Проза - Ярослав Чорногуз - Джек Лондон Язичник (продовження) - Поетичні майстерні\nДжек Лондон Язичник (продовження)\nЯ отямився, коли вже був у воді і плив, машинально працюючи руками, хоча уже починав тонути. Як я там опинився, не пам`ятаю.\nЯ бачив лише, як «Крихітка Жанна» розлітається на шматки. Певно, це сталося тієї миті, коли я втратив свідомість. Та попри все я був у воді, і єдине, що залишалося, - не втрачати мужність, хоча саме мужності мені й бракувало. Знову піднявся вітер, хвилі стали меншими, рухалися вони звично, і я збагнув, що центр циклону мене оминув. На щастя, навколо не було акул. Буря розігнала кровожерну зграю, котра оточила судно з мертвими і годувалася трупами.\n«Крихітка Жанна» зазнала аварії десь опівдні, а години за дві я наштовхувся на кришку від люка. Увесь час ішла злива і я помітив цю кришку цілком випадково. До кільця була прив`язана невелика мотузка; я збагнув, що протримаюсь як мінімум день, якщо не з`являться акули. Години три потому, коли я, міцно ухопившись за кришку і заплющивши очі, у міру можливості намагався рівномірно і глибоко дихати і водночас не наковтатись води, мені здалося, що чую чиїсь голоси. Дощ припинився, і вітер та море заспокоїлися. Футів за двадцять од мене, причепившись до кришки від люка, пливли капітан Удуз і язичник. Вони билися через цю кришку, принаймні бився Удуз.\nЯ почув вищання Удуза: «Paїen noir!»* - і побачив, як він ударив канака ногою.\nСлід зауважити, що капітан Удуз загубив увесь свій одяг, окрім важких грубих черевиків. Удар був жорстокий. Він потрапив язичнику в обличчя і майже оглушив його. Я думав, що канак\nтакож віддячить йому, як слід, але він обмежився тим, що для\nбезпеки відплив футів на десять. Кожного разу, коли хвилі прибивали його до француза, той, тримаючись руками за кришку, хвицав його обома ногами і обзивав канака чорним язичником.\n- Ось я пущу тебе на дно, білошкірий виродку! – заревів я.\nТільки сильна втома завадила мені це зробити. Мене занудило від самої думки про те, що слід пливти до нього. Отож я гукнув канака і запропонував йому триматися за мою кришку. Він сказав мені, що його звуть Отоо і що він уродженець острова Бора-Бора, найзахіднішого із Островів Співдружності. А згодом я дізнався, що він першим побачив кришку, і загледівши за якийсь час капітана Удуза, запропонував йому рятуватися разом, а за ці турботи капітан ногами відштовхнув його геть.\nТак ми вперше зустрілися з Отоо. Ні, він не задира. Він був лагідний, ніжний і добрий, хоча зріст його сягав шести футів, і статурою походив на гладіатора. Не був ані задавакою, ані боягузом. Та в його грудях билося левине серце, і згодом я не раз бачив, як він ризикував там, де я неодмінно б відступив. Хочу підкреслити, що хоч Отоо і не був задирою і ніколи не ліз у бійки, він ніколи не пасував перед небезпекою. Але пильнуй, коли Отоо починав діяти!\nНіколи не забуду, як він змолотив Біллі Кінга. Це трапилося в Німецькому Самоа. Білл Кінг був славетним чемпіоном суперважкої категорії американського флоту. Це був людинозвір, така собі горила, один із тих грубо збитих хлопців, що відмінно володіють кулаками. Він почав сварку і двічі вдарив Отоо ногою, потім ударив ще раз, перш ніж Отоо збагнув, що необхідно битися. Здається, не минуло й чотирьох хвилин, як Біллі Кінг отримав переломи чотирьох ребер, перебите передпліччя і вивих лопатки. Отоо нічого не тямив у мистецтві боксу. Він бив, як умів, і Біллі Кінг пролежав щось коло трьох місяців, відходячи від побоїв, отриманих одного прекрасного дня на березі Апії.\nНе буду, однак, забігати наперед. Отож, ми обидва трималися за ту кришку. Кожен із нас по черзі заповзав на неї, і там лежачи пластом, відпочивав, а інший, поринувши у воду аж до підборіддя, лише тримався за неї руками. Два дні і дві ночі, то лежачи на кришці, то поринаючи у воду, ми мчали океаном. Під кінець я майже постійно втрачав свідомість, але іноді чув, як Отоо щось бурмоче своєю рідною мовою. Ми були у воді, тому не вмерли од спраги, хоча солона морська вода роз`їдала розпечені сонцем тіла.\nУсе скінчилося тим, що Отоо врятував мені життя, бо я прийшов до тями на березі футів за двадцять од води, захищений од сонця листями кокосової пальми. Це Отоо притягнув мене туди і устромив у пісок листя. Сам він лежав поруч. Я знову втратив свідомість, а коли отямився, навколо стояла прохолодна зоряна ніч, і Отоо поїв мене соком кокосового горіха.\nОкрім нас двох, із «Крихітки Жанни» не врятувався ніхто. Капітан Удуз, певно, загинув од виснаження, тому що ту кришку, за яку він тримався, викинуло на берег за кілька днів. Ми з Отоо прожили на атоллі цілий тиждень, потім нас підібрав французький крейсер і допровадив на Таїті. Однак за цей час ми здійснили церемонію обміну іменами. На островах Південних морів цей звичай зв`язує людей узами, котрі міцніші за узи братства. Ініціатива належала мені, і Отоо був у захваті од такої пропозиції.\n- Це добре, - сказав він мовою таїтян, - адже дві доби ми разом дивилися у вічі смерті.\n- Але смерть похлинулася, - сказав я, посміхаючись.\n- Ви були сміливим, господарю, - відповів він, - і у смерті не вистачило нахабства заговорити.\n- Чому ти звеш мене «господарем»? – заперечив я, вдавши ображеного. Ми ж помінялися іменами. Для тебе я – Отоо. Ти для мене – Чарлі. І між нами на віки вічні ти - Чарлі, а я – Отоо. Таким є звичай. І після нашої смерті, якщо ми зустрінемося у потойбічному світі, ти усе одно будеш для мене Чарлі, а я для тебе - Отоо.\n- Так, господарю, відповів він, і очі його засяяли тихою радістю.\n- Ти знову! – вигукнув я обурено.\n- Хіба я можу відповідати за те, про що мовлять мої губи? – сказав він. – Це ж тільки губи. Але про себе я зажди буду говорити: «Отоо». Коли я буду думати про себе, я подумаю про тебе. Коли мене назвуть на ймення, я думатиму про тебе. І над небесами, і за зірками, віднині і навіки. Ти будеш для мене Отоо. Це добре, господарю?\nЯ затамував посмішку і відповів, що добре.\nУ Папеете наші шляхи розійшлись. Я залишився на березі, щоб трохи оклигати, а він катером вирушив на свій острів Бора-Бора.\nЗа шість тижнів він повернувся. Я здивувався, адже, від`їжджаючи,\nвін повідомив, що вирішив повернутися додому, до дружини і забути про далекі подорожі.\n- Куди ти поїдеш, пане? – запитав він, ледь устигши привітатися.\nЯ здвигнув плечима. Це було нелегке запитання.\n- Буду поневірятися по цілому світові, - відповів я, - по усіх морях і усіх островах, котрі лежать у цих морях.\n- Я поїду з тобою, сказав він просто. – Моя дружина померла.\nЯ ніколи не мав брата, але якщо брати до уваги життя інших людей,\nто навряд чи хоч одна людина на землі мала брата, котрий значив для нього настільки ж багато, як Отоо для мене. Він був мені і братом, і батьком, і матір`ю. Я абсолютно переконаний у тому, що став кращим і чеснішим завдяки Отоо. Мені було байдуже, що про мене думають оточуючі, але я мусив залишатися чесним в очах Отоо. Він був поряд і я не міг заплямувати себе. Я був його ідеалом, звісно, це пояснюється його любов`ю і обожненням, але не раз я міг скоїти чимало дурниць, якби мене не зупиняла думка про Отоо. Він пишався мною, і я вже і сам починав убачати в собі щось добре, в мене виробилася звичка не робити нічого, що могло б похитнути ці його гордощі.\nЯ, звісно, не одразу збагнув, як він до мене ставиться. Він ніколи мене нічим не дорікав, ніколи не сварив, і я не одразу дізнався, як високо він мене цінує.\nНастільки ж повільно до мене приходило розуміння того, як тяжко він переживає, коли я намагаюся здаватися гіршим, ніж я є насправді.\nМи були разом сімнадцять років, і увесь цей час він завжди був поруч зі мною: оберігав мій сон, доглядав за мною, коли я був поранений, кидався за мене в бійку і отримував рани. Він служив на кораблях разом зі мною, і ми спільно обійшли на них увесь Тихий океан – від Гавайських островів до мису Сіднея і від протоки Торрес до Галапагосу. Ми вербували чорношкірих скрізь - від Нових Гебридів і островів Лайн до Луїзіани, Нової Британії, Нової Ірландії і Нового Ганновера. Тричі наші кораблі тонули: біля островів Гілберта, Санта-Крус і Фіджі. Ми купували і перепродавали усе, на чому можна було заробити долар, - чи то перли, раковини, копра, трепанги, черепахи, черепахові панцирі чи усяка всячина з розбитих суден.\nПро все я здогадався у Папеете, одразу після того, як він заявив, що піде за мною хоч на край світу. У ті часи в Папеете був заклад на кшталт клубу, де збиралися скупники перлів, торговельники, капітани і різноманітні авантюристи, котрих чимало у тих місцях. Ставки у грі були значними, пили також чимало, і, на жаль, я засиджувався довше, аніж слід. І коли б не вийшов із клубу, мене завжди чекав Отоо, щоб провести додому.\nСпершу це примушувало мене посміхатися, згодом я висварив його. Потім висловив йому усе просто «в лоб», що, мовляв, я не потребую няньки. Після цього, виходячи з клубу, я не зустрічав його. Минув тиждень і якось я, цілком випадково побачив, що він, як і раніше, проводжає мене додому, пробираючись вздовж вулиці в тіні мангових дерев. Що міг вдіяти? І тоді я збагнув, що слід було робити.\nНепомітно для себе я став повертатися додому раніше. На вулиці дощ і вітер, і я у розпалі дурощів і веселощів усе згадував про Отоо, котрий невпинно несе свою нудну вахту під манговим деревом, що не захищало від дощу. Я і справді став кращим завдяки йому. І все ж не проявляв пуританської нетерпимості у питаннях моралі. Йому нічого не було відомо про християнські заповіді. Все населення Бора-Бора прийняло християнство, а він був язичник – єдиний невіруючий на острові – великий матеріаліст, котрий знав, що буде мертвим, коли помре. Він вірив у людську порядність і чесну гру. Дрібненькі підлощі у його кодексі честі були майже такими ж серйозними злочинами, як і звіряче убивство, і я цілковито переконаний, що він швидше поставиться з повагою до вбивці, ніж до шахрая.\nЩо стосується мене, то він не схвалював нічого, що йшло мені не на користь. У грі він не бачив нічого поганого. І сам був азартним гравцем. Але пізні посиденьки, пояснював він, шкідливі для здоров`я. Він знав людей, котрі вмирали від лихоманки тому, що не піклувалися про своє здоров`я. Він не був непитущим, і вимокши до нитки, був не проти ковтнути віскі. Інакше кажучи, він вірив, що алкоголь корисний лише в малих кількостях. Він бачив багатьох людей, котрих шотландське віскі чи джин загнали в могилу чи зробили каліками.\nДуже близько до серця Отоо переймався моїм добробутом. Він думав про моє майбутнє, зважував мої плани більше, ніж я сам. Спершу, коли я ще навіть і гадки не мав, що його турбують мої справи, йому доводилося самому здогадуватися про мої наміри, як, наприклад, сталося в Папеете, коли я розмірковував, чи ставати мені компаньйоном з одним шахраюватим хлопцем, моїм співвітчизником, котрий вирішив зробити ризиковану оборудку із гуано**. Я не знав, що цей чоловік – шахрай. Цього не знав жоден білошкірий у Папеете. Отоо також нічого не знав, але він бачив, що ми стаємо з тим хлопцем нерозлучними друзяками, і на свій розсуд вирішив дізнатися про нього все. На узбережжя Таїті сходяться матроси-тубільці з усіх морів. Підозріливий Отоо терся коло них доти, поки не зібрав переконливі факти, що підтверджували його здогади. Так, чимало він дізнався про оборудки Рендольфа Уотерса. Коли Отоо розповів мені про них, я не повірив, але потім виклав усе Уотерсу, і той, не промовивши ні слова, з першим же пароплавом відплив до Окленду.\nВідверто кажучи, мене спершу дратувало те, що Отоо стромляє свого носа у мої справи. Але я знав, що він діє цілком безкорисливо: незабаром я мусив визнати, що він мудрий і обережний. Він стежив, щоб я не прогавив гарної нагоди заробити, був водночас і далекоглядним і проникливим. Скоро я вже і сам став у всьому радитися з Отоо, так що врешті-решт, він почав тямити у моїх справах краще, ніж я сам. Мої інтереси він брав до серця ближче, ніж я. У той чудовий час, я був наче безтурботний хлопчисько, надавав перевагу романтиці перед доларом, пригоді – зручному нічлігу під дахом. Словом, добре, що хтось наглядав за мною. Якби не Отоо, мене вже давно не було б на світі. Це я знаю напевне.\nЗ численних прикладів дозвольте навести один. Коли я вирушив за перлами в Паумоту, у мене вже був певний досвід з вербування чорношкірих. В Самоа ми з Отоо залишилися на березі, точніше, сіли на мілину. Грошей – ні цента, але мені пощастило: я влаштувався вербувальником на бриг, котрий доставляв негрів на плантації. Отоо найнявся на цей бриг простим матросом. Протягом наступних шести років на різних кораблях ми побували в найдикіших куточках Меланезії.*** Отоо був переконаний, що має цілковите право бути гребцем на моєму човні. Працювали ми зазвичай так. Вербувальника висаджували на берег. Його човен залишався біля самого берега – весла напоготові. Цей човен прикривав інший, що стояв за кілька сотень ярдів у морі. Я встромляв у пісок жердину, котрою у випадку необхідності можна було швидко відштовхнутися од берега, вивантажував із човна свої товари, а Отоо кидав весла і підсідав до вінчестера, прихованого під вітрильною тканиною. Матроси на іншому човні були також озброєні – вздовж борту лежали приховані снайдерські гвинтівки.\nПоки я торгувався з тубільцями і переконував їх найнятися на плантації Квінсленду, Отоо не зводив з них очей. Кілька разів неголосним окриком він попереджав мене про підозрілі дії негрів чи про пастку, котру вони готували. Іноді першим сигналом тривоги був несподіваний постріл, котрим Отоо уражав негра насмерть. Я кидався до човна і він завжди підхоплював мене на льоту. Пам`ятаю якось, коли ми плавали на «Санта Анні», на нас напали, ледь наш човен підійшов до берега. Човен-прикриття поспішав на допомогу, але тим часом кілька десятків дикунів залишили б від нас мокре місце. Тоді Отоо одним стрибком перескочив на берег і почав обома руками розкидати в усі боки тютюн, коралі, томагавки, ножі та шматки ситцю.\nДля негрів це було надто сильною спокусою. Поки вони билися за скарби, ми зіштовхнули човна у воду і відійшли футів на сорок у море. А через чотири години на цьому березі я завербував тридцять тубільців.\n*Paїen noir (франц.) – чорний язичник, безбожник.\n**Гуано – пташиний послід.\n***Меланезія – ареал островів у Тихому океані у південній півкулі.\n"Джек Лондон Язичник (закінчення)"\n"Джек Лондон Язичник "\nДата публікації 2014-08-15 16:31:33\nІван Гентош (М.К./М.К.) [ 2014-08-16 12:24:37 ]\nНамагаюся "судити" переклад об"єктивно, та це майже неможливо - із дитинства захоплювався Лондоном, ще у школі читав його книжки "ночами навиліт".\nДобра робота, Друже!\nЯрослав Чорногуз (М.К./М.К.) [ 2014-08-16 21:10:47 ]\nДякую, дорогий друже, Іване! Але який образ безкорисливої братньої любові змальований! Завжди була поширена думка, що язичники дикуни, варвари, нелюди і ось тобі - Джек Лондон, який не був язичником. ось так об"єктивно і чесно змалював цю людину. Яка самовідданість, яке б у нас було суспільство, якби усі чи більшість людей були такі, як Отоо у людських стосунках!))


