Асканія-Нова: перший степовий заповідник • Ukraїner\nЗахист природи Приазов'я\nАсканія-Нова — справжнє диво не лише Приазов’я, а й усієї України. Це найстаріший степовий біосферний заповідник планети та найбільша європейська степова заповідна територія. У тутешніх екосистемах налічується більше 500 видів вищих рослин і понад 3 тисячі видів тварин. У 1984 році рада ЮНЕСКО внесла Асканію до списку еталонних територій планети.\nЗa усіма цими титулами – титанічна праця багатьох людей: починаючи від засновника і до тих, хто опікується заповідником сьогодні, а також низка питань, що потребують негайного вирішення.\nНаріжний камінь заповідника Асканія-Нова заклав нащадок німецьких колоністів, барон Фрідріх Фальц-Фейн у 1874 році. Після того, як 17-річний Фрідріх, що змалечку цікавився природою, успішно склав вступні іспити до гімназії, батьки вирішили нагородити сина за старання і подарували йому вольєр для птахів. Далі на їхньому подвір’ї почали з’являтись і степові тварини.\nЗгодом, вже подорослішавши, Фрідріх помітив, що вівці, яких він тримав на продаж, знищують степову рослинність у регіоні та загорівся бажанням зберегти ділянку степу в природному стані. Так хобі переросло у справу життя. У 1898 році Фальц-Фейн першим у світі вилучив з господарського використання частину своїх угідь та оголосив про відкриття заповідника. Із майже 5 тис га загальної території помістя, залишилось лише 3 тис га орних земель.\nПрактично всі прибутки від продажу овець та хутра поміщик витрачав на розвиток свого заповідника. За перші 25 років йому вдалося привезти сюди кенгуру, страусів, австралійських ему та тибетських яків. І вперше у світі сюди доправили коней Пржевальського.\nПрогулянка Асканією-Новою — не маршрут одного дня. Величезна територія заповідника займає 33 тис га. Тут можна пересуватись пішки чи автомобілем у супроводі спеціалістів. Директор заповідника Віктор Гавриленко застерігає:\nВольєрний комплекс Асканії-Нової зараз не у вільному доступі. Він складається із величезних загонів по 6–12 км2 і екскурсії для широкого загалу тут не проводять.\nЗоопарк Асканії на час свого заснування вважався зоопарком майбутнього, адже тварини тут живуть в умовах дуже наближених до дикої природи. Віктор розповідає:\n— Тут можна досліджувати поведінку тварин, не їдучи, скажімо, кудись у Південну чи Центральну Африку, чи Північну Америку. Тварини можуть піти на контакт з нами.\nІз екскурсіями у дендрологічний парк в Аксанії дещо простіше. Площа парку становить 50 тис га. Це — режимна територія. Сюди відвідувачі можуть потрапити лише у супроводі екскурсоводів. Асканійський дендропарк створений у безводному степу, практично непридатному для вирощування деревних рослин. Саме тому парк нерідко порівнюють з оазисом у пустелі.\nУ дендропарку можна не лише помилуватись красою природи, а й доторкнутись до історії. Віктор показує нам одну з місцевих збережених історичних пам’яток:\n— Ця школа стоїть тут ще з 1829 року. Тут ми хотіли провести табір міжнародних волонтерів разом із посланцями із Кеттена.\nДикі коні Пржевальського\nВеликий Чапельський Під — обгороджена ділянка заповідного степу площею 24 тис га. Тут більшу частину року перебувають табуни диких копитних тварин на вільному випасі: коні Пржевальського, бурчеллові зебри, різні види антилоп, зебр тощо. Віктор сміється, що на огорожах — подвійні замки, адже тварини навчились їх відмикати.\nНа території Чапельського Поду мешкає найчисленніша у світі група коней Пржевальського. Тварини з’явились тут у 1899 році. Фрідріх Фальц-Фейн дуже хотів повернути дикого коня в степи України. Саме звідси ці тварини потрапили до Європи, а потім і до інших країн світу. На початку 60-х років минулого століття коні Пржевальського зникли з середовища дикої природи. Проте в Асканії-Новій їх продовжували розводити:\n— Де б ви ще отак походили? Це справжні дикі коні! Коли я приймав заповідник у 1990 році, у нас було 130 коней. Зараз — 67. Ми зупинили розмноження, оскільки у нас досить значне навантаження з іншими видами копитних тварин.\nУ 1998 році працівники біосферного заповідника розробили «Програму створення природної популяції коней Пржевальського в зоні Чорнобильської АЕС» і частину коней відвезли туди. Також чималу кількість представників цього рідкісного виду тварин Асканія-Нова віддала до заповідників по всьому світові.\nДиректор переконує, що якби ці тварини користувалися відповідним попитом, не виникло б труднощів збільшити їх чисельність. Проте на сьогодні загрози зникнення цього виду немає.\nКоні Пржевальського унікальні тим, що вони надзвичайно адаптовані до життя у дикій природі:\n— Ось, бачите, захисна споруда з очерету. Цього достатньо, щоб коні цілорічно жили тут під відкритим небом.\nВіктор стверджує: якщо тварини розмножуються, то це свідчить про те, що для них створено відповідні умови.\nВражають своїм різноманіттям птахи, що гніздяться на території заповідника, або зупиняються тут під час сезонних міграцій. Тут є білі та чорні лебеді, фламінго, журавлі, сірі куріпки, степовий орел. У вольєрах живуть африканські страуси, ему, нанду, дрохви, фазани, павичі, папуги тощо.\nДиректор хвалиться, що у заповіднику збереглись коричневі огари — вид, занесений до Червоної книги України. В Україні їх залишилось 32 пари. До вимираючих видів тварин та птахів Віктор ставиться з особливою турботою.\n— Що робити з природою, яка створила для нас середовище існування? Де б люди не жили — на Півночі чи на Півдні — все рівно вони здійснюють свій вплив на навколишнє середовище. І наскільки ми зуміємо людей виховати шанобливо ставитися до середовища, залежить майбутнє наступних поколінь.\nЯк американський вид бикових потрапив до України? Через те, що у США кілька століть тому бізони були під загрозою зникнення, Фрідріх Фальц-Фейн вирішив взяти частину цих тварин із їхнього природного середовища існування до Асканії. Тут вони прижилися і почався приріст популяції. Справу було зроблено. У США тим часом прийняли антибракон’єрські закони, а стадо американських бізонів, завезене Фальц-Фейном до України, так і залишилося єдиним у Європі.\nЗрошування — особливо гостра проблема у степовому регіоні. На це, за словами Віктора Гавриленка, потрібно багато коштів. Окрему фінансову статтю Асканії-Нової становить система спеціального водопостачання, яку провели територією заповідника за радянських часів, а територією старого парку — ще за часів барона Фальц-Фейна. Проектувальники планували пом’якшити клімат у цій місцевості. Для наповнення водойм та зрошення рослин дендрологічного парку потрібно 1 млн 600 тис кубометрів артезіанської води щороку:\n— У 2017 році Міністерство фінансів виділило нам 12 млн гривень. Звичайно, цих коштів недостатньо для повноцінного функціонування біосферного заповідника.\nАрборетум — колекційний фонд дендрологічного парку, де знаходиться більше 700 видів деревних рослин. Для того, щоб створити високорослим рослинам сприятливі умови у степовій зоні, кожне деревце під’єднали до системи водопостачання. Зрошення проводиться чотири рази на рік, та, вочевидь, цього недостатньо:\n— У певних місцях ми бачимо усихання деревостанів, оскільки там немає належного водозабезпечення. Окрім того сюди віють суховійні вітри зі степу. А в ставках дендропарку, які повинні бути зволожуючим чинником для оточуючого середовища, на сьогодні води немає.\nЗа спостереженнями директора Асканії, в Україні до природи люди ставляться все гірше. Є чимало фермерів та підприємців, що зацікавлені лише в тому, аби зібрати збіжжя. Потім вони починають все випалювати. Це суттєве порушення Кіотського протоколу:\n— Я дуже обурений тим, що ми не можемо зрозуміти, що зберігати людину як біологічний вид можна тільки за тих умов, що ми збережемо середовище існування людини.\nМіжнародна угода про обмеження викидів в атмосферу парникових газів.\nПам’ятник академіку М.Іванову навпроти входу до Інституту тваринництва степових районів «Асканія-Нова».\nПрацівники Асканії-Нової постійно моніторять природні процеси на території заповідника. Степовим видам тварин та комах залишається все менше місця, адже їх витісняють види з інших природних зон.\nГоловною метою Асканії-Нової є збереження степу в його первинному вигляді\nЧерез такі конкурентні взаємодії тварин накопичується степова рослинність, яку ніхто не перетравлює. Віктор дуже переживає, щоб у таких умовах не почались пожежі. Науковці Асканії дуже ретельно відслідковують зміни погоди, адже якщо згорить степ — буде знищено ентомокомплекс:\n— Замість того, щоб ховатися у хату, ми супроводжуємо грозові фронти. Завдяки цьому ми запобігли пожежі минулого року. Зараз продовжуємо безперервно за цим слідкувати.\nВіктор Гавриленко на посаді директора заповідника вже 27 років. Родом він з села Шевченкове Запорізької області. Вирісши на хуторі у сім’ї ветеринара, Віктор пізнав дику природу не за книжкою. Навчався на біологічному факультеті та свою кандидатську дисертацію присвятив проблемам екології. До Асканії Віктор упродовж 12 років працював у молдавському заповіднику Кодри:\n— Я кажу своїм колегам, що серед вас я — найбільш дикий. Ніхто не прожив стільки років за межами населеного пункту, у лісі.\nУ 1990 році Віктора було призначено на посаду директора Асканії-Нової. Він розповідає, що цього дуже хотів також і його тато:\n— Батько каже: «Синок, ото було б ловко, якби тебе перекинули в Асканію!» Це все — як батьківський заповіт, який я послідовно виконую.\nВіктор зізнається, що завжди хотів займатись заповідною справою. Перейнявши батьківські знання про степ, попрацювавши у лісі та постійно переймаючись станом екології в Україні, Віктор стверджує, що найповніше зміг себе реалізувати саме тут — в Асканії-Новій:\n— Я все ніяк не можу насититись природою. Стільки років працюю у цій сфері і не можу зупинитись.\nВіктор згадує, що Асканію довелось у багатьох аспектах приводити до ладу. Природоохоронні підрозділи були відокремлені та конфліктували між собою. Було тут і браконьєрство:\n— Пам’ятається, у 1993 році ми піймали двох браконьєрів. Рушниці видрали, але їх не змогли затримати. Один з них кинувся до нашої машини, вхопив мій пістолет та націлив дуло на мене. Він був заряджений, але курок — опущений. Я це знав. Підійшов до того чоловіка і кажу, щоб поклав зброю туди, де взяв. Він не витримав мого погляду, кинув пістолет і — тікати. Потім ми звернулись до міліції, та не знайшли нікого.\nУ 1989 році заповідник отримав статус юридичної особи. Вся наукова діяльність була зосереджена в Інституті тваринництва, у заповіднику ж діяли лише природоохоронні підрозділи. Після розпаду Радянського Союзу, працівники Асканії-Нової створили проект закону «Про Природно-заповідний фонд України». У червні 1992 року Верховна Рада прийняла цей закон. Віктор каже, що таким чином його команда забезпечила правовий розвиток природоохоронної справи в Україні.\nВіктор Гавриленко захоплюється також науковою фотографією. Фотоапарат завжди тримає під боком, адже нагода зробити гарне фото може трапитись будь-якої миті. Своїх «улюбленців» Віктор романтизує. Він показує нам сайгака, який відбився від стада:\n— Ні, ви знаєте, він цілком нормальний хлопець, але відлюдник. Такі є і серед людей — ті, які не люблять товариства. От бачите, завдяки тому, що я не погнав цю тваринку, вона буде знати і далі, що ця машина звірів не ганяє. Якщо треба показати майстер-клас, як треба ловити тварин, то я сяду на іншу техніку.\nЗгідно із законом, Віктор може претендувати на посаду директора Асканії-Нової ще на один термін. Кандидатів, що могли б його замінити, за словами Віктора, поки небагато. Та все ж доведеться обирати:\n— Це буде конкурс на підставі закону «Про науку та наукову діяльність». Сьогодні у заповіднику працюють люди, які здатні продовжити нашу справу. Я кажу «нашу» — не «мою». Бо я теж є продовжувачем тієї справи, яку започаткував Фрідріх Едуардович Фальц-Фейн.\nНа сьогодні у штаті заповідника 273 працівники. Науковців з них – лише 18. Віктор стверджує, що тільки підтримуючи науку можна зберегти такий український природничий скарб, як Асканія-Нова:\n— Життя не стоїть на місці, воно надзвичайно швидко змінюється. Час плине дуже динамічно, працювати потрібно безперервно. Це стосується і природи — у жодному разі не можна стояти на поглядах початку 20 століття. Ми сьогодні повинні працювати над системою збереження біологічної різноманіття.\nАсканія-Нова — це місце, де можна відчути усю первинну красу природи. За словами Віктора Гавриленка, у заповіднику красиво у будь-яку пору року: кожна має свій колір, запах та атмосферу. І, на його думку, тільки завдяки послідовному та постійному спілкуванню із природою можна досягти гармонії.\nТа не заповідником єдиним. Чим іще цікавий регіон Приазов’я, які тут живуть ентузіасти, закохані у свою справу, та якою ми ще побачили Асканію-Нову дивіться у нашому відеоблозі.


