Миколаївський костел Київ пожежа - на реставрацію будівлі і органу почали збирати гроші\nНа реставрацію Миколаївського костелу та органу після пожежі почали збирати гроші\nНа реставрацію Миколаївського костелу в Києві після пожежі почали збирати благодійну допомогу. Кошти вже виділили кілька бізнесменів та інших публічних осіб.\nСеред них – засновник і співвласник компанії Rozetka Владислав Чечьоткін, співзасновник Monobank Олег Горохівський, співвласник групи терміналів TIS Андрій Ставніцер, голова правління Альфа-Банк Вікторія Михайльо, засновник і CEO девелоперської компанії Taryan Group Артур Мхітарян, а також радник голови Офісу президента України Тимофій Милованов. Про це в суботу, 4 вересня, повідомив міністр культури та інформаційної політики Олександр Ткаченко на сторінці в Facebook.\nЙого міністерство, як вказав Ткаченко, отримує повідомлення та дзвінки з усієї країни з пропозиціями допомоги. Пожежа об'єднала українців, зазначив глава Мінкульту.\nЗа попередніми оцінками, повне відновлення костелу буде коштувати десятки мільйонів гривень, як і відновлення органу.\nРахунок Національного будинку органної та камерної музики (неприбуткової організації) для ремонту костелу:\nТовариство з обмеженою відповідальністю "Альфа-Банк" у Києві\nНа своєму Telegram-каналі Ткаченко зазначив: згорілий орган у Миколаївському костьолі в Києві вимагав ремонту та серйозного вдосконалення конструкції, але через затягування з переїздом Національного дому органної та камерної музики України роботи так і не встигли почати. Ймовірно, замикання електромережі сталося саме всередині інструменту після проведення профілактичних робіт із його очищення і початку репетицій.\nТкаченко пояснив, що в конструкції самого органу неможливо було встановити додаткові захисні металеві конструкції для електроприводів. Втім, точну причину пожежі ще повинні підтвердити експерти.\nТкаченко розповів, що планувалася також реставрація зовнішнього фасаду костелу, але багато часу зайняли суди щодо тендерів, хто буде виконувати роботи. У підсумку проєкт відклали.\nКрім того, між католицькою громадою та Домом органної музики йшли дискусії щодо користування органом.\nТак, віряни наполягали, що інструмент необхідно перенести, щоб він не стояв прямо під вівтарем. Однак орган був сконструйований саме для цього місця.\n"Розміщувати його в іншому місці не просто заборонено, враховуючи закон про охорону культурної та історичної спадщини, але і вкрай небезпечно", – написав міністр.\nУ підсумку сторони досягли угоди: Національний дім органної та камерної музики мав переїхати в іншу будівлю, побудовану спеціально для цього. Процес тривав уже як рік, поки 3 вересня орган не згорів.\nТкаченко зазначив, що в місті ще не визначилися, де буде розташовуватися новий Будинок музики.\nВін додав, що тільки завдяки негайній реакції пожежних костел святого Миколая не вигорів повністю.\nПожежа в костелі святого Миколая в Києві виникла пізно увечері 3 вересня.\nЗа попередньою оцінкою, причина – в короткому замиканні в органі, що сталося під час вечірньої репетиції.\nУ підсумку унікальний духовий орган повністю вигорів, прикраси всередині костелу частково знищені, а в центральному залі на підлогу впала величезна люстра.\nЩоб оцінити масштаби наслідків пожежі, до Києва прибув заступник посла Польщі в Україні.\nУкраїнаКиївНовини Києва та Київської областіПожежа в КиєвіПожежа в костелі Святого МиколаяМіністерство культурипожежаОлександр Ткаченко


Екскурсія. Як спостерігати за полудневим розташуванням сонця? Що таке гномон? Як навчитись у сонячну погоду визначати сторону горизонту? (2 клас. Природознавство) | Школа України\nЕкскурсія. Як спостерігати за полудневим розташуванням сонця? Що таке гномон? Як навчитись у сонячну погоду визначати сторону горизонту? (2 клас. Природознавство)\n01.03.2017 Конспекти уроків початкової школи, Конспекти уроків природознавства 2 клас 118 Переглядів\nТема: Екскурсія. Як спостерігати за полудневим розташуванням сонця? Що таке гномон? Як навчитись у сонячну погоду визначати сторону горизонту?\nМета: розширити уявлення учнів про висоту Сонця на небосхилі, про значення світла і тепла в природі; навчити встановлювати залежність між висотою Сонця на небосхилі і довжиною тіні від гномона, між висотою Сонця і кількістю тепла, яке воно посилає на землю; вчити у сонячну погоду визначати сторони горизонту; формувати вміння встановлювати причинно-наслідкові зв’язки в природі; виховувати бажання бачити красу природи.\nКрасиве, хороше, на всіх людей дивиться, а людям на себе дивитися не дозволяє. (Сонце)\nРобота за підручником (с . 16-17)\n— Що таке полуднева висота Сонця? За допомогою чого визначають розташування Сонця на небосхилі? Що таке гномон?\n— Розгляньте малюнок на с. 16. Одним з найдавніших винаходів людства є гномон. Це вертикально встановлена жердина. За допомогою гномона у давнину визначали висоту Сонця над горизонтом.\nПрактична робота. Вимірювання довжини тіні від гномона та планування регулярних (1 -2 рази на місяць) спостережень за висотою Сонця опівдні.\n20-23 вересня, коли тривалість дня дорівнює тривалості ночі;\n20-23 грудня, коли найкоротші дні в році;\n20-23 березня, коли тривалість дня дорівнює тривалості ночі;\n20-23 червня ( під час канікул), коли найдовші дні в році.