Історична довідка: звідки взявся вираз «Слава Україні» - Район Маневичі\nElapsed full time: 0.3085\nІсторична довідка: звідки взявся вираз «Слава Україні»\nВираз «Слава Україні!» з'явився за часів Української революції 1917-1921 років.\nГасло «Слава Україні! – Козакам слава!» використовував загін Чорних запорожців. Він існував у 1918-1920 роках, – пише Gazeta.ua\nСпочатку це була кінна сотня, потім кінний дивізіон, а з березня 1919 року – 1-й кінний полк, що носив ім'я Чорних запорожців вже офіційно. Командував ними спочатку сотник Микола Римський-Корсаков, а потім полковник Петро Дяченко.\n«У сотнях багато коней розсідлані, а всі мають попущені попруги. Про кінну атаку нема що й думати. Треба витягнути ворожу піхоту з горбків, бо, як підтягнуть кулемети, впадуть наші коні. Залишився єдиний вихід — піша атака: «Москалі, геть! Слава!» – пише Петро Дяченко у книзі «Чорні запорожці. Спомини командира 1-го кінного полку Чорних запорожців Армії УНР».\n«Всім частям армії на похвалу та подяку за службу Україні відповідати: «Слава Україні», – йшлося у наказі генерала армії УНР Михайла Омеляновича-Павленка від 19 квітня 1920 року.\nЗа часів Гетьманату Павла Скоропадського використовували фразу «Слава Україні! – Гетьману слава!». Найчастіше її казали сердюки, піші охоронці гетьмана.\nГасло «Слава Україні! – Героям слава» з'явилося в організації «Легія українських націоналістів» – першій українській націоналістичній організації, що діяла у 1925—1929 роках і стала однією з організацій-засновниць Організації українських націоналістів.\n«Коли виникло питання про організаційне вітання, схоже на те, що саме Юрій Артюшенко запропонував використати вітання чорношличників: «Слава Україні!» – «Козакам слава!». Пропозицію товариство прийняло, але з уточненням – відповідати треба було: «Героям слава!», – йдеться в спогадах Петра Дяченка.\nСтаршина Армії УНР та письменник Юрій Горліс-Горський в романі «Холодний Яр» вказує на поширення серед повстанців Холодного Яру (1918—1922 роки) вітання «Слава Україні! – Україні слава!».\n24 вересня 1920 року на нараді отаманів у Медведівці на Черкащині криворізького отамана Степового-Блакитного (Кость Пестушко) було обрано Головним отаманом усіх повстанських загонів Холодного Яру і околиць. Степова дивізія, яка налічувала від 12 до 18 тисяч бійців, використовувала вітання «Слава Україні!» – «Україні слава!».\nГасло «Слава Україні» затвердили, як офіційне на зборах ОУН у 1941 році. Відповідати потрібно було «Героям слава», або просто «Слава».\nОУН використовувала гасло «Слава Україні – Вождеві слава». Вождем називали спочатку Євгена Коновальця, потім Андрія Мельника.\nЗа часи СРСР гасло було суворо заборонене. Його відродили в часи перебудови. «Слава Україні» вигукували на мітингах і демонстраціях.\nУ цей час з'являється продовження фрази «Слава нації! Смерть ворогам!» та «Україна понад усе!». Раніше такі фрази ніхто не використовував. Вперше їх почали використовувати представники Української націоналістичної самооборони (УНСО) – силового підрозділу партії УНА.\nВираз використовували під час Помаранчевої революції та Революції гідності.\nТеги: #Гасло, #Вираз, #Слава Україні, #Історія, #Повстанці, #Революція\nЯк одягалися маневичани 400 років тому\nЯк виглядали хати Маневиччини на початку минулого століття\nСтаросілля: знайшли фотографію втраченого храму


Вечір-зустріч з Марією Ткачівською - Поступовий гурт франківців\nСьогодні в Першій сімейній ресторації Мулярових відбувся вечір-зустріч з Марією Ткачівською в рамках реалізації проекту “Назустріч улюбленому письменнику”. В анкетуванні, присвяченому творчості Марії Ткачівської, взяло участь понад 700 осіб, з яких 98 дали правильні відповіді на запитання. Як зазначила авторка, даний проект сприяє наближенню читача до письменника, допомагає бібліотеці вийти за рамки бібліотеки.\nЗавдяки цьому проекту читач може відкрити для себе багатогранну особистість письменника, як і сьогодні присутні знайомились з різними сторонами письменницького життя Марії Ткачівської. Воно є яскравим прикладом того, як можна поєднувати науку і творчість, оскільки пані Марія займається науковою, перекладацькою діяльністю, тішить читачів як поезіями, так і прозовими творами. Результатом її плідної праці стало те, що вона є лауреатом премії імені Івана Франка, премії імені Василя Стефаника, конкурсу «Коронація слова 2007» (номінація «Романи»), конкурсу «Коронація слова 2012» (номінація «Дитяча проза»), «Коронація слова 2014» (номінація «Пісенна лірика»), «Коронація слова 2015» (номінація «Кіносценарії»), і надалі, як вона сама зазначила, не зупинятиметься на досягнутому.\nВ основу більшості прозових творів письменниці покладені реальні історії життя людей, зокрема авторка розповіла про книгу, яка має незабаром вийти з друку під назвою “Голос перепілки”. Ця історія про голод, війну, про сприйняття дитиною цих подій, про відбиток, який вони накладають на її доросле життя.\nТонкий гумор пані Марії, її простота, легкість зробили цю зустріч теплою й атмосферною.\nCategories: Назустріч письменнику, ПодіїBy admin 06/06/2017\nPreviousPrevious post:ПРЕС-АНОНСNextNext post:Поступовці взяли участь у тренінгу “Реінтеграція демобілізованих у громаді”


Перукарський інтим: В Росії дівчата голяка стригли чоловіків (відео +18) | Корупція Інфо\nАвтор: Мар'яна Шажко / 02/07/2015\nПоліція Москви прикрила цікаву перукарню, де голі дівчата стригли чоловіків, а після цього надавали їм послуги інтимного характеру.\nПоліція навідалася з перевіркою в незвичайний салон краси, після того як на заклад поскаржилися з центру реабілітації хворих на аутизм. З якоїсь незрозумілої причини обидві установи розташовувалися в одній будівлі, передають російські ЗМІ.\nУ мережу потрапила оперативна зйомка поліції з перукарні. Як видно на ролику, спочатку нижня частина тіла у дівчини-перукарки прикрита чорною міні-спідницею. Після паузи вона знову з'являється в кадрі, але вже повністю без одягу.\nФірма Азарова-молодшого будує в Києві торгово-розважальний центр


На відсортованому смітті Володимир-Волинська громада може заробляти від 13 до 20 мільйонів гривень на рік\n12 Вересня 2021, 11:15\nУ Володимир-Волинській міській раді представники ТОВ «Екосфера новацій» з міста Фастів провели презентацію сортувальної лінії по утилізації твердих побутових відходів.\nПро це Район.Володимир-Волинський стало відомо з сайту Володимир-Волинської міської ради.\nНещодавно делегація, до складу якої увійшли представники комунальних підприємств Володимира-Волинського на чолі з керівником КП «Полігон» Володимиром Собіпаном відвідала Фастів задля вивчення тамтешнього досвіду із сортування сміття.\nЯк зазначив міський голова Ігор Пальонка, у Володимирі-Волинському одне з найкращих сміттєзвалищ в області, тож нині потрібно дбати про те, аби збільшити термін його експлуатації шляхом сортування сміття. Окрім цього, сортування та переробка сміття це ще і економічно вигідна справа, а також внесок у збереження навколишнього середовища.\nПредставник фірми ТОВ «Екосфера новацій» Тарас Домишлінець представив презентацію компанії, яку було створено у 2018 році під реалізацію конкретного проекту у місті Фастів, де завдяки інвестору збудовано сортувальну лінію по утилізації ТПВ.\nТарас Домишлінець розповів які послуги надає компанія, яке обладнання використовує, та як саме налагоджена робота підприємства у Фастові. Окрім будівництва сортувальної лінії, «Екосфера новацій» займається також організацією збору і вивезення сміття, облаштуванням наземних і підземних сміттєвих майданчиків, імпортом якісних європейських контейнерів.\nГотуючись до презентації, гості із Фастова проаналізували ситуацію з твердими побутовими відходами на Володимир-Волинському полігоні, вивчили схему санітарної очистки міста, ознайомились з наявною технікою та обладнанням, а також обсягами твердих побутових відходів у громаді.\nНа основі отриманих даних, дійшли висновку, що в разі будівництва сортувальної лінії по утилізації сміття, обсяги відходів буде знижено від 35 до 40 відсотків на рік, що продовжить термін експлуатації полігону, а також дозволить зробити екологічну ситуацію у місті значно кращою.\nЩодо прибутків, які може отримати громада від реалізації відсортованої сировини, то вони можуть складати від 13 до 20 мільйонів гривень на рік, а ще це нові робочі місця, адже на сортувальній лінії задіяно близько трьох десятків працівників.\nВартість повного комплексу сортувальної лінії становить 17-18 мільйонів гривень. Щодо співпраці із ТОВ «Екосфера новацій», то тут можливі три шляхи: фінансування робіт та обладнання з місцевого бюджету, співфінансування з інвестором та виконання робіт виключно за кошти компанії, котра надалі обслуговуватиме даний напрямок у громаді.\nПісля презентації учасники зустрічі поставили гостям питанням, котрі здебільшого стосувались фінансової сторони проєкту, а також термінів будівництва сортувальної лінії.\nМіський голова Ігор Пальонка подякував гостям з Фастова за презентацію та висловив побажання під час наступної зустрічі обговорити більш детально умови на яких можна співпрацювати з інвестором у напрямку сортування та утилізації сміття. Адже у Володимирі-Волинському потрібно не лише сортувальну станцію будувати, а ще й обладнати сучасні сміттєві майданчики, замінити контейнери та придбати нові сміттєвози. Як запевнили представники компанії ТОВ «Екосфера новацій», уже за два тижні вони будуть готові надати більш детальні розрахунки.\nПісля презентації учасники зустрічі відвідали Володимир-Волинське сміттєзвалище поруч з яким і передбачається будівництво сортувальної лінії з утилізації твердих побутових відходів.