Демократична Україна - Хіба ж можна добровільно йти у ярмо...\nВи тут: Головна >> Iншi розділи >> Грані історії >> Хіба ж можна добровільно йти у ярмо...\nП'ятниця, 12 Жовтень 2018 10:42\nХіба ж можна добровільно йти у ярмо...\nІван Богун — одна з найяскравіших постатей часів національно-визвольної боротьби українців проти польської шляхти.\nВідзначався особистою хоробрістю і військовим талантом, його любили козаки і смертельно ненавиділи вороги.\nВін був найближчим соратником Богдана Хмельницького, але противився союзу з Росією, називаючи його «ярмом для українців на цілі століття».\nДата і місце народження — невідомі...\nІсторики досі не можуть їх установити: за одним із припущень він був сином українського шляхтича Федора Богуна і народився близько 1618 року.\nУсі сучасники, у тому числі польські, описують його як високоосвічену людину, розумну та хитру, яка мала неабияку хоробрість та талант полководця.\nПереконливим аргументом на користь цих тверджень може бути Берестейська битва 1651 року — в ній Богун командував невеликим загоном.\nТоді протягим двох днів перевага була на боці козаків. Проте у вирішальний момент, коли, здавалося, від козацької шаблі ось-ось поляже останній ворог, удача їм зрадила: поляки зібрали всі залишки своїх сил та вдарили по лівому флангу, який тримали татари.\nТі ганебно втекли з поля бою, залишивши козаків наодинці з поляками. Богдан Хмельницький почав наздоганяти татар, сподіваючись напоумити союзників і повернути назад. Та вони не тільки не повернулись, а й захопили гетьмана у полон...\nКозаків, які звикли бачити «батька Хмеля» серед своїх лав у найскладніші моменти, охопила паніка. Але вони швидко оговтались і обрали своїм ватажком Івана Богуна, за наказом якого бої продовжилися.\nПроте сили були нерівними: поляки, зважаючи на переважаючу чисельність війська, оточили козаків із трьох сторін. Правда, і самі зазнали великих втрат. Тож почалися переговори.\nПольські шляхтичі вимагали, щоб козаки склали зброю та прапори, а також здали своїх воєначальників. Ці умови, звісно, не сподобалися Богуну і він, усіляко затягуючи переговорний процес, почав шукати вихід із безнадійної, здавалось би, ситуації.\nІ знайшов: козаки стали поширювати чутки, що нібито Хмельницький разом із Гіреєм — татарським ханом — ось-ось мають повернутися, розпочавши наступ. А щоб поляки більше повірили в це, наказав створити у козацькому таборі атмосферу свята — грати на литаврах та сурмах.\nОскільки татари могли прийти на допомогу лише з боку ріки, то поляки відправили туди значні сили, залишивши у своєму таборі кілька сотень вояків, яких козаки і перебили...\nЗрозумівши, що їх обдурили, поляки вирішили збудувати дамбу, щоб затопити та знищити козацький табір. Проте полковник Богун не здався: змайструвавши переправу, козаки вирвалися з польського оточення.\nОсь як описав цей процес Павло Загребельний у своєму романі «Я — Богдан», провівши багато часу як у радянських, так і в польських архівах:\n«Вночі... козаки почали утрамбовувати болото. У хід пішло все, без чого можна було обійтися: вози, шатри, кожухи, хутра, попони, посуд і т. п. За ніч велика частина козацького війська переправилася».\nІван Богун — вінницький полковник\nТак і досі називають Богуна. Пояснення просте: багато переможних боїв він провів саме у цьому подільському краї. Наприклад, талант козацького воєначальника проявився тоді, коли його загін вирушив назустріч польському магнатові Лянцкоронському, який рухався у напрямку Вінниці із загоном добірної кінноти.\nЗійшовшись у бою на березі Південного Бугу, після нетривалої сутички козаки в удаваній паніці почали відступати до монастиря, який розташовувався на протилежному березі ріки. Поляки так захопилися переслідуванням богунців, що й не помітили, як їхня кіннота опинилася на скованій морозом річці.\nАле посеред Бугу їх чекала заздалегідь підготовлена пастка — прорубані перед боєм ополонки, старанно притрушені сіном і снігом. Опинившись на цьому «мінному полі», кінна шляхта почала провалюватись у воду. Лянцкоронський, за свідченням сучасників, тоді дивом урятувався від смерті...\nАле на цьому, як стверджує письменник Олександр Дмитрук — активний дослідник життя уславленого полковника і автор історичного роману «Іван Богун — полковник», сюрпризи для нападників не закінчилися:\n«Захисники міста заздалегідь облили вали водою, і коли розлючені жовніри пішли на штурм, то ковзалися на них, як діти на гірці. Кілька разів вони ішли на приступ валів, але відкочувалися назад.\nТоді частина каральної експедиції вирішила вдарити біля села Якушинці. Але й тут наразилися на люту відсіч потужних козацьких загонів, до яких входили і селяни. Деякі дослідники облогу Вінниці називають першою козацькою обороною, що не здолав ворог».\nНавесні 1653-го загони Богуна виступили проти армії Стефана Чарнецького, який, захопивши Липовець, Погребище та інші подільські міста, рухався в глиб України. Маючи значно менші військові сили, Богун відступив на територію Брацлавщини.\n21 березня поляки оточили місто, відразу приступивши до штурму, та козаки відбили атаку. Наступні спроби захопити Брацлав теж не увінчались успіхом. Проте розлючений Чарнецький не полишав намірів увійти до міста і поквитатись із козаками, та, діставши важке поранення, на деякий час утратив контроль над своїм військом.\nБогун, скориставшись цією ситуацією, непомітно вивів більшість козаків із міста. Опинившись за межами населеного пункту, частина козаків переодяглась у завчасно припасений татарський одяг і атакувала ворога. Інша частина на чолі з Богуном ударила з тилу.\nПоляки, побачивши «татар» і розцінивши це як підкріплення, почали втікати. Та незабаром їм надійшла підмога на чолі з гетьманом Калиновським. І знову почався штурм, але безуспішно.\nПольський шляхтич, свідок тих подій, згодом писав:\n«Наші оточили їхні укріплення волами і постійно вартували, але не змогли відрізати від води, кидали в їх стан бомби, але козаки їх гасили. Складалося враження, що їм сам Господь Бог допомагає».\nУ цей час підійшли надіслані Хмельницьким козацькі загони. Дізнавшись про це, шляхта відступила, залишивши весь свій обоз. У подальшому, переслідуючи ворога, полк Богуна брав участь у штурмі Кам’янця-Подільского.\nНіякої дружби з Москвою...\n8 січня 1654 року в місті Переяславі була скликана військова рада, на якій було ухвалено рішення про возз’єднання України і Росії. В літописах, документах тієї пори збереглися свідчення, що вінницький полковник відмовився присягати на вірність московському цареві: на знак протесту навіть поламав шаблю, обстоюючи принцип: «Ні до Варшави, ні до Москви, ні до Стамбула, ні до Бахчисарая».\n— З московитами, хлопці, нам не по дорозі, — говорив він, звертаючись до гетьмана і його найближчого оточення. — Хіба ж можна добровільно йти у ярмо?..\nПісля підписання угоди московський цар Олексій Михайлович і польський король Ян Казимир II намагалися (кожен по-своєму) схилити Богуна на свій бік, даруючи йому грамоти і посилаючи пишномовні листи.\nАле він не бажав змінювати «королівські пута на царське ярмо» і шукав вихід в ім’я об’єднання України. Письменниця Олена Апанович у книзі «Україно-російський договір 1654 року. Міфи і реальність» пише:\n«Категорично не прийняв ідеї Переяславської ради полковник Іван Богун, якого вважали після Богдана Хмельницького козацьким стратегом номер один. Недаремно коронний обозний Андрій Потоцький повідомляв короля, що «Богун із тих козаків, для яких найвищий інтерес — не бути ні під вашою королівською милістю, ні під царем».\nНавіть після возз’єднання України з Росією Польща продовжувала зазіхати на Україну, кинувши, зокрема, свої війська на Поділля. А згодом в Україну вторглись і татарські орди.\nВони, зокрема, оточили Умань, захистом якої керував Іван Богун. Задля порятунку міста Богун звелів обливати вали водою, перетворивши їх на слизькі крижані гори. Доки татари міркували, як обхитрити козаків, на допомогу їм прийшли загони Б. Хмельницького.\nПо смерті Богдана Хмельницького гетьманом України, усунувши від влади його сина Юрка, став Іван Виговський. Він був слухняним ставлеником польської шляхти і намагався схилити на свій бік і Богуна, який користувався серед козаків великою повагою.\nЗазначимо, що Богун підтримував курс Івана Виговського на розрив із Москвою, але не схвалював його надмірної дружби з Варшавою.\nВиговський знав про це, але, зважаючи на авторитет Івана Богуна серед козацтва, не наважувався позбутися його. Натомість оточив польськими шпигунами.\nУ 1662 році під час повстання проти польської влади на Правобережній Україні Богун був заарештований шляхтою та ув’язнений. У 1663 році, організовуючи новий похід на завоювання Лівобережної України, Ян Казимир звільнив Івана Богуна з полону і призначив наказним гетьманом, намагаючись скористатися довірою українців до його імені і заручитись їхньою підтримкою.\nПроте у полковника були інші плани: він замислив скористатися цим призначенням та знищити поляків об’єднаними силами лівобережних козаків та російських військ. Але доля розпорядилась інакше.\nСеред козаків був зрадник, який замість того, щоб передати лист Богуна російському командуючому Ромодановському, віддав його польському королю. 17 лютого 1664 року Іван Богун був заарештований та згодом страчений за вироком військово-польового суду.\nВидатна донька українського народу, щира патріотка України Олена Теліга, виступаючи у 1937 році перед українськими студентами у Варшаві, сказала:\n— Богун був тим героєм, якого неспокійний дух живе і досі і пекучим вогнем вривається в душу молоді. Він був найяскравішим представником типу тогочасних українців, що зі сміхом зустрічали небезпеку, не розв’язували вузли, а розрубували їх, не жебрали, а здобували, що вважали потрібним здобути.\nКонфуцій стверджував: «Часто історію цілих народів, держав творять особистості». І хтозна, якою була б історія України і доля українського народу, коли б у 1654 році Богдан Хмельницький прислухався до думки свого найближчого соратника і не підписав Переяславської угоди?


Киян кличуть на сезонні ярмарки, - де їх шукати\nДешево і смачно: киян кличуть на сезонні ярмарки, - де їх шукати\nУ вихідні киян запрошують на осінні ярмарки\nУ Києві проведуть традиційні ярмарки, на яких можна буде закупитися свіжими овочами, фруктами і молочною продукцією. Про це повідомили в КМДА.\nЯк наголошується, ярмарки триватимуть у вихідні, 19 – 20 жовтня.\nУ суботу, 19 жовтня, на ярмарок підуть жителі Голосіївського району (на вул. Паньківській, вул. Голосіївській, 4-10), Дарницького району (вул. Ревуцького); Деснянського району (вул. Кубанської України, вул. Миколи Закревського); Дніпровського району (вул. Андрія Малишка, 9-19); Оболонського району (вул. Петра Калнишевського, 1-5); Печерського району (вул. Катерини Білокур); Подільського району (вул. Степана Бандери); Святошинського району (вул. Булгакова, 10-13/1); Солом’куп'янського району (вул. Героїв Севастополя, 42); Шевченківського району (вул. Богдана Гаврилишина, 1-17).\nУ неділю, 20 жовтня, ярмарки проведуть для мешканців Голосіївського району (вул. Маршала Конєва); Печерського району (вул. Джона Маккейна); Шевченківського району (вул. Татарська, 32-38).\nНагадаємо, з коноплями – можна: у Києві провели незвичайний ярмарків, - страшний сон копів\nЯк повідомляв раніше Знай.uа, киян кличуть на сезонні ярмарки: "дешево і смачно", - адреси "гарячих точок"\nТакож Знай.uа писав про те, що львів'яні наїлися гарбуза і втомилися бігати: незвичайні розваги зловила камера.\nТеги: Київ ярмарок осінь