\nСонячний годинник — прилад для визначення часу за напрямком тіні від гномона та ї ї руху по циферблату.\nДослідницький практикум. Як виникає тінь ? Як можна виміряти висоту дерева за допомогою власної тіні?\nПромені світла поширюються по прямій лінії і не можуть огинати предмети. Тому, коли промені зустрічають на своєму шляху перешкоду, крізь яку не можуть пройти, зі зворотного боку перешкоди утворюється тінь. Більшість тіл не пропускає світло: наприклад, стіни, меблі, твоє тіло. Такі тіла назиВають світлонепроникними.\nРазом з дорослим виміряйте висоту вибраного вами дерева. Для цього потрібні вимірювальна стрічка та сонячний день. Світло Сонця дасть і твою чітку тінь, і тінь дерева. Крім того, ви маєте знати свій зріст. Припустимо, він становить 1 м 30 см.\nПопросіть дорослого помножити довжину тіні дерева на значення вашого зросту і розділити отриманий результат на довжину вашої тіні. Якщо ви міряли свою тінь, стоячи у взутті, додайте до зросту два сантиметри підборів.\nС . 16-17.\nЗавантажити: Екскурсія. Як спостерігати за полудневим розташуванням сонця? Що таке гномон? Як навчитись у сонячну погоду визначати сторону горизонту? (2 клас. Природознавство) (Розмір:13.2 KB Завантажено:7)


Синьозірка | Вікі з Котів-Вояків | Fandom\nСинютка → Синьолапка → Синьошубка → Синьозірка\nBluekit → Bluepaw → Bluefur → Bluestar\nВітрогон, Морозошубка, Вогнезір\nВожака собачої зграї\nРудохвіст, Левосерд, Тигрозір, Вогнезір\nвід "Темні часи" до "Північ"; від "Стожари" до "Прозір"; "Таємниці Кланів"\nСиньозірка — велика блакитно-сіра кішка з льодяно-синіми очима, густою довгою шерстю, широкою мордою, навколо якої є срібна шубка та плечима, через які йде шрам.\nУ пролозі описується битва зі зграєю.\nСинютка зі Сніжкою народжується в Місяцеквітки та Бурехвоста.\nЛегковія турбується, що Синютка досі не розплющила очі, але матір відповідає, що кішечка розплющить очі, коли буде готова. Коли Сніжка штовхає сестру, вона нявчить і підсовується ближче до Місяцеквітки.\nЗгодом Синютка все ж розплющує очі й одразу починає досліджувати запахи навколо та роздивлятися ясла. Синютка питає, де кошеня Макосвітої, і Сніжка відповідає, що вони мають прибути аж через 2 повні. Дві сестри просяться у матері оглянути табір, на що королева неохоче погоджується, але вирішує, що кошенятам іноді треба виходити з ясел.\nСинютка вражена своїм табором. Із сестрою вони шукають інших кошенят, Плямка та Леопардоньку. Синютка хоче подивитися на кагат зі здобиччю, але на неї падає мертва товста білка, через що кошеня дуже соромиться.\nПлямко та Леопардонька пропонують показати табір, але Синютка бажає сама дослідити територію, проте відмовлятись було пізно. Синютка питає, чи не будуть кошенята Легковії сумувати за старим гніздом, на що ті відповідають, що вже скоріше хочуть його змінити.\nПоки вони розмовляють з Ряболапкою, Синютка вирішує скористатись цим, щоб самим оглянути табір. Зі Сніжкою вони заходять у вояцьке кубло, де розмовляють з вояком Каменесмухом. Той питає, чи вони шукають Бурехвоста, але діти відповідають, що ні. Синютка говорить, що вони самі хочуть оглянути табір, але вояк відповідає, що хороші вояки вчаться від своїх побратимів, і ці слова запам'ятовуються Синютці. Потім вони знаходять ще одну місцину, яка виявилась кублом провідника, Смерекозора. Там їх ловить учень медикота Перовус і не пускає всередину, після чого відводить до старійшин. Кошеня розповідає їм про себе та сестру. Вже скоро приходить час іти до ясел, тому Синютка питає, як вони можуть чогось навчитися, коли весь час будуть у яслах.\nУже в яслах кішка розповідає матері, що вона бачила й питає, як далеко простягається світ, на що Місяцеквітка відповідає, що це знає лише Зореклан.\nДо ясел має завітати Бурехвіст, тато Синютки та Сніжки, тому кошенят дуже ретельно вилизує мама, що не подобається обом кішечкам. Поки вони чекають, Синютка роздивляється на інших котів і розпитує про них. Бурехвіст приходить до ясел із білкою, і Синютка питає, чи важко таку спіймати й чи навчить він ловити білок, але той каже, що це справа виховників. Тому блакитна кішечка починає міркувати, кого ж обере Смерекозір для них. Коли вояк іде, кошеня засмучується, бо пройшло мало часу. Кіт також згадує про витівки у вояцькому кублі, що засмучує доньку. Однак вона радіє, що Бурехвіст сказав, що з них будуть добрі воячки.\nЗгодом до ясел приходить медикіт, Гускопух. Кіт одразу починає подобатись кошеняті. Вона цікавиться знаками від Зореклану й розпитує про них. Медикіт запрошує до свого кубла, але вже в ньому він відволікається на лікування Дрібновуха. Сніжка під'южує свою сестру з' їсти якісь трави, що та й робить, хоч і боїться. Після неї приходить черга самої Сніжки. Це помічає Місяцеквітка й сварить доньок, а також і Гускопуха, хоч Синютка намагається його захистити.\nВона вмовляє маму пустити їх на віче. Синютка боїться, що провідник згадає про те, що вона хотіла зайти в його кубло, але Смерекозір лише тішиться, що на віче прийшли кошенята. Він також висвячує у новаки Плямолапа та Леопардолапку. Кошеня хоче їх привітати, але Місяцеквітка не дає цього зробити.\nСинютка не може нормально спати через поповнення у яслах, вона хоче вийти надвір, але зустрічає воєводу, Сонцеспада, й гуляє з ним.