Мистецький фронт Анатолія Гнатюка ― Новини культури України - Медіа-портал "Культура"\nГоловна СУСПІЛЬСТВО У зоні АТО Мистецький фронт Анатолія Гнатюка\nCultUA.media 03.04.2017 12:06:19 0723 У Конгрес-холі на Львівській площі столиці відбулася концерт-вистава народного артиста України Анатолія Гнатюка «Червону троянду дарую тобі», в якому взяв участь Академічний ансамбль пісні і танцю Державної прикордонної служби України. До цього концерту А. Гнатюк йшов 20 років.\n— Розкажіть будь-ласка, з чого починалася Ваша концертна діяльність.\n— Мій викладач у виші, який тоді називався Київський державний театральний інститут ім. І. Карпенка-Карого, Олександр Михайлов говорив, що я буду обов’язково виступати на сцені як співак. Я вдячний за його школу, за те, що він побачив у мені співака і допоміг здійснити мої мрії.\n1996 року мій брат – народний артист України Микола Гнатюк запропонував разом виконати пісню «Ой, смереко». Наш спільний виступ мав успіх, а пісня стала популярною. Після цього було чимало виступів як сольних, так і колективних. Але хотілося підготувати програму, де б звучала не лише пісня, а щоб це був театралізований, сценічний концерт. До того ж мріяв виступити разом із симфонічним оркестром. Такий виступ – висока честь для будь-якого виконавця.\nЧастково мрію вдалося втілити в життя під час вистави-концерту «Український романс. Ностальгія», що була представлена в репертуарі Національного академічного драматичного театру ім. Івана Франка. У супроводі оркестру театру (головний диригент заслужений артист України Володимир Гданський) лунали українські класичні та сучасні романси. Я у виставі грав роль начальника станції і виконував кілька пісень.\nХотів би подякувати хормейстерові нашого театру, заслуженому артистку України Анатолію Навроцькому. У нього велика школа виховання солістів. Свого часу він виступав у відомому ансамблі «Кобза». Звертаюся до нього як вчителя, він мені дуже допомагає вже багато років.\n— А хто допоміг підготувати виставу-концерт «Червону троянду дарую тобі»?\n— Доля звела мене з художнім керівником Академічного ансамблю пісні і танцю Державної прикордонної служби України, заслуженим діячем мистецтв України Геннадієм Синьоком. Я розповів пану Геннадію про свою мрію і він сказав, що ансамбль хотів би попрацювати над такою програмою.\nРазом з глядачами ми розмірковуємо про радість і сум, про зустрічі і розтавання, про те, що сьогодні відбувається у нашій країні. Концерт-вистава складається з кількох блоків. Одне з центральних місць посідає соціальна тематика. Звучать теми «розстріляного відродження», героїзм наших воїнів, які боронять Україну на сході, твори про січових стрільців, ліквідаторів аварії на Чорнобильській АЕС. Пісні чергуються з монологами, що плавно переходять з одного в інше.\nПоставив цю програму відомий український режисер, народний артист України Дмитро Чирипюк. Вийшов не просто концерт, а театралізоване дійство – моно-вистава. Це наша спільна робота з режисером, музикантами оркестру і талановитим балетом.\n— Які твори були представлені у концерті-виставі?\n— Не обійшлося без хітів. Завдяки оркестру і балету під час виконання пісні «Троянди на пероні» створюється атмосфера вокзалу. Весела пісенька «Качечка» допомогла згадати мюзикл «Містер Сковорода». А «Смереку» я виконував разом із глядачами. До того ж на завершення концерту глядачі під цю пісню почали навіть танцювати. Звучали нові твори: «Мої рідні» муз. Ореста Криси, сл. Володимира Цибулька, «Чарівна квітка» муз. Юрія Васильківського, сл. Володимира Буги, «Пісня Остапа Бендера» на музику Максима Шоренкова та інші.\nЯ намагався у цьому театралізованому дійстві приділити увагу пластиці. Багато танців як сольних, так і з артистами балету. Допомогла їх підготувати балетмейстер Ансамблю, заслужена артистка України Лілія Черноус.\n— Як довго тривала підготовка концерту-вистави?\n— Півроку. Вперше ми з нею виступили у листопаді минулого року в Центральному клінічному шпиталі Державної прикордонної служби України. Це був важливий екзамен, адже серед наших перших глядачів були воїни АТО. Виступ сприйняли дуже добре і це надихнуло далі працювати над удосконаленням програми «Червону троянду дарую тобі». Дуже хвилювалися як сприйме глядач концерти у Центрі культури і мистецтв СБУ та Конгрес-холі. Зали були переповнені, а з глядацької реакції зрозуміли, що наш виступ знайшов відгук у їхніх душах і серцях.\n— Напевне не випадково всі номери програми українськомовні?\n— Звичайно. І не лише цієї програми. Коли мене запрошують до участі в якійсь театральній антрепризі чи до зйомок у кіно, перше питання, що я задаю, якою мовою говоритиме мій персонаж. Якщо російською, то відразу відмовляюся. У кожного з нас свій фронт. Не потрібно забувати, що наші українські хлопці віддають на сході своє життя за те, аби ми тут могли творити українською мовою.\n— Маєте плани щодо подальшої концертної діяльності?\n— Нас вже запросили з цією програмою до Чернівців і Золотоноші. У червні збираємося відвідати Мюнхен (Німеччина). А взагалі хотілося б об’їздити з нею всю Україну. А в подальшій перспективі – створення нових концертів-вистав.\nФото Валерія Олейника\nУвірувати в святість Перемоги\nПортрети українських воїнів прикрашають «Бориспіль»\nГурт "Вертеп" присвятив новий відеокліп загиблим бійцям АТО\nЗа лічені кілометри від передової…\n«Добровольчий батальйон ОУН: два роки війни»\nУ Маріуполі встановили пам’ятник князю Святославу\nКошти від продажу книг на підтримку бійців у зоні АТО


Центр Вінниці прикрашений скульптурами відомого митця – soborna59.com\nЦентр Вінниці прикрашений скульптурами відомого митця\n19.02.2021 19.02.2021 By sobo\nУ Вінниці встановлено чимало бронзових скульптур, автором більшості з них є заслужений художник України та відомий митець Володимир Оврах. Як розповів сам художник основою створення деяких скульптур стали реальні люди.\nМитець народився на Полтавщині, ще з дитинства мистецтво було його найпалкішим захопленням. Сьогодні для створення однієї скульптури він працює близько півроку. Він зазначив, що не всі його статуї створенні за конкретними образами, проте окремі риси в роботах справді належать реальним людям.\nНаприклад бронзову скульптуру «Художник» по вул. Архітектора Артинова він створював разом із синами, взявши за основу власну зовнішність. Скульптура «Мадам Прунмайер» біля готелю «Франція» отримала обличчям власниці закладу Олени Капусти.\n«Мистецтво – це не спеціальність, а стиль життя, який виникає самий собою», – зазначаєВолодимир Михайлович.\nPrevious post: Вінниччина посіла 8 місце за кількість хворих на Covid-19\nNext post: Вінницькі та польські вчителі проведуть серію інтегрованих онлайн-уроків


Соцопитування Соціс у президентських перегонах лідирують Зеленський і Порошенко слідом йде Тимошенко\nОпитування: Зеленський та Порошенко лідирують у президентських перегонах. За ними йде Тимошенко\n14:33, 13 березня 2019\nАртист і керівник «Студії «Квартал 95» Володимир Зеленський і чинний президент Петро Порошенко лідирують у президентськх перегонах, слідом йде голова партії «Батьківщина» Юлія Тимошенко.\nТакі дані дає Центр соціальних і маркетингових досліджень SOCIS, який проводив опитування з 5 по 10 березня.\nТак, Зеленського готові підтримати 20,7% опитаних, Порошенка — 13,2%, а Тимошенко — 11,0% респондентів.\nКандидата від «Опозиційної платформи — За життя» Юрія Бойка на виборах, які пройдуть 31 березня, готові підтримати 6,5%. Лідера «Громадянської позиції» Анатолія Гриценка — 5,8%, що свідчить про втрату позицій політика у рейтингу. Лідер «Радикальної партії» Олег Ляшко може розраховувати на підтримку 3,5% виборців.\n23,9% виборців поки що не знають, за кого голосувати. Відмовилися відповідати на це запитання 4,7% респондентів.\nСеред тих, хто точно буде голосувати, Зеленського підтримали 27,7%, Порошенка — 19,6%, Тимошенко — 14,8%, Бойка — 9,6%, Гриценка — 8,2%, Ляшка — 4,8%.\nСеред усіх опитаних 73% заявили, що будуть голосувати, 19% ще в роздумах, 8% заявили, що не братимуть участі у виборах.\nОпитали дві тисячі респондентів в усіх областях. Серед респондентів не було людей з анексованого Криму і з непідконтрольних територій Донецької та Луганської областей. Статистична похибка вибірки не перевищує 2,1%.\nSOCIS — перша соціологічна компанія в Україні, заснована в 1988 році. Компанія — член Соціологічної асоціації України. SOCIS критикували за публікацію даних соціології на користь чинної влади. Перша компанія, що в 2014 році опублікувала рейтинг, у якому Порошенко посів перше місце. Після перемоги на виборах він призначив співзасновника компанії Ігоря Гриньова заступником глави адміністрації президента. Зараз Гриньов входить до складу виборчого штабу Порошенка.\n8 березня ЦВК затвердила остаточний список кандидатів у президенти і форму бюлетеня. У списку — 39 прізвищ тих, хто претендує на посаду глави держави. Комісія скасувала реєстрацію нардепів Євгенія Мураєва, Дмитра Добродомова, екс-журналіста Дмитра Гнапа, заступника командувача Силами спеціальних операцій Сергія Кривоноса та мера Львова Андрія Садового.


Культурні подорожі заради майбутнього світловодських журналістів\n31 Січня 2018, Львів, Червоноград, Соснівка\nЗ 07 по 12 січня 2018 р. майбутні журналісти з м. Світловодська Кіровоградської області подорожували до м. Львів, м. Червоноград і м. Соснівка в межах проекту «Культурні подорожі заради майбутнього».\nОрганізатори проекту ГО «Інформаційно-ресурсний центр «Крок вперед».\nМетою проекту є підвищення обізнаності дітей в сфері журналістики, адаптація в соціумі та культурний розвиток в середині сім'ї; підтримка свідомого батьківства; розвиток волонтерства.\nВ межах проекту «Культурні подорожі заради майбутнього» відбулись цікаві та важливі зустрічі, культурні заходи, інтерв’ю; діти поринули в світ зйомок, отримали практичні навички журналістики, написанню коротких сценаріїв. Діти з м. Світловодськ познайомились з місцевими дітьми, обмінялись досвідом, подружились, попрацювали разом.\nПерші зустрічі відбулись 09 січня 2018 року у місті Червоноград.\nМи всією командою відвідали Палац Потоцьких, де працівники музею провели чудову екскурсію нашім дітей, а ми відзняли невеликий ролик про пам’ятку історії.\nПісля попрямували до Червоноградської міської бібліотеки для дітей та юнацтва для проведення міні-тренінгу з основ журналістики «Ідеальний журналіст», на якому були присутні понад 35 чоловік. Це була одна з найкращих подій. Всі учасники тренінгу ділилися досвідом, вчилися складати запитання, грали, були відкрити один до одного. Тут нас зустріли сюрпризами та колядками.\nЗавершився день у Червоноградській міській громадській організації неповносправної молоді «Ніка», де ми поспілкувались і зняли інтерв’ю з керівником організації – Наталією Хайсановою і активною дівчиною Ольгою Бучек.\nНаступного дня, 10 січня 2018 року ми завітали до Львівської міської ради щоб познйомитись і поспілкуватись із заступником міського голови з питань розвитку Андрієм Москалекно. Чудова вийшли бесіда.\nДень видався дуже насиченим і цікавим, як і всі інші. Далі на нас вже чекали в офісі Програми національних обмінів, де ми поспілкувались з координатором – Іриною Видрою!\nЕмоції дітей переповнювалися від нових знайомств, досвіду успішних людей, пам’яток історії.\nПотім ми погуляли пам’ятними місцями Львова і, навіть, зняли невеличкий ролик.\nНаступного дня ми подорожували до міста Соснівка, де провели ще кілька, не менш, цікавих зустрічей. Завітали до Благодійного Фонду «Еко-милосердя», де поспілкувались із президентом Фонду Павлом Савчуком та талановитою поетесою – Вірою Олеш.\nЦього дня нас очікував дуже приємний сюрприз – зустріч із міським головою міста Соснівка – Іриною Харчук. Це був неперевершений день повний сюрпризів, зустрічей, зйомок, цікавих подій, подарунків.\nВвечері ми всією командою погуляли пам’ятками історії міста Львова, і наступного дня вирушили додому.\nА ще діти у свою чергу давали інтерв’ю виданню «Ехо-Червоноград», відвідали музей-аптеку, Личаківський цвинтар, Площу Ринок, піднялися на Ратушу. Сказати, що емоції переповнюють – не сказати нічого.\nДякуємо команді Програми національних обмінів за чудові можливості, які Ви надаєте!\nАвтор: Євгенія Аболмасова Abolmasova