Timberland - історія «жовтих черевиків» запис в блозі інтернет магазину взуття Kedoff.net\nTimberland - історія «жовтих черевиків»\nДата публікації: 11 квітня 2013 17:32\nСкажіть, про що ви подумаєте, коли почуєте словосполучення «Жовті Черевики»? Швидше за все, в голові промайне образ, мабуть, найбільш популярних і впізнаваних черевик від Timberland і лише мала частина з читачів згадає про черевики з пісні інопланетянки Жанни Агузарової.Та й чи варто говорити про популярність цього взуття, якщо «жовті черевики», виставлені в Британському музеї дизайну! А це, знаєте, багато чого коштує.\nІсторія цього бренду починається з однієї людини, на ім'я Натан Шварц.Він народився на світ в 1902 році в бідній Одеської сім'ї, яка, незабаром емігрувала до Сполучених Штатів Америки. Зрозуміло, окрилене численними розповідями сімейство, потрапило в не дуже вигідну ситуацію і якийсь час їм буквально доводилося битися за своє життя. Дід і батько юного Натана були відмінними шевцями, так що, його доля була давно визначена. Вже в 1918 році він став підмайстром в невеликий взуттєвої майстерні, де кроїв шкіру, вирізав підметки і зрозуміло, шив взуття.\nВсе своє життя Натан мріяв про запуск власної фабрики, на якій би випускалася його взуття.Протягом 50 років, цей, нікому невідомий швець йшов до своєї мрії, відкладаючи свої останні гроші. Переломний момент у його житті стався в 1952 році, коли на свої накопичення він придбав половину акцій нікому невідомої взуттєвої фабрики в Массачусесте. Через 3 роки, Натан, разом зі своїми синами викуповують цю фабрику повністю, стаючи повноправними господарями. Але по суті, це придбання нічого не змінило, оскільки впродовж ще десяти років, вони ледве-ледве зводили кінці з кінцями, навіть не сподіваючись на подальше прославлення і збагачення.\nАле, всі ми знаємо, якщо щось сильно хотіти, то це може збутися і вся історія компанії круто змінюється в 1965 році, коли була придумана унікальна технологія безшовного з'єднання шкіряного верху і гумової підошви.Це робилося завдяки спеціальному пресу, який також надавав взуття водонепроникність. І ось, в 1973 році, на світ з'являються найперші, на 100% непромокальні, шкіряні черевики, з написом Timberland. Взуття буквально за кілька років стала найпопулярнішою серед представників чоловічих професій, таких як лісоруби, далекобійники і так далі. Через три роки після своєї прем'єри, в 1976 році, продукція бренду виходить за межі Америки і підкорює європейський ринок.\nБагато хто задається питанням, чому ж саме жовті черевики, а не зелені, червоні або сині? Але, що не старайся, обгрунтованої відповіді, чи не знайти.Однак, є кілька версій, відкриває завісу цієї таємниці. Фабрика, яку свого часу купив Натан, виробляла спеціалізовані черевики для лісорубів, а їх яскравий жовтий колір, був впроваджений для безпеки, щоб, наприклад, працівники, які не упустили колоду на ногу. Другу версію висунув син відомого шевця, який розповів, що його батькові було абсолютно наплювати на колір. До речі, на користь першої версії, виступає назва і логотип. Timberland, у перекладі з англійської перекладається як «timber» - деревина і «land» - земля, а на логотипі зображено американський дуб.\nУ кожному разі, коріння жовтого кольору вже десь втрачені.Треба визнати, що саме цей колір і відмінна маркетингова компанія і зробили цю марку впізнаваною і дуже популярною. Саме в такій забарвленням черевики потрапили в Британський музей дизайну. Також, завдяки Марком жовтому кольору, покупцеві можна було запросто показати, що з черевиків, можна абсолютно без проблем, змити будь-який бруд.\nАле, своєї популярності в Європі, бренд зобов'язаний не своїм співробітникам, а ушлому Італійцю, який і зіграв одну з головних ролей у популяризації бренду.Так, в один прекрасний день, на фабриці компанії, з'явився добре одягнений італієць, який хотів купити 900 пар взуття. Шварц сторопів від такого замовлення і навіть роздумував над тим, чи варто продавати такі обсяги, але виконав замовлення і здійснив операцію. Через рік, ця ж людина повернувся. Натан вже злякався, подумавши про те, що він повернувся за своїми грошима і черевики його чимось не влаштували, але після розмови, стало ясно, що італієць повернувся за черговою партією, яка перевершує попередню в кілька разів. Зрозуміло, для того, щоб продати таку кількість взуття, італієць запустив рекламну компанія, в ході якої, черевики Timberland піддавалися різним екстремальним випробуванням. Плакати, представляли собою фотографію черевик, що висять на мотузці зі слоганом: «Якщо ви любите Timberland, то ставитеся до них, як можна гірше». Бренд придбав неймовірну популярність, тут же, в Італії, послідувало відкриття численних магазинів, які торгували виключно черевиками, а чутка про них, пішла гуляти по всьому світу. А до початку 1980х, в Європі та США, налічувалося вже понад 100 моно-брендових магазинів Timberland, у яких стали з'являтися нові технології та моделі.\nНайперша колекція одягу від Timberland вийшла в 1988 році.Керівництво компанії вирішило не відходити від заданих векторів і весь одяг була присвячена занять спорту, подорожам, туризму і для простих прогулянок. Основний упор при виробництві був зроблений на якісні матеріали і технології, а не модні фасони. Практично весь одяг має герметичними і непромокальними властивостями або ж кишенями - подібне відділення є навіть у чоловічих трусах. Дизайнери Timberland слідують модним трендам, але роблять це дуже акуратно, щоб не втратити свого обличчя. Так що, тут, ви не побачите кричущих або кислотних принтів.\nЩо говорити, саме жовті черевики, а так само любов до якості, зіграло найголовнішу роль у житті та становленні бренду.Процес їх виробництва, до цих пір проходить, більш, ніж через 80 осіб. Timberland уособлює собою вже цілий стиль життя, а не просто взуття і одяг, який не шкода вбити і викинути.\nУ 2005 році, доходи компанії перевалили за позначку в 1.5 мільярдів доларів.Зрозуміло, бренд продовжує розвиватися, у нього з'являються все нові відгалуження і лінійки, по світу відкриваються фірмові магазини, але вони як і раніше вірні свого коріння і не забувають про спадщину та історії, чим і здобули популярність по всьому світу.\nВзято з thecul8r.


Новий Kia Sportage 2020 з інакшим дизайном виходить на ринок - Автоцентр.ua\nАвтоцентр Новини Новинка Новий Kia Sportage 2020 з інакшим дизайном виходить на ринок\n20 Бер 2019, 15:31\nKia Sportage 2020 модельного року помітно змінився і вже має цінник. Виглядає кросовер несподівано і стильно.\nКорейський автовиробник виводить на ринок інший кросовер Kia Sportage 2020, що помітно відрізняється від моделі, до якої ми з вами звикли. І називається автомобіль інакше — Kia KX5.\nТаке ім’я носить кросовер, підготовлений спеціально для китайського ринку. На глобальну модель новинка майже не схожа, спорідненість видають хіба що деякі кузовні панелі, форма скління і загальний силует.\nСпереду кросовер виглядає більш брутально завдяки великим решіткам і фарам незвичної форми. Інакші в новинки і бампери, також відрізняється форма задніх ліхтарів. Передня панель інтер’єру — повністю своя. Виглядає просто, свіжо і сучасно, її вінчає великий монітор інформаційно-розважальної системи.\nНовий кросовер Кіа отримав бензиновий турбомотор об’ємом 1,6 л потужністю 177 к.с. і роботизовану КПП, а також атмосферний 2,0 на 165 к.с. з автоматичною КПП. Залежно від комплектації ціни – в діапазоні 23 000 – 27 000 доларів.\nПерші живі фото нового Kia Sorento 2020


Збірній України можуть зарахувати технічну поразку у грі зі Швейцарією\n17 листопада 2020 , 13:41 - Читать новость на русском\nЗбірній України можуть зарахувати технічну поразку, – ЗМІ / GETTY IMAGES\nШвейцарське видання Blick інформує, що долю поєдинку Швейцарія – Україна вирішить головний лікар кантону Люцерн Роджер Харстолл.\nДо теми Футболіст збірної України Маліновський здав позитивний тест на COVID-19\nПісля того, як Харстолл отримає всі результати тестування гравців обох команд, він або схвалить, або заборонить проведення поєдинку.\nДо уваги. У збірній України позитивні тести на COVID-19 здали Євген Макаренко, Едуард Соболь, Дмитро Різник і Руслан Маліновський. Позитивні тести і в Сергія Кривцова з Миколою Матвієнком. Однак вони раніше перехворіли на коронавірус.\nУкраїні загрожує технічна поразка?\nЗгідно з медичним протоколом УЄФА, матч може відбутися, якщо у складі команди буде доступно мінімум 12 польових гравців і 1 воротар. Цю умову збірна України виконує, адже в заявці 18 гравців.\nДо речі Збірна України назвала склад на матч зі Швейцарією\nОднак, щоб матч відбувся, необхідно також схвалення місцевої влади.\nЯкщо головний лікар кантону Люцерн заборонить проведення матчу, то гра за погодженням з медичною комісією УЄФА буде скасована.\nШвейцарські ЗМІ пишуть, що українцям можуть зарахувати технічну поразку, що автоматично дозволить Швейцарії залишитися в елітній групі Ліги націй. Відтак, Україна понизиться у класі.\nМожливо, матч буде перенесено на іншу дату й навіть на нейтральне поле.\nПопередньо поєдинок Швейцарія – Україна має відбутися 17 листопада. Початок о 21:45.\nЗбірна України з футболу Новини Спорту Спорт Футбол Ліга націй


Ба навіть більше того: новітні дослідження навертають на думку, що деякі найважливіші риси характеру - НОВА ПЕДАГОГІКА\nСтатті і корисна інформація » Реалізація принципів педагогіки толерантності, як необхідна умова формування гуманістичних цінностей підростаючого покоління » Проблеми розвитку та взаємодії сучасного світу\nБа навіть більше того: новітні дослідження навертають на думку, що деякі найважливіші риси характеру людини (можливо, і агресивність) великою мірою закладаються ще в період вагітності і немовлятства, а потім їх неслушно вважають суто спадково-генетичними, «невигубними» інстинктами, які абсолютно не підлягають корекції. Ось уже дві тисячі років церква намагається укорінити в масову свідомість Христову заповідь «Не убий!», але результати й досі є незадовільними. І причина тут очевидна: заповідь ця звернена головним чином до дорослих, у яких жорстоко-агресивна підсвідомість і свідомість уже незворотньо сформовані в ранньому дитинстві…\nЗа останні 5 тис. років на планеті відбулося 14 тис. війн (майже по три щороку), в яких загинуло майже 5 млрд. чоловік (пересічно по мільйону на рік). Із віку в вік агресивність, жорстокість, кількість країн-учасниць війн, їх масштаби і чисельність жертв неухильно зростали. У минулому столітті уперше у своїй історії людство розв'язало дві світові війни, які не мають собі рівних за обсягами спустошень, масового садизму і пролитої крові. У першій війні загинули близько 9 млн., у другій – уже понад 36 млн. чоловік… Після другої світової війни лише до 1994 року у 68 країнах сталися 114 «малих» війн і збройних конфліктів (майже по три щороку), в яких загинуло майже 20 млн. чоловік (близько півмільйона щорічно). Чимало міждержавних конфліктів є перманентними і тривають десятиліттями. Окрім того, у світі щорічно скоюється 500 млн. карних злочинів, тобто 8 тис. на 100 тис. населення.\nТаким чином, уся планета охоплена насильством і агресивністю. У порівнянні з минулими століттями ситуація ускладнюється неймовірно могутньою і технічно досконалою зброєю масового знищення, що її дали людству сучасні наука і промисловість. Мабуть, ніхто зараз не зможе напевно сказати, чим усе це скінчиться і чи не спричинить якийсь черговий агресор загальнопланетарну катастрофу. Ніхто поки що не запропонував і надійного виходу з цього загального сказу. А якщо вірити традиційним тлумаченням особливостей історичного розвитку світової спільноти, то випадає так, що такого виходу узагалі немає…\nДеякі науковці усі сподівання у справі порятунку цивілізації цілком серйозно покладають на генну інженерію і пропонують її засобами знищувати ген агресії у кожного індивіда, починаючи з немовлят. Але і цей засіб, і сама генна інженерія є такими ж небезпечними і неконтрольованими, як і ген агресії, особливо коли вони застосовуються там, де «інженер» багато чого не тямить як науковець, дослідник. А ще гірше, якщо сьогодні «інженер» ліквідує ген агресії, а завтра – гени добра, милосердя, любові і тим самим знищить людину як Боже створіння…\nУже робляться перші спроби відстежувати взаємозв'язок між соціальними струсами та відповідними реакціями довкілля на стихійні сплески людського озлоблення, насильства, агресії у вигляді найрізноманітніших природних катаклізмів, землетрусів, повеней, тайфунів тощо.\nВихід тут тільки один – цілеспрямоване пригашення агресивного начала і виховання толерантності у міжлюдських і міжнародних стосунках. До цього необхідно додати і такий устрій суспільного народного життя, в якому б толерантність безроздільно панувала, не дозволяючи спалахів як індивідуальної, так і масової агресивності та жорстокості.