\nКоли починаються чутки, що Вітряний Клан краде здобич, починаються розмови про напад. Синютка не хоче цього, бо ніхто точне не знає, чи знає, чи це таки були Вітряні коти. Смерекозір висвячує у новачки обох доньок Місяцеквітки. Виховником Синьолапки стає Каменесмух. Кішка переймається, що провідник це зробив, тільки щоб відволікти всіх від небезпеки Вітряного Клану. Тренування починаються одразу, але не так, як би кішка хотіла. Каменесмух вчить її збирати мох для старійшин. Виховник каже, що це також треба, щоб відточити рухи кігтів, тому новачка не сильно засмучується. Та вона дуже невдоволена, коли старішини навіть не подякували за підстилки.\nНаступного дня Синьолапка вчиться полювати, вона тренується аж до вечора й навіть ловить білку, що тільки підсилює її ентузіазм.\nНезабаром її беруть на перше Зборище, але воно новачці не зовсім подобається, адже вона нікого не знала й навіть не могла зрозуміти реакцію Вітряних котів на слова Смерекозора про крадіжки, бо не знала, хто з усіх них є Вітряним котами.\nПеред нападом на Вітряний Клан Синьолапка дуже хвилюється, адже це її перша битва. Перовус просить її поїсти, щоб мати сили, проте кішка зовсім не хоче. Вона розмовляє з сестрою та іншими новаками, а потім зустрічає Смерекозора, який трохи заспокоює Синьолапку й дозволяє не їсти. Трохи пізніше вона розмовляє і з матір'ю, яка каже, що хвилювання перед битвою є природним почуттям. У самій битві Синьолапка участі не бере, але сидить у "засаді", щоб допомагати пораненим чи передати повідомлення. Вона хоче побажати мамі удачі, але вже надто пізно. Пізніше вона бачить, як помирає Місяцеквітка.\nСмерть матері дуже сильно похитнула психіку новачки, вона ображена на Гускопуха й грубо поводить себе з іншими котами, навіть із Сонцеспадом, який стає новим виховником Синьолапки, після того як Каменесмух через поранення був вимушений перейти до кубла старійшин. Розмова із Сонцеспадом допомагає трохи прийти в себе, але кішка досі розбита через втрату Місяцеквітки.\nНа Зборищі вона знайомиться з Річковим новаком, Криволапом, із яким починає товаришувати. Синьолапка розповідає Криволапу, хто є хто на цьому Зборищі. Після його закінчення кішка свариться зі Сніголапкою, яка радить не квапитись товаришувати з котами з іншого Клану.\nПізніше вона тренується з іншими новаками і показує гарний результат.\nПід час нападу Річкового Клану з метою забрати собі Сонцескелі, Синьолапка йде в загоні Смерекозора. Спочатку вона б'ється з Річковою кішкою, а потім зустрічає Криволапа. Синьолапка радіє, що зустріла друга, але той нападає. Новачці складно битись із ним. Невдовзі на допомогу приходить Сніголапка, й вони разом відганяють суперника. Після перемоги Громового Клану кішка говорить, що вважала Криволапа другом і шкодує, що вони билися, на що Сніголапка відповідає, що перемир'я буде лише на Зборищі, а всередині всі Клани завжди будуть ворогами.\nНа полюванні вони заходить надто далеко і опиняється біля земель Двоногів, де зустрічає кицюню Джейка. Синьолапка не налаштована на розмову, проте питання Джейка змушують її завагатися і все ж почати розмову. Згодом її ловить Смерекозір, і вони разом повертаються до лісу. Саме полювання закінчуються нічим, тому Сонцеспад змушений відправити новачку наступного дня на ще одне полювання. Вона приймає Сніголапчину пропозицію піти вдвох. Синьолапка дивується, що вона не надала перевагу Будяколапу, але вирішує, що її таке влаштовує.\nПід час нового полювання сестри натикаються на лиса. Вони біжать до табору, та раптом до неї приходить усвідомлення, що лис може теж туди погнатись, і вона змінює напрямок. Раптом спалахує блискавка, яка вдаряє в гілку дерева, через що вона відвалюється і мало не вбиває лиса. Після цього починається дощ і гасить гілку, що горіла. Сонцеспад відводить Синьолапку до Гускопуха, який оголошує їй пророцтво: "Немов вогонь, ти освітиш цей ліс... Але стережися! Навіть наймогутніший вогонь може загасити вода". Коли до кубла забігає сестра, медикіт поводить себе так, ніби нічого й не відбулося. Синьолапка турбується через ці слова і питається в Сніголапки, чи вона якась особлива, на що та відповідає, що їй не слід слухати дурні слова Гускопуха. Також Сніголапка просить кішку налагодити стосунки з Будяколапом, але новачка грубо відмовляє їй і тікає.\nНевдовзі вона стає воячкою на ім'я Синьошубка. Під час чатування, уже на світанку, до неї та Снігошубки приходить Смерекозір і дозволяє поспати.\nЗгодом обидві кішки дуже пізно прокидаются в вояцькому кублі, через що Сонцеспад відправляє їх на завдання охороняти Перовуса, доки той збиратиме котячу м'яту. Вона відлякує кицюнь.\nПід час Зборища вона знову розмовляє з Кривохапом.\nСмерекозір веде Синьошубку до Місяцескелі, де вона бачить видіння, ніби тоне в воді. На зворотному шляху вона питає, чи буде Вітряний Клан вічно ненавидіти Громовий.\nКішка отруюється здобиччю.\nВона злиться на Дубосерда через його нахабність.\nСиньошубка намагається частіше ходити в патрулі, щоб перевірити, чи є поряд із угіддями Двоногів запах Смерекозора. Але згодом Сонцеспад доручає їй очолити мисливський патруль, і кішка погоджується. Під час уловів її постійно підначує Будяколап. Коли приходить пес, Синьошубка одразу лізе на дерево. Новак потім бажає забрати в собаки свою здобич і успішно атакує ворога, через що його посвячують у вояки і дають ім'я Чортополох. Синьошубка не задоволена його ризикованими діями і тим, що його самовпевненість може бути небезпечна для Клану.