Андрій Садовий розповів про нові рішення міської комісії з питань ТЕБ і НС | Вежа\nСьогодні, 26 квітня, міська комісія з питань ТЕБ і НС прийняла низку рішень, зважаючи на перехід міста з «червоної» карантинної зони у «жовту», повідомляє ЛМР.\n«Відсьогодні, фактично, можуть розпочати роботу заклади громадського харчування і магазини всіх профілів. Стосовно закладів культури – їх робота також є можливою, але, звичайно, є достатньо жорсткі протоколи. Якщо говорити про театри чи кінотеатри, то заповненість має бути тільки 50%. Книгарні та музеї працюватимуть, я думаю, там все буде гаразд.\nЩодо освіти є дуже багато питань. Попередньо ми прийняли рішення, що діти повертаються на очне навчання з 5 травня. По школах заздалегідь було прийняте рішення – 90 шкіл міста із 127 із середи ідуть на тижневі канікули. Приватні школи працюють за своїм окремим протоколом.\nЯкщо говорити про позашкілля, то воно буде працювати тільки з 5 числа. Спортивні зали можуть працювати відсьогодні», – розповів під час брифінгу міський голова Львова Андрій Садовий.\nТакож він додав, що працюватимуть музеї на відкритому повітрі, зокрема Шевченківський гай, однак там не проводитимуть масових заходів.\nВодночас у місті продовжено дію карантину до 30 червня. Заборонено роботу нічних клубів. Рекомендовано не проводити масові події.\nНагадаємо, Львів перебував у «червоній» карантинній зоні з 25 березня. Натомість жорсткий карантин ввели з 19 березня.\nкарантинЛьвівська міська рада


Ви повинні довести свої навички в цій грі, щоб побудувати шлях для води, щоб дійти до резервуара. Завдання полягає в тому, ви повинні поставити трубу в потрібному положенні для води текти в кінці танкових. Ви повинні рухатися сегмент був так, що натискання кнопки, витрата води і закінчити внутрішню частину бака. Зробити інженера і обчислює дорогу добре. Є інструменти, які допоможуть вам і інші пастки зробить його більш важким.\nЦя гра була зіграна 7302 раз онлайн. рейтинг 3569 з Кращі ігри.\nЗіграли 7302 разів\nІнжиніринг гра, в якій у вас є, щоб зробити водопровідну воду досягає резервуар. Ви повинні помістити труби так, що труби, несучі воду за призначенням. Ланцюги витоку. Цільове відзначений на початку кожного екрана. На кожному рівні ви подолати складність зростає і стає все важче зробити подорож. Є кілька трюків, які допоможуть вам з об'єктивом. Ви знайдете деякі підводні камені, які ускладнюють для замикання ланцюга не втрачаючи рідину на цьому шляху. Візьми трубку до місця призначення і перемог.\nЩо це за гра про? Це безкоштовна гра під назвою Машинобудування для вашого браузера, без необхідності завантажувати або встановлювати що-небудь, цілком надійні. На цьому сайті ви зможете грати безкоштовно в цю гру Майстерність спалах, яка називається Машинобудування. І пам'ятайте, що це безкоштовна гра під назвою Машинобудування і це пов'язано з Майстерність. Наша нова гра Машинобудування є однією з кращих Майстерність ігор ви можете знайти і ви можете поділитися ним з друзями і контактами в соціальних мережах. Це онлайн-ігри і відео гри під назвою Майстерність, що ми запрошуємо вас грати, насолоджуватися і дізнатися про нього, а також поділитися в коментарях і зі своїми друзями в соціальних мережах.


Галицька Асамблея 1991 — Вікіпедія\n«Галицька Асамблея» — спільні сесії Львівської, Тернопільської та Івано-Франківської обласних рад, які відбулися 16 лютого і 5 вересня 1991 р.\nЗатвердили угоду про основні принципи співпраці між цими обласними радами та створення регіональної координаційної ради з метою співпраці в політичній, економічній, торговельній, науково-технічній, гуманітарній і культурній сферах для піднесення життєвого рівня населення в умовах наростання кризи радянського суспільства.\nЦя подія тоді стала приводом (причому ця теза час до часу з'являлася протягом наступного 20-ліття) для звинувачення цих трьох областей у проявах сепаратизму.\n1 Передумови Галицької Асамблеї\n3 Згортання діяльності\nПередумови Галицької Асамблеї[ред. • ред. код]\nНа кінець 1990 року в Україні склалася надзвичайна ситуація з гострим дефіцитом споживчих товарів. Регіони прагнули захистити себе від економічного хаосу, обмежити його розростання. Було очевидно, що консолідація демократичних сил, об'єднання ресурсів, потенціалів та зусиль трьох областей Галичини підвищить їхні шанси на виживання. Але для тісної співпраці було й ширше підґрунтя, ніж жорстка економічна потреба - цілий комплекс історичних, культурних, господарських, політичних та економічних мотивів.\nТакими передумовами були:\nДоповнюваність економік галицьких областей, що в сукупності різко підвищувало самодостатність регіону - як його стійкість та опірність в аварійних обставинах, так і потенціал до розвитку.\nЄдність економічної та соціальної інфраструктури, що формувалася в Галичині століттями й сплавлена культурними та господарськими традиціями.\nЄдність та синхронність суспільно-політичних процесів в регіоні, висока однорідність та визначеність населення регіону в ставленні до основних соціально-політичних проблем.\nВ основу її було покладено:\nзобов'язання із сумісного проведення структурної, інвестиційної, природоохоронної, фінансово-кредитної, цінової регіональної політики;\nрозширення співробітництва в комерційній, маркетинговій, посередницькій діяльності;\n8 розробка й впровадження спільного механізму соціального розвитку областей збалансованого з природнім і економічним потенціалами, підвищення рівня життя, соціального і економічного захисту населення;\nстворення спільної індустрії туризму та ін.\nМеханізмом реалізації угоди було передбачено створення робочого органу — Міжрегіональної координаційної ради, експертних груп спеціалістів з метою визначення головних регіональних проблемних питань і шляхів їхнього вирішення, а також створення комп'ютерного банку даних на регіональному інформаційно-обслуговуючому центрі. Пізніше ця робота була зосереджена в створеному Галицькому економічному центрі, який очолив професор В.Пинзеник. Результатом його роботи була програма переорієнтації виробничих зв'язків з метою різкого підвищення рівня внутрішньої кооперації, конкретні проекти організації нових виробництв тощо.\nГенератором, лідером і основним рушієм ідеї ГА став голова Львівської обласної ради 1-го демократичного скликання В'ячеслав Чорновіл.\nПерша Галицька Асамблея (об'єднана сесія Івано-Франківської, Львівської та Тернопільської обласних рад народних депутатів) відбулася 16 лютого 1991 р. в приміщенні Львівського театру опери та балету. Ця подія стала тогочасною сенсацією та викликала певну тривогу центральної влади у Києві. На асамблею прибула представницька делегація з Києва на чолі з Іваном Плющем.\nГалицька асамблея стала подією, що сприяла подоланню взаємних упереджень громадян різних частин України, зміцнювала в масовій свідомості дух соборності України. Найбільше значення в цьому мала прийнята сесією ухвала «Про єдність українських земель», яка ствердила, що основою для возз'єднання українських земель у кордонах однієї держави є Акт злуки УНР і ЗУНР від 21 січня 1919 р., і засудила будь-які намагання порушити територіальну цілісність України.\nЗа іншою ухвалою асамблеї, 17 березня 1991 р. були проведені обласні референдуми, альтернативні до ініційованого М.Горбачовим Всесоюзного референдуму щодо долі Союзу РСР. Галицький плебісцит із його 90%-овим «Так!» державній незалежності України став генеральною репетицією Всеукраїнського референдуму 1 грудня 1991 року.\n27 червня 1991 р. Газета «Голос України» опублікувала звернення до Верховної Ради УРСР Координаційної ради обласних рад народних депутатів Івано-Франківської, Львівської. Тернопільської областей, підписані головами цих рад (М.Яковина, В.Чорновіл, В.Олійник) від 18 червня, в якому підписання союзного договору в даний час розцінювалось як “неприпустиме”. Координаційна рада рішуче виступила проти розгляду питання про союзний договір на поточній сесії Верховної Ради УРСР.\nДруга асамблея, яка відбулася 5 вересня 1991 р. в Тернополі, прийняла, зокрема, ухвалу, на виконання якої створили робочу групу з питань розробки законопроектів про організацію виконавчої влади та місцевого самоврядування. Група у складі львівських та івано-франківських юристів напрацювала законопроекти про місцеве самоврядування, місцеві державні адміністрації та правовий статус області, які орієнтували на побудову унітарної децентралізованої держави з розвинутим регіональним і місцевим самоврядуванням. Також було рекомендовано В. Чорноволу балотуватися на виборах Президента України.\nЗгортання діяльності[ред. • ред. код]\nЧерез подальше посилення тенденцій централізації в системі виконавчої влади та зміну керівників обласних рад співпраця в рамках Галицької асамблеї поступово згорталася. Раціональні напрацювання того часу не були реалізовані згодом у формі законодавчих норм.\nЗ часом В'ячеслав Чорновіл був підданий гострій критиці за Галицьку Асамблею як прояв сепаратизму й поступово відійшов від цієї ідеї.\nНа пересічному рівні сприйняття цієї ідеї часто справді відбувалося через призму сепаратизму. Проводились аналогії зі ЗУНР. Суспільні настрої електорату були такими, що якби постав вибір — незалежність і демократія хоч для даної частинки України, нехай через сепаратизм і від'єднання, чи повернення в єдиний тоталітарний СРСР з подальшою побудовою комуністичного суспільства ціною збереження формальної єдності радянської республіки, переважна більшість обрала би сепаратизм.\nАле жодних політичних рішень, до яких можна було припасувати прояви сепаратизму, Галицька Асамблея не приймала. Подібних мотивів не звучало і в жодному виступі з трибуни Асамблеї (на відміну, наприклад, від з'їзду депутатів у Сіверодонецьку 2004 р.).\nЗа оцінками сучасних аналітиків, на тодішню політику Києва щодо Галичини наклалися суттєві об'єктивні та суб'єктивні обставини. Після референдуму про незалежність і виборів Президента, на яких В'ячеслав Чорновіл програв Кравчуку, отримавши 25% в загальноукраїнському масштабі, стало зрозуміло, що велика політика відтак буде вершитися у Києві, а не у Львові. Попри те, що Галичина віддала своєму лідеру понад 70% голосів, Чорновіл важко сприйняв програш і зрештою вирішив переїхати до Києва, де почав шукати відповідного майданчика для реалізації своїх планів. За Чорноволом в Київ «розбудовувати Україну» потягнулися галицька еліта. Адже саме в Києві вирішувались питання розподілу влади та власності. Почався процес приватизації та роздержавлення. Проте тих цілей, які галичани ставили перед собою у Києві (чи, бодай, декларували як мету своєї боротьби), досягнуто не було.\n↑ М.Яковина. Хто ділить і руйнує соборну Україну? // Львівська газета, №237 (261), 23.12.2004\n↑ С.Давимука. Роль Вячеслава Чорновола у становленні української державності // Чорноволівські читання, 25.03.2003\n↑ Юрій Тюрдьо. Україна НЕСОБОРНА. Виклики Сєвєродонецька // zaxid.net, 14.03.2008\nМикола Яковина. Хто ділить і руйнує соборну Україну? // Львівська газета, №237 (261), 23.12.2004\nСтепан Давимука. Роль Вячеслава Чорновола у становленні української державності // Чорноволівські читання, 25.03.2003\nІван Плющ про феномен львівської влади // Високий Замок“, 16.03.2004\nЮрій Тюрдьо. Україна НЕСОБОРНА. Виклики Сєвєродонецька // zaxid.net, 14.03.2008\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Галицька_Асамблея_1991&oldid=18875823\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 07:05, 28 вересня 2016.