З Франківська курсуватимуть два поїзди, забезпечені салонними візками для маломобільних людей | Курс\nСуспільство 18:49, 25.05, 2016\nЗ них два потяги курсують через станцію Івано-Франківськ, зокрема це: Івано-Франківськ – Київ (43/44) та Львів – Київ – Івано-Франківськ (141/142 – 143/144).\nЩоб скористатися салонним візком, маломобільні пасажири або особи, які їх супроводжують, мають звернутися до провідника. Члени поїзної бригади допоможуть скористатися візком під час поїздки, а також при посадці та висадці з поїзда, інформує прес-служба Укрзалізниці.\nЗагалом на українських залізницях нині експлуатується 138 візків для переміщення по вагону поїзда людей з особливими потребами. З переліком пасажирських поїздів, забезпечених салонними візками, можна ознайомитися тут.\nНагадаємо, що до послуг людей із особливими потребами на залізничному транспорті також спеціальні вагони, обладнані гідравлічними підіймачами для інвалідних візків, розширеними дверними проходами, тамбурами і спеціальними санвузлами. Такі спецвагони для подорожі пасажири можуть замовити по телефону на кожній регіональній філії.\nУкрзалізниця поїзд люди з особливими потребами


Розв’язання кризи КСУ: Зеленський та голова Венеціанської комісії обговорили шляхи пошуку рішення / В Украине / Судебно-юридическая газета\nРозв’язання кризи КСУ: Зеленський та голова Венеціанської комісії обговорили шляхи пошуку рішення\n17:19, 20 ноября 2020\nЗа словами Джанні Букіккіо, вирішення конституційної кризи вимагає швидких дій і має базуватися на верховенстві права.\nПрезидент України Володимир Зеленський провів телефонну розмову з головою Венеціанської комісії Джанні Букіккіо щодо пошуку збалансованого комплексного рішення для швидкого та ефективного розв’язання кризи, що виникла в Україні, передає офіційний сайт Глави держави.\nСторони також обговорили нагальні потреби напрацювання законопроєктів щодо відновлення покарання за подання недостовірної інформації у деклараціях, забезпечення повноцінної роботи НАЗК та НАБУ. Окремо зупинилися на проведенні комплексної судової реформи, серед іншого – на реформуванні механізму добору суддів, а також Вищої кваліфікаційної комісії суддів.\nНатомість у Конституційному Суді підготували проєкт роз’яснення щодо рішення про повноваження НАЗК.\nДодамо, що Зеленський обговорив судову реформу та питання КСУ із послами країн G7.


onua.org » Марс » Марсохід Curiosity вперше випробував свій бур\n«Марсохід Curiosity тільки що закінчив перше пробне буріння», - йдеться в повідомленні в офіційному мікроблозі суспільства в Twitter, яке супроводжується фотографією розбурених каменю.\nБуровий інструмент PADS (Powder Acquisition Drill System) встановлений на маніпуляторі марсохода. Свердло цього інструменту діаметром 1,6 сантиметра здатна проникати на глибину до 5 сантиметрів під скельну поверхню.\nОтримані при бурінні зразки кам'яного порошку потім відправляються для дослідження на хімічні лабораторії SAM і CheMin в «утробі» марсоходу. Якщо свердло застрягне в камені, марсохід може залишити його і замінити на запасне.\nВ середині січня фахівці НАСА вибрали відповідну мішень для першого випробування бура - це плоский камінь, пронизаний жилами схожого на гіпс світлого мінералу, який свідчить про присутність в минулому води в цьому районі. На знімку видно, що бур пробурив камінь зовсім поруч з такою світлою житловий, але не торкнувся її.\nВи читаєте новину Марсоход Curiosity впервые опробовал свой бур якщо Вам сподобалася стаття Марсоход Curiosity впервые опробовал свой бур, прокоментируйте її.


В Міжнародний день котів по всій країні навчали обирати кандидата | Тернопільський Медіа Центр\n24 Травня 2019 Р. - 21:49\nВ Міжнародний день котів по всій країні навчали обирати кандидата\nМинулої п’ятниці 1 березня, в Міжнародний день котів, рівно о 15 годині по всіх обласних центрах України активісти провели тренінг під назвою «Не вір – перевір». На ньому навчали слухачів як правильно обирати кандидата на виборах Президента. Координаторкою цього заняття в Тернополі була Марія Іщенко. Тренінг пройшов в цікавій інтерактивній формі.\nСпочатку вибір кандидата на виборах порівняли з тим, як під час купівлі ми обираємо мобільний телефон. Це робиться за різними критеріями. Ми керуємося багатьма факторами, спілкуємося з людьми, обговорюємо, радимося про переваги і недоліки, зазначила тренерка. Але при виборі кандидата в Президенти ми, на жаль, не звертаємо багато уваги, зокрема, на його слова.\nДалі присутні розбилися на декілька груп і почали обирати передвиборчі лозунги для своїх команд. Так як це був Міжнародний день котів, то кандидатами були уявні коти, і лозунги були на відповідну, котячу, тематику. Всі салогани містили в собі обіцянки, несли якусь соціальну проблематику і найголовніше – були емоційними.\n«Всі гасла кандидатів, – розповідає тренер Марія Іщенко, – об’єднує популізм, адже беруться мотиви і даються обіцянки задовільними потреби людей. Що ж робити? Потрібно прочитати програми кандидатів, перевірити їх на доброчесність, перевірити кандидатів на те, як вони голосували раніше, за які закони. А також перевірити кандидатів на їхні статки і перевірити статки партій.»\nНа тренінгу присутні навчилися як розрізняти факти і судження. Факти несуть в собі інформацію, де присутні цифри, дати, також інформацію про те, що відбулося. Судження – це міркування, це те, що не є зафіксовано і т.д.\nОтже, рекомендації при виборі кандидата такі:\nперевіряти факти, першоджерела;\nне поширювати фейків.\nІніціатором даного заходу була міжнародна організація IREX in Ukraine в рамках проекту “Вивчай та розрізняй” за підтримки U.S. Embassy Kyiv Ukraine та British Embassy Kyiv.\n04.03.2019 о 15:49 73\nНа що підуть гроші новоствореної Тернопільської міської об’єднаної територіальної громади у 2019 році 17.01.2019 207


Вінницька «Нива» приймає «Гірник» (Кривий Ріг) в рамках 1/16 фіналу Кубку України : 25:09:2018 - vn.20minut.ua\nВінницька «Нива» приймає «Гірник» (Кривий Ріг) в рамках 1/16 фіналу Кубку України\nНаступна гра вінницької «Ниви» буде кубковою. В середу, 26 вересня, у Вінниці пройде матч 1/16 фіналу Кубку України з футболу. «Нива» приймає друголіговий «Гірник» (Кривий Ріг, Дніпропетровська область). Початок гри на Центральному міському стадіоні – 16.00. Переможець матчу одразу виходить до наступного етапу.\n– Наші вболівальники – дуже вимогливі. І ми не будемо грати не в повну силу жоден із матчів, фани нам цього не пробачать. «Нива» не розділяє матчі на більш чи менш важливі. Не для того ми виходимо на поле, тим більше у Вінниці! – каже головний тренер нашої команди Денис Колчін.\n– Денисе Борисовичу, що можна сказати про нашого наступного суперника «Гірник» (Кривий Ріг), одного із лідерів групи «Б» другої ліги?\n– Це сильна команда, яка гарно атакує. Вона забила більше за інших голів серед обох груп другої ліги. Це вже багато про що говорить. Тому невипадково «Гірник» пробився до 1/16 фіналу Кубку України.\nТакож цікаво буде порівняти наші сили із можливостями одного із лідерів групи «Б». Бо у першому колі ми зіграли з кожною із команд групи «А» і приблизно уявляємо їхній рівень.\nДумаю, гра буде важкою і водночас цікавою для глядачів.


Про традиції чокатися келихами (чарками) - Поради 2018 - Alcheek\nПоради/ Про традиції чокатися келихами (чарками)\nМарк частував дівчат горілкою і салом, за українськими традиціями, і трохи перебрав... Відео:\nІснує три версії появи традиції чокатися:\n1. Вигнання духів. У давнину люди вірили, що їх життям керують божества і злі духи. Перших потрібно задобрити, друге - прогнати. Під час їжі злий дух може потрапити в тіло через відкритий рот. Щоб цього не сталося потрібно стукати келихами. Гучний дзвін відлякує нечисту силу.\n2. Лицарське повагу. У VII-VIII століттях лицарі Карла Великого (короля франків і герцога Баварії) під час бенкетів підносили свої кубки в центр столу, кілька разів цокаючись. Це символізувало єдність, силу і непереможність їх братства, в якому кожен поважає один одного.\nНавряд чи лицарі придумали цю традицію, оскільки чокатися почали набагато раніше. Швидше за все, воїни лише перейняли цей ритуал у інших народів, наділивши його новим змістом.\n3. Захист від отрути. Сама правдоподібна версія. З античних часів боротьба за владу супроводжувалася отруєннями. Кожен правитель боявся бути отруєним зрадником з найближчого оточення. Найчастіше отрута підмішували під час застіль, коли розслабившись, жертва не так уважно стежила за своїм келихом.\nДля захисту придумали хитрий ритуал. Спочатку господар надпивав із загального великого судини. Потім вміст розливалося по кубкам кожного бенкетуючого. Перед тим як пригубити напій гості збиралися в колі і з усієї сили били келихи один про одного, щоб частина вмісту вихлюпнулася і перемішалася в кубках інших учасників застілля. Якщо хоча б в одній посудині виявиться отрута, отруяться все. У середньовічній Франції було прийнято не тільки чокатися, а й обмінюватися келихами. У разі відмови людина вважався ворогом і потенційним отруйником.\nПростолюдини перейняли традицію чокатися у аристократів, не розуміючи її істинного значення, їм просто подобалося бути схожими на своїх панів. Церемонія прижилася в європейській культурі, з`явилися навіть правила етикету.\nЯк правильно чокатися\n1. Прийнято чокатися тільки спиртними напоями. Шампанське або вино в правильних фужерах ідеально передають атмосферу урочистості.\n2. Келих (чарку) підносять на рівень очей партнера або трохи нижче, вважається непристойним тримати фужер вище голови. У момент Чокану бажано дивитися один одному в очі і посміхатися.\n3. Бажано тримати келих за ніжку, щоб при зіткненні з іншим келихом він видав мелодійний дзвін. При обхваті за корпус пролунає глухий стукіт. Непристойно відкопилювати пальці і чокатися нижнім краєм фужера.\n4. Не можна тягнути руку через весь стіл, доставляючи незручність гостям і перекидаючи пляшки, краще підійди до людини ближче або позначити вітання легким підняттям руки.\n5. При чоканье з жінкою, почесним гостем, літньою людиною або начальником чоловік повинен опустити свою чарку трохи нижче. Пані не простягають фужери першими.\n6. На похоронах і поминках НЕ цокаються, оскільки цей ритуал асоціюється зі святом.\n7. Під час офіційних прийомів, банкетів та урочистостей, на яких гості погано знають один одного, цокаються дуже рідко. Це більше сімейна і дружня традиція.\n8. У деяких компаніях прийнято цокатися тільки після першого тосту, в інших - після кожного. З Чоканом пов`язано безліч прикмет, які складно пояснити здоровим глуздом. Наприклад, дружині не можна цокатися з чоловіком, щоб не почаркуватися (втратити розум). Останнім дівчина повинна чокатися з чоловіком (краще неодруженим), це забезпечить їй вдалий шлюб і фінансове благополуччя.\nЄ люди, які продовжують вірити в ці прикмети. Щоб не образити їх почуття, краще заздалегідь дізнатися, а під час застілля дотримуватися забобонні традиції компанії, навіть якщо вважаєте їх нісенітницею.


Копродюсери «Дюни» не погоджуються на онлайн-прокат стрічки Копродюсери «Дюни» не погоджуються на онлайн-прокат стрічки\nКопродюсери «Дюни» не погоджуються на онлайн-прокат стрічки\nПродакшен компанія Legendary Entertainment може подати судовий позов щодо рішення Warner Bros. прокатувати релізи одночасно в кінотеатрах і на онлайн-платформі HBO Max.\nLegendary Entertainment профінансувала значну частку бюджету виробництва «Дюни», який сягнув 175 млн доларів, а також «Годзила проти Конга», чий бюджет склав приблизно 160 млн доларів. Тому компанія не в захваті від плану Warner Bros., які нещодавно анонсували гібридну схему прокату своїх релізів одночасно офлайн в кінотеатрах та онлайн на платформі HBO Max.\nДжерела близькі до керуючого менеджменту компанії зазначають, що наразі ведуться переговори щодо подальшої співпраці Legendary та Warner Bros. Не виключається, що Warner Bros. доведеться викупити частку Legendary Entertainment. Сама компанія відмовляється коментувати ситуацію.\n«Дюна» - одна з найочікуваніших прем’єр 2021. Це перша частина дилогії на основі однойменного роману Френка Герберта. В стрічці задіяно таких акторів, як Тімоті Шаламе, Оскар Айзек, Хав’єр Бардем та Зендая. Режисер фільму Дені Вільньов, не в захваті від ідеї онлайн-прем’єри, адже за його словами, це масштабний sci-fi проєкт, розрахований в першу чергу на великі екрани.