\nКоли помирає Солодколапка, кішка питає в Перовуса, чи потрапить вона в Зоряний Клан, бо ж вона не була воячкою.\nЗгодом Річковий Клан знову намагається відібрати в Громового вже нові землі. Синьошубка під час битви б'ється з ворожими вояками в парі зі Снігошубкою.\nТакож вона засмучується, коли Смерекозір оголошує про те, що він покидає Клан.\nСнігошубка вмовляє сестру піти разом на влови, під час яких розповідає, що в неї будуть кошенята від Чортополоха. Синьошубка такого не очікувала і дуже неоднозначно ставиться до цієї новини й її дуже злить, коли Снігошубка розхвалює свого партнера.\nВона присутня на її пологах. Синьошубка часто наглядає за кошеням, Біленьким.\nКішка дивується, коли Гускопух дуже погано ставиться до Тигрика.\nЗгодом вона зустрічає Дубосерда. Синьошубка називає його нахальним клубком хутра і злиться, коли падає у воду, але вже згодом починає думати про Річкового кота із замріяним виглядом.\nПід час полювання із сестрою Синьошубка з нею розмовляє про Дубосерда, але говорить, що не шукає партнера. Невдовзі вони бачать Тіньових котів, які полювали на Громових землях. Снігошубка біжить за ними, але її збиває потвора й кішка помирає.\nСиньошубка вже вдруге розбита горем від смерті близького кота. Вона ледве наважується розповісти Біленькому про смерть матері. Воєвода Сонцезора, нового провідника, Вохроляп, звільняє кішку від більшості впорядів, але сама вона нічого не робить і просто вештається табором, навіть не проявляючи інтересу до Біленького.\nНа Зборищі вона розмовляє з Дубосердом, а також вважає, що Тіньовому Клану не пощастило з новою медикішкою, Жовтоіклою.\nТакож із нею знову розмовляє Сонцезір і просить не бути тягарем для власного Клану.\nСиньошубці сниться сон, у якому Снігошубка тоне разом із Біленьким. Сестра просить урятувати сина, й Синьошубка стрибає у воду й рятує кошеня. Після цього вона прокидається і біжить до ясел, щоб побачитись із племінником. Кішка обіймає його і обіцяє більше часу проводити із ним. Також воячка зустрічає Чортополоха, який починає тренувати сина. Синьошубка намагається його зупинити, бо прийоми заскладні для кошеняти, але вояк говорить, що сам виховає Біленького.\nТоді ж вона чує слова Гускопуха, який говорить: "У будяка колючки гострі, мов кігті. Не дай їм поранити Біленького".\nПід час полювання із Чортополохом Синьошубка намагається відмовити його від переслідування запаху кицюнь і проджовжити лови. Чортополох називає її м'якотілою і гооворить, що не дасть їй бути із Біленьким.\nПізніше Дроздошуб, який приділяє багато уваги Синьошубці, намагається з нею поговорити і підтримати, але вона відсідає до Ружохвостої, чим розчаровує вояка. Ружохвоста говорить про це і каже, що вони були б чудовою парою, але Синьошубка відповідає, що їй не потрібен партнер. Також кішка незадоволена розмовами про можливе воєводство Чортополоха після того, як Вохроляп захворів.\nСиньошубка йде збирати трави з Гускопухом і той питає, чи думала вона про те, щоб стати наступною воєводою. Це змушує її більше думати про таку перспективу й заявляти про свої амбіції.\nКоли вона з Чортополохом та Тигролапом є в патрулі, вони знаходять маленьке кошеня, й Тигролап нападає на невинного котика. Синьошубка насилу зупиняє це.\nКоли племінник стає вояком Білоштормом, воячка радіє, що вберегла його. Хоч спочатку планувалось, що вона його тренуватиме, Синьошубці дісталась Морозолапка.\nВона є в патрулі, який веде Сонцезір для переговорів із Річковим Кланом. У таборі вона зустрічає Дубосерда, який благає її про зустріч. Воячка думає про це і зрештою погоджується. Під час зустрічі вони розмовляють, наче старі друзі, й Синьошубка остаточно закохується.\nКоли коти приходять зі Зборища, Синьошубка питає Ружохвосту про нього. Але та каже, що розповість усе вранці. Леопардонога розповідає про новини зі Зборища, і каже, що розуміє, чому вона не пішла. Коли Синьошубка цікавиться, чому, Леопардонога відповідає, що кішка чекає кошенят. Так кішка розуміє, що вагітна. Громові коти вважають, що батьком є Дроздошуб, і Синьошубка вирішує не спростовувати цього. Вона зустрічається з Дубосердом і розповідає про кошенят. Річковий вояк пропонує, щоб він перейшов до Громового Клану, або Синьошубка перейшла до Річкового. Натомість воячка говорить, що виростить кошенят сама. Після цього вона зусторічає Дроздошуба, який здивований тим, що його вітають з батьківством. Дроздошуб погоджується грати роль батька майбутніх кошенят.\nСиньошубка зупиняє Чортополоха, коли той ледь не вбиває Дубосерда на кордоні.\nВона розмовляє із Сонцезором. Сонцезір каже їй не брати більше участі у прикордонних патрулях, доки не народяться кошенята. Провідник говорить, що кішка буде чудовою матір'ю. Він додає, що сподівався, що Зореклан приготував їй іншу стежку, себто воєводство, і говорить, що на цю посаду підійде й Чортополох.\nЗгодом у неї народжуються троє кошенят: Мрячка, Камінчик і Морошка.\nГускопух говорить Синьошубці, що кошенят не було у пророцтві про вогонь. Медикіт намагається переконати воячку, що Чортополох не має стати воєводою. Після цього вона приймає визначне рішення віддати кошенят Дубосерду. Домовившись із ним, вона відводить дітей до батька, а сама підлаштовує все так, ніби їх викрав лис. Під час подорожі помирає Морошка.