В столиці дорожчають нові квартири | Экономические Известия\nВ столиці дорожчають нові квартири\nНовини ринків, 07.06.2016\nУ передмістях житло традиційно дешевше.\nСередня медіанна вартість в новобудовах Києва в травні 2016 року склала 22 600 грн за квадратний метр. При цьому мінімальна вартість квадратного метра склала 14 900 грн. Про це свідчать результати дослідження, інформує eizvestia.com/uk/news-ukr.\nЗа рік середня ціна квадратного метра в новобудовах Києва змінилася з 21 600 грн в червні 2015 року до 22 600 грн в травні 2016 року. Мінімальна вартість “квадрата” в столичній новобудові змінилася з 14 500 грн до 14 900 грн за той же період.\nНайдорожчим районом для придбання квартири в новобудові в травні 2016 року виявився Печерський – середня вартість квадратного метра тут склала 46 900 грн. А найнижча середня ціна спостерігалася в новобудовах Деснянського району столиці – 15 000 грн за кв. м.\nТак, на лівому березі Києва середня вартість квадратного метра в новобудовах склала:\nДарницький район – 16 900 грн;\nДніпровський район – 19 600 грн.\nЧитайте: Шість українських міст, де можна купити квартиру за копійки\nУ правобережних районах Києва в травні 2016 р. зафіксована така середня вартість квадратного метра:\nСвятошинський район – 18 400 грн,\nГолосіївський район – 19 500 грн;\nСолом’янський район – 21 800 грн;\nОболонський район – 23 000 долл;\nПодільський район – 23 300 грн;\nШевченківський район – 31 300 грн;\nПечерський район – 46 900 грн.\nВ даний момент Ви читаєте новину "В столиці дорожчають нові квартири". Вас також, можливо, зацікавлять інші останні новини України та світу на eizvestia.com


Рідкісний Покемон став причиною тисняви в Тайвані [Відео] - Автомобільний блог\nдодому Лайф Рідкісний Покемон став причиною тисняви в Тайвані\nВІДЕО: Покемономания охопила весь світ, люди зійшли з розуму\nПокемони розплодилися по всіх куточках планети. Навіть якщо ви не закачували ту гру в свій гаджет і не проводили за нею годинами вишукуючи по містах ховаються покемонів, ви сто відсотків чули про інтерактивної гри Pokemon Go розробленої компанією Niantic.\nВитяг зі статті на Вікіпедії:\nУ грі гравці використовують мобільні пристрої з GPS з можливістю знаходити, захоплювати, битися і тренувати віртуальних істот, яких називають покемонами, які з’являються на екрані, як якби вони знаходилися в тому ж реальному місці, як і гравець.\nТак от, в Тайвані, на одній з жвавих вулиць Тайбей неподалік від Бейтой парку з’явився рідкісний екземпляр покемона – ледачий і товстий Снорлакс. Саме за цим чудовиськом з аніме побігли сотні людей, утворивши значний натовп готову зносити все на своєму шляху заПоради піймання рідкісного істоти.\nДивіться також: Чому GTA IV краще нової гри GTA V\nЯк описують ситуацію спостерігачі забігу, тиснява почалася легка, але обійшлося без серйозних жертв.\nЗа інформацією Time, Тайваньські ЗМІ говорять, що площа Ксинбейтоу стала місцем щоденного паломництва тисяч гравців, які хочуть спіймати віртуального екзотичного звіра.\nЗгідно з тим же повідомленням, для безпеки людей до місця збору гравців були стягнуті представники цивільної оборони і наряди поліції.\nРаніше Pokemon Go вже відрізнявся в багатьох містах і країнах по всьому світу. Дехто примудрявся грати в интерактивку не виходячи з-за керма автомобіля і навіть потрапляли в аварії.\nКожна країна по-своєму бореться з божевіллям громадян, у Бельгії, наприклад, можна отримати штраф за гру Pokemon Go на вулиці. В інших країнах влади обмежуються усними попередженнями.\nпопередня статтяHyundai спільно з Rockstar приготували особливий Santa Fe для SEMA\nнаступна статтяЩо відбувається в циліндрі під час роботи?\nГра GTA навчить автономні машини бути безпечними Grand Theft Auto 5 (GTA 5)- складна по своїй структурі гра дійсно імітує життя у великому місті з...


Депутатові Брагарю рекомендували утриматися від спілкування з пресою після поради продати собаку | Інститут масової інформації\nДепутатові Брагарю рекомендували утриматися від спілкування з пресою після поради продати собаку\nФракція “Слуга народу” рекомендувала своєму депутатові Євгену Брагарю утриматися від спілкування з пресою після його заяв щодо “дискримінації російської мови в Україні” та поради продати “собаку елітної породи”, аби оплатити комунальні послуги. Про це в коментарі Радіо Свобода сказав заступник голови фракції Олександр Корнієнко.\n“Ми йому рекомендували зараз утриматися від коментування, але не забороняли, ми не можемо це заборонити. Це ж депутат, особистість. Я думаю, що він сам собі зараз самоцензуру ввімкне”, – сказав Корнієнко.\nВін також додав, що “на рівні фракції, у чатах” депутат Брагар уже озвучив свою позицію, тому, “в принципі, все зрозуміло”, однак пізніше до цього питання ще, “можливо, повернуться”.\n“Поки що фракція визначається (чи карати Брагаря. – Ред.). Це не порушення закону, це більше моральна історія. В принципі, Євген Брагар уже отримав так, як ніхто не отримував: став героєм мемів, проклять, є його адреса домашня в інтернеті, сторінку у фейсбуці йому ламали. Тобто морально він уже отримав максимально”, – зазначив Корнієнко.\nВодночас він додав, що виступ на телеканалі “112 Україна”, де Брагар озвучив тезу про “продати собаку”, був “особистою ініціативою” останнього.\n“У нас немає заборони виступати (на каналах з орбіти Віктора Медведчука. – Ред.), але є домовленість. Час від часу депутати (фракції “Слуга народу”. – Ред.) її порушують з тих чи інших причин. Ми розуміємо, що є аудиторія, яку покривають ці канали, вона не фантастична, але вона важлива, і це якраз та аудиторія, якій нам треба особливо багато і постійно пояснювати, що ми робимо, тому що на цю аудиторію працюють активно інші й політики, і країни навіть”, – пояснив Корнієнко.\nРаніше Євген Брагар порадив пенсіонерці з Кіровоградської області продати “собаку елітної породи”, аби оплатити комунальні послуги. Згодом він попросив вибачення за своє висловлювання в телеефірі.


Яблучний стандарт - Урядовий Кур’єр - газета центральних органів влади України онлайн\nІрина ПОЛІЩУК 19 сiчня 2012\nНа товари, виготовлені за державними стандартами, наклеять стикери\nЯк розпізнати серед усього різноманіття якісний продукт — це питання сьогодні турбує більшість споживачів. Адже вибір товарів великий, проте вирізнити серед них якісний вкрай важко. Щоб полегшити вибір звичайним спо- живачам, Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів і Укоопспілка розробили спеціальне інформаційне маркування для продуктів харчування вітчизняного виробництва.\nУже із 17 січня на полицях магазинів з’являться товари зі спеціальною емблемою «З турботою про Українське». Придбати їх можна буде в 10 тис. магазинів, які долучились до цього соціального проекту. Розпізнати ці торговельні точки можна буде завдяки плакату, який повідомлятиме про переваги вітчизняних продуктів харчування.\n— До проекту здебільшого приєдналися підприємства споживчої кооперації, — зазначає голова правління Укоопспілки Владислав Гончаренко. — Асортимент продукції, яка продається під цим маркуван- ням, поки що неширокий: це макаронні вироби, крупи, солодощі.\nДеякі українські продукти додатково маркуватимуть таким стикером. Фото з сайту realno.te.ua\nПроте з часом перелік розшириться. Зараз, на наше замовлення, виготовлено 50 тис. стикерів, які клеїтимуть на коробки із продукцією. І людина, побачивши плакат у магазині та стикер на пакуванні, знатиме, що, приміром, молоко виготовлене із жирів тваринного походження, а не рослинного.\nЦей стикер виступатиме гарантом того, що промаркований продукт відповідає всім стандартам якості, а в процесі його виготовлення виробники дотримувалися класичних рецептур, прописаних ще в радянських державних стандартах. А в них, як відомо, вимоги до якості продуктів були значно суворіші, ніж у сучасних.\n— Це акція соціального характеру, а не законодавчого чи примусового. Ми вкотре хочемо нагадати українцям про переваги вітчизняних продуктів харчування, — переконує голова Державної інспекції з питань захисту прав споживачів України Сергій Орєхов. — Тому запрошуємо всіх українських виробників і торговельні мережі приєднатись до проекту. Виробники, які випускають якісну продукцію, самі зацікавлені в таких новаціях.\nЧиновник наголосив, що не всі охочі зможуть долучитись до акції. «Продукти повинні бути виготовлені із української сировини і відповідати стандартам якості, чинним у нашій країні, тобто це будуть справді найкращі товари», — наголосив він.\nПраво на нанесення подібного маркування надають лабораторні дослідження, які підтверджують якість товарів.\nНа вартості продукції наявність додаткового маркування не відобразиться.\nТакож у 2012 році Головне управління з питань захисту прав споживачів Києва планує ще старанніше перевіряти роботу супермаркетів.\n— Цього року до плану перевірок ми включили більше супермаркетів, особливо тих, які мають відділи кулінарії, — розповідає начальник Головного управління з питань захисту прав споживачів столиці Костянтин Соляник. — Це будуть спільні перевірки, до яких долучаться відділ контролю за якістю продуктів харчування та відділ з контролю за непродовольчою групою товарів. Перевірятимемо комплексно і ретельно.\nНе можна сказати, що торік перевіряючі обійшли своєю увагою торговельні точки, проте ці візити показали, що не все там так добре, як хотілося б. Так, лише протягом грудня 2011 року фахівці Головного управління перевірили 196 суб’єктів господарювання, в 70-ти з яких, а це 36% загальної кількості перевірених, виявлено 241 порушення.\nНайпоширеніші порушення — це відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про товар — 39 випадків, а також реалізація продукції, товарів робіт та послуг без супровідних документів — 41 випадок. Окрім того, виявлено факти реалізації продукції, термін придатності якої вичерпано; виробництво та продаж неякісних товарів, що не відповідають вимогам нормативних документів; порушення обумовлених термінів виконання замовлень або умов договору, реалізація продукції без видачі розрахункового документа тощо.\nТак, фахівці проінспектували товарів, робіт та послуг на суму 624,49 тис. грн. У результаті перевірки призупинено та припинено реалізацію товарів на суму 202,32 тис. грн, а це 32% загальної кількості перевірених товарів.\nЗавдяки такому контролю фахівці видали 70 приписів щодо припинення порушень та чотири приписи стосовно припинення реалізації продукції, товарів, робіт та послуг, а також було складено 65 протоколів про адміністративні правопорушення. Штрафів виписано на 11,05 тис. грн.\nЗа підсумками роботи з розгляду заяв та скарг 31-му споживачеві було відшкодовано за продаж неякісних товарів та надання неякісних послуг, матеріальних збитків на суму 38,7 тис. грн.\nЯкщо перевірки супермаркетів і матимуть позитивний результат, особливо коли йдеться про кулінарні відділи, то додаткове маркування навряд чи зможе похвалитися подібним. Адже ці етикетки виробник за бажанням зможе сам надрукувати, наклеїти на свою продукцію і так ввести в оману споживача. До того ж ця етикетка обіцяє лише одне: продукт, який так промаркований, виготовлений за ДСТУ. Тому краще уважно читати склад товару, а не довіряти різноманітним етикеткам, які можна підробити.


У НАБУ розповіли, скільки платять своєму спецназу - Культурне життя України. Цікаві новини культури.\nЗаступник директора НАБУ Анатолій Новак вважає, що спецназівці НАБ отримують нормальну заробітну плату в розмірі 19 тис. гривень\nПро це він сказав в інтерв'ю Українським Новинам, передає depo.ua.\n"Думаю, що достатній (рівень зарплати). Серед тих, хто носить погони, сьогодні ніхто не отримує більше", - сказав він.\n"На жаль, не всі, бо вимоги дуже серйозні. На здачу тестів мало хто може підтягнутися 20 разів, після цього 60 разів віджатися, 90 разів підняти корпус (покачати прес) і продемонструвати прийоми рукопашного бою", - зазначив він.\nЗа його словами, всі співробітники Управління спецоперацій НАБ добре підготовлені.\nВін також повідомив, що 20 співробітників спецпідрозділу Служби безпеки України "Альфа" пройшли конкурсний відбір на роботу в управління спецоперацій Національного антикорупційного бюро.\n"Близько 20 осіб. При цьому нагадаю, що в НАБУ можна когось перевести - призначення на посади відбуваються тільки через відкритий конкурс, в якому можуть брати участь усі бажаючі, які відповідають вимогам. Перемагають кращі", - сказав він.\nНовак також підкреслив, що НАБУ нікого не нагороджував вогнепальною зброєю і не бачить в цьому необхідності.\n"Ні, такого (нагородження) не було. Для чого, за що? У нас немає навіть такої можливості", - сказав він.\nЗа його словами, питання, кого нагороджувати зброєю, на даний момент і не піднімається.\nМітки: зарплата, спецназ, НАБУ


Я тебе нікому не віддам… - Персоналії - dt.ua\n8 червня, 2018, 16:26 Роздрукувати Випуск №22, 9 червня-15 червня\nТи відкривала для себе світ заново.\nДесь у надрах мого комп'ютера лежить текст, що починається цієї фразою. Я почала його писати того дня, коли мені стало зрозуміло, що відбуватиметься в найближчі два-три тижні, а можливо, й місяці. Я не могла сказати тобі цього вголос. Ти ще не знала того, що знала я. І перш ніж обрушити на тебе правду, я мала дочекатися результатів МРТ, які покажуть, скільки в тебе є в запасі — місяць, тиждень, два-три дні…\nЯ всю ніч подумки розмовляла з тобою. Тобі було боляче й страшно, і я вже яку ніч спала з тобою поруч, навіть уві сні не припиняючи гладити тебе по спині. Цієї ночі я не могла спати. Я шкірою долонь відчувала монстра, що зжирає тебе зсередини. Мені здавалося, що я відчуваю, як пухлина росте. Ось зараз. Цієї хвилини. Поки в мене під долонями ходуном ходять ребра. Поки твої легені намагаються впоратися зі своєю роботою. Поки серце в скаженому темпі жене кисень венами. Поки ти ще нічого не знаєш….\nДо ранку я зрозуміла, що не зможу мовчати і сіла писати. Я тебе нікому не віддам…\nВідтоді минуло три місяці. І я жодного разу не змогла перечитати те, що писала того дня. Я вихлюпнула в бездушний файл увесь свій біль, усі образи на несправедливий світ, усю злість і весь відчай. Я знала, що до останнього дня твого життя не зможу собі дозволити жодної сльозинки, жодної хвилини страхів, жодного невпевненого погляду. Тому що віднині ми залишаємося жити втрьох — ти, я і твоя смерть. І я хочу якомога довше залишатися у своєму домі хазяйкою. У неї ще буде свій час. Але не сьогодні. І не завтра.\n…Коли ми зустрілися вперше, я зовсім нічого про тебе не знала. Ти ввійшла в моє життя телефонним дзвінком від знайомого фонду. Ти вже була в дорозі до Києва з Макіївки. Десь у маршрутці, під Полтавою. Тут на тебе чекав Інститут раку, незрозумілі перспективи — і нікого, хто міг би про тебе подбати. Власне, мене просили тільки допомогти тобі з житлом і зустріти на вокзалі. Я знала, що тобі 17 років, що в тебе онкологія і що ти пересуваєшся у візку. Все.\nЗнаєш, коли ми вперше змогли сісти й поговорити в хостелі, мене вразила твоя усмішка. Така щира. Без тіні страху чи болю. І абсолютний спокій, з яким ти говорила про те, що ногу тобі, скоріш за все, ампутують. Але це ж не страшно. Головне, що ти залишишся жити. А протези тепер хороші — можна буде навіть танцювати навчитися.\nСаме ця твоя безтурботність і вміння переконати всіх навколо, що в тебе все чудово, й зіграла найважливішу роль у тому, що я не надто придивлялася до того, як ти живеш. Вибач мені, мала. Я дуже завинила перед тобою. Якби ще тоді, майже рік тому, я не покладалася б на твоє "все добре" і дивилася уважно, можливо, ця історія закінчилася б інакше. Але я недогледіла. Пробач мені.\nЗ тобою приїхав твій тато. Непоказний чоловік з характерними інтонаціями колишнього наркомана. Він, власне, й не приховував, що відсидів якийсь строк і що в нього в минулому були проблеми з наркотиками. Але це в минулому. Тепер він — єдиний дорослий, який поруч із тобою. І я бачила, як ти його любиш. І як він щиро турбується про тебе.\nПро все інше я довідалася потім. Занадто пізно. Коли нічого вже не можна було повернути назад… Довгі місяці я оплачувала квартиру біля Інституту раку, допомагала з документами, купувала розхідники й ліки, але жодного разу не засумнівалася у твоєму вічному "в мене все добре, не переживайте". Неможливо було не вірити. Ти так щиро усміхалася. Завжди. Навіть на фотографії в палаті на третій день після операції. Усміхалася й складала з пальців знак "віва". Ти вірила у свою перемогу. І ні на хвилину не сумнівалася в тому, що попереду тебе чекає довге й щасливе життя.\nНа Великдень ти вперше переступила поріг мого дому. Бліда до прозорості, з маленьким рюкзачком на спині, на милицях, але все з тією ж усмішкою. Навіть цього вечора ти продовжувала усміхатися. Просто тому, що була рада мене бачити. За годину до цього був телефонний дзвінок. Зовсім не великодній… Твій тато зірвався. Ні, не цього вечора. Значно раніше. Він витрачав на наркотики все, до чого міг дотягтися, ходив по чиновниках і фондах, просив гроші на лікування хворої дитини, а дитина тим часом лежала на ще одній хімії одна. Він приводив додому сумнівних типів, ти кілька разів випадала в нього з інвалідного візка на асфальт, він пропадав тижнями і з'являвся буквально в непритомному стані. Ти мовчала. Бо він обіцяв закопати тебе, якщо ти комусь поскаржишся. А ти продовжувала казати, що в тебе все добре. Того вечора він прийшов додому геть несамовитий, повалив тебе на підлогу і почав бити ногами. Він вимагав віддати йому гроші, які ще залишалися в тебе на картці. Ти загорнулася в ковдру, щоб пом'якшити удари, і чекала, коли це припиниться…\nЦього вечора ми вперше розмовляли з тобою про тебе. Не про хворобу. Не про ліки. Про тебе. Про те, як щасливо ти жила до дев'яти років, поки була жива мама. Про те, як після її смерті ніхто з родичів не забрав тебе до себе жити, і ти опинилася в дитячому будинку. Як до вас туди приїжджали спонсори й привозили морозиво, а ви, отримавши свою порцію, бігли перевдягтися, щоб вас не впізнали, і ставали в чергу по другому колу. Як твою подругу по дитячому будинку всиновила американська сім'я, і як ви всі раділи, що вона буде щаслива. І як прийомні батьки заборонили їй спілкуватися зі старими друзями, щоб вона швидше влилася в нове життя. І як ти знайшла її в соцмережах зовсім недавно і побачила, який у неї дім, які мама з татом. Як закінчилося фінансування і дитячий будинок розформовували. Це ти була вже підлітком. І як ти вмовила дідуся забрати тебе додому. І якою була щасливою. Як пахне твоя кімната в його оселі, і які шпалери ти хочеш поклеїти на стіни. Як з'явився у твоєму житті тато, якого ти не знала все своє життя. Він відсидів два строки — за вбивство й розбій, і вийшов тільки рік тому. Як він пройшов реабілітацію, як ти ним пишалася. Як хвалилася друзям, що в тебе є тато, який любить тебе й піклується про тебе. Як лікарі в Донецьку, коли в тебе заболіла нога, призначили зігрівальні компреси і гріли остеосаркому доти, доки не тріснула кістка. Як ти довідалася про свій діагноз, і як ви разом шукали, де тобі зможуть допомогти… І як зо два-три місяці тому твій тато перетворився на монстра… Я слухала і думала про те, як я перед тобою винна. Я, доросла й розумна. І геть сліпа. Весь цей час я була поруч із тобою. На відстані телефонного дзвінка або за півгодини їзди. І я нічого цього не бачила. Пробач мені, мала.\nТоді я не ще не здогадувалася, що ти залишишся в моєму домі назавжди. Я планувала вирішити питання з татом, знайти тобі помічницю по господарству й відвезти на винайняту квартиру. Ось тільки дам тобі два-три дні відігрітися й підлікувати кашель. За наступні кілька днів кашель не минувся, і я повезла тебе на рентген, бо боялася запалення легень. Ти теж боялася. Тоді нам здавалося, що пневмонія — гірше, що тепер може статися. Тобі ж проходити наступну хімію, а терміни кваплять. Ти не чула, як я просила, хай би що показав рентген, не треба казати дівчинці. Нехай думає, що це бронхіт, а ми з усім упораємося.\nТи не бачила знімка. Слава Богу, ти його не бачила. Там не було пневмонії. Але й легень не було теж. Невеликий шматок верхньої частки однієї, поїдений дрібними метастазами. І суцільна біла пляма нижче, і така сама біла пляма там, де мала би бути друга легеня. Цього вечора я усміхалася ще ширше, ніж ти. Ми разом раділи з того, що це не пневмонія. Я не могла тобі сказати. Бо тепер треба було терміново робити КТ, щоб зрозуміти масштаб катастрофи. Бо після слів "ти помираєш" треба буде додати: "Але в нас є ще півроку" або "І в тебе є не більше двох тижнів. Подумай, із ким ти хочеш встигнути попрощатися". Твій лікар відмовився від тебе відразу, щойно побачив рентген. Він сказав, що тут два тижні щонайбільше, і він нічим не може допомогти. Зовсім нічим. Ні, КТ не зробить. Ні, консультативного висновку не напише теж. Ти була пацієнтом стаціонару. Він свою роботу зробив — ось остання виписка. До побачення.\nТи цього не чула. Добре, що не чула. Ти в цей час намагалася подружитися з моїм собакою й обмінювалася плітками з моєю середньою дочкою. Думка про те, що ви народилися з різницею в один тиждень, слухаєте ту ж саму музику, говорите однією мовою, зводила з розуму… Ти сміялася, жартувала, вибирала сукню на випускний, фарбувала брови, різала городину на салат, запитувала про все на світі, а я знала, що насправді тебе вже майже немає.\nТі лікарі, з якими я встигла поговорити, в один голос казали: хоспіс. Усі були готові в цьому допомогти. І я знаю, що це був би найліпший з усіх доступних варіантів. І що я провідувала б тебе там щодня. І що це було б правильно. Але я не змогла…\nЯ дивилася на тебе й повторювала подумки: "Я нікому тебе не віддам". Тобі за твої 18 років і так довелося несолодко. Я не знаю, як ти залишилася такою чистою, домашньою і світлою, зважаючи на твоє життя. Я не знаю, в якому джерелі ти черпала оптимізм і любов до життя. До життя, яке щедро відсипало тобі всіх лих, яких тільки змогло. Я просто не могла змусити тебе пройти ще й через це. Ти не заслужила на те, щоб свої останні тижні провести на казенному ліжку, дивлячись у білу стелю й очікуючи кінця. Я намагалася уявити… і не могла. Ось я привезу тебе туди… і залишу. Ти покладеш речі в тумбочку, ляжеш на ліжко і знатимеш, що ніколи більше з нього не встанеш. Хіба що пройтися по коридору. Ти дивитимешся на весну за вікном і знатимеш, що ніколи не понюхаєш он тієї гілки бузку, не погладиш долонею моріжку, не підеш купити морозива за рогом. І коли ти помиратимеш, поруч із тобою не буде нікого, хто триматиме тебе за руку й казатиме, що любить тебе. Я не змогла…\nЯ мовчала ще тиждень. Пробач мені. Це був єдиний час, коли я тобі брехала. Для мене було важливо не обманювати тебе. Ні в чому. Бо довіра — найцінніше, що в нас було за цей час. Але я мовчала. Чекала МРТ і каралася тим, що час розпочав зворотний відлік. І своїм мовчанням я краду в тебе дорогоцінні дні, які ти могла б провести так, як це було треба. Свідомо. Розуміючи, що в тебе їх залишилося не так багато. Я дуже боялася, що ти не встигнеш попрощатися з тими, хто тобі дорогий. Не встигнеш зробити якісь важливі для тебе справи. Не встигнеш отримати від життя те, до чого ще можна встигнути дотягтися. Пробач. І якщо вже зовсім чесно, я дуже боялася цієї розмови. Дуже. Я знала, що ти злякаєшся. Але не знала, чи знайду потрібні слова, щоб тебе розрадити. І не знала, чи пробачиш ти мене за те, що саме я скажу тобі: все, що ти пройшла за ці півроку, було марно.\nЗнаєш, нам із тобою дуже пощастило. У нас із тобою була Таня. Ні, вона не була твоїм лікарем ці півроку. Але саме вона була тим лікарем, завдяки якому весь залишок твого життя був без болю, страху й максимально комфортним. І це вона була тією людиною, яка позбавила мене необхідності самій сказати тобі, що це кінець. Коли вона пояснювала тобі, що саме показав знімок, я просто сиділа поруч і тримала тебе за руку. Вона могла б, напевно, нічого не казати — ти ж усе зрозуміла, коли вона ввійшла в дім. Ти знала, що вона привезе результати МРТ, і чекала її весь день. І боялася цієї розмови. Тому що болі посилилися. Тому що слабкість накочувала хвилями. Тому що з'явилися незрозумілі напади нудоти. І ти сподівалася, що це не рецидив. І в глибині душі розуміла, що це саме він.\nАле ти хотіла знати правду. Таня запитала тебе, чи точно ти хочеш знати. Ти хотіла. Маленька хоробра дівчинка...\nТи уважно все вислухала і перепитала: "Я помираю?"\nІ тільки після цього заплакала. Це було вперше і востаннє, коли я бачила, як ти плачеш. І знала, що мені не можна плакати разом із тобою. Бо наплакатися я ще встигну. Потім. Одна. У квартирі, в якій більше ніколи тебе не буде. А тепер нам треба жити. І радіти кожній хвилині, яка в нас є. Тим більше що хвилин цих у нас залишилося не так багато.\nТобі вистачило десяти хвилин. Десяти хвилин, після яких ти витерла сльози й запитала: "Але я ж можу сподіватися на диво? Я розумію, що медицина мені допомогти не може. Але ж вірити я можу?"\nМи більше ніколи не розмовляли про смерть. Ніколи. Ми розмовляли про життя. І про дива.\nЩодня ми планували не тільки те, що буде сьогодні. А й те, що ми залишимо на завтра. Я почувалася Шахерезадою, яка розповідає нескінченні казки, залишаючи найцікавіше на наступну ніч. Я сподівалася, що так ми зможемо відвоювати ще один день. І ще один. І ще. Головне, щоб ти хотіла цього завтра. Щоб ти вірила — воно настане.\nМи годинами гуляли, поки ти ще могла дихати самостійно. Ми їли шашлики. Ми нюхали розквітлий цвіт вишні, а потім бузок. Ми купили тобі перший у твоєму житті мереживний ліфчик і смішну блузку. Ми робили маски для обличчя о другій годині ночі. Ми запускали в небо повітряні кульки й пили каву в усіх кав'ярнях, що нам траплялися. Ми будували плани і знайомилися з дивовижними людьми. Ти заплуталася в нових знайомих і перестала розрізняти їх на імена. Натомість добре запам'ятовувала, хто чим зайнятий. Ти відкривала для себе зовсім інших людей. Які живуть не тільки для себе й сім'ї. Які змінюють цей світ на краще. Які роблять неймовірні речі.\n"Це правда?" — було одним з найчастіших запитань, які ти мені ставила. Правда, що ця смішна дівчина всиновила хвору дитину і, схоже, скоро забере ще одну? Правда, що люди, які приїжджали сьогодні, працюють в "Океані Ельзи"? От прямо там? І диск справді підписали спеціально для мене? Правда, що цей хлопець — справжній лікар? Зовсім справжній? А чому з ним так весело? А ця дівчина справді була в полоні? Слухай, ну вона ж не схожа. У неї яскрава блузка, вона сміється і розповідає смішні історії. Так хіба буває? А в Рити правда нещодавно помер чоловік? І вона приїжджає, щоб зварити мені суп? А чому вона не плаче, їй же, напевно, важко. Так? Це правда моє дерево? От зовсім моє? А дівчина, яка його посадила, мене ж не знає. Це справді магнолія? Найсправжнісінька? Лесю, це правда, що на коробочці написано? Це ж "Пандора". Це ж купу грошей коштує. Це правда мені?\nТи відкривала для себе світ заново. Світ, повний чудес і теплих людей. Світ, у якому твої шкільні вчителі азартно ріжуться з тобою в дурня і намагаються стати в планку біля твого ліжка. Світ, у якому лікар після чергування приїжджає приготувати тобі тортик і салат із креветками. Світ, у якому незнайомий хлопець на вулиці дарує тобі букет квітів. Не тому що ти в інвалідному візку і з трубочками, які стирчать з носа. А тому що ти світишся. Світишся щастям і якоюсь такою внутрішньою красою, змалювати яку не вистачить жодних слів. Світ, у якому ми разом регочемо над коментарями під твоєю фотографією "вывсеврете, не может тяжело больной человек так выглядеть". Світ, у якому десятки не знайомих з тобою людей роблять кожен твій день іще яскравішим, ніж минулий. Світ, у якому є любов.\nМої друзі, які безумовно бажають мені добра, кажуть, що я маю постаратися не дуже до тебе прив'язатися. Бо ти ж бо підеш, а я залишуся. І ти не одна така в цьому світі. І якщо я тепер зламаюся, то хто допоможе іншим? Я розумом приймаю їхні аргументи, але тільки розумом. Я люблю тебе так щиро й відчайдушно, як тільки можна любити того, кого боїшся втратити. Не тільки за себе. За всіх тих, хто недолюбив тебе за все твоє життя. За твою маму, яка так рано пішла. За твого тата, який угробив і своє, і твоє життя. За родичів, які, не здригнувшись, віддали тебе в дитячий будинок. За все у твоєму житті. І за всі ці роки…\nМи засинаємо, обнявшись. І щовечора я боюся, що прокинуся, пригортаючи до себе холодне тіло. Я знаю, що одного разу так і буде. Але щовечора сподіваюся, що ще не завтра. В одну з ночей ти крізь сон пригортаєшся до мене і кажеш: "Я люблю тебе, мамусю". Тільки в останній день свого життя ти скажеш мені: "Мама Леся". Майже жартома. А я так жодного разу й не ризикну назвати тебе донечкою. Жодного разу, коли ти мене чуєш. Я знаю, як ти любила свою рідну маму. І мені ніяково не перед тобою — перед нею. І тільки в останні години, коли ти вже не зможеш мене почути, я буду гладити тебе по голівці й шепотіти: "Не бійся, донечко. Нічого не бійся. Я тут, я нікуди не подінуся. Я з тобою".\nЯ трохи пишу про тебе у Фейсбуку, і ти щоразу дивуєшся з того, скільком людям ти цікава. Скільки людей бажає тобі сил і думає про тебе. Ти перечитуєш коментарі вголос і не віриш, що це про тебе. Ти знаєш, що ти не сама. І вже ніколи не будеш сама…\nЯ намагаюся, щоб ти не помічала, як потихеньку здається твоє тіло. Кожній зміні в ритмі життя можна знайти своє виправдання. Погода сьогодні така. Ось, дивись, я теж сьогодні весь день сплю. Нічого, завтра в нас сил буде більше. Нічого, що нудить. Це полуницю ми погано помили. Зараз уколю — і полегшає. Я таке теж собі колола, коли отруїлася. Ти не знепритомніла. Це ти просто різко встала. Голова запаморочилася. Дурниці, з усіма буває…\nТи живеш. Жадібно. Надолужуючи все те, чого в тебе не було раніше. Відкриваючи для себе нові можливості й нові інтереси. Я не встигаю за тобою. Іноді мені хочеться сказати: "Лерко, ну давай сьогодні посидимо вдома. Я так стомилася!" А потім мені стає соромно. Бо в тебе може не бути жодного завтра. І якщо ми не поїдемо дивитися коней сьогодні, то ми не встигнемо цього вже ніколи. І я не пробачу собі цього. Бо ти дуже хотіла….\nТрохи більше ніж за добу до твоєї смерті ми сидимо з тобою на виході з квартири й вирішуємо, чи варто їхати на концерт. Ти вже зо два тижні як не можеш дихати без кисневого концентратора, а кожен рух викликає напади ядухи. При кожному такому нападі в тебе починається паніка. Ми вчимося давати їй раду. Ти молодець. Ти тримаєш мене за руку, і я десятий раз повторюю: "Головне — не бійся. У нас це вже було. Ми щоразу справляємося. Тільки не панікуй. Дихай. Це ніби як тонеш. Розслабишся — вода тебе виштовхне. Запанікуєш — підеш на дно. Ти можеш. Не бійся. Тримай мене за руку. Не бійся".\n— Ти точно упевнена, що поїдемо?\nНайскладніше — дорога. Портативний кисень слабенький, а стаціонарний у машині не підключиш. Він поїде з нами в багажнику. Разом з інвалідним візком.\n— Ще дві хвилини. Я подихаю.\nТи дуже боїшся ліфта. У замкненому просторі повітря зовсім немає. Портативка не рятує. Якісь 30 секунд, але зважитися на них майже неможливо.\nНа екрані мого телефона з'являється текст: "Я не говоритиму, писатиму, щоб дихання економити".\nПеремикаємося зі стаціонарного кисню на портативний. У мене від страху трясуться коліна. Але я знаю, що ще доба-дві — і ти не вийдеш за межі квартири. Треба хоча б спробувати.\nВладик дбайливо бере тебе на руки. Він замінив тобі в ці дні чи то батька, чи то старшого брата. Ти любиш його і йому довіряєш. Поруч із ним не так страшно. Ліфт. Болісно довго. Ми задихаємося разом. Усе. Усе. Лавочка перед будинком. Зараз полегшає. Голова болить... Потерпи. Зараз дам таблетку. І на ходу буде легше — ми вікна відчинимо. Потерпи.\nНа місці нас уже чекає переноска. Стаціонарний кисень вмикаємо майже на повну. Акуратно. Сідай. Дихай. Легше? Губи рожевіють, на обличчі з'являється подоба рум'янцю. Ти усміхаєшся. Доїхали. Все добре...\nТи пам'ятаєш, який був вечір? Скільки було усмішок. Скільки теплих слів. Яка була музика… Пам'ятаєш? Ти була дуже щаслива того вечора. Останнього щасливого вечора. Господи, як добре, що ми зважилися…\nА потім настало завтра. Останнє завтра у твоєму житті. І ти не могла вже навіть поворухнутися. Весь день провалювалася в сон, розмовляла з кимось, кого не бачила я, і хотіла тільки одного — відпочити. Ти дуже стомилася, моя дівчинко. Ти прожила набагато довше, ніж нам обіцяли найсміливіші прогнози. Ти зробила більше, ніж це можна було собі уявити. І просто дуже стомилася... І я знала, що сьогодні доведеться тебе відпустити.\nСвіт подарував тобі останнє, що міг: ти відійшла уві сні. Тихо й світло. Жодного разу не прокинувшись і не злякавшись. Я просиділа поруч із тобою майже до світанку. А потім лягла поруч, пригорнула і заснула...\nМоє завтра настало. Твоє — вже ні. За ці півтора місяця ти змінила не тільки мене. Ти змінила багатьох, хто зустрівся на твоєму шляху за цей час. Сподіваюся, що ти встигла це зрозуміти.\n…За кілька днів після похорону мені подзвонила незнайома жінка. Вона читала про те, як ми з тобою живемо і як справляємося. І це дало їй сили не віддавати в хоспіс помираючу сестру. Вона повірила, що зможе впоратися. І дзвонила подякувати за це. Не від себе. Від сестри. І не мені. Тобі, мала.


Лікуємося ягодами чорниці\nЧорниця у свіжому вигляді дуже смачна з молоком. Можна зробити і пюре з цукром.\nХочеш зробити запаси на зиму? Із чорниці виходять чудові сиропи, соки, джеми, пастила, повидло, наливки, лікери, варення тощо.\nВіднови чорницею зір. Дієтологи стверджують: немає кращого засобу для відновлення гостроти зору, ніж регулярне вживання в їжу чорниці. Ці темно-сині, поширені переважно в північних широтах, ягоди прекрасно зміцнюють сітківку ока завдяки наявних у них біофлавонідам.\nЩоб відновити зір, у сезон треба з'їсти її якнайбільше. А в осінньо-зимовий період потрібно 1 столову ложку сухої чорниці залити з вечора холодною водою на 2 см вище рівня ягід, а вранці з'їсти їх натще за 30 хвилин до сніданку.\nЧорниця допомагає при цукровому діабеті. Інтуїтивно люблять чорницю і люди, схильні до цукрового діабету – чорниця прекрасно знижує рівень цукру в крові та дуже благотворно впливає на роботу всієї ендокринної системи. Як прекрасний засіб від діабету можна використовувати й відвар із листя чорниці.\nЧорниця благотворно впливає на клітини мозку. Відмінною рисою чорниці є і її надзвичайно благотворний вплив на клітини мозку. Хочеш зберегти тверезий розум і хорошу пам'ять до глибокої старості? Їж чорницю. І годуй нею дітей, якщо хочеш, щоб шкільна програма не забирала в них фізичні й емоційні сили.\nКрім того, чорниця прекрасно (не гірше журавлини) очищає нирки. А пектини, що містяться в цих ягодах, прекрасна підмога для кишечнику. Щоб відновити моторику кишечнику, треба приймати по 50-100 г свіжих ягід на день або пити настій із подрібнених сухих ягід: 4 чайні ложки на 1 склянку холодної води, настояти 8 годин; добова доза –- 2-3 чайні ложки.\nНеоціненну допомогу може надати чорниця і при запаленні горла, геморойних кровотечах, нирково-кам'яній хворобі, подагрі, ревматизмі.\nЧорниця - це профілактика раку. Онкологи одностайні: регулярне вживання чорниці – прекрасна профілактика раку.\nПолуниця, малина більш поширені, але не потрібно забувати, що чорниця - справжня знахідка для тих, хто хоче покращити своє здоров'я та зміцнити організм/\nЧорниця квітне у травні-червні, плоди дозрівають у липні-серпні. Заготовляти листя потрібно під час цвітіння, а плоди - під час дозрівання.\nЯгоди чорниці вживають свіжими, перетертими з цукром, у суміші з молоком та вершками. Вони є сировиною для різних галузей харчової та кондитерської промисловостей. З чорниць готують соки, морси, екстракти, сиропи, джеми, варення, компоти, мармелад.\nУ фруктово-ягідному виноробстві з чорниці готують вино, яке має високі смакові й дієтичні властивості, а також наливки та настоянки. Сік чорниці використовують для підфарбовування плодових вин і як харчовий барвник. У науковій медицині використовують ягоди та листя чорниці. Висушені ягоди застосовують як в’яжучий засіб при гострих і хронічних проносах, особливо у дітей. Листки, що містять глікозид поліміртилін, використовують як засіб при лікуванні початкових форм цукрового діабету. Ні в одному іншому фрукті та овочі не знайдеться стільки марганцю, як його має чорниця. Ще у часи Радянського Союзу чорницю завжди включали у раціон льотчиків. І це не дивно - дякуючи вмісту вітаміну А та деяких схожих за своєю дією речовин чорниця незамінна при лікуванні проблем зору. З неї роблять ліки та краплі для очей. «Коли внуки були маленькими використовувала ягоди чорниці як лікувальний засіб від розладів шлунку. Взагалі, ці ягоди мають багато лікувальних властивостей», - розповіла пенсіонерка Анеля. Вона радить заготовляти чорницю на зиму за таким рецептом: на склянку ягід потрібно дві склянки цукру. Перетріть ягоди із цукром та законсервуйте, але щоб мати стовідсоткову гарантію, що чорниці «не зірвуть», потрібно дану суміш довести до кипіння і лише після цього консервувати. «Можете їсти просто як варення, робити чай», - сказала жінка. У народній медицині сухі плоди чорниці вживають як в’яжучий засіб у вигляді чаїв, компотів, киселів при лікуванні різних хвороб кишково-шлункового тракту. Сироп з ягід вживають при запаленні печінки, недокрів’ї, зниженій кислотності шлункового соку. Рослину використовують при маткових кровотечах, водянці, жовчнокам’яній хворобі, недокрів’ї, цукровому діабеті. Є вказівки, що ягоди запобігають розвитку силікозу, поліпшують зір. Антоціани, що містяться в плодах, використовують для виготовлення препаратів, що застосовуються для профілактики променевої хвороби. Спеціалісти Всесвітньої організації охорони здоров’я склали список з 10 продуктів, без яких просто неможливо підтримувати здоровий спосіб життя. Серед яблук, моркви, капусти, зеленого чаю, помідорів, гострого перцю чілі, броколі, цибулі та салату знайшлося місце і чорниці. Регулярне вживання такого кошика продуктів допомагає не лише залишатися молодими та здоровими, а й впливає на психологічний стан та настрій людини, оскільки усі вищезгадані продукти мають унікальне поєднання активних елементів. Так що влітку обов'язково зверніть увагу на чорницю. Потурбуйтесь про власне здоров'я, здоров'я своїх близьких та рідних. Чорниця квітне у травні-червні, плоди дозрівають у липні-серпні. Заготовляти листя потрібно під час цвітіння, а плоди - під час дозрівання.\nЯгоди чорниці вживають свіжими, перетертими з цукром, у суміші з молоком та вершками. Вони є сировиною для різних галузей харчової та кондитерської промисловостей. З чорниць готують соки, морси, екстракти, сиропи, джеми, варення, компоти, мармелад. У фруктово-ягідному виноробстві з чорниці готують вино, яке має високі смакові й дієтичні властивості, а також наливки та настоянки. Сік чорниці використовують для підфарбовування плодових вин і як харчовий барвник. У науковій медицині використовують ягоди та листя чорниці. Висушені ягоди застосовують як в’яжучий засіб при гострих і хронічних проносах, особливо у дітей. Листки, що містять глікозид поліміртилін, використовують як засіб при лікуванні початкових форм цукрового діабету. Ні в одному іншому фрукті та овочі не знайдеться стільки марганцю, як його має чорниця. Ще у часи Радянського Союзу чорницю завжди включали у раціон льотчиків. І це не дивно - дякуючи вмісту вітаміну А та деяких схожих за своєю дією речовин чорниця незамінна при лікуванні проблем зору. З неї роблять ліки та краплі для очей. «Коли внуки були маленькими використовувала ягоди чорниці як лікувальний засіб від розладів шлунку. Взагалі, ці ягоди мають багато лікувальних властивостей», - розповіла пенсіонерка Анеля. Вона радить заготовляти чорницю на зиму за таким рецептом: на склянку ягід потрібно дві склянки цукру. Перетріть ягоди із цукром та законсервуйте, але щоб мати стовідсоткову гарантію, що чорниці «не зірвуть», потрібно дану суміш довести до кипіння і лише після цього консервувати. «Можете їсти просто як варення, робити чай», - сказала жінка. У народній медицині сухі плоди чорниці вживають як в’яжучий засіб у вигляді чаїв, компотів, киселів при лікуванні різних хвороб кишково-шлункового тракту. Сироп з ягід вживають при запаленні печінки, недокрів’ї, зниженій кислотності шлункового соку. Рослину використовують при маткових кровотечах, водянці, жовчнокам’яній хворобі, недокрів’ї, цукровому діабеті. Є вказівки, що ягоди запобігають розвитку силікозу, поліпшують зір. Антоціани, що містяться в плодах, використовують для виготовлення препаратів, що застосовуються для профілактики променевої хвороби. Спеціалісти Всесвітньої організації охорони здоров’я склали список з 10 продуктів, без яких просто неможливо підтримувати здоровий спосіб життя. Серед яблук, моркви, капусти, зеленого чаю, помідорів, гострого перцю чілі, броколі, цибулі та салату знайшлося місце і чорниці. Регулярне вживання такого кошика продуктів допомагає не лише залишатися молодими та здоровими, а й впливає на психологічний стан та настрій людини, оскільки усі вищезгадані продукти мають унікальне поєднання активних елементів. Так що влітку обов'язково зверніть увагу на чорницю. Потурбуйтесь про власне здоров'я, здоров'я своїх близьких та рідних.


В даний час проблема наявності клопів повертається і стає, як ніколи актуальною. Сучасний ринок протівоінсектіцідних засобів пропонує вашій увазі безліч препаратів. Однак їх загальна проблема в тому, що їх дія ґрунтується на потужному хімічному отруті, який може бути небезпечним для маленьких дітей і навіть домашніх тварин, якщо такі є.\nАле вмілі виробники подбали і про це, випустивши пиретрум від клопів. Його унікальність полягає в тому, що в складі препарату немає нічого крім натуральних компонентів, нешкідливих для людини, тварин і навіть рослин. Дізнаємося докладніше про цей препарат.\nЩо являє собою пиретрум від клопів\nПиретрум від клопів або, як його ще називають, ромашнік використовується для боротьби з клопами не перше десятиліття. Ще за часів радянського союзу підприємливі домогосподарки самостійно висушували ромашнік, потім перемелювали на кавомолці. Отримано порошок потрібно було розсипати в тих місцях, де були помічені живі паразити, а також там, де найчастіше кровоссальні відкладають своє майбутнє потомство – личинки.\nВ даний час пиретрум використовується завдяки таким характеристикам:\nМала токсичність або практично повна відсутність негативного впливу на людину;\nДія зберігається не більше двох днів, тобто по закінченню цього часу ви можете з упевненістю повертати в квартиру тварин і дітей\nКлоп не викликає стійкість до препарату\nЗасіб може бути ефективним не тільки в боротьбі з клопами, але може стати корисним у знищенні бліх у тварин, тарганів, мурах та інших паразитів.\nОднак при такому значному переліку достоїнств, піретрум має деякі мінуси. Як було сказано раніше, період дії препарату становить не більше двох днів. Це з одного боку не дає можливості отруїтися тваринам і людям, з іншого – з великою часткою ймовірності не зможе знищити всіх не вилуплення личинок, якщо зараження клопами набуло загрозливого характеру.\nЗ цього можна зробити висновок про те, що пиретрум дійсно ефективний тільки тоді, коли клопи були виявлені відразу, і не встигло розвинутися потомство паразитів. Також, говорячи про недоліки потрібно сказати, що в даний час придбати описуваний препарат не так легко.\nЯк купити пиретрум від клопів\nБагато хто відмовляється від придбання пиретрума від клопів з тієї причини, що просто не можуть його знайти. Більшість людей починають свій пошук з аптечних мереж, але провізори фармацевти розводять руками, починаючи пропонувати вам асортимент медичних препаратів. На ринках, базарах і в звичайних господарських магазинах купити даний порошок вам не вдасться.\nЄ альтернативний спосіб придбання – шляхом інтернет замовлення. Багато хто купує пиретрум за кордоном, наприклад, на американських сайтах Воллмарт або Амазон. Однак врахуйте, що писати в рядку пошуку потрібно назву препарату на англійській мові, тобто «pyrethrum dust». Варто сказати, що при такій покупці втрачається одна з переваг препарату, так як товар буде досить довго добиратися, а його вартість зросте, так як доставка з Америки не дешева.\nУ Росії ви також зможете купити порошок в інтернеті, останнім часом така опція з’явилася у деяких дистриб’юторів. Також вони пропонують доставку по самій Росії, що робить процес покупки простіше. Цей спосіб вважається найбільш простим і доступним. Однак є й альтернативний спосіб, де порошок піретруму робиться самостійно, розповімо про нього детальніше.\nРобимо порошок піретруму самостійно\nДля того щоб ви могли самостійно виготовити протівоінсектіцідний порошок в домашніх умовах, вам знадобиться ромашка, але не звичайна, а далматської або Кавказька. Часто буває так, що ця рослина росте в вашому городі чи на дачних клумбах, уважно огляньте навколо. Потрібно сказати, що вам знадобляться саме суцвіття, в ньому міститься максимальна кількість піретрини, який вбиває клопів наповал.\nПісля того, як необхідну кількість квіток було зібрано, їх потрібно засушити. Рекомендується сушити рослини в закритому приміщенні, і зберігати там же. Після цього за допомогою ступи або кавомолки ретельно висушіть майбутнє засіб від клопів до стану порошку.\nЄ альтернативний варіант приготування – настій на квітках ромашки. Для цього свіжі суцвіття заливають окропом і дають рідини настоятися на ніч. Після цього вранці за допомогою пульверизатора необхідно розпорошити діюча речовина на всю поверхню житлового приміщення, включаючи важкодоступні місця – плінтуси, зворотний бік матраца і так далі.\nНавіть, незважаючи на те, що пиретрум – це 100% натуральний засіб, потрібно бути з ним обережним, дотримуючись запобіжних заходів. Це необхідно з тієї причини того, що ромашка часто стає причиною алергією, особливо у тих людей, хто має до неї схильність.\nСимптомами початку алергічної реакції вважають:\nНежить і часте чхання\nЯк потрібно використовувати порошок\nПорошок наносять невеликим шаром поблизу місць звичайного проживання клопів, а також там, де вони найчастіше відкладають яйця. Для зручності нанесення рекомендується використовувати спеціалізований розпилювач або звичайну спринцівку, яка допоможе дістатися до місць важкодоступних.\nЯкщо обробці підлягає матрац або килим з ворсом, застосовуйте порошок. Після того, як час впливу препарату закінчиться, ви з легкістю зможете пропилососити виріб так, що не залишиться ні сліду від обробки.\nНа закінчення скажемо, що віддавати перевагу засобу від клопів пиретрум, потрібно тоді, коли зараження не набуло загрозливих масштабів, а локалізується хоча б однією кімнатою. В іншому випадку рекомендовано застосування більш сильним препаратів, так як пиретрум може виявитися безсилим.


Pronature Holistic Корм для кошенят з куркою і бататом\nPronature Holistic Корм для кошенят з куркою і бататом. 2,72 кг\nСухий холістік корм для кошенят від 2 до 12 місяців. Унікальна рецептура робить корм для кошенят повноцінним , смачним і сприяє зміцненню здоров'я і гармонійному розвитку організму вцілому . Сухий кор..\nPronature Holistic Корм для кошенят з куркою і бататом. 5,44 кг\nСухий холістік корм для кошенят від 2 до 12 місяців. Унікальна рецептура робить корм для кошенят повноцінним , смачним і сприяє зміцненню здоров'я і гармонійному розвитку організму вцілому . Сухий корм для кошенят складається на 57 % з м'яса , на 15% - з фруктів і овочів , на 28% - з різноманітних компонентів ( екстракти жирів і масел , спеції і пряні трави , вітаміни та мінерали) . Свіже курча - головний інгредієнт цієї збалансованої і дуже смачною формули . Батат : містить велику кількість бета каротину - джерела вітаміну А, зміцнює імунну систему. Мед : багатий вуглеводами , містить протеїни , мінерали , органічні кислоти , вітаміни і ферменти , що покращують травлення . Ріжкове дерево : містить волокна , що поліпшують роботу шлунково - кишкового тракту і консистенцію стільця. Формула багата протеїнами , вітамінами і кальцієм для оптимального росту кісток і правильного гармонійного розвитку кошеня. Гранули забезпечують поступовий перехід кошенят до твердої їжі після відлучення від матері. Формула і розмір гранул спеціально адаптовані до особливостей зубів кошенят і допомагають розвинути жувальні навички . Борошно з м'яса оселедця джерело DHA ( докозагексаєнової кислоти) сприяє нормальному розвитку мозку. Вітаміни Е і С , бета - каротин і хелатні мінерали зміцнюють імунну систему. Сушена м'якоть томата і буряка , натуральні джерела клітковини , покращують кишковий транзит і травлення . Натуральні пребіотики , такі як сушений корінь цикорію і дріжджовий екстракт , підвищують імунітет і захисну систему організму.