Нардеп назвав власників «золотої карти» на президентських виборах – новини ZIK.UA\nНовини » Політика 25 січня, 2019, 20:57\nНайціннішим на цих передвиборчих перегонах буде результат третього місця. Це буде «золота карта». На кого вона зіграє – той може перемогти у другому турі президентських виборів.\n«Найціннішим на цих передвиборчих перегонах буде результат третього місця. Так, я думаю, що це буде найціннішим. Це буде «золота карта».\nНа кого вона зіграє, той може перемогти у другому турі. Зараз третю позицію розділяють Гриценко, Зеленський і Ляшко. Це результати соцопитувань українських соцслужб», – зазначив нардеп.\nІгор Лапін додав, що подібна ситуація вже була в Україні, коли на виборах президента переміг Янукович, а третє місце посів Тігіпко.\nЗокрема нардеп погодився із твердженням ведучої, що якби на виборах 2010-го року Тимошенко запропонувала прем’єрське крісло Тігіпку, Янукович міг би не стати президентом.\n«Так, історія може бути така. Але на сьогоднішній день усі розуміють, що фаворитом президентських перегонів є Юлія Тимошенко. Іншим фаворитом є чинний Президент. І це виходячи з того, що виборчу кампанію він навіть не починав. Сьогодні він лише звітує про свою роботу. Звітує про армію і про те, якими зусиллями було здобуто томос. Тому моя думка така, що він поки що не почав свою президентську кампанію. Що буде, коли він її почне, я не можу сказати», – зазначив народний депутат Ігор Лапін.\nЯк повідомлялося, за даними соціологічного опитування Центру ім. Драгоманова, яке проводили з 10 по 17 січня, беззаперечними лідерами першого туру президентських виборів стали голова «Батьківщини» Юлія Тимошенко та чинний Президент України Петро Порошенко. Їхні рейтинги практично порівнялися – 17,4% та 17,1% серед тих, хто планує взяти участь у волевиявленні.\nпонеділок, 14 січня, 2019, 20:40\n2019-10-15 09:02 :56