\nСонцезір призначає Синьошубку воєводою.\nЧерез деякий час вона отримує дев'ять провідницьких життів.\nНаприкінці книги Синьозірка вже постаріла, її воєводою є Рудохвіст. Вона непокоїться, що Клан сильно ослабнув.\nПісля поразки на Сонцескелях провідниця знову турбується за Клан, адже це її перша поразка. Плямолистка, нова медикішка, заспокоює її і говорить про повідомлення від Зореклану, що лише вогонь врятує Клан. Синьозірка згадує, що за пророцтвом Гускопуха колись вона була вогнем. Також кішка розмовляє з Білоштормом і згадує минулі часи. Пізніше вона бачить котика-кицюня рудого кольору і розуміє, що він і є той вогонь.\nСиньозірка разом з Левосердом зустрічає Сіролапа та Рудька. Сіролап каже, що це провідниця його Клану, та уважно дивиться на котика й розповідає, що вони слідкували за ними двома. Суворо наказавши їм сісти рівно, Синьозірка гадає, чи вартий кицюня місця у Клані, коли Левосерд каже, що Рудькові краще удома. Котик злить її, зазіхаючи на їхню здобич, та провідниця каже, що здобичі ніколи не буває забагато. Проте вона трохи вгамовується, розповідаючи Рудькові про лісове життя та Клани. Трохи подумавши та прийнявши до уваги думку Левосерда, Синьозірка пропонує Рудькові стати новаком Громового Клану, адже йому потрібно більше вояків. Левосерд зазначає, що вона не викидає слів на вітер. Провідниця також говорить, що, якщо він відмовиться від життя кицюні, буде жити у холоді та полювати за здобиччю без усілякого затишку, але залишиться котом (тобто його не відведуть до Різуна). Рудько зацікавлений, але Синьозірка йде, адже їх шукає Тигрокіготь, залишаючи котика думати над майбутнім рішенням.\nУ таборі вона зустрічає Рудька, радіючи, що він врешті-решт прийшов, а не відмовився. Вирішивши, що тепер він готовий, провідниця скликає віче та розповідає про котика. Коли усі незадоволені, вона не зважає на це. Після бійки Довгохвоста та Рудька Синьозірка вгамовує Клан та віддає нашийника новакові. Після цього вона дає йому нове ім'я — Вогнелап. Але святкування перериває несподівана новина, яку приносить Тигрокіготь та Круколап — Рудохвіст помер.\nПровідниця є серед тих, хто бачить Вогнелапа з Жовтоіклою, які їдять здобич, порушуючи правильник. Вона дуже злиться, але ігнорує злість Темносмуга та каже, що усім Кланам відома хоробрість та мудрість Жовтоіклої. Пізніше оголошує віче Клану. Там Синьозірка розповідає про полонену Жовтоіклу, і хоча спочатку не зважає на ворожість котів, пізніше вимушена закликати їх замовчати. Вона дає ще кілька розпоряджень, а потім призначає собі учня — Вогнелапа. Тигрокіготь зазначає, що востаннє Синьозірка брала собі учня лише воєводи (хоча й справді це не так). Провідниця наказує Вогнелапові прибирати за Жовтоіклою та піклуватися про неї та закінчує віче. Проте пізніше, коли медикицька вже може полювати самостійно, вона звільняє котика від цих обов'язків.\nСиньозірка сумнівається у вірності Вогнелапа, коли дізнається, що він розмовляв із Ляпком. Дізнавшись, що насправді це не так, вона задоволена та навіть дозволяє учневі піти на Зборище. Провідниця також каже, що вже довіряє Жовтоіклій, але поки що вона залишиться полоненою. Вже на Зборищі вона не сіє паніки, коли Зорелом каже, що потрібно починати без Вітряного Клану. Коли провідник вимагає здобичі інших Кланів для себе, Синьозірка каже, що обмізкує це рішення з Громовими котами.\nКоли увесь Клан судить Жовтоіклу, провідниця не така агресивна, як інші, та дозволяє їй залишитися. Також вона каже, що не бачить сенсу в тому, щоб віддавати свої землі Зореломові, але піде до Місяцескелі, щоби спитати поради у предків.\nСиньозірка бере з собою Вогнелапа, Сіролапа, Круколапа та Тигрокігтя. Вже біля Місяцескелі вона, скоріш за все, бачить видіння про те, що табір атакують, та наказує негайно повертатися. Коли коти поспішають додому, вони зустрічають Ячменя, який вказує їм на інший шлях. Проте там на них нападають щури. Синьозірка втрачає життя, але прокидається знову, адже життів у неї дев'ять. Вогнелап лікує її, а потім вона розмовляє з Тигрокігтем та повідомляє його, що її втрачене життя — п'яте.\nКоли коти повертаються до Клану, вони бачать, що там іде кривава бійка. Синьозірка кидається боронити табір, незважаючи на те, що поранена. Після закінчення бою вона бачить, що Левосерд помер, та розбита від горя. Проте настає місяцепік, і вона вимушена назвати новим воєводою Тигрокігтя.\nПісля тяжкої церемонії Синьозірка відхиляє пропозицію вояка про постійну охорону та проголошує Жовтоіклу постійним членом Громового Клану. Потім вона відсилає Довгохвоста та Темносмуга займатися будівництвом табору, а сама тренується з Вогнелапом. Синьозірка каже, що він сильний, хитрий та розумний, але йому потрібно буде битися з ворогом, у якого буде все це теж. Вона показує йому кілька прийомів та хвалить його, кажучи, що він швидко вчиться.\nПровідниця дивиться на кошенят Ряболиці, коли вони народжуються. Потім вона розмовляє з Вогнелапом та каже, що Тигрокіготь, на її думку, вартий своєї посади, а ще, що вона втратила сьоме, а не п'яте життя. Але раптом Морозошубчиних кошенят крадуть, Жовтоікла тікає, а Плямолистку вбивають (Синьозірка каже, що її вбив умілий вояк). Потім вона відправляє Вогнелапа шукати минулу медикішку, адже Тигрокіготь може її вбити. Учень не знає, що провідниця також сказала Білоштормові піти.