд Російської Федерації не в змозі зібрати в дохідну частину бюджету до половини передбачених податкових надходжень.\nСпівробітники податкової поліції виявили понад ста способів ухилення від податків. Ось кілька, мабуть, найпростіших:\nторгова виручка, отримана готівкою, які не оприбутковується, не вказується;\nпри здачі товарів в комерційний магазин накладна (документ про поставки товарів) оформляється, але не реєструється і т. д.\nРоль бюджету в розвитку національної економіки неоднозначна на різних періодах історії. При цьому досить чітко виділяються два етапи.\nВ епоху класичного капіталізму держава, як відомо, не втручався активно в господарську діяльність. Примітно, що в провідних західних країнах через державний бюджет перераспределялось від 9 до 18% національного доходу.\nУ другій половині XX в. бюджет перетворився на потужний регулятор макроекономіки. Про це свідчить той факт, що через бюджет нині перерозподіляється в західних державах від 1/3 до 1/2 ВНП. Рівень податків та державних витрат дозволяє бюджету відігравати провідну роль в забезпеченні економічного зростання та зайнятості працівників.\nБюджет є важливим важелем впливу на хід суспільного відтворення і стимулювання економічного зростання. Шляхом зміни рівня державних витрат і оподаткування уряду можуть регулювати обсяг сукупного попиту (величину споживчих та інвестиційних витрат), -а тим самим впливати на короткострокові коливання економічної кон'юнктури. У зв'язку з цим розрізняють експансивну (розширювальну) і рестриктивную (обмежувальну) бюджетну політику. Перша з них виражається в збільшенні державних витрат і зниження рівня оподаткування, що дозволяє легше долати економічні кризи і прискорювати економічне зростання. Друга означає зменшення витрат і підвищення податків, що допомагає послабити інфляцію і нормалізувати господарську кон'юнктуру. Ці два види державних заходів не можуть дати належного ефекту, якщо не погоджуються з відповідними змінами в кредитно-грошовій сфері. Якщо експансивна бюджетна політика не супроводжується обмеженнями обсягу грошової емісії та кредиту, то це посилює інфляційні тенденції. У свою чергу, коли рестриктивная бюджетна політика поєднується з жорсткими кредитно-грошовими заходами, то це може викликати економічну кризу.\nБюджетний механізм служить важливим інструментом довгострокової структурної політики. Він використовується для проведення великих структурних зрушень: для більш швидкого розвитку наукомістких виробництв, прогресивних науково-технічних змін в національному господарстві, піднесення відстаючих в економічному відношенні регіонів.\nЗросла регулююча роль бюджету дала підставу західним вченим розглядати його як план фінансового господарства, який служить засобом досягнення економічної стабільності і виконує функції вбудованого бюджетного стабілізатора. Таке призначення бюджетного механізму багато в чому залежить від джерел, характеру формування його дохідної частини і спрямованості державних витрат.\nПереважна частина всіх доходів бюджету західних держав утворюється за рахунок податків (90% надходжень на центральному та 70% - на місцевому рівні). Через податковий механізм в бюджет направляється від 30% валового національного продукту в США і Японії, до 40-50% - у Німеччині, Франції, Швеції. Про типові джерелах надходжень до бюджету свідчать статистичні дані табл. 17.1.\nУ структурі всіх податків провідне місце займає індивідуальний прибутковий податок (від 1/4 до 1/2 всіх надходжень до бюджету). При цьому обкладаються особисті доходи громадян незалежно від джерел отримання (заробітна плата, платня, підприємницький прибуток, відсоток, дивіденд, рента, гонорари і т. П.), Які зменшуються на суму законодавчо дозволених знижок і відрахувань. Індивідуальний прибутковий податок підраховується за прогресивною шкалою ставок. Починаючи з встановленої суми, звільненої від оподаткування, приріст доходу ділиться на частини, з яких кожна наступна оподатковується за вищою ставкою. Кількість таких ступенів коливається від 2 (США і Великобританія) до 14 (Франція). При цьому розмір мінімальної податкової ставки становить від 10 до 25%, максимальної - від 28 до 70%.\nПодатки на прибутки компаній складають важливу частину надходжень до бюджету (до 20%). У більшості західних країн в останні роки ця частка державних доходів має тенденцію до зменшення. Податок на прибуток стягується з оподатковуваного прибутку підприємств, яка дорівнює валової виручки від реалізації за вирахуванням виробничих і комерційних витрат (включаючи заробітну плату, відсотки за банківським кредитом, витрати на рекламу). Віднімаються також витрати, відповідно до чинного законодавства повністю або частково звільняються від оподаткування: витрати на НДДКР, внески в благодійні фонди, податки місцевим органам влади і т. Д. Максимальна ставка податку на прибуток коливається від 30 до 50%. У більшості країн встановлені знижені ставки для дрібних підприємств, щоб стимулювати їх діяльність.\nТаблиця 17.1. Структура оподаткування деяких західних країн (у% від ВНП)\nвиди податків США ФРН Англія Японія Франція\nВсі податки тому числі:\nВнески на соціальне страхування робітників і служащіхпредпрінімателей\nПодатки на предмети споживання -\nПрямі податки на особисті доходи громадян і на прибуток підприємств, що вносять істотний фіскальний внесок, мають високий коефіцієнт еластичності, тобто залежності між надходженнями від них до бюджету і коливаннями величини валового національного продукту. Цим обумовлена ??їх роль як важеля централізованого державного впливу на економіку.\nВ останні роки зростає значення внесків на соціальне страхування. За своєю природою вони близькі до податків і виплачується особами, найнятими на роботу (у відсотках до валового заробітку) і підприємствами (у відсотках до загального фонду заробітної плати). Надходження від підприємств зазвичай перевищують внески трудящих. Разом з тим витрати фірм на ці цілі включаються у виробничі витрати, внаслідок чого через механізм цін вони перекладаються на споживачів.\nДо непрямих податків відносяться також вибіркові акцизи. Ними обкладаються головним чином алкогольні напої, тютюнові вироби і бензин. Іншим різновидом непрямих податків є мита, частка надходжень від яких в більшості країн незначна (у Великобританії - 1,2%, в Японії - 1,3, США - 1,6, Німеччині - 2,5 і у Франції - 7,6 %).\nВідмітна особливість непрямих податків - регресивність, підвищення їх рівня в загальній сумі доходу в міру зменшення самого доходу. У незаможних верств населення ці податки складають більше істотну частку доходу, ніж у заможних громадян.\nВ сучасних умовах продовжує діяти ряд традиційних податків: а) з спадщини і дарувань і б) майнові, який стягується з оціночної вартості землі, будівель, споруд, індивідуальних домоволодінь. Такі специфічні податки не дають істотного фіскального вкладу.\nДругою складовою частиною бюджету є витрати. Ця частина покликана забезпечити фінансовими ресурсами потреби держави для виконання його функцій. Зростання ролі держави в регулюванні макроекономіки виразилося в появі у другій половині XX ст. нових тенденцій у розвитку функцій державного бюджету. Одна з них - участь державних фінансів в забезпеченні сталого економічного зростання.\nНа Заході через бюджет фінансується від 1/3 до 1/2 всіх інвестицій в основний капітал. Оновленню технічної бази виробництва сприяють збільшені державні витрати на фундаментальні наукові роботи, прикладні дослідження і розробки. Значні суми держава витрачає на кредити, субсидії (грошова допомога) і дотації підприємцям, які беруть участь у виконанні державних програм економічного розвитку. Істотно збільшилися обсяги інвестицій в "людський капітал" (освіта, підвищення кваліфікації та перекваліфікацію робочої сили).\nНайважливіша функція бюджету - збільшення обсягу сукупного попиту за допомогою державних закупівель товарів і послуг, в тому числі і на військові цілі.\nБюджет виступає також як головний інструмент соціальної політики держави. З його допомогою проводиться широкомасштабне перерозподіл доходів з метою досягнення більшої соціальної справедливості. Як відомо, населення західних країн сплачує порівняно великі податки. Однак значна їх частина повертається у вигляді трансфертних (лат. Transferre - переносити) платежів, що йдуть на соціальні потреби. Наприклад, в 1986 р в США податки склали 32% ВНП. При цьому 12% було повернуто у вигляді соціальних виплат. Загальна сума податків за вирахуванням соціальних виплат населенню являє собою чисті податки.\nВ середньому половина всіх витрат центральних бюджетів на Заході йде на соціально-економічні цілі. В кінці 80-х років в США і ФРН на ці цілі пішло 53% всіх витрат, Японії - 47, Великобританії - 50%. Бюджетні витрати на соціально-економічні потреби поділяються на дві великі групи. Перша група статей стосується власне соціальних потреб (витрати на виплату пенсій, допомог, на охорону здоров'я, освіту і підготовку кадрів). Друга група передбачає безпосередньо економічні витрати (на енергетику, житлове будівництво, комунальне господарство, регіональний розвиток, природні ресурси і охорону навколишнього середовища, видобувну та обробну промисловість, сільське господарство, зв'язок, транспорт і т. П.).\nІстотна частка бюджетних коштів йде на прямі і непрямі військові витрати, в тому числі економічну і військову допомогу зарубіжним країнам, витрати на космічні та інші дослідження у військовій області, пенсії і допомоги колишнім військовослужбовцям. Питома вага цих коштів досить великий і в той же час є неоднаковим для різних країн (в США склав 34,3%, ФРН - 26,2, Франції - 21, Великобританії - 14,2, Японії - 9,3%).\nЗа останні три десятиліття спостерігаються істотні структурні зрушення у видатковій частині центральних бюджетів провідних країн Заходу. По-перше, збільшилася питома вага витрат, що стосуються добробуту людей (на охорону здоров'я, освіту, підготовку і перепідготовку кадрів, пенсійне забезпечення). По-друге, сповільнилися темпи зростання і відповідно знизилася частка витрат, пов'язаних з обороною, управлінням та наданням послуг. По-третє, з середини б0-х і до середини 80-х років в більшості країн швидко підвищилася питома вага витрат центрального бюджету у валовому внутрішньому продукті. У 1965-1985 рр. цей показник для країн ОЕСР збільшився з 29,5 до 41%, що несприятливо позначилося на загальній структурі бюджетів.\nВажливою характеристикою державного бюджету є співвідношення доходів і витрат. Періоду класичного капіталізму була властива тенденція до їх збалансування (встановлення рівноваги між надходженнями і витратами). Наприклад, бюджети таких країн, як Великобританія і США, відрізнялися високою стійкістю, що пояснюється відносно високими темпами економічного зростання і невеликим питому вагу непродуктивних військових витрат. Але різке зростання економічної ролі держави і величезне збільшення його витрат призвели до хронічного бюджетного дефіциту (перевищення витрат над надходженнями). Цей дефіцит став злободенною національною проблемою.\nБюджетний Видається безперечним, що нормальним дефіцит станом усіх видів бюджетів є рівність доходів і витрат. Про це ми можемо судити, скажімо, по бюджету окремої людини або сім'ї. Недарма з такої нагоди говориться: "по одягу простягають ніжки".\nЯк це не здасться парадоксальним, відповідь буде негативною. Пояснюється це головним чином тим, що державний бюджет повинен відображати циклічний рух економіки. Проведена державою антициклічної фіскальна політика має два різних результату в співвідношенні доходів і витрат в бюджеті.\nПід час виробничого спаду бюджет, природно, має від'ємне сальдо (іт. Saldo - розрахунок). Тобто при бухгалтерському прирівнювання доходів і витрат бюджету зводиться з дефіцитом - витрати значно зростають, що важливо для подолання кризи, і перевищують доходи.\nУ період спекулятивного буму бюджет має позитивне сальдо. Значне перевищення доходів над витратами є наслідком великого надходження податкових платежів під час підйому виробництва. Вилучення значної частини доходів на фазі буму сприяє зниженню "перегріву" економіки.\nТим часом типовий бюджет з негативним сальдо. Пояснюється це перш за все зростанням ролі держави в різних сферах життя суспільства, збільшенням чисельності державних службовців, множенням витрат на військово-промисловий комплекс і ін. В результаті темпи витрат держави часто значно перевищують швидкість збільшення ВНП. Показово, що в XX ст. в США державні витрати зросли в 350 раз.\nОднак збільшення державних доходів (що відбувається в основному за рахунок податків) має свої межі. Звідси - хронічний дефіцит, який зростає не тільки в абсолютних розмірах, але і відносно. В кінці 80-х років бюджетний дефіцит склав у Франції 9,6% від ВНП, в США - 11,6, в ФРН - 14, в Японії - 15,6, в Бельгії - 25,1 і Італії - 25,2% . У порівнянні з 1970 р цей показник зріс в окремих країнах від 4 до 16 разів.\nЧи не означає це, що держава з бюджетним дефіцитом потрапляє в положення банкрута, яка здатна оплатити свої витрати? Ні, тому що воно має кілька джерел для покриття свого дефіциту. До їх числа відносяться:\nб) неподаткові надходження, наприклад, доходи від іноземного туризму (в світі в цілому вони складають 6% ВНП, в Росії менше 1%);\nв) зовнішній борг - міжнародний кредит, який отримав в сучасних умовах широкого розвитку. Великими боржниками є не тільки слаборозвинені, але і розвинені країни. Так, в 80-і роки США підвищили процентні ставки в банках, щоб залучити іноземні інвестиції і за цей рахунок фінансувати бюджетний дефіцит. В кінці 80-х років чиста заборгованість (різниця між наданими та отриманими іноземними позиками) США перевищила 500 млрд. Доларів (близько 11% ВНП), а в кінці 90-х років може скласти 1 трлн. доларів;\nг) внутрішній борг - державні цінні папери, що продаються фірмам і населенню. До їх числа відносяться державні облігації (зобов'язання виплатити власнику запозичену у нього суму грошей в майбутньому) і казначейські зобов'язання (короткострокові - до одного року - казначейські векселі). Вони зазвичай продаються зі знижкою в порівнянні з номінальною (позначеної на папері) ціною, що утворює дохід власника векселя, коли держава викуповує його назад.\nЗбільшення державного боргу має ряд негативних наслідків. Цей борг становить зростаючу частину ВНП (в 1988 р в США він становив 53% ВНП), що зменшує частку доходу, що йде на споживання і накопичення. У бюджеті виділяється постійно зростаюча частина витрат для погашення відсотків за внутрішнім боргом. В кінці 80-х років виплати відсотків по цій заборгованості поглинали в США 14,6% всіх бюджетних витрат, ФРН - 11,3, Великобританії - 10,5 і Японії - 19,5%. Широка продаж державних цінних паперів підприємствам і населенню неминуче веде до підвищення процентних ставок і до збільшення питомої ваги держави на ринку позикових капіталів. В результаті виникає так званий "ефект витіснення". З ринку цінних паперів витісняються інші продавці, які не можуть дати покупцям цінних паперів більш надійні інвестиції.\nУ багатьох країнах Заходу в 80-і роки був узятий курс на обмеження темпів зростання державних витрат і стабілізацію їх рівня у валовому національному продукті. З цією метою згорталися низько ефективні, малопопулярні соціально-економічні програми, скорочувалися військові витрати, проводилася часткова конверсія оборонної промисловості, що сприятливо позначилося на зниженні бюджетного дефіциту.\nЗовсім інші тенденції в останні десятиліття були властиві бюджетній політиці в нашій країні.\nВ умовах командно-адміністративної системи в Радянському Союзі державний бюджет був основний фінансовий план утворення і використання загальнодержавного фонду грошових коштів. Ці кошти витрачалися для виконання директивного плану соціально-економічного розвитку народного господарства. Бюджет і народногосподарський план складалися і затверджувалися одночасно і у взаємній ув'язці.\nОсновними джерелами загальнодержавних фінансів були платежі підприємств у формі податку з обороту (уряд встановлював тверді ставки податку в цінах товарів, що забезпечувало надійне надходження грошей до бюджету) і відрахувань від прибутків (вони доходили іноді до 70%). Прибутковий податок з населення становив менше 10% дохідної частини бюджету.\nФінансування народного господарства здійснювалося пошта цілком за рахунок бюджету. Саме з нього прямували кошти на нове капітальне будівництво, науково-технічний прогрес і вдосконалення пропорцій суспільного відтворення. Загальнодержавні фінанси витрачалися на організацію охорони здоров'я, освіту, підготовку кадрів, житлово-комунальне будівництво, соціальне забезпечення та інші соціально-культурні потреби.\nДо першого та другого видань 21 сторінка | До першого та другого видань 22 сторінка | До першого та другого видань 23 сторінка | До першого та другого видань 24 сторінка | До першого та другого видань 25 сторінка | До першого та другого видань 26 сторінка | До першого та другого видань 27 сторінка | До першого та другого видань 28 сторінка | До першого та другого видань 29 сторінка | До першого та другого видань 30 сторінка |


Грати в шахи та займатися криптовалютою водночас\nГрай у шахи та заробляй справжню криптовалюту\nНаписано авторомАлена Киселева\t 27.05.2022 Оставьте комментарий к Грай у шахи та заробляй справжню криптовалюту\nБільшість людей звикли до того, що криптовалюта — це щось складне, те чому треба вчитися багато років. А теперь уявіть, що вы можете грати в шахи та заробляти криптовалюту. Це щось неймовірне і те, чому може навчитися кожна людина.\nГра у шахи, яка допомагає заробляти криптовалюту\nШахи — одна з найстаріших настільних ігор. Отже, правила якої відомі кожній людині, яка хоча б раз грала у них. Історія гри тісно пов’язана з персонами та трагедіями, з талановитими розумними людьми та неймовірними ідеями. Саме гра у шахи назавжди залишиться актуальною. Проте, і не дивлячись на чіткі правила, можуть доповнюватися сучасними змінами.\nЗ кожним днем блокчейн набирає популярність завдяки високим перспективам і сучасним технологіям. Саме тому, команда українських розробників вирішила створити незвичайну платформу. Однак, завдяки якій звичайна гра в крипто шахи не лише тренує мозок. Але, а й допомагає заробляти гроші у цей непростий час. Play to earn шахи Chess Polygon — це нові можливості для монетизації інтелекту освіченої людини.\nДля чого був створений проект?\nГоловна ідея проекту — залучення людей для заробітку та майнінгу криптовалюти завдяки власного інтелекту. Кожному, хто хоч трішечки цікавиться электронными валютами, відомо що процес майнінгу — знайти всі можливі варіанти вирішення певного завдання. Завдяки вдалому вирішенню питання майно отримує винагороду у вигляді певної електронної монети.\nПроект розробників заснував нове поняття у систему блокчейн, під назвою «інтелектуальний майнінг». Завдання, яке стоїть перед зацікавленою людиною — перемога над суперником. А саме, за яку зараховуються монети на баланс гравця-переможця.\nБільш детальну інформацію щодо правил гри та особливостей ви можете прочитати за офіційними посиланнями на соціальні мережі.\nTwitter — https://twitter.com/ChessPolygon\nTelegram канал — https://t.me/chesspolygon\nУкраїнська телеграм група https://t.me/chesspolygon_ua\nЯкі цілі проекту поставили розробники?\nПоєднавши всім відому стару гру в шахи з технологією блокчейн, розробники поставили перед собою наступні цілі.\nПовернути популярність найстарішій грі в шахи, роблячи молоде покоління більш розумнішим та інтелектуальним за допомогою можливості монетизації.\nДати можливість відомим майнерам с усього світу збільшити свої навички за допомогою створення нової платформи.\nЗробити щось універсальне, що допоможе кожній людині потрапити у систему блокчейн та почати отримувати нові знання у цій темі.\nДати можливість людям заробляти гроші за допомогою власного інтелекту.\nСеред зацікавлених проектом людей, можна зустріти відомих майнерів, геймерів та просто зацікавлених заробітком за допомогою власних мізків людей з усього світу!\nНаписано авторомАлена Киселева 27.05.2022 Написано вБухгалтерия\nЧто такое криптовалюта: как применяется, капитализация криптовалюты\nСфера IT-технологий — это залог человеческого будущего


Метеорит: США розбурхала вогняна куля в небі - новини світу\n8 грудня • оновлено в 12:22\nНад США вибухнув великий метеорит: приголомшливе відео\n11:43, 15.11.2019 Оновлено: 12:03, 15.11.2019\nНад містом Сент-Луїс штату Міссурі (США) пролетів яскравий метеорит. Декілька місцевих жителів, які побачили незвичайний спалах світла у нічному небі, розповіли, що після його падіння пролунав гучний вибух.\nЦе трапилося о 20:55 за місцевим часом ще 11 листопада, повідомляє Newsweek. Декому навіть вдалося зняти приголомшливе явище на телефон, також його "спіймали" одразу декілька вебкамер і систем безпеки у місті (щоб подивитися фото й відео, доскрольте новину до кінця).\nЗа словами Девіда Вергела, котрий опублікував відео спалаху у Twitter, вогняну кулю він помітив, коли дивився трансляцію відомої у Сент-Луїсі арки Воріт Заходу.\nМетеорит над Сент-Луїсом (США)\nЯк пояснили експерти, падіння небесного тіла відбулося через щорічний метеоритний дощ Північних Таврид. Пік цього зорепаду припадає саме на 11 листопада. Хоча спалахи такої сили – це велика рідкість.\nКрім цього, зазначається, що зараз також активний метеоритний дощ Південні Тавриди. Отже, коли ці дві події збігаються, спалахи у нічному небі частішають.\nI was watching an @EarthCam camera from St. Louis, Missouri about 30 minutes ago and saw a #meteor ! pic.twitter.com/PVAvIGlALF\n- David Vergel (@ DavidVergel97) 12 листопада 2019 р\n- Tom Stolze (@ofallonweather) 12 листопада 2019 р\nЯк повідомляв OBOZREVATEL, у небі над Лос-Анджелесом (США) помітили таємничу кулю світла, яку сприйняли за метеорит. Як з'ясувалося згодом, світло носило далеко не інопланетний характер, а було лише голлівудським ефектом.\n2.2т1 Лукашенко "здав" Білорусь ще Єльцину: з'явилося архівне відео\n8.4т19 Німеччина висунула вимоги до Путіна по Україні\n13т158 "Досить танцювати під Москву!" Як Білорусь повстала проти Путіна\n10.7т1 У мережі показали наслідки культу Путіна в Криму\n8.2т37 Меркель влаштує "рознос" Путіну в Парижі: названа причина\nОксана Забужко 5.9т 66\nКремлівський безБашенник 7.4т 2


Російсько-українська війна: будь-яке перемир’я означає згоду України з умовами Путіна - iPress.ua\nРосійсько-українська війна: будь-яке перемир’я означає згоду України з умовами Путіна\nВійна Росії проти України закінчується. Російські війська покидають Донбас, залишаючи там ватажків терористичної організації "Новоросія". Західні медіа сприймають перемир'я як поразку України у війні.\nБританський тижневик The Economist у своєму редакційному коментарі з жалем констатує, що Володимир Путін перемагає у конфлікті в Україні. Тому Заходу треба підготуватися до довгої боротьби.\nПутін перемагає саме тому, що в нього є низка переваг перед західними лідерами: його ніхто не контролює, в нього немає сорому, немає союзників чи критиків, з думкою яких йому треба рахуватися. А ще він більше зацікавлений у результаті, ніж Захід. Його "геополітична параноя", його одержимість територією, яку втратив СРСР після закінчення Холодної війни, а також питання його особистого престижу роблять перемогу необхідною для нього.\nТижневик припускає, що через свою поведінку Путін налаштував проти себе наївних західних лідерів, що донедавна були схильні вважати його партнером. Тепер навіть найбільші сліпці знають, що він є радше бандитом, ніж державним діячем, радше ворогом, аніж партнером. Саме цією запізнілою ясністю і повинен керуватися Захід у боротьбі за Україну. Його лідери повинні бути готові до тривалої та масштабної конфронтації з Росією.\nОбставини у конфлікті в Україні склалися зараз так, що будь-яке перемир’я означає згоду України з умовами Путіна. Наймовірніше, він прагне федералізації України, за якої схід перебуватиме під контролем Москви, або, якщо йому не вдасться досягти цього, на сході України збережеться постійний конфлікт з бойовими діями слабкої інтенсивності. У будь-якому разі в України не буде ніяких шансів на вступ до ЄС або НАТО.\nПетро Порошенко, Генеральний секретар НАТО Андерс Фог Расмуссен. Фото: REUTERS\nТижневик пропонує Заходу у відповідь покарати Росію ще суворішими санкціями. Блокування активів та заборони на в’їзд повинні поширюватися на усіх російських депутатів та сенаторів, усіх співробітників органів безпеки та членів уряду. Суворі санкції повинні вразити російську енергетику та ВПК. Водночас, Заходу доведеться надати Україні ще більшу допомогу, зокрема, для покриття витрат на імпорт енергоресурсів. Рано чи пізно санкції проти Росії разом зі втратами серед російських військових, що брали участь у конфлікті в Україні, створять політичні проблеми для Путіна. Навіть якщо санкції не зможуть вплинути на його поведінку у короткостроковій перспективі, то, принаймні, приручать його (або його наступників) у майбутньому.\nБитва України за Схід закінчилася\nМайкл Кофмен, експерт Інституту Кеннана у Міжнародному центрі підтримки науковців імені Вудро Вілсона, у блозі на веб-сайті часопису The National Interest прогнозує, що незалежно від долі укладеного нещодавно перемир’я, конфлікт у Східній Україні навряд чи закінчиться чимось іншим, ніж перемогою Володимира Путіна.\nВід самого початку визначальним питанням у конфлікті на Сході України було не те, чи Україна зможе перемогти кількох тисяч бойовиків, а чи захоче Росія змінити хід конфлікту за допомогою власних збройних сил. Тепер вже відомо, що відповідь на це питання є ствердною, і Україна не має надії на перемогу.\nЯкщо перемир’я буде тривалим, то на карті між українськими та сепаратистськими силами виникне новий кордон, і на схід від нього, без сумніву, виникне яке-небудь проросійське політичне утворення. На території колишнього СРСР повно прикладів заморожених неврегульованих конфліктів із сепаратистським підґрунтям. Тому тривале перемир’я – це не перший крок до реінтеграції Східної України, а радше початок її політичного відокремлення від Києва.\nЯкщо ж перемир’я швидко закінчиться, то Росія виграє на кожному етапі ескалації конфлікту. Навіть якщо Москва зараз не бажає визнавати свого вторгнення, за потреби не вагатиметься збільшити присутність своїх військ в Україні. Якщо декілька тисяч російських військових можуть змусити українські збройні сили до повного відступу, нескладно уявити, що можуть зробити двадцять або сорок тисяч. Росія може провести лінію розмежування між українськими силами та сепаратистами там, де цього захоче.\nПобоювання щодо вторгнення Росії з Криму або створення сухопутного коридору до нього не є обґрунтованими. Росія воліє використовувати свої збройні сили, як скальпель для досягнення політичних цілей. Додаткова територія Росії не є потрібною. Сепаратисти за підтримки російських військ могли б оточити Маріуполь та змусити його захисників капітулювати. Натомість, вони обстрілювали протягом декількох днів пункти його оборони, мотивуючи Україну до підписання протоколу про перемир’я.\nЯкщо перемир’я буде порушено, то українські збройні сили знову відступатимуть, і Росія зможе змусити Київ підписати іншу угоду, погрожуючи захопленням якого завгодно міста. Ймовірно, що у будь-якому разі сепаратисти працюватимуть над ліквідацією української присутності на ключових об’єктах, намагаючись встановити свій контроль над територією, яку буде легше обороняти.\nКофмен вважає також, що з плином часу позиції українського керівництва на переговорах з Росією будуть постійно погіршуватися. По-перше, йому буде важко пояснити компроміс із сепаратистами виборцям. По-друге, країна переживатиме нестабільність після повернення добровольчих батальйонів, що звинувачуватимуть владу у зраді. По-третє, Україні потрібен буде російський газ для опалення житла взимку. По-четверте, стануть відчутними наслідки скорочення торгівлі з Росією. Тим часом, Захід дотримується своєї стратегії каральних санкцій проти Росії, що не приносять жодних потрібних результатів ані для України, ані для нього самого.\nПогляд The Guardian на перемир'я у Східній Україні\nThe Guardian у своєму редакційному коментарі називає перемир’я, оголошене після переговорів у Мінську, перемогою Росії.\nПринаймні, час, обраний для оголошення перемир’я, ідеально пасував для оголошення Путіним своєї перемоги – заключний день саміту НАТО у Вельсі.\nВидання припускає, що без перемир’я Київ втратив би ще більшу територію. Порожні заяви НАТО та країн-членів альянсу без обіцянок конкретної допомоги Києву переконали Україну у необхідності перемир’я. Оскільки Путін відправив до України воювати на боці сепаратистів значну кількість своїх військових з регулярних військових частин, то це перемога Росії, а також певним чином приниження для Європи та Сполучених Штатів.\nЯкщо Москва захоче перетворити частину Східної Україну на свою залежну територію, що лише номінально підпорядковуватиметься центральному уряду у Києві, і використовуватиме свою неформальну присутність в Україні для того, щоб чинити тиск на Київ в усіх аспектах державної політики, це означатиме ще більше проблем у майбутньому. Якщо ж вона задовольниться істотним впливом, а не повним контролем, то Україна та Росія зможуть прийти до тривалого компромісу. Україна, таким чином, зможе відбудувати власну економіку, провести політичні реформи та жити нормальним життям. Але перемир’я може бути порушене за день, за тиждень або ж за місяць. Воно може бути як підґрунтям для реального, хоч і неповноцінного миру, так і конструкцією, через яку Росія буде прагнути досягнення старих цілей, застосовуватиме свої старі трюки, і загрози поновлення бойових дій може бути постійною.\nРосія бачить військове рішення конфлікту в Україні, навіть якщо Захід – ні\nThe Washington Post у своєму редакційному коментарі робить висновок, що в Президента Петра Порошенка не було іншого вибору, окрім як прийняти умови перемир'я, запропоновані йому Путіним. Видання сприймає конфлікт на Донбасі просто: президента США Барак Обама та канцлер Німеччини Ангела Меркель протягом місяців наполягають на тому, що криза в Україні не має "війського рішення". "На жаль, президент Росії Володимир Путін не погодився з ними". Коли українські військові, як видавалося, мали б захопити останні міста, утримувані бойовиками, яких підтримувала та озброювала Росія, Путін прийняв рішення спрямувати в Україну кілька тисяч російських військових та сотні одиниць броньованої техніки.\nПісля перелому ситуації у зоні конфлікту і створення загрози для Маріуполя Володимир Путін запропонував Петру Порошенку умови "перемир`я", за яким Київ мав би погодитися з контролем Росії над 10% території України і навіть ще більшою часткою її населення. Оскільки в Порошенка не було сил для оборони і надії на значну допомогу з боку Заходу, йому довелося погодитися з умовами. Умови перемир`я цілком можуть перетворити Східну Україну на ще одну зону "замороженого конфлікту"\nТак буде, якщо перемир’я буде тривалим. Лідери країн Заходу справедливо підозрювали, що "план Путіна" з врегулювання конфлікту є лише трюком, покликаним запобігти запровадженню нових санкцій з боку ЄС та США. Якщо Путін дотримуватиметься перемир’я, Україна все одно опиниться у слабкій позиції на переговорах щодо наступного врегулювання конфлікту.\nМосква, ймовірно, намагатиметься перетворити східні області України в автономні утворення з правом вето щодо напрямків зовнішньої політики України. Вона створюватиме постійну напругу, щоб політична система України залишалася слабкою та нестабільною, а економіка перебувала у руїнах. Саме тому Порошенко дав наказ українським військовим спробувати визволити окуповані території. У липні та серпні це їм вдавалося. Якби західні уряди змогли стримати Путіна від прямого вторгнення, то українцям вдалося б досягти мети. На саміті у Вельсі Барак Обама заявив, що перемир’я стало можливим саме через санкції Заходу. З іншої ж точки зору, саме слабка реакція США та Європи на російську агресію дала змогу Путіну відрізати ще один шматок території від України.\n10 09 2014 13:37\nТЕГИ: ЄС, Петро Порошенко, Володимир Путін, НАТО, війна з Росією, вторгнення Росії в Україну


“Знайомтеся, це Андрій, мій колишній чоловік. А я, стара, стpашна, питyща дармоїдка-дружина, яку хочуть позбавити батьківських прав!” – чоловік пішов, а я тільки з часом зрозуміла, якого пoкuдька позбулася – Особлива\nЗавдяки цій історії, я змогла повністю вилікyватися від депpесії. Спеціально вирішила написати вам, щоб жінки, від яких пішли чоловіки, трохи подумали і швидше пережили втрату.\nХоч у багатьох випадках розрив шлюбу і не втрата зовсім, для нас із сином це було майже що трaгедією. Кажуть, що буває передчуття чи що, але тут ніщо не віщувало грозу. Можете не повірити, але Андрій ні на пункт не змінив свій звичайний розклад, не затримувався з роботи, не виїжджав в несподівані відрядження. І вдома все було тихо-мирно. Джерело.\nДо нас на роботу прийшла нова секретарка. Яскрава красива дівчина, правда, надто розфарбована. Вона була настільки відверта і активна, що ми в короткий час дізналися всі про її життя і навіть співчували. Яна, так її звали, розповідала, як переслідує колишня дружина її чоловіка, як влаштовує скандали і погpoжує їй, як стpaждає її чоловік від того, що йому не дають бачитися з дитиною.\nМи тільки хитали головою, вислуховуючи тpaгічну історію життя Яночки і її коханого. Виявляється, колишня дружина була огuдною господинею і нечупарою, а до того ж ніде не працювала, жила за рахунок Дюши (так називала свого чоловіка Яночка), та ще й гуляла. Дюша не раз заставав її з коханцями, і ось, в останній раз не витримав і пішов до Яночки. І взагалі, Дюша таке про свою колишню дружину розповідає, що Яна сліз стримати не може.\nЩо й казати?! Ми слухали Яну і розуміюче качали головами – всілякі жінки бувають, різні ситуації в сім’ях, але Яну і її Дюшу шкодували відверто, тому що ця сама колишня дружина постійно дзвонить Яні з погpoзами, обіцяє підстерегти і облити киcлотою, вимагає грошей від Дюши і взагалі, всіляко заважає жити. А сама – стара страшна мимра, що опустилася і навіть вuпuває. Ми навіть радили Яні умовити чоловіка, забрати до себе дитину, щоб не залишати його з такою матір’ю.\nДвері відчинилися, і на порозі з’явився … Андрій. Слова вітання застрягли у нього в горлі, як тільки він побачив мене. Яна кинулася до нього, а я почала сміятися. Як же я реготала! А, згадуючи окремі моменти Яниних оповідань, сміялася ще сильніше.\nНавколишні, включаючи Яну, здивовано дивилися на цю сцену. Віддихавшись від сміху, я сказала: “Знайомтеся, це Андрій, мій колишній чоловік. А я, стара, стpашна, питyща дармоїдка-дружина, яку хочуть позбавити батьківських прав!” Андрій вилетів за двері, Яна – слідом за ним.


«Настав час йти і робити»: Відкритий форум прихильників партії «ЗА Майбутнє» на Київщині закликав єднатися заради ефективних змін | Трибуна Праці\n«Настав час йти і робити»: Відкритий форум прихильників партії «ЗА Майбутнє» на Київщині закликав єднатися заради ефективних змін\nНа Київщині відбувся Відкритий форум прихильників партії «ЗА Майбутнє», який об’єднав людей справи заради досягнення спільної мети – побудови ефективної держави з сильними регіонами та заможними громадянами.\nУ заході взяли участь голова Київського обласного осередку партії «ЗА Майбутнє» Ярослав Москаленко, лідер партії «ЗА Майбутнє» Ігор Палиця, голова депутатської групи «ЗА Майбутнє» у Київській облраді Ярослав Добрянський, керівниця жіночого крила партії Ірина Суслова, міські голови та депутати Київщини, аграрії, підприємці й громадські діячі.\nВідкриваючи форум, очільник Київського обласного осередку Ярослав Москаленко висловив переконання, що саме партія «ЗА Майбутнє» є тією силою, яка виведе регіон і країну з кризи.\n«Я знаю, що нам вдасться змінити ситуацію в країні. Адже тут зібралися професійні та досвідчені люди. Люди, яких поважають. Які не на словах, а діями завоювали повагу до себе. До кожного з нас приходили різні партії і запрошували до своїх лав. Але ми тут. Тут, адже ми самі творимо цю партію. І це головне. Настав час йти і робити», – наголосив Ярослав Москаленко.\nВін також підкреслив, що команда для цього готова і сформована: «Політична сила готова йти на вибори в усіх громадах Київської області. В нас сьогодні є вже всі кандидати: 84 до обласної ради та 2192 – до всіх місцевих рад. Люди вже визначилися і працюють. Найближчим часом ми почнемо представляти наших кандидатів на місцях. Я особисто поїду в тур по Київський області».\nУ своєму виступі на форумі лідер партії Ігор Палиця зазначив: «Місцеві вибори – це точка відліку для докорінних якісних змін. Зараз ми намагатимемося перемогти на місцях, а потім – я переконаний – будуть дострокові вибори до Верховної Ради, тому що цей безлад в країні треба припиняти».\n«Наше основне завдання – запустити економіку України, щоб запрацювали наші підприємства, щоб у країні з’явився платоспроможний попит на українські товари. Ми будемо робити все, що для цього потрібно, незважаючи на позицію МВФ або інших закордонних структур. Ми будемо домагатися зниження податків, введення податку на виведений капітал, зменшення ПДВ і податків на зарплату, щоб підприємці мали змогу платити людям офіційні заробітні плати», – так окреслив економічну програму політсили Ігор Палиця.\n«Україна має відмовитися від кабальної співпраці з МВФ. Впродовж п’яти років влада вела неефективну кредитно-фінансову політику», – заявив лідер партії «ЗА Майбутнє» на Київщині Ярослав Москаленко.\n«Сьогодні людей турбує комуналка, безробіття, алкоголізм та наркоманія. Шість років тому Київщину, як і Україну, турбувало питання війни. Люди переживали за якість медицини, освіти. Хотіли кращих доріг та нових дитячих майданчиків. За останні п’ять років змінилися погляди на життя. Люди найбільше бояться побачити платіжку за комуналку», – зазначив Москаленко.\nВін додав, що саме велика кількість кредитів, які набрала влада, не дає країні розвиватися.\n«Це ганебна кредитно-фінансова політика. Останні п’ять років усі уряди брали кредити. Брали і раділи. Але мільярдні позики не йшли в економіку – їх проїдали. Сплачували відсотки за попередні кредити, обслуговували державний борг. Україна так не виживе. Нам треба відмовитися від такої політики. Нам треба розвивати своє. Підтримувати вітчизняний бізнес та боротися з безробіттям. Ось це наша мета», – констатував Москаленко.\nПрисутні взяли участь у фаховій дискусії, що стосувалась Київщини, шляхів подолання кризи і глобальних питань всеукраїнського масштабу. Були обговорені питання економіки, інфраструктури, екології, інклюзивної освіти, медицини, соціального захисту та інші.\nУ форумі взяли участь прихильники партії «За Майбутнє» з Іванківського та Поліського районів. Зокрема, депутат Київської обласної ради Олександр Леляк порушив питання підтримки та розвитку прилеглих до Зони відчуження територій: «Звертаюся сьогодні до керівництва партії і до керівництва Київського обласного осередку партії «ЗА Майбутнє» з проханням: при формуванні партійної програми звернути особливу увагу на чорнобильські питання».\nОдним із найголовніших меседжів О. Леляка до лідерів ПП «ЗА Майбутнє» звучало прохання розібратися з питанням освоєння 10% коштів від будівництва ЦСВЯП, щоб громади врешті отримали функцію розподілу фінансів на місцях. На його думку, це питання повинно бути включене до програми Київського обласного осередку політичної партії «ЗА Майбутнє».\nУчасники зібрання закликали співвітчизників не гаяти часу, не чекати чогось від нинішніх політиків, а долучатися до роботи й разом із партією «ЗА Майбутнє» будувати нову країну. Адже сьогодні «ЗА Майбутнє» – це саме та політична сила, котру чекали українці. В ній об’єдналися ті, кого поважають на місцях, хто йде у політику заради втілення у життя амбітного плану перетворення регіонів і всієї країни.\nПрес-служба Київського обласного штабу ПП «ЗА Майбутнє».\nНа знімках: (1 стор.) Ярослав Москаленко, Тетяна Прибора (Поліський район) та Ігор Палиця; учасники форуму.\n«Трибуна праці» внесена в реєстр надійних та інвестиційно привабливих підприємств України\nЦЕ НАЗИВАЄТЬСЯ: “ПРИЇХАЛИ!..”


Клінічна картина уретеріта (запалення сечоводу): причини і лікування - Медичний портал\nКлінічна картина уретеріта (запалення сечоводу): причини і лікування\nХвороби сечовидільної системи в наш час особливо популярні. Захворювання сечовивідних шляхів можуть виникати через просту ніг, проникнення інфекції.\nзапалення сечоводу — одне з найбільш поширених захворювань, яке супроводжується запаленням слизової оболонки сечового міхура.\nПрийнято вважати, що Уретеро не виникає, як самостійне захворювання, а виступає в ролі ускладнення на тлі хвороби сечостатевої системи. До таких захворювань можна віднести цистит, сечокам'яну хворобу, пієлонефрит, уретрит.\nКлінічна картина запалення сечоводу\nУретриту найбільш схильні чоловіки, оскільки сечовипускальний канал у чоловіків становить приблизно двадцять сантиметрів (в той час, як у жінок — всього 1-2 сантиметри), більш того, він набагато вже і извилистее, ніж у жінок.\nЦе говорить про те, що інфекція може надовго затримувати в сечівнику. провокуючи розвиток запальних процесів. Що стосується жіночого сечівника, в ньому інфекція не затримується, а з легкістю проникає в сечовий міхур, викликаючи запалення, тобто цистит.\nЗапалення сечоводу, або Уретеро, проявляється такими симптомами, як:\nболю в попереку, що віддають в нижню область живота,\nнаявність гною і пластівців в сечі,\nхворобливі відчуття при сечовипусканні.\nКлінічна картина уретеріта дещо нагадує цистит, однак при запаленні сечоводу присутні виділення.\nПричина запалення сечоводу\nУретеро виникає під впливом вірусів і бактерій. З кожним разом клінічна картина запалення сечоводу більш виражена. Відсутність належного лікування сприяє розширенню запального процесу, який обмежується не тільки мочеточником.\nНерідко запалення сечоводу розвивається на тлі сечокам'яної хвороби, за рахунок проникнення конкрементів (каменів) у сечовід, що, в свою чергу, провокує виникнення ниркової коліки. В такому випадку симптоми уретеріта можуть бути наступними:\nрізкі болі схваткообразного характеру в області попереку\nІррадіація болю в живіт, пахову область, внутрішню поверхню стегон, статеві органи\nХворобливість в процесі сечовипускання\nПрисутність каменів в сечі\nЯк уже б сказано, запалення сечоводу може виникнути внаслідок циститу, в такому випадку недуга проявляється різями і палінням при сечовипусканні, почастішанням позивів до сечовипускання, відчуттям неповного випорожнення сечового міхура, підвищенням температури тіла.\nПри появі вищеописаних симптомів, необхідно звернутися до лікаря. Діагностувати уретрит можна за допомогою таких методів дослідження, як цистоскопія, рентген, аналіз сечі, аналіз крові, урографія, уретроскопія, ультразвукове дослідження, посів виділень з уретри.\nЗалежно від причини виникнення захворювання, лікування уретриту може бути консервативним і хірургічним.\nЯкщо запалення сечоводу викликано на сечокам'яну хворобу, неминучий прийом спазмолітиків для зняття нестерпного болю, прийом препаратів, спрямованих на розчинення каменів, а також їх виведення з організму. Крім цього, дуже важливо дотримуватися дієти, призначену лікарем.\nДуже важливо виявити, яке саме захворювання супроводжувало розвитку уретриту. Якщо діагностика показала наявність циститу або пієлонефриту, необхідно направити всі сили на усунення цих захворювань.\nПри запаленні сечоводу лікарі призначають уросептіческіе, протизапальні та антибактеріальні засоби. Якщо клінічна картина уретриту включає в себе інтоксикацію організму, потрібно внутрішньовенне введення розчинів солей і глюкози, а також прийом ентеросорбентів і сечогінних препаратів.\nЧи не консервативне лікування може бути ефективним, в таких випадках застосовується хірургічне втручання. Наприклад, якщо зрощення тривалий час знаходиться в сечоводі при сечокам'яній хворобі, проводиться видалення частини сечоводу з метою відновлення прохідності.\nPrevious Post: Лікування сколіозу хребта: вправи, масаж, лікувальне плавання, мануальна терапія\nNext Post: Як очистити лімфу в домашніх умовах: чистка без препаратів


Комп'ютер з військовими секретами продали на eBay за 30 доларів — Цікaвинки — tsn.ua\nКомп'ютер з військовими секретами продали на eBay за 30 доларів\nКомп'ютер з військовими секретами продали на eBay за 30 доларів\nНа інтернет-аукціоні eBay у Великобританії продали комп'ютер, на жорсткому диску якого містилася інформація про операції британських військових в Афганістані.\nЖитель Великобританії, що купив на інтернет-аукціоні eBay старий ноутбук, виявив на жорсткому диску комп'ютера інформацію, що стосується операцій британських військових в Афганістані.\nНа жорсткому диску, зокрема, містилися відомості про чисельність збройних сил і про розташування постів в афганському місті Гільменд, списки боєприпасів на складах та інформація про патрулі. При цьому для отримання доступу до файлів навіть не був потрібен пароль.\nВартість комп'ютера Toshiba Satellite A30 на eBay при цьому складала всього 18,87 фунта (близько 30 доларів США). Це пояснювалося тим, що машина була по суті в неробочому стані. Проте новий власник ноутбука вилучив з нього жорсткий диск і підключив накопичувач інформації до іншого комп'ютера.\n"До мене відразу дійшло, що такі штуки не повинні продаватися на eBay. Стає трохи страшно, коли замислюєшся про те, що комп'ютер міг потрапити до рук будь-кого", - розповів покупець. Сам жорсткий диск він вирішив здати представникам міністерства оборони.\nБуло встановлено, що попереднім власником ноутбука був офіцер британських збройних сил Роберт Сагден. За його словами, він був упевнений, що ніяких відомостей на жорсткий диск не збереглося. Сагден нібито в профілактичних цілях навіть завдав комп'ютеру ушкодження молотком, а потім викинув його.\nБританці представили чотиривимірну рекламу, яка нападає на глядача


Лукашенко назвав Крим “російським” та збирається його відвідати разом з Путіним – NizhynNEWS\nГоловна/Україна і світ/Лукашенко назвав Крим “російським” та збирається його відвідати разом з Путіним\nСамопроголошений президент Білорусі Олександр Лукашенко назвав тимчасово окупований український півострів Крим “російським”.\nПро це він заявив в інтерв’ю одному із російських пропагандистських каналів.\nЗа словами Лукашенка, Крим був нібито “де-факто російським” і до так званого референдуму, а після нього став “де-юре російським”.\nПісля такої заяви Лукашенко попросив президента Росії Володимира Путіна про “спільну поїздку” до тимчасово окупованого Криму. Він навіть заявив, що між ним та російським президентом вже існує така домовленість. За словами самопроголошеного президента, цей візит буде означати його визнання Криму “російським”.\nОкрім самої окупації Лукашенко визнав так звану законність нелегітимного референдуму на півострові у 2014 році.\nСамопроголошений президент Білорусі сказав, що впевнений, що має право на відвідування тимчасово окупованого Криму.\nУ серпні 2021 року Лукашенко влаштував прес-конференцію, під час якої заявив, що готовий переступити через Будапештський меморандум та визнати законність окупації Криму Російською Федерацією.\nРеакція МЗС України була миттєвою – відомство викликало тимчасово повіреного у справах Білорусі в Україні Кіріла Камишева, щоб висловити йому рішучий протест у зв’язку із неприпустимими заявами Лукашенка.\nТам додали, що готовність визнати російський суверенітет над тимчасово окупованим українським півостровом – рівнозначно співучасті у злочині Кремля проти територіальної цілісності і суверенітету України.\nНещодавно стало відомо, що Білорусь та РФ планують провести спільні навчання біля північних кордонів України. Ця інформація викликала занепокоєння серед чиновників багатьох країн світу.\nРечник Міноборони США Джон Кірбі закликав Білорусь та Росію припинити дестабілізацію на кордонах. За його словами, країнам необхідно уникати агресивних дій на тлі міграційної кризи та нарощування військ РФ біля території України.\n#Росія Анексія Криму Білорусь Крим Олександр Лукашенко Російська агресія Україна


Не випадковим є те, що філософія права як частина загальної філософії започаткувала теорію держави і права, перетворилася на методологічне підґрунтя юриспруденції завдяки дослідженню глобальних державно-правових категорій (насамперед категорії «право»). Однак філософія права не займається практичним вивченням основних закономірностей держави і права. Вона не підмінює собою теорію, покликану здійснювати аналіз емпіричного матеріалу, що міститься в історично сформованих нормах права, у переплетінні випадкового і необхідного в правовій дійсності, у порівнянні правових систем держав. Філософія права зосереджується на методологічному аспекті пізнання правових явищ і процесів, вивчає їх з філософської точки зору. Можна сказати, що філософія права - це система знань про фундаментальні принципи буття права, про онтологічну природу права, його людську і соціальну сутність. Центральною частиною, фундаментом філософії права є філософія прав людини.\nЕкономічна теорія і теорія держави і права. Економічна теорія вивчає систему виробничих відносин, організацію господарського життя, поведінку індивідів та інститутів, що займаються виробництвом, обміном і споживанням товарів і послуг. Теорія держави і права використовує положення і висновки економічної теорії, у тому числі такі її категорії, як виробничі відносини, продуктивні сили, власність, статутний капітал та ін. Якщо предмет економічної теорії охоплює закономірності економічних явищ, то предмет теорії держави і права - закономірності державних і правових явищ. Між цими науками існують тісна взаємодія, взаємопроникнення, взаємовплив. Економічні відносини потребують найадекватніших собі державно-правових інститутів. Інститути держави і права, виникаючи у відповідь на економічні потреби, самі виступають важливим чинником формування соціально-економічних відносин.\nСоціологія і теорія держави і права. Соціологія - наука про суспільство в цілому та окремі його структури, соціальні групи, про соціальні процеси, закономірності індивідуальної та групової поведінки. Об'єктом соціологічного дослідження є всі соціальні явища, у тому числі державно-правові. Будучи засобом пізнання держави і права, соціологія завдяки цьому поглиблює свій власний предмет. Теорія держави і права використовує результати соціологічних експериментів для підвищення соціальної ефективності норм права, засобів удосконалення державного апарату, пізнання причин і умов правопорушень, вивчення рівнів правосвідомості, соціальної структури та ін. На стику цих наук утворилася соціологія права як наука про соціальні умови існування, розвитку і дії права.\nПолітологія і теорія держави і права. Політологія досліджує політику - діяльність і відносини у здійсненні влади в суспільстві, а також закономірності функціонування і розвитку політики і політичної влади, політичних інтересів, відносин, свідомості, діяльності. Об'єкт політології - політичне життя суспільства в різних проявах, діяльність держави та її органів, політичних партій, політичних і громадських організацій, поведінка людей тощо. Питань права політологія торкається менше (лише при вивченні методів досягнення влади праву відводиться першорядне місце), а питання держави, співвідношення цивільного суспільства і держави, людини і держави в ній посідають значне місце. Проте їх вивчення відбувається з точки зору політичної,\nСоціальна психологія і теорія держави і права. Соціальна психологія (від грец. psyche - душа, logos - вчення) вивчає закономірності, механізми і факти психічного життя людини, соціальної групи, суспільства, її увага зосереджена на закономірностях поведінки людей, обумовленої їх належністю до соціальних груп. Досягнення соціальної психології враховуються теорією держави і права при вивченні правосвідомості, ефективності впливу права на поведінку людей і т. ін. Соціальна психологія допомагає теорії держави і права узагальнювати результати практичної діяльності державно-правових інститутів (насамперед інститутів управління), поведінки посадових осіб і громадян за допомогою виявлення соціально-психологічних механізмів. На стику соціальної психології і права успішно розвивається правова психологія, яка вивчає психічні закономірності практичної юридичної діяльності.\nІнформація, релевантна "§ 5. Теорія держави і права в системі суспільних наук"\nтеорії держави і права § 2. Предмет теорії держави і права § 3. Функції теорії держави і права § 4. Метод теорії держави і права § 5. Теорія держави і права в системі суспільних наук § 6. Теорія держави і права в системі юридичних наук Розділ II ТЕОРІЯ ДЕРЖАВИ Глава 3 ПОХОДЖЕННЯ ДЕРЖАВИ § 1. Основні теорії походження держави § 2. Загальні закономірності виникнення держави § 3. Ознаки держави, що\nтеорії права, у галузевій правовій і спеціальній літературі щодо розуміння загальних і галузевих правових принципів висловлені певні міркування. З точки зору лінгвістики принцип у перекладі з латинської означає "початок", "основа", що передбачає основне, вихідне положення будь-чого: теорії, світогляду, науки тощо. У філософії, філології, логіці, психології, етимології принцип розглядається як\nтеорія держави і права, історія держави і права та ін.); - державознавчі (державне право, адміністративне право та ін.); - цивілістичні (цивільне право, цивільний процес, господарський процес, сімейне право та ін.); - криміналістичні (кримінальне право, кримінальний- процес, виправно-трудове право та ін.). Окреме місце посідають науки, які вивчають такі, що реалізують право, відносини між\nтеорія держави і права? Вже підкреслювалося, що спочатку з'явилися галузеві науки. Поступово йшов процес поділу юридичних наук. Чим більш поглиблювалася їх диференціація, тим більшою була потреба у зустрічному процесі - об'єднанні знань. Інтеграція знань передбачає поглиблення думки в природу явищ, а диференціація - її збагачення. Потреби суспільної практики викликали необхідність концентрації\nтеорії та практики // Право України. - 1999. - № 9. 105. Сурілов А.В. Основи загальної теорії держави і права. - Оде са: Одеський університет, 1995. 106. Таможенное законодательство Украины (Сборник норматив ных актов с изменениями и дополнениями по состоянию на 20 апреля 2000 г.). - X., 2000. 107. Трещетникова Н.Ю. Правовые институты чрезвычайного ре жима в Польше // Право и экономика. - 1997. -\nтеорія узгодження воль держав, що лежала в основі радянської доктрини міжнародного нормотворення. Оскільки переважне число норм міжнародного права створюється державами, що виступають у якості основних авторів міждержавної системи, цю теорію для стислості звичайно називають теорією узгодження воль держав, маючи на увазі, що її положення відносяться і до створення міжнародно-правових норм іншими\nтеорії судових доказів, законів логіки і положень психології; 3) організаційна діяльність, спрямована на забезпечення планомірного розслідування окремих видів злочинів на підставі нормативних приписів, рекомендацій з наукової організації праці (НОП); 4) оперативно-розшукова діяльність, що проводиться уповноваженими законом органами з виявлення та розкриття злочинів; 5) профілактична\nтеорією права, конституційним правом, кримінальним правом, криміналістикою, оперативно-розшуковою діяльністю. Загальна теорія права відіграє щодо всіх галузей права методологічну роль. Вона розробляє теоретичні положення щодо загального розуміння понять, норм права, механізму правового регулювання, тлумачення норм права тощо, які є вихідними для окремих галузей права, в тому числі й


Італія не змогла виграти в Хорватії — 1:1 (ВІДЕО) / июнь / 2012 / Новини / UZHGOROD.in - Закарпатський інформаційно-діловий портал\n15 червня 2012 10:05 13914747 015224\nУ четвер, 14 червня, в Познані матч другого туру Євро-2012 між комманда групи C Італією і Хорватією почався поперемінним володінням м'ячем обох збірних, і лише під кінець тайму приніс Італії перевагу. Але вже в другому таймі хорвати не залишилися в боргу, зрівнявши рахунок — 1:1.\nДесь із середини тайму активізувалися і «картаті», намагаючись доставляти м'яч у штрафну після флангових атак. На 27-й хвилині Срна виконує стандарт від правого кута штрафний, але невдало — потрапляє в захисника італійської збірної. Після кутового справа хорвати пробивають головою. Але нічого складного для Буффона.\nСерія атак підходить до свого логічного завершення. Чого не зробив Клаудіо Маркізіо хвилиною раніше, виконав за нього Пірло, ідеально виконав «стандарт» — поблизу від кута штрафний з лівого флангу. Прямим ударом він перекидає м'яч через стінку і посилає його в ближню «дев'ятку». Стіпе Плетікоси не може спіймати м'яч вже навіть за лінією воріт. Тут воротар навряд чи міг допомогти, удар був дуже класний.\nУ середині другого тайму така тактика дала користь — на 72-й хвилині після навісу з лівого флангу на дальній кут воротарського Джорджіо К'єлліні втрачає позицію і пропускає м'яч, який дістається Маріо Манджукічу, який приймає м'яч і б'є в падінні. Той з кута з метрів трьох потрапляє в ближню штангу, від якої м'яч залітає в сітку — гол!\nТеги: Італія, Хорватія, Євро2012, матчі


Перший прикорм. Як приготувати краще?\nУ сучасних складних екологічних умовах педіатри рекомендують використовувати в дитячому меню спеціальне "банкове" харчування перевірених і надійних виробників, в ідеалі з початку введення прикорму (4-6 місяців) до півтора-двох років з поступовим переходом на загальний стіл до трьох років.\nДітям потрібно їсти кашу. Чому? Чим вона корисна? З якого віку давати її маляті? Нарешті, на що потрібно звернути увагу, купуючи спеціалізовані дитячі каші в магазині?\nКоли і як можна переводити дитину на дорослу їжу? Звичні рекомендації по термінах введення прикорму, продуктам та їх кількості сьогодні змінюються.\nНу ось, пройшли перші тривоги і переживання пологів, довгоочікуваної зустрічі з малюком, першого прикладання до грудей, першого «Агу!», першого перевороту на бочок і такої самої доброї і бажаної посмішки. Ви вже активно гуляєте на вулиці, з величезним інтересом розглядаєте такі великі і чудові навколишні предмети, назви яких здаються дивовижними. Ви вже так подорослішали, що самостійно сидите (ну, відверто кажучи, похитуючись, дуже боязко, але самостійно, з оченятами повними захвату).\nПриготування прісного (кальцинованого) творогу\nКрім молока, вам буде потрібен розчин хлористого кальцію, який можна купити в аптеці. На 300 мл. молока - приблизно 3 мл. препарату.\nПриготування кислого творогу без закваски\nДля приготування 50 гр. творогу вам буде потрібно близько 250-300 мл. кефіру.\nПриготування кислого творогу з закваскою\nНа 1 літр молока вам знадобиться 50-75 гр. кисляку або сметани для закваски. Молоко потрібно прокип'ятити і остудити до температури 35-40 ° С. Кип'ятіння в даному випадку використовується як стерилізація, щоб у молоці нерозвивалися побічні бактеріальні культури. Остудити молоко потрібно, щоб живі бактерії закваски не загинули. У остуджене молоко додаємо закваску і залишаємо його на деякий час в теплому місці, поки молоко не придбає консистенцію кисляку. Прокисле молоко нагрівають до відділення сироватки. Для того щоб творог вийшов ніжним і смачним, нагрівати молоко краще на водяній бані.\nВведення творогу - один із ступенів малюка по дорозі до "дорослої" їжі. Що ж являє собою цей продукт, чим він корисний і як краще познайомити з ним крихітку?\nКоли ваш малюк освоїть страви з овочів, каші, сир і м'ясо, настане пора познайомити його і з рибними продуктами. Як і в якому віці це краще зробити?\nМ'ясо: перше знайомство\nВсім відомо, що м'ясна їжа є основним джерелом білка і безлічі інших корисних речовин, необхідних зростаючому організму крихти. Тому батьки грудничка задаються питанням: коли можна вводити цей продукт в раціон дитини та з чого краще почати?\nСторінка 3 з 6 << < 1 2 3 4 5 6 > >>


Репортажи пользователей сайта Korrespondent.net - У Львові вдруге відбудеться Кубок Лева-2013 з Автомобільного слалому | Korrespondent.net\nУ Львові вдруге відбудеться Кубок Лева-2013 з Автомобільного слалому\nАтракція для любителів драйву відбудеться у Львові на протязі 2013р. Так на території Львова вдруге пройде відкритий чемпіонат з Автомобільного слалому «Кубок Лева 2013». Даний захід проводить Громадська організація «Автомобільний клуб «Мотор Груп». Детально про плани та надії розповів організатор змагання та керівник Автомобільног клубу Юрій Потюк:\nКореспондент: Юрію, що таке «Кубок Лева 2013» і як мете його проведення?\nЮрій Потюк: Кубок Лева 2013 – це багато етапне змагання з класичного автомобільного слалому, яке буде проводитися на теренах Львова в друге. Основна мета даного змагання є залучення молоді до заняття спортом, а саме автомобільним слаломом.\nКореспондент: Так, що таке автомобільний слалом?\nЮрій Потюк: Автослалом - це перегони на час по розміченій території. Його придумали для стимулювання підвищення навиків керування автомобілем, як професійних так простих водіїв. Вони є таким собі першим кроком в автомобільний спорт.\nКореспондент: Але відомо, що картинг є першим кроком. Чому Ви важаєта саме слалом, а не картинг першим кроком?\nЮрій Потюк: Що таке картинг? Це перші навики керування автомобілем. Причому карти – це відкрито колісні засоби, які не мають ні кузова нічого. Цей спорт буде першим і основним для людей, які збираються виступати в так званих відкрито колісних видах автоспорту таких, як Формула 1 і інших. Автослалом – це перегони на стандартних автомобілях з кузовом. Ну може не зовсім стандартних але все таки з кузовом. Такі автомобілі поводять себе зовсім інакше ніж карти. Саме із слалому багато людей переходять в раллі. Саме слалом є цим першим кроком в їх кар’єрі.\nКореспондент: Все ж таки повернемось до Кубку Лева. Що такого особливого Ви приготували в цьому році???\nЮрій Потюк: Кубок Лева 2013 пройде в п’ять етапів. За підсумками якого будуть визначені кращі слаломісти. Учасниками даного дійства будуть не тільки Львівські пілоти, а ми впевнені, що за цей кубок поборються представники інших міст України таких, як Вінниця, Івано-Франківськ, Тернопіль. Що буде виділяти Нас від інших так це якість проведення етапів. Ми вже давно говоримо про те що авто змагання повинні відбуватися, якісно та широким розголосом в ЗМІ. Адже це дасть можливість приходу приватного бізнесу в це й спорт, без якого неможливо розвиватися. Це така собі інвестиція в здоров’я нації.\nКореспондент: Хто підтримує – цей захід?\nЮрій Потюк: Ми впевнені, що в друге нас підтримає депутатський корпус Львівської міської ради, а саме постійна депутатська комісія із спорту. Відповідне прохання ми вже скерували чикаємо тільки рішення. Організацій вже домовлено з будівельними компанією. Багато в чому Нам допомагає мій брат Максим Потюк. Також активно працюємо над залученням спонсорів.\nКореспондент: Де можна буде знайти інформацію про заходи?\nЮрій Потюк: Сама оперативна інформація буде в нас на сайті АК «Мотор Груп» (ред.. www.motor-group.org.ua). Крім того на сайтах інших автомобільних клубів та в ЗМІ.\nТЕГИ: автомобили,Львов,Автослалом,Кубок Лева 2013\nУ Львові в друге відбудеться Кубок Лева 2013 з Автомобільного слалому


Дитина може терти свої оченята, бо хоче спати. Це цілком нормально. Багато діток перед сном починають терти не тільки оченята, але також носик або вушка. Ще однією причиною може бути прорізування зубів. Занепокоєння в яснах віддає на очі, вушка і носик, тому малюк починає їх терти.\nДіти також труть оченята, коли вони у них сверблять. Свербіж в очах – ознака явищ кон’юнктивіту. Його може викликати порошок, вірусна інфекція і т.п. Точну причину повинен визначити лікар – педіатр або окуліст. Далі він призначить промивання або випише краплі. Будь-яка самодіяльність у питанні очей неприпустима, оскільки це занадто ніжні й тендітні освіти.\nДитина також може терти очі, коли в них потрапляє пил або смітинка. Він відчуває неприємні відчуття – тяжкість у віках, присутність чужорідного тіла, печіння або свербіж. Малюк хоче від них позбутися і починає терти очі руками. Така реакція на подразники досить небезпечна, оскільки дитячі руки не можуть бути ідеально чистими, і є ризик занести в очі інфекцію.\n. Попадання інфекції загрожує різними запальними захворюваннями – кон’юнктивітом, дакріоциститу, ячменем або блефаритом.\nПромивка очей – це нескладна процедура, для якої вам потрібно очна піпетка і тепла кип’ячена вода. Для промивання можна також використовувати відвар ромашки, чорний байховий чай (слабозаваренний), відвар очанки або настій з корінням алтея. Дитину слід укласти на спину і закопувати рідина у внутрішній кут ока. Далі повертайте голову малюка, щоб рідина витікала з зовнішнього кута. Потім приступайте до промиванні іншого ока. Після закінчення процедури дитина повинна полежати близько 30 хв. із закритими очима.\nЧому дитина весь час запитує мене «Чому?»?