Етика Ф. Нiцше - Этика\nТема:”Етика Ф. Ніцше “\n2.1 “Так говорив Заратустра”\n2.2 “Ідеал людини – надлюдин”\n2.3 “Чи тварина я тремтяча або право маю…”. ТеоріяРаскольнікова в творі Ф. М. Достоєвського “Злочин і покарання”\nЄ подвижники думки з урівноваженим епічним складом духу, що створюють наприкінці життя струнку й стійку логічну архітектуру свого навчання. Такі Аристотель, Спіноза, Кант, Гегель, Спенсер… І є філософи жагучого ліричного складу, що втілюють собою ненаситне шукання, вогненну динаміку вічного потоку. Такі Платон, Руссо, Фіхте й Ніцше… Розкриття світозору останніх неможливо тепер без послідовних психологічних життєписів. Багатогранна й суперечлива філософія Ж. Ж. Руссо й Фр. Ніцше може бути витлумачена лише в нерозривному зв’язку з обережною патологією їхнього хворобливого генія.\nЖиття Ніцше – втілення самої його філософії у всій її суворому величчі й трагічності. Не знаючи першу, важко зрозуміти другу. І не зрозумівши другу, неможливо осягти те винятково сильний вплив, що зробило навчання Ніцше на що йде ХХ століття.\nНіцше, дійсно, заплатив божевіллям за героїчну непокору своєї питаючої думки, віддав мимоволі життя за своє запізніле безсмертя. Непроникна темна хмара огорнула назавжди гордовиту вершину його духу саме тоді, коли він, здавалося, дочекався осяяння, що відроджує, від світового світила – Логосу й запік захоплений переможний гімн. Точно льодовий вихор Хаосу погасив назавжди цей трепетний Прометеїв вогонь. У сутінках божевілля, що насувалося, Фрідріху Ніцше стало здаватися, що щиросердечні й плотські страждання послані йому, як Рятівникові людства, він бачив самого себе в золотому німбі й так дивно ототожнював себе з Розп’ятим.\nБуло б справедливо віднести до нього слова великого Толстого про Мопассана, про того Мопассана, якого Ніцше настільки любив і вважав настільки родинним собі духовно: “Він дожив до того трагічного моменту життя, коли починалася боротьба між неправдою, що оточувала його, і істиною, що він починав усвідомлювати. Починалися вже в ньому приступи духовного народження… Якби йому призначено було не вмерти в муках народження, а народиться – він би дав великі повчальні витвори, але й те, що він дав нам у своєму процесі народження, уже багато чого. Будемо ж вдячні цій сильній правдивій людині й за те, що він дав нам.”\nНімецький філософ Фрідріх Ніцше народився 15 жовтня 1844р. у день народження прусського короля. Він був серйозним урівноваженим хлопчиком. Незважаючи на молоді роки, совість його була надзвичайно вимогливою й боязкою. Страждаючи від найменшої догани, він не раз хотів зайнятися самовиправленням. Хлопчик знав, що серед товаришів користується престижем. “Коли вмієш володіти собою – повчав він важливо сестру, – то починаєш володіти усім світом”. Він був гордий і твердо вірував у шляхетність свого роду. Їм володів тиранічний інстинкт творчості. В 12 днів написав історію свого дитинства. Фр. Ніцше хотів надійти в Пфорта. Йому дали стипендію, і він покинув свою сім’ю в 1858 р. Він рідко брав участь в іграх, тому що не любив сходитися з незнайомими йому людьми. З раннього дитинства в нього був інстинктивний потяг до письмового мовлення, до видимої думки.\nВ 1862 р. Ніцше залишає Наумбург і відправляється в боннський університет. Життя послало йому саму гірку самітність переможеного. Не він сам покинув студентське середовище, – його попросили вийти. Ніцше був занадто поетом і занадто аристократом для того, щоб цікавитися політикою мас.\nУ жовтні він переїжджає в Лейпциг. Незабаром він відкриває собі нового генія – Ріхарда Вагнера.\nЗ 1876 р. і все життя страждав тяжкими головними болями, вони виснажували його. 200 днів у році проходили в моторошних стражданнях. Але це не було невропатологією, як прийнято вважати. Його “Ранкова зоря” (1881), написана в стані неуявних фізичних страждань, свідчить про зрілий розум. Твору Ніцше здебільшого написані у формі коротких фрагментів, афоризмів. Ця форма була єдино можливою в подібному стані.\nВсі учні покинули його: німецькі філологи оголосили його “людиною, що вмерла для науки”.\nЕтика Ніцше тісно пов’язана з його психологією, з усією його життям. На перший погляд ми бачимо прославляння зла, сили, жорстокості.\n“КНИГА ДЛЯ ВСІХ І НІ ДЛЯ КОГО” – так звучить підзаголовок “Заратустри” Ніцше. Такий коло справжніх читачів Ніцше й усього про нього.\n“По ранках я піднімався по південній гарній гористій дорозі, у напрямку до Зоагли. Тут мені спало на думку весь початок Заратустри, навіть більш того – Заратустра сам, як тип, з’явився мені…”\nУ десять тижнів він закінчує свою поему. Це було нове й, якщо додержуватися генезису його думки, – захоплюючий витвір; без сумніву, їм був задуманий ліричний священний витвір, основна частина якого повинна була дати ідею “Вічного повернення”. У першій частині Заратустри думка про “Вічне повернення” ще не попадається; у ній Ніцше переслідує зовсім іншу думку, думку про Надлюдину, символ сьогодення, що визначає всі явища прогресу, обіцянці можливого звільнення від випадку й долі.\nЗаратустра є ознакою Надлюдини; це пророк благої звістки. У своїй самітності він відкрив обіцянку щастя й несе цю обіцянку людям; із благодійною й м’якою силою він пророкує людям велике майбутнє в нагороду за велику працю; іншим часом Ніцше змусить його тримати більше суворі мовлення. Читаючи цю першу частину книги, не треба змішувати його з тими, які з’являться потім: тоді тільки можна оцінити весь задум книги й всю м’якість його мови. Чому Ніцше залишив думки про “Вічне повернення” ? Він зрозумів всю неможливість свідомого й розумного настрою своєї гіпотези. Але це анітрошки не зменшувало її ліричної цінності, для якої через рік він зробив гарне застосування; але це, звичайно, не може пояснити появу зовсім протилежної ідеї. У глибині самого себе він не переставав відчувати всю силу своїх колишніх думок, але, не могти переносити всю жорстокість свого символу, він не міг цілком щиро запропонувати його людям і замінив його іншим – Надлюдиною.\n“Я не хочу починати життя спочатку. Звідки найшлися б у мене сили винести це? Створюючи Надлюдину й спрямовуючи на нього свої погляди, чуючи, як він говорить “Так” життя, я, на жаль, сам пробував сказати так!”\nВін хоче вірити і йому вдається ввірувати в Надлюдину. Йому хочеться затвердитися в цій надії; вона дуже підходить до змісту його витвору. Ніцше хоче у своїй книзі показати людство, пробуджене до нового життя прославлянням своєї власної істоти, чеснотами добровільного обраних меншостей, що очищає й обновляє свою кров. Чи вичерпується на цьому все його завдання? Звичайно, немає. Корінь думок у Ніцше завжди мають важливе й віддалене походження. Остання його воля полягає в тім, що він хоче визначити й направити діяльність людей: він хоче заснувати нові вдачі, указати підлеглим їхнього обов’язку, сильним їхній борг й обсяг влади й вести все людство до вищого майбутнього.\nЙого більше не задовольняє думка про “Вічне повернення”; він не хоче жити бранцем сліпої природи, його, навпаки, скоряє ідея про Надлюдину; у ньому він бачить принцип дії, надію порятунку.\nУ чому полягає зміст цієї ідеї? Це символ або реальна дійсність? Ілюзія або надія? Важко відповісти на ці питання. У Ніцше надзвичайно рухливий і сприйнятливий розум; потужний порив його натхнення не дає йому ні часу, ні сили доводити свою думку до кінця; і він іноді не може ясно осмислити хвилюючих його ідей, і сам тлумачить їх по різному. Іноді Надлюдина представляється йому цілком можливою дійсністю, але іноді здається, що він зневажає всяким точним викладом своєї думки і його ідея робиться тоді тільки ліричною фантазією, якою він бавиться для того, щоб збудити нижчі шари людства. Але це ілюзія й ілюзія корисна, доброчинна. Він тоді любив часто повторювати виречення Шіллера: “Май сміливість мріяти й брехати”. Нам здається, що, головним чином, Надлюдина мрійлива неправда поета – лірика. Кожен існуючий вид має свої границі, яких він не може переступити; Ніцше знає це й пише саме про це.\nНіцше критикує всі моральні підвалини, що підтримували колишнє людство: він хоче знищити колишню мораль й установити свою. Чи довідаємося, нарешті, цей новий Закон? Ніцше бариться відкрити нам його. “Властивості Заратустри стають усе більше й більше видимими.” Ніцше опановує різкий і бурхливий настрій, що вихваляє їм чеснота, що ні чим не замаскована сила, це дикий запал, що моральні принципи завжди прагнули послабити, змінити або назавжди перемогти. Ніцше віддається у владу цієї захопливої його сили. Насправді навіть зло має своє майбутнє. “Ваша душа так далека від розуміння великого, що Надлюдина з його добротою буде для вас жахливий.”\nУ цих словах є багато пихатості, слова скоріше гарні, чим сильні, може бути, такий прийом доводить нам, що Ніцше трохи стиснуто у вираженні своєї думки, він не наполягає на прийнятті цього Євангелія зла й воліє відстрочити той скрутний момент, коли пророк проголосить свій закон. Заратустра спочатку повинен закінчити справа служителя правосуддя – знищити все слабке. Але якою зброєю він повинен завдати удару? Ніцше повертається до вигнаного їм з першої частини “Вічному поверненню”, і трохи змінює його зміст і застосування. Це вже більше не вправа розумового життя, не спроба внутрішньої побудови; це молот, зброя морального тероризму, символ, що руйнує всі мрії.\nВитвір цей великий по своєму задумі, це буде євангеліє, що змусить забути Євангеліє Христа. Від 1875 року до 1881 Ф. Ніцше досліджував всі навчання моральності й указав на їхню ілюзорну підставу, вона висловив своє розуміння світу: це сліпий механізм безупинно й безцільно, що вертиться колесо, але тим часом, він хоче бути й пророком, хоче вчити про чесноти й про цілях життя.\nНехай з’єднають воєдино дух і доброту всіх великих душ: і сукупно не були б вони в стані вимовити хоча б одне мовлення Заратустри. Великі ті сходи, по якій він піднімається й спускається, він далі бачив, далі хотів, далі міг, чим який би те не була інша людина. Він суперечить кожним словом, цей самий стверджуючий із всіх розумів, у ньому всі протилежності зв’язані в нову єдність. Самі вищі й самі нижчі сили людської натури, саме солодке, саме легковажне й найстрашніше з безсмертною впевненістю струменіють у нього з єдиного джерела. До нього не знали, що таке глибина, що таке висота, ще менше знали, що таке істина. Немає жодного миті в цьому одкровенні істини, що було б уже передбачене, вгадано ким-небудь із найбільших. Не було мудрості, не було дослідження душі, не було мистецтва говорити до Заратустри; найближче, саме повсякденне говорить тут про нечувані речі. Саме могутня сила образів, яка коли-небудь, існувала, є злиденністю й іграшкою в порівнянні із цим поверненням мови до природи образності. Тут у миті переборюється людина, поняття “Надлюдин” стає тут вищою реальністю, – у нескінченній далечіні лежить тут усе, що називалося великим у людині лежить нижче його. Про сполучення злості й легкодумства й про усім, що взагалі типово для типу Заратустри, ніколи ніхто ще не мріяв як про істотний елемент величі. Заратустра саме в цій широчіні простору, у цій доступності протиріччям почуває себе найвищим проявом усього сущого, і коли почує як він це визначає, відмовляться від пошуків йому рівного.\n“Падаючого – штовхни.” Ніцше насамперед мав на увазі критикові християнства, що вважав релігією слабких, принижених рабів. Християнська релігія заперечує волю мислення, самостійність дій людини. Людина вільна, а смиренність є окови, які надягає на людей лицемірна каста жерців заради досягнення власної влади. Висновок Ніцше: не скинення будуючи, що породжує несвободу, а відродження ідеалу сильної й вільної особистості – ідеалу античності й відродження, відмова від культу слабості й приниженості, покаяння, жертви й самопожертва, нав’язаної релігією лицемірства. Фашистська інтерпретація ідей Ніцше до крайності спотворювала його думки, перетворювала мислителя в шовініста й людиноненависника, яким він не був. Провини філософа в такій інтерпретації його праць ні, читач може переконатися в цьому, уважно прочитавши переклад “Антихристиянина”. Нацизм у свій час схопив за ці міркування Ніцше, витлумачивши їх на свій лад й оголосивши війну “слабким, а саме тим, кого варто було б поневолити або знищити заради процвітання вищої раси.\n2.2 “Ідеал людини – надлюдина”\nЛюдина має мету усередині себе; його ціль – це життя. От ця ідея абсолютної цінності людського життя власне кажучи з’явилася тим гаслом, що поєднує всю творчість Ніцше. Із цим гаслом зв’язаний і Ніцшеанский ідеал людини – Надлюдина. Цей ідеал, за задумом Ніцше може бути реалізований лише за умови, якщо людство повернеться до джерел своєї історії, коли бал життя будуть правити люди вищої раси – “хазяї”, люди, що представляють собою досконалість насамперед у біологічному відношенні. Вони не будуть обтяжені ні побутовими, ні соціальними, ні релігійними обмеженнями й забобонами й тому будуть абсолютно вільні.\nБіологічно обумовленим, уважає Ніцше, є все, що в людському гуртожитку вважається добром, що становить для людей цінність, включаючи й цінність моральну. Відповідно, немає й бути не може об’єктивно обумовленої моралі. Кожний має таку мораль, що у найбільшій мері відповідає вимогам його життя: мораль одного виправдує всі, до чого він прагне; мораль іншого робить його умиротвореним; мораль третього призиває до помсти ворогам і т. д. Люди навіть можуть не усвідомлювати, який насправді джерело їхніх моральних переконань і подань, але це не міняє справи. Всякий має той тип моралі, що найбільше відповідає його природі.\nНайбільш істотне розходження між людьми, на думку Ніцше, полягає в тому, що деякі з них від природи слабкі, інші сильні знов-таки по природі. Відповідно розрізняється і їхня мораль. Сильні (“хазяї”, по термінології Ніцше) цінують особисте достоїнство, рішучість, наполегливість, самовпевненість, непохитну волю й невичерпну енергію в досягненні поставленої мети. Слабкі (“раби” по тій же термінології) цінують те, що в більшій мері виражається в їхній слабості – співчуття, м’якосердя, альтруїзм, і розважливість і т. п.\nНіколи хазяї панували в житті. У них була своя мораль, свої поняття й подання про добро й зло. Але згодом їх здолали раби, але перемогли вони не силою, а числом. Добром стало визнаватися те, що в більшій мері відповідає їхнім інтересам; м’якосердя, любов до ближнього, покірність, доброта – всі ці і їм подібні якості підняті до рівня чесноти. В епоху після повстання рабів пануючої стало й продовжує залишатися рабська мораль.\nВ оцінці пануючої моралі Ніцше хотів зайняти безсторонню, науково обгрунтовану, натуралістичну поезію. Він відзначав, що все йде так, як і повинне йти в умовах, коли раби приймають мораль рабів. Одне отут погано: навіть хазяї починають підкорятися цієї моралі. Однак Ніцше не міг утриматися на цій об’єктивній, безсторонній позиції, тому що відчував себе приналежної до раси хазяїв і визнавав їхню мораль не тільки більше високої, але і єдино гідної цієї назви. Релятивістська етика з її тезою: “кожний має той тип моралі, що підходить йому” виявляється тільки зовнішньою видимістю. У її підставі лежить етика абсолютизму, відповідно до якого правильної є тільки одна мораль – мораль хазяїв.\nЯкщо спробувати підсумувати різні розрізнені оцінки, дані Ніцше пануючої моралі, те, імовірно їх можна звести до деякого загального знаменника й виразити у вигляді наступних трьох претензій. Пануюча мораль, на думку Ніцше, своєю підставою має припущення, по-перше, про загальну рівність; по-друге, про волю – кожний повинен бути вільний у тій мері, у якій він не зазіхає на волю інших; по-третє, про абсолютності моральної цінності, що нібито не вимагає ніяких доказів, оскільки вона не засіб, а ціль.\nЗаснована на цих припущеннях мораль цілком закономірно містить у собі принципи справедливості, альтруїзму або любові до ближнього, жалю, милосердя, переваги духовних цінностей над матеріальними, перевага суспільного блага перед особистим і т. п.\nВласна моральна позиція Ніцше, позиція хазяїна майже прямо протилежна пануючої в суспільстві моралі. Її наріжними каменями служать: по-перше, цінність життя в її біологічному змісті – тільки життя має абсолютну цінність і породжує все те, що має цінність; по-друге, воля сильного – воля належить тільки тому, хто має досить сили, щоб завоювати й відстояти неї; по-третє, нерівність – люди не рівні, вони лише краще або гірше, залежно від того, скільки життєвої сили укладена в кожному з них. Природно, цим підвалинам відповідають і принципи моралі. Справедливість у тім виді, як неї розуміє пануюча мораль є неправду. Щира справедливість, вважає Ніцше, заснована аж ніяк не на рівності – кожен має стільки, скільки заслуговує, а заслуги його виміряються кількістю життя. Рівність – це ознака занепаду. Помилковим є й принцип корисності – призначення життя складається не в збільшенні добра. Саме життя є вище й найбільше добро, і тільки це має значення. Неправдою є й принцип альтруїзму: якщо й може в кого-небудь бути велика мета, то вона напевно важливіше благополуччя ближнього. Справа не в любові до ближнього; поваги й поклоніння гідні лише кращі, а кращі – це найбільш сильні. Крім того, альтруїзм є не що інше, як егоїзм, але тільки егоїзм слабкого. Не бачить Ніцше яких-небудь достоїнств й у принципу милосердя – воно є порожня витрата енергії на слабкі й що вироджуються. Вимогою життя є не порятунок і навіть не допомога слабким. Гаслом, гідним справжнього життя, повинен бути: “Падаючого підштовхни!”. Те ж й у випадку із принципом суспільного блага – тільки великі індивідуальності мають цінність. Що стосується маси, то вона може становити інтерес або як копія великого, або як сила, що пручається йому, або як знаряддя в його руках.\nКрім усього іншого, пануюча мораль, уважає Ніцше, базується на помилковій психології, а це значить, вона не почитає й не може почитати природних інстинктів, прирікаючи тим самим людей на проходження принципам, несумісним з їхньою природою. Вона говорить про альтруїстичні вчинки, волю волі, моральному порядку, але на ділі нічого подібного немає й бути не може. Є тільки неправда. але найбільша шкода пануючої моралі полягає в тому, що вона культивує посередність і тим самим руйнує єдине коштовне – життя.\nСвоєю головною заслугою Ніцше вважає те, що він почав і здійснив переоцінку всіх цінностей: все те, що звичайно зізнається коштовним, насправді не має нічого загального зі справжньою цінністю. Потрібно все поставити на свої місця – на місце цінностей мнимих поставити щирі цінності. У цій переоцінці цінностей, власне кажучи своєму складової властиво філософію Ніцше, він прагне встати “по ту сторону добра й зла”. Звичайна мораль, скільки б не була вона розвитий і складної, завжди укладена в рамки, протилежні сторони якої складають уявлення про добро й зло. Їхніми межами вичерпуються всі форми існуючих моральних відносин. Що стосується Ніцше, те відповідно до його думки мораль, обмежена цими рамками є неправда. Справжня людина повинен будувати все своє життя в просторі, границі якого пролягають не там, де перебуває добро й зло пануючої моралі. Саме в цьому змісті Ніцше називає себе імморалістом.\nОднак чи можлива в принципі точка зору абсолютного імморалізму? Зрозуміло, мова йде не про окремі вчинки, що суперечать вимогам суспільної моралі, не про злочинців у звичайному змісті, а про моралі як системі поглядів, подань, приписань, вимог і т. п. Із цього погляду те, що проголошує Ніцше, так сказати, зрушені, поставлені на незвичне місце ці самі рамки. Точніше кажучи, у нього прийнятий інший критерій добра й зла.\nОтже, у порівнянні з попередньою традицією позиція Ніцше характеризується тим, що якщо вся європейська філософська традиція претендувала на створення або перебудову етики, не зазіхаючи при цьому на саме мораль, те Ніцше претендує на створення не тільки нової або підновленої системи етики, але й нової моралі. Жоден з філософів минулого – ні Платон, ні Аристотель, ні Августин Блаженний, ні Фома Аквінський, ні Кант – не заходив настільки далеко: кожний з них претендував на створення нової етики як філософії моралі, але не самої моралі. Іншими словами вони прагнули концептуатувати мораль свого часу, виявити її основні риси, фундаментальні основоположення й показати наслідку, що випливають із них.\nПроголошена Ніцше мораль своїм фундаментом має життя як першу й абсолютну цінність. Відповідно її рушійний механізм включає не тільки міркування й осмислення, скільки інстинктивні реакції. Інстинкти цього роду в найбільшій мері розвинені в Надлюдини – створеного філософією Ніцше ідеалу людини. Його ще немає в реальності. Станом його появи служать ті одиниці, начебто самого Ніцше, які живуть життям провісників.\n2.3 “Чи тварина я тремтяча або право маю… “. Теорія Раскольнікова у творі Ф. М. Достоєвського “Злочин і покарання”\nРозходження між Ніцшеанськими установками й глибоко моральним пафосом, що споконвічно одушевляє більшу росіянку літературу в рішенні тієї ж проблеми з’являється особливо разючим, коли звертаємося до роману Достоєвського “Злочин і покарання”.\nОт вони – основні елементи аналізованої “парадигми, кожний з яких висвічує особливий аспект свідомості індивіда, що бажає затвердити себе в якості “Надлюдини”, що перебуває “по ту сторону” моральних норм і моральних законів, значимих, за його переконанням, лише для “звичайних” людей, але аж ніяк не для “незвичайних”:\n1. Передумова свідомості цього типу – всі те ж переконання на рахунок цілковитої відсутності “вищої правди”, що виникає побачивши несправедливостей, що діються навколо, і посилюване особистими негодами й негараздами; інакше кажучи, висновок про те, що “правди немає – і вище”, робиться на основі констатації факту відсутності її “на землі”.\n2. Звідси прагнення затвердити цю “правду” самому, так сказати, на свій страх і ризик, і стало бути – як свою власну, самоособисту правду; “мою” правду я хочу запропонувати замість відсутньої – як на землі, так і на небі.\n4. Отже, я приходжу до висновку, що, з одного боку, є я зі своєю правдою (зрозуміло, вищої), а з іншого боку – “звичайні” люди з їх деякими правденками, що не витримують, на мій погляд, “строго логічного” аналізу, наприклад, теж саме “не убий”, що адже зневажається на кожному кроці, а тому гроша ламаного не коштує.\n5. От отут і починається “арифметика”, про яку так багато говорить Достоєвський як у підготовчих роботах до “Злочину й покарання”, так й у тексті самого роману. Моя “вища” (самоособиста) правда зіштовхується із загальнолюдськими “правденками”, і я прикидаю, якою мірою можу принести їх у жертву, облагодіявши цією ціною людство.\n“Мені треба було довідатися тоді, і скоріше довідатися, чи воша я, як всі, або людина? Чи зможу я переступити або не смогу! Чи насмілюся нагнутися й взяти чи ні? Чи тварина я тремтяча або право маю…”\nОт вона, та приголомшлива глибина моральної рефлексії, що залишилася недоступною трубодурам Ніцшеанської “Надлюдини”, що намагалися обрядити в пишну тогу “благодійника людства”. От вона, щира, а не підроблена інтелектуальна совісність, якої ніколи не могли досягти ні Ніцше, ні Сартр, що бажали представити себе єдино послідовними борцями проти “дурної віри” (“нечистої совісті”) у Х1Х и ХХ сторіччях. У світлі інтелектуальної совісності ( не плутати з Ніцшеанською “інтелектуальною чесністю”: це – її антипод!) Достоєвського стає зовсім очевидним: знамениті “метафізичні досвіди”, які роблять екзистенціалістичне “я” з метою твердження “абсолютності” своєї “волі”, це завжди, на сам-те справі здійснювані цим “я” не над самим собою, а над “іншим”: експериментую над “іншим”, щоб зрозуміти, “хто я є”.\nТак тренуються “вищі натури”, “добродії майбутнього”, “законодавці й установлювачі людства”, привчаючись установлювати розходження між – неодмінно геніальним – “я” й – обов’язково бездарним – “іншим”, звикаючи дивитися на цього останнього як на матеріал історії, об’єкт різноманітних імпровізацій ні чим не детермінованої екзистенції.\nЦе, крім того, неприйняття соціальної системи, побудованої або на безмірному підпорядкуванні якої-небудь однієї ідеології, або на принципах утилітаризму й прагматизму, де знецінене головне – особистість, її індивідуальність і неповторність. Це ідея піднесення людини, подолання всього дріб’язкового, повсякденного, незначного для життя. Багато категорій морального навчання Ніцше ввійшли у філолофсько-етичну науку й у нашу повсякденну мову: “переоцінка цінностей”, “Надлюдина”, тобто “яким занадто багато”; “людське, занадто людське”; мораль “по ту сторону добра й зла”.\nУ радянській філософській науці існувала одна відповідь на питання про гуманність навчання Ніцше – негативний. Безумовно, навчання Ніцше суперечливо, тому й не може бути оцінене як тільки негативне або тільки позитивне. Ніцше змушує думати, порівнювати, міркувати.\nГоловною позитивною цінністю морального навчання Ніцше, без сумніву, є ідея піднесення людини. Ніцше з повним правом можна було б назвати дослідником антропологічного методу у філософії. У своїх моральних оцінках він прагнув іти від індивіда. Причому сам індивід розглядався їм як що нескінченно стає цінність, як процес, як невичерпність. По Ніцше, людство – це цілісність, що проявляється через розходження. Але абсолютизація неординарності приводила Ніцше до парадоксальних висновків. Втім, будь-яка абсолютизація приведе до крайностей й у пізнанні й, що всього сумніше, у соціально моральній практиці.\nОдним з аспектів філософського навчання Ніцше є критика християнської моралі. Відзначимо, що тут Ніцше займав досить оригінальну позицію. Він уважав, що релігія формує залежну, несамостійну свідомість, смиренність, несвободу людини. Для Ніцше релігія стала символом залежного “нещасного” свідомості.\nЗвичайно ж, зміст і практику християнського навчання не можна звести до подібного його тлумачення. Але проте ця точка зору німецького мислителя дуже актуальна сьогодні. Досить розповсюдженим є думка про те, що чи релігія не єдина моральна рятівниця Росії: тільки вона здатна дати людині справжній підйом духу; тільки вона “скріплює нації”; вона “найбільш діючий засіб масового виховання моралі”, тому що вона “дає загальнодоступне подання про понаднаціональний абсолют, без якого мораль не існує”. Важко сказати, що більше в цьому визнанні: або потреби в “понаднаціональному абсолюті”, або поблажливої турботи про людину з “маси”, що тільки завдяки релігії зможе стати моральним? Ніцше вірив у можливості самої людини – єдиного творця й самого себе, і своєї історії.\n1. Ніцше Ф. По ту сторону добра й зла; до генеалогії моралі. А. Миколаєва, Е. Воронцова, В. Вейнштока. – Мн.:Бєларусь,1992.-335с.\n2. Ф. Ніцше, З. Фрейд, Э. Фромм, А. Камю, Ж. П.Сартр. Сутінки богів /Під ред. А. Яколева:переклад.-М:Политиздат,1989.-398с.\n3. Ніцше Ф. Твір в 2 т. /Пер. с ньому; Під ред. К.Сваскян.-М:Думка,1990.-820с.(т.1),829с.(т.2)\n4. В. Вересаєв. Живе життя: про Достоєвського, про Толстого, Аполлон і Діоніс (про Ніцше). – М:Политиздат,1991.-336с.\n5. Ф. Ніцше. Так говорив Заратустра. Книга для всіх і ні для кого. – М:Интербук,1990.-301с.\n6. Давидов Ю. Н. Етика любові й метафізика свавілля: проблеми моральної філософії. – М:Мол. Гвардія,1987.-317с.\n7. Галеви Даніель. Життя Фр. Ніцше.\nПрофесійна етика. Юридична етика як вид професійної етики. Професійна етика державних службовц Тема 2. Професійна етика. Юридична етика як вид професійної етики. Професійна етика державних службовців. План 1. Професійна етика: поняття, види. 2. Специфіка юридичної професії і значення юридичної етики. 3. Юридична етика як вид професійної етики: поняття, предмет, завдання. Відмінність юридичної етики і етики права. 4. Структура, види, норми і джерела...\nЕтика у медицині . Мораль (від лат. moralis – моральний, moris – звичай) – це сукупність історично зумовлених правил, норм, звичаїв, принципів співжиття і поведінки людей їхні відносини в процесі виробництва матеріальних і духовних цінностей, що визначають їхні обов’язки один до одного, до соціальних груп, верств класів, до суспільства, і виконання яких базується...\nЕтика ділової бесіди Зміст Вступ 1. Етика ділової бесіди 2. Сучасні погляди на місце етики в діловому спілкуванні 3. Загальні етичні принципи і характер ділового спілкування 4. Психічна структура особи і практика ділового спілкування Висновки Список використаних джерел Вступ Ділове спілкування – це складний багатоплановий процес розвитку контактів між людьми в службовій сфері....\nПрофесійна етика юриста Лекція 9. Тема: “Професійна етика юриста”. 1. Загальне поняття про етику. 2. Влада і етика. 3. Професійні особливості роботи юриста. Вперше в науковому розумінні термін “етика” вживається Аристотелем (384-322 рр. до н. е.) (дати біографічні дані Аристотеля) і позначає галузь пізнання, яка вивчає власне етичні чесноти, досліджує, яка людська вдача...\nЕтика і естетика, проблеми взаємодії Київський національний університет імені Тараса Шевченка Тема: Етика і естетика, проблеми взаємодії Реферат виконала: Піддубна Світлана Євгеніївна Студентка групи № 5 Історичного факультету Київ 2008 р. Вступ Спочатку мені б хотілося зазначити щодо актуальності даної теми. У сучасному суспільстві такі етичні та естетичні поняття як мораль та краса, стали втрачати...\nЕтика благовіння перед життям Міністерство освіти і науки України Державний вищий навчальний заклад “Запорізький національний університет” Контрольна робота З філософії На тему ” Етика благовіння перед життям “ Виконала: студентка ІІ курсу Групи 4128-1а Лемешко Дар’я Андріївна Перевірив: кандидат філософських Наук, доцент Манжура В. І. 2009 “Этика – это безгранично расширенная ответственность по отношению...\nЕтика поведінки державного службовця РЕФЕРАТ На тему: Етика поведінки державного службовця План Вступ 1. Поняття службового етикету 2. Основні принципи службового етикету 3. Етичні кодекси державних службовців 4. Етика державних службовців. Світова практика Висновок Список використаної літератури Вступ Кожна професія має свою власну мораль. Особливе місце в системі професійної етики посідає етика державного службовця,...\nСоціальна відповідальність та етика в менеджменті АКАДЕМІЯ ВНУТРІШНІХ ВІЙСЬК Факультет економіки та менеджменту Кафедра менеджменту та військового господарства КУРСОВА РОБОТА НА ТЕМУ: “СОЦІАЛЬНА ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ ТА ЕТИКА В МЕНЕДЖМЕНТІ” Виконала: студентка групи 567 Величко А. А. Перевірила: доцент, Черкашина М. В. ПЛАН Вступ 1. Соціальна відповідальність 1.1 Поняття соціальної відповідальності 1.2 Види соціальної відповідальності 1.3 Переваги та...\nЕтика і психологія в роботі юриста 2 ПРЕДМЕТ ТА ЗАВДАННЯ ДИСЦИПЛІНИ “ЕТИКА І ПСИХОЛОГІЯ В РОБОТІ ЮРИСТА”. План лекції. 1. Загальне поняття етики та психології. 2. Предмет “Етики і психології в роботі юриста”. 3. Методологічні основи юридичної психології. 1. Термін “етика” походить від давньогрецького “ethos”. Предметом етики є сфера моральності – це проблеми обов’язку, свободи, відповідальності, це...\nЖурналістська етика та українське телебачення “Журналістська етика та українське телебачення” Вступ Тема даної роботи “Журналістська етика та українське телебачення” стосується найважливішої проблеми: етичної поведінки журналіста, який висвітлює події кримінального характеру, який веде репортаж з місця злочину, який розповідає про дорожньо-транспортний випадок, катастрофу, про все те, де об’єктами відеоряду є наслідки цих подій, зв’язані зі смертю...\nПедагогічний такт та етика вчителя ЗОШ КУРСОВА РОБОТА З ПЕДАГОГІКИ Педагогічний такт та етика вчителя ЗОШ ЗМІСТ Вступ Розділ 1. Педагогічний такт та етика вчителя……………………………..6 1.1. Дослідження виникнення професійної етики та її види……………..6 1.2. Педагогічний такт як основа професійної діяльності……………….12 1.3. Підходи педагогів щодо трактування педагогічного такту………….16 Розділ 2. Дослідження рівнів……………………………………………….19 2.1. Педагогічна майстерність майбутнього вчителя…………………….19...\nЕтика міжнародних ділових зустрічей Зміст Вступ 3 1. Етика міжнародних ділових зустрічей 4 1.1. Домовленість про ділову зустріч 4 1.2. Предмет ділової зустрічі 5 1.3. Місце проведення 6 1.4. Часові межі 9 1.5. Кількість учасників 11 1.6. Матеріали для обговорення 11 1.7. Підготовка приміщень 13 1.8. Зустріч делегації 14 1.9. Привітання 15 1.10. Розміщення...\nЗошит по земельному кадастру РЕФЕРАТ НА ТЕМУ: ФІЛОСОФІЯ ф. НІЦШЕ Філософія – це система поглядів на світ у цілому і на відношення людини до цього світу. Філософські добутки, якщо вони дійсно осмислюють буття людини і навколишню дійсність, теж виявляються особистісними, що виражають особистість і переживання філософа, його відношення до дійсності. Оскільки переживання в різних...\nЦінності та перспективи християнської моралі Тема: “Цінності та перспективи християнської моралі” Зміст Вступ 1. Поняття “християнська мораль”, її особливості та сутність 2. Основні моральні цінності 3. Перспективи християнської моралі Висновки Література Вступ Тема роботи, на мою думку, є дуже актуальною в наш час, адже суспільство, перетнувши всі межі дозволеного та недозволеного, зовсім не має уявлення...\nТипологізація етичної думки Реферат на тему: Типологізація етичної думки Аналіз історичного становлення етичної думки дає змогу зауважити таку закономірність: кожному з трьох основних етапів історичного розвитку етики властивий ряд основних напрямів, що групують етичні концепції та школи. Правомірність виділення таких напрямів підтверджує наявність відмінностей (у рамках єдиного для історичного етапу світоглядного принципу), які...\nПолітико-правове вчення Ф Ніцше Політико-правове вчення Ф. Ніцше Фрідріх Вільгельм Ніцше (1844 1900) – однаіз значних фігур в історії філософської і політико-правової думки. Питання політики, держави і права освітлюються, зокрема, в таких його роботах, як “Грецька держава”, “Воля до влади”, “Так говорив Заратустра”, “По той бік добра і зла”, “Походження моралі” і інш. Держава,...\nОволодіння правовими знаннями – основа формуваня професії юриста Міністерство освіти України Київський державний економіко-правовий коледж Р Е Ф Е Р А Т На тему: Оволодіння правовими Знаннями – основа формування професії юриста Студентки групи – П-21 Ткачук Ярини Ярославівни Коломия, 1999 р. Тема: Оволодіння правовими знаннями – основа формування професії юриста. План. 1. Професійна культура. 2. Політична культура...\nПоходження термінів “мораль” та “моральність”, їх співвідношення Зміст Вступ Передумови виникнення моралі Походження термінів “мораль” і “моральність” та їх соціальне значення Співвідношення між мораллю та моральністю Висновок Використана література Вступ Як західні, так і східні культури проходять кілька стадій у своєму розвиткові у рамках традиційного суспільства, бо всі вони попри відмінності, своєрідність, пов’язані з релігійно-етнічними, економічними особливостями,...\nЗараз ви читаєте: Етика Ф. Нiцше\n« Порушення антимонополького законодавства Незаконне збирання з метою використання або використан


Асоціація регіональних засобів масової інформації: Національна спілка журналістів України визначила список душителів ЗМІ\nНаціональна спілка журналістів України визначила список душителів ЗМІ\nНапередодні Всесвітнього дня свободи преси – 3 травня Національна спілка журналістів України за поданням організацій НСЖУ і редакційних колективів оприлюднює список державних чиновників та власників медіа, які своїми діями душать засоби масової інформації у нашій державі, права журналістів на об’єктивне, неупереджене інформування суспільства:\nВ ефірі програми «Честь имею пригласить» телеканалу КРТ він заявив: «На сьогоднішній день ЗМІ працюють, як хочуть… Скільки видань, телеканалів, видавництв, радіостанцій в Україні закрито? Нуль... На якому каналі ви не побачите представників опозиції? Нуль. Опозиція з ранку до вечора на всіх головних кнопках країни поливає владу брудом. І це називається утиск слова?»\nДо парламентського комітету з питань свободи слова та інформації, Тимчасової слідчої комісії Верховної Ради надходять чимало скарг журналістів на втручання владоможців і власників ЗМІ у редакційну діяльність друкованих видань, радіо-і телекомпаній. І тільки депутат Табачник про це не чув і не знає. Зате він на всю країну з апломбом заявляє, що журналісти – «це холуї, що обслуговують своїх хазяїнів… 85% журналістів у цій країні займаються цим.»\n2. Василь Кубрак – голова Білопільської районної ради на Сумщині.\nГазета «Білопільщина» має найвищий в області тираж серед аналогічних видань, п’ять років працює з прибутком, за останні три роки не отримала жодної копійки бюджетних коштів, редакція використовує лише гроші, зароблені власною господарською діяльністю.\nНезважаючи на рішення судів Сумської та Харківської областей, які визнали незаконними спроби перевірки місцевими органами КРУ фінансового стану редакції, голова райради пан Кубрак прагне всіма засобами «дотиснути» редакцію. Рік тому, починаючи свою кар’єру у Білопільському районі, він заявляв, що не звільнятиме жодної людини за політичними мотивами. А тепер прагне позбутися редактора, вся проблема якої полягає у тому, що призначена минулою владою.\nЛюди на Білопільщині говорять: у нашому районі свобода є тільки в одного слова – слова голови райради. Він його справжній господар – хоче дає, хоче – забирає.\n3. Володимир Прядко - голова Сахновщинської районної ради (Харківська область).\nКористуючись тим, що райрада є одним з співзасновників районної газети «Колос», рада розпочала процедуру ліквідації юридичної особи – редакції, без рішення одного з співзасновників – трудового колективу.\nАле апарат райради на чолі з В. Прядком, без рішення сесії, подав на редакцію позов до Харківського господарського суду про визнання недійсним установчого договору, статуту та скасування державної реєстрації.\n4. Мохаммад Захур – видавець англомовної газети «Kyiv Post» звільнив з посади головного редактора газети Браяна Боннера за те, що той відмовився зняти з номера інтерв’ю з міністром аграрної політики і продовольства України, яке не сподобалося пану Захуру.\n5. Неля Штепа – Слов’янський міський голова (Донецька область).\nЗа її ініціативи депутати міськради ухвалили рішення, яке призвело до закриття у минулому році міської комунальної газети «Наш Славянск». Публікувати регуляторні акти ради міський голова вирішила у приватній газеті оголошень, не провівши відповідних тендерних процедур, що межує з корупцією.\nПід час прес-конференції, присвяченій 100 дням перебування на посаді міського голови, вона сказала на адресу місцевої журналістки лайливе слово. Після того, як відеозапис з цим фрагментом прес-конференції було оприлюднено в Інтернеті, десятки тисяч людей одержали можливість мати власне уявлення про моральні та ділові якості Слов’янського міського голови.\n6. Віктор Бакланов – заступник голови Роздільнянської районної ради (Одеська область).\nАпеляційний суд Одеської області після трирічної тяганини поновив на посаді редактора районної газети «Вперед» Тетяну Хамардюк. Але пан Бакланов, який виконував обов’язки голови райради і останнім часом підписував газету, опублікував у ній повідомлення про крадіжку редакційної печатки.\nВсе це виявилося суцільною брехнею. Працівникам прокуратури і міліції Тетяна Хамардюк пред’явила акт прийому – передачі печатки.\nДля пана Бакланова важливо було кинути тінь на поновленого на посаді редактора, бо у райраді прагнули зробити все, аби не дати можливість їй очолювати «районку».\n7. Андрій Гуславський – голова Кременецької районної ради (Тернопільська область).\nНа початку січня ц.р. райрада створила якийсь віртуальний інформаційний центр «Діалог» у складі районної газети під такою ж назвою, радіо, телебачення, якого немає, видавництва, якого теж немає. Голова обласної організації НСЖУ Микола Ротман зустрічався з керівництвом райради, ніби переконав їх не поєднувати непоєднувані структури, але у блискавичному порядку директор приватної друкарні, якому доручили цю справу, написав статут (його тут же затвердили в райраді), зареєстрував той самий віртуальний інформцентр. Зчинився шалений тиск на редакцію газети, щоб вона ввійшла туди, зокрема, не підписували штатного розпису, вимагали скорочення кадрів, «опрацьовували» журналістів, звільнили редактора…\n8. Марія Літвін – голова Летичівської райдержадміністрації, Віктор Тимчак – голова Летичівської районної ради (Хмельницька область).\nСпочатку пан Тимчак, ігноруючи думку редакційного колективу, одноосібно усунув з посади редактора «Летичівської газети» Володимира Борисова, а потім «провів» це рішення через сесію райради.\nГолова райдержадміністрації Марія Літвін переводить чиновника РДА заступником редактора, який почав з того, що зробив ревізію редакційних комп’ютерів і всю наявну інформацію передав до держадміністрації, а працівникам редакції довелося писати пояснення з приводу деяких листів і матеріалів, знайдених у комп’ютері.\nІнакше, як намаганням загнати редакційний колектив у глухий кут цю канцелярську казуїстику не назвеш.\nБезумовно, цей список не є повним. Національна спілка журналістів України звертає увагу високопосадовців держави, правоохоронних органів, суддів на оприлюднені кричущі факти порушень Конституції і законів України, міжнародних зобов'язань, взятих Україною на себе. Цей список ми оприлюднюємо не лише у нашій державі, а й передаємо до Міжнародної федерації журналістів, Ради Європи, Європарламенту й інших структур, щоб там вирішували - запрошувати цих чиновників на різні міжнародні заходи чи й не пускати їх на свій поріг.\nНСЖУ буде і в подальшому забезпечувати юридичну та інші види підтримки журналістів відповідно до Закону України «Про професійних творчих працівників та творчі спілки».\nГолова Національної спілки журналістів України Ігор Лубченко\nАвтор: - на 18:01


При необхідності з’ясувати характеристики наявного металопрокату, такі як вага і сортамент в залежності, наприклад, від габаритів вироби, найчастіше використовують спеціальні таблиці, в яких згідно з ГОСТ можна відшукати практично всі питання, що цікавлять параметри. Це в тому числі стосується і профільних труб.\nЯкщо для правильного розрахунку зусиль будується конструкції вам потрібно визначити фізико-технічні характеристики вироби, зокрема з’ясувати його масу, спеціальна таблиця ваги профільної труби має дані щодо її теоретичної маси і дозволить з’ясувати масу труби по її розмірам або, навпаки, габарити в залежності від маси вироби.\nДля чого виникає необхідність у з’ясуванні такого параметра, як вага профільних труб, а також яким чином ще можна визначити дану характеристику без використання таблиць, розповість ця стаття.\nДля чого визначають вагу труб\nСлід, перш за все, почати з того, що профільної трубою називають вироби, що мають на відміну від стандартних водопровідних труб некруглих розтин. Найбільше поширені труби профільні квадратного і прямокутного перетину, з яких, в свою чергу, найпопулярнішими завдяки оптимальному поєднанню якості та міцності стали труби квадратного перетину 20х20 і 40х40 мм і прямокутна 60х40 мм.\nЯк правило, профільну трубу використовують при виготовленні різного роду конструктивних елементів в різних виробничих галузях, і часто з’ясувати, скільки важить труба профільна, необхідно для розрахунків, вироблених під час заповнення технічної документації.\nКрім того, зустрічаються на ринку будівельних матеріалів недобросовісні продавці (виробники), які намагаються обманом нажитися на споживача. Наприклад, не рідкісні випадки виявлення профільних труб китайського виробництва, де заявлені розміри (товщина стінок) виробів є тільки по краях, там, де, власне, виконують виміри.\nНаприклад, труба габаритами 100х100х5 за фактом в середній третині заготовки може мати параметри 100х100х4. Таким чином економиться частина металу, і таку «недостачу» можна виявити, знаючи вагу, який повинна мати труба тих чи інших розмірів.\nПриклад неякісно лиття на прикладі Металлопрофільная куточка\nКалькулятор ваги профільних труб\nЗа допомогою спеціальних калькуляторів, наявних в мережі в достатній кількості, провести розрахунок ваги профільної труби можна простіше простого.\nДля цього буде потрібно лише внести у відповідні комірки калькулятора відомі параметри труби:\nдовжини сторін профілю;\nПотім вибравши марку стали, з якої виготовлено виріб, і натиснувши на кнопку введення, буде отримано точне (можливо з допустимою похибкою) значення ваги профільної труби. Базове значення щільності стали становить 7850 кг / м3, і саме його беруть за основу більшість калькуляторів маси труб.\nПрофільна труба – вага якої буде розрахований за допомогою спеціальної геометричної формули, фактично може незначно відрізнятися за вагою, оскільки форма реальної профільної труби завжди буде мати несуттєві відмінності в порівнянні з формою елементарних математичних фігур.\nФункціонал програм-калькуляторів для розрахунку ваги металопрофілю\nЩо стосується калькуляторів, які розраховують вага – профільні труби в них враховуються згідно стандартизованим табличним параметрам за номером вироби, а не з розрахунку за допомогою формули.\nКрім можливості визначення маси труби в залежності від заданих габаритів, за допомогою калькулятора може бути визначений, наприклад, метраж труби при вазі труби. Іншими словами, з’являється можливість з’ясувати, яка кількість погонних метрів довжини труби 80х80 мм, що припадають на один кілограм або, наприклад, тонну ваги цієї труби.\nВага профільної труби: скільки важить відрізок 100х100, 60х40, 100х100х4, 100х100х5, 80х80, 20х20 Ссылка на основную публикацию


У Києві в ДТП загинули двоє військових » МІА Вектор Ньюз\nВектор Ньюз » НОВИНИ » Події » У Києві в ДТП загинули двоє військових\nВранці 10 травня у Києві на Кільцевій дорозі відбулось зіткнення автомобіля "ВАЗ" та припаркованої вантажівки "МАН", в результаті ДТП загинули водій та пасажир австомобіля. Про це повідомляє РБК-Україна, посилаючись на прес-службу поліції міста.\nУ поліції зазначають, що загиблі - військовослужбовці. Правоохоронці наразі встановлюють причини, обставини та механізм аварії. Поліція відкрила кримінальне провадження.\n"За попередньою інформацією, автомобіль "ВАЗ" скоїв наїзд на припарковану вантажівку "МАН", яка знаходилась з правого краю проїжджої частини дороги", - йдеться у повідомленні.\nРаніше повідомлялося, що поліція відкрила справу за фактом ДТП з участю карети "швидкої допомоги" та ZAZ Vida на проспекті Броварському у Києві, в результаті якої загинули троє людей.\nТак, у поліції зазначили, що водій автомобіля їхав у напрямку станції метро "Лівобережна", виїхав на зустрічну смугу, де зіткнувся із машиною "швидкої" та зачепив "Фольксваген", що прямував за "швидкою".\nРБК-Україна писало, що 22 лютого у Рівненській області на автодорозі Київ-Чоп у селі Грушвиця Друга сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів, у результаті якої загинули три людини, 5-річну дитину шпиталізовано.