\nКоли кошенят та Жовтоіклу повертають, Синьозірка призначає її новою медикішкою Громового Клану. Також вона вивсячує Вогнелапа та Сіролапа у вояки та дає їм імена Вогнесерд та Сіросмуг. Кішка не дає рудому воякові поговорити з нею, адже за звичаєм коти мають мовчати усю ніч на варті.\nСиньозірка робить новаком Прудколапа. Перед Зборищем Вогнесерд вирішує розповісти їй про зраду Тигрокігтя та про Круколапа. Вона рада, що Круколап живий, але каже, що в кожного є своє місце. Вона також не вірить, що Тигрокіготь убив Рудохвоста, адже тоді Рудохвіст мав був убити Дубосерда, а це нешляхетно. На Зборищі Синьозірка оголошує, що їх новою медикицькою буде Жовтоікла, а також, що в Громового Клану є два нових вояка — Вогнесерд та Сіросмуг. Вона вгамовує Ночешкура та Кривозора, коли ті сваряться через рибу для Тіньового Клану. Коли ж провідники вирішують, що можна полювати на землях Вітряних вояків, Синьозірка каже, що вони ще повернуться з вигнання. Повернувшись до табору, вона застерігає вояків не робити нічого, що зближувало б Річковий та Тіньовий Клани та відправляє Вогнесерда та Сіросмуга повертати Вітряний.\nКоли учням проводять екзамен, Синьозірка задоволена успіхами Попелапки, але її турбує зайвий ентузіазм. Вона радить Вогнесердові слідкувати за кошеням більше, але каже, що їй подобається, що вояк бере на навчання Орляколапа та Попелапку. Ще кішка радить розповісти хворому Сіросмугові про успіхи його учня. Коли Вогнесерд заходить до тунелю Жовтоіклої, вона каже, що в Синьозірки зелений кашлюк, а отже в неї є ризик залишитися всього з одним життям.\nВогнесерд хоче провідати Синьозірку, але Морозошубка каже, що в провідниці зелений кашлюк, та ставить його на варті перед кублом провідниці. Проте Порохолап вимагає, щоб він його пропустив, адже Тигрокіготь знайшов докази перебування Тіньового Клану на їх землях. Синьозірка дуже хвора, тому не може піти. Коли Жовтоікла просить Вогнесерда посидіти з провідницею, вона втрачає життя. Коли вона прокидається, їй вже краще. Тигрокіготь каже, що, хоч Синьозірка одужала, в її кублі все ще тхне хворобою.\nВона здивована, коли Вогнесерд приносить маленьке кошеня до Громового Клану. Провідниця й справді шокована й коли дізнається, що він бачився з Принцесою. Вона вірить, що він не замислював нічого поганого, але не розуміє, нащо він приніс кошеня. Вона питається думки у своїх вояків, але усі вони проти малюка у таборі. Синьозірка хоче обдумати це на самоті. Коли Морозошубка повідомляє їй, що Ряболиця погодилася вигодувати кошеня, провідниця скликає віче Клану. Вона каже, що кошеня, скоріш за все, стане добрим вояком, та приймає його до Клану, нарікаючи Хмарком. Проте церемонії назовництва вона не проводить.\nКоли Вогнесерд питає, чи може він піти на Зборище, Синьозірка дозволяє йому, але додає, що Річковому та Тіньовому Кланам буде багацько чого пояснити. Зрештою вона йде на Зборище зі своїми котами.\nТам їх зустрічає Вітряний Клан. Поки усі дізнаються, як у всіх справи, Синьозірка не вітає повернених котів, а навпаки, розпочинає Зборище раніше за звичайне. Вона дуже розлючена тим, що Річковий Клан полював на Сонячних Скелях та свариться через це з Кривозором. Проте вона не очікує на те, що якийсь з її вояків увесь час знаходився на території Річкового Клану. Синьозірка свариться з Річковим та Тіньовим Кланами, але коли Зореклан закінчує Зборище, вона збирає свій Клан та йде. У таборі вона оголошує, що варто готуватися до союзу Річкового та Тіньового Кланів та змінює графік патрулів.\nСиньозірка знаходиться у патрулі, коли Білошторм знаходить кролячі кістки з запахом Тіньового Клану на їх землях. Провідниця також знаходить залишки здобичі із запахом дружків Зорелома, проте не приймає участі у битві. Вона згодна тримати Зорелома у полоні, адже він сліпий та не може нікому зашкодити. Вона нарікає його Хвостоломом, бо ж він більше не провідник.\nСиньозірка робить Пісколапку та Порохолапа вояками та нарікає їх Піскоштормою та Порохошубом. Щоби зблизити Вогнесерда та Сіросмуга, вона відправляє їх полювати разом. Також вона відчитує кошенят Морозошубки, які втекли до лісу, та каже Вогнесердові, щоб той навчив Хмарка дотримуватися вояцького правильника.\nПровідниця погоджується допомогти Вітряному Кланові, на який напали, але сама не воює, адже проживає вже останнє своє життя.\nКоли Тигрокіготь каже, що від Вогнесерда та Сіросмуга пахне мишами, Синьозірка сердиться та каже, що вони полюватимуть до світанку та їстимуть, лише коли нагодують Клан. Коли завдання завершено, вона задоволена.\nВона проводить церемонію назовництва для Шиполапа, якому у виховниці дає Мишошубку, та Яснолапки, якій дає Білошторма. Незважаючи на всі спроби Вогнесерда довести Синьозірці зраду Тигрокігтя, провідниця йому не вірить. Коли він розповідає їй інформацію від Сіротоні, кішка дуже злиться і каже Вогнесердові, щоб той був вірний своєму Клану.\nСиньозірка не дуже стривожена, коли дізнається, що на кордонах є якісь волоцюги. Проте її турбує те, що річка розлилася, та каже, що не хоче, щоб якийсь Річковий кіт потонув.\nКоли Громовий Клан не може знайти шляху до Зборища, вона каже, що це дуже важливо, адже треба дізнатися, як інші Клани переживають паводок. Вона відправляє Тигрокігтя, Вогнесерда та Довгохвоста знайти суху дорогу. Навіть коли шлях не знайдено, Синьозірка продовжує намагатися його знайти, але їхні землі затопило, а єдиний існуючий шлях — через територію Тіньового Клану. Там ворожі вояки врешті-решт їх хапають, але Синьозірка спокійно просить їх пропустити. Вони йдуть на Зборище у супроводі цих котів.\nПровідниця захищає табір, коли Вітряний та Тіньовий Клан атакують його, та захищає Хвостолома попри те, як цього не хочуть ії коти. Після бійки вона проголошує Орляколапа вояком та нарікає його Орлякошубом.\nПісля смерті Срібнострумки Синьозірка дуже сердиться, коли Рябохвоста проти того, щоби тримати у таборі кошенят, бо вважає, що кошенята ні в чому не винні. Вона каже Вогнесерду, що знала про стосунки Сіросмуга і Річкової кішки. Вогнесерд допитуєтся, чому провідниця не поклала цьому край і каже, що вона прекрасно розуміє становище Сіросмуга. Сіра кішка розповідає воякові, як вона віддала кошенят, щоби стати воєводою замість кровожерливого Чортополоха, та про те, що Мрячконіжка та Каменешуб її діти.\nВона не карає Сіросмуга, адже те, що трапилося — вже достатньо. Клан розлючений, але їй все одно. Синьозірка робить учнем Хмарка та дає йому у виховники Вогнесерда. Тепер його звуть Хмаролап.\nКоли Річковий Клан приходить забрати кошенят, вона їх не віддає, але розуміє, що це питання часу. Трохи пізніше на Клан нападають волоцюги на чолі з Тигрокігтем, який намагається вбити Синьозірку. Вогнесерд серйозно ранить його, тож воєвода тепер беззахисний. Провідниця веде себе дуже втомлено та, здається, втрачає бажання вести Громовий Клан. Вона проголошує, що воєвода тепер в'язень, а потім виганяє його з Клану. Синьозірка не називає нового воєводи навіть після місяцепіку, а це порушення вояцького правильника. Та врешті-решт вона каже, що цю посаду займатиме Вогнесерд.\nНаступного дня Попелапка має знак від Зореклану для провідниці — гнилу сороку поміж свіжини. Але ні в кого немає часу над цим думати, бо приходять Річкові вояки забрати кошенят. Синьозірка відмовляється, але їхній батько віддає їх добровільно.\nБілошторм розповідає, що у яслах провідниці не було вже давно, можливо, тому що вона ще не оговталася після зради Тигрокігтя. Вогнесерд іде спитати Синьозірку, кого дати у вчителі новим учням, але бачить, що життя Клану її зовсім не цікавить та вона не довіряє жодному воякові. Більш того, вона навіть не пам'ятає, що Сіросмуг більше не в Громовому Клані. Тому провідниця скидає відповідальність за це на Вогнесерда.\nПізніше провідниця наказує Вогнесердові негайно вирушити з нею до Високих Скель. Вона не приймає запереченнь та не дозволяє нікому ще піти з ними. Синьозірка обирає довший шлях, можливо, щоб побачити своїх дітей. Проте на землях Вітряного Клану їх бачать ворожі вояки та не дать пройти. Провідниця так і не доходить до Високих Скель. їй дуже важко, але усе піклування Вогнесерда вона ігнорує.\nПізніше Синьозірка дозволяє Вогнесердові залишати лише двох котів у таборі, коли він переконує її, що так буде зручніше, а небезпеки вже немає, проте вона все ще не дуже зацікавлена життям Клану. Інші про це вже здогадуються та щось підозрюють. У день Зборища вона нібито починає за собою слідкувати та настільки ж серйозно, як раніше, відноситься до добробуту Клану. Вона вирішує не брати з собою ні Темносмуга, ні Порохошуба, ні Довгохвоста. На Зборищі Синьозірка проголошує, що Хвостолом мертвий, а Тигрокіготь більше не воєвода, ігноруючи питання, як та чому це сталося. Коли патруль знаходить двох вояків Тіньового Клану, провідниця розлючена та вимагає від котів, щоб вони пішли.\nСиньозірку не влаштовує знахідка секретного тунелю, що використовують Тіньові коти. Вона не хоче давати їхньому Кланові приводу для бійки. Провідниця щаслива, коли Верболоза народжує, але не приховує, що все ще не довіряє старим Громовим воякам.\nКоли Хмаролапа крадуть Двоноги, вона вважає, що така була воля Зореклану. Коли Громовий Клан страждає від спраги, Білошторм каже, що Синьозірка не хоче виходити з табору та не п'є достатньо води.\nКоли до табору приносять мертвого Вітрогона, провідниця у відчаї, розлючена та налякана. Вона вважає, що Тигрокіготь хоче їй помститися, та хоче віддати життя за Клан, але Вогнесерд її зупиняє. Синьозірка знову корить себе за те, що не розгледіла ворога у воякові, та ігнорує слова Клану про те, що вона у всьому винна. Провідниця залишається біля тіла Вітрогона на всю ніч разом із Білоштормом. Коли Вогнесерд приходить до неї, щоб розповісти про патрулі, їй байдуже.\nХмаролап повертається, та Синьозірка непевна, чи варто його приймати, адже вважає, що Зореклан хотів, щоб він залишився. Поговоривши з Вогнесердом, вона розуміє, що помилялася як стосовно учня, так і стосовно Круколапа та Тигрокігтя. Кішка вирішує, що дозволить Хмаролапові залишитись, а також зобов'яже кожного, хто побачить Круколапа на їхніх землях, вшановувати його як члена свого власного Клану. Вона не проголошує рішення на Високоскелі, але підзиває до себе Темносмуга та наказує йому розповісти усім її волю.\nКоли в таборі починається пожежа, Синьозірка смертельно налякана, тож Морозошубці доводиться підштовхувати її. Вогнесерд виганяє її до інших, тож вона рятується. Проте коли увесь Клан біжить до ріки, вона розмовляє із Зорекланом, допоки її не підганяють Білошторм та Ряболиця. Синьозірка перепливає річку з усім її Кланом, але їй дуже важко через переправу, дим та зневіру. Коли Річковий Клан ділиться з нею їжею, вона ігнорує це, навіть не приховуючи свою слабкість.\nСиньозірка розлючена, коли Жовтоікла та Куцохвіст помирають, та негайно наказує Громовому Кланові повернутися, не дозволяючи Сіросмугові піти з ними. Вона каже, що у боргу перед Річковими котами. Кішка стає неймовірно жорсткою, вона підганяє старійшин, яких завжди поважала, та навіть не дивиться на спалений ліс. Синьозірка наказує підвести її до тіла Жовтоіклої, але потім вибігає у розпачі. Вона оголошує, що більше не вірить у Зореклан.\nПровідниця часто їсть макове насіння, що їй дає Попелюшка. Біля неї вартують то Білошторм, то Мишошубка, то Прудколап. Вона не вшановує померлих, як потребує ритуал (це робить білий вояк), та виходить з кубла лише раз. Також Синьозірка відмовляється йти на Зборище, хоча вона й провідниця, тож вояки приймають усі рішення за неї.\nВона все ще хворіє, але у шоці, коли дізнається, що Тигрозір тепер провідник. Синьозірка розлючена на Зореклан, бо вони піднесли зрадника до такої важливої посади. Вона обурена й на інших провідників, особливо на Високозорого, бо вони йому дозволили. Провідниця каже, що Зореклан її покинув та не врятує їх, коли Тигрозір буде нападати. Вона хоче, щоб він зустрів добрий опір, тому наказує подвоїти патрулі, поставити у таборі варту та частіше перевіряти кордони Тіньового Клану та не сприймає відмови.\nСиньозірка також відмовляється висвячувати усіх новаків, окрім Хмаролапа, у вояки, тому що вважає, що всі їх вчителі — зрадники.\nКоли Попелюшка перевіряє Сніжка на глухоту, вона зацікавлено виходить на галявину, а потім виносить вирок — кошеня ніколи більше не стане вояком. Незважаючи на лють та образу Крапохвістки, яка втікає нянчитися зі Сніжком, провідниця наказує Попелюшці поговорити з нею, щоб вона поставила Клан перед своїм дитям. Їй зовсім все одно на малюка та його мати.\nВогнесерд гадає, що в Синьозірки вже зовсім все добре, бо вона активніша, ніж раніше. Але провідинця все ще дуже агресивна, бо коли воєвода розповідає їй про численні сліди собак на їхніх землях, вона одразу запевнює себе та Вогнесерда, що це вояки Вітряного Клану, хоча й на це нема жодних доказів.\nСиньозірка ненавидить Зореклан. Вона вважає, що всі коти Громового Клану — зрадники.\nСиньозірка веде патруль до Сонячних Скель. Коли на них нападає Річковий Клан, провідницю атакують її ж діти. Вогнесерд говорить Мряжконіжці та Каменешубу, що Синьозірка їхня мати. Після битви вона дозволяє Сіросмугу повернутися.\nПровідниця, нікому не сказавши, йде до Місяцескелі. Вона робить вояком Хмарохвоста. Прудколап та Яснолапка хочуть здивувати її, дізнавшись про те, що вбиває здобич на Громових землях, але новака вбивають собаки, а новачку калічать. Провідниця нарікає її Безликою. Громовий Клан іде проганяти собак. Вогнесерда от-от порве собака, але хоробра Синьозірка врізається в пса й вони разом покотилися до обрива. Провідницю рятують Вогнесерд, Мрячконіжка та Каменешуб. Там Синьозірка останній раз говорить з воєводою і її пробачають діти.\nСиньозірка дає Вогнезору його 9 життя, а потім каже йому нове пророцтво. Потім вона зустрічає Вогнезора, коли той губить перше життя і з'являється в Зореклані.\nКоли Вогнезір приходить до Місяцескелі дізнатися, що за котів він бачить у снах, Синьозірка йому розповідає про Небесний Клан, який колись був змушений покинути ліс, адже Двоноги почали будувати на їхній території свої гнізда. Вона намагається вмовити кота дбати про свій Клан.\nУ пролозі Синьозірка, Мертвоніг, Ночезір та Дубосерд обирають котів, які підуть у подорож. Провідниця обирає Ожинокігтя.\nПотім вона приходить уві сні до Ожинокігтя та розповідає про пророцтво. Вояк питає що це означає, але Синьозірка вже щезає.\nУ пролозі вона, Північ та інші предки обговорюють нову територію.\nУ пролозі вона та інші предки повідомляють Попелюшці про її смерть. Синьозірка співчуває медикішці та говорить, що для неї в Зореклані буде особливе місце.\nЖовтоікла, Синьозірка та Левосерд говорять Листоплесій про її складний шлях у житті у майбутньому. Листоплеса питає Синьозірку про три зорі, які вона бачить, але провідниця каже, що ще не настав час дізнатися їхній зміст.\nСиньозірка, Левосерд та Високозорий приходять до Листоплесої уві сні. Повернувся Сіросмуг, тому Вогнезір не може вирішити, хто тепер буде воєводою. Колишня провідниця говорить Листоплесої, що цього разу Вогнезір має обирати воєводу не серцем, а розумом.\nВона з'являється в пролозі разом із Білоштормом, Плямолисткою та Жовтоіклою. Кішка говорить, що Високозорий переймається за Падуболапку, Леволапа і Сойколапа, і вважає, що новакам не потрібно знати правду та відчувати відповідальність перед іншими Кланами. Провідниця зникає, аби не посваритися з Жовтоіклою.\nКоли Сойколап проникає до спогаду Попелюшки, де її збиває потвора, він бачить Синьозірку і Жовтоіклу, які про щось розмовляють.\nКоли Жовтоікла розмовляє із Сойколапом, Синьозірка радить йому дослухатися до неї.\nСиньозірка розповідає, як вона за два дні після того, як стала новачкою Синьолапкою, вперше йде разом із Кланом на Зборище. Тоді кицька присягається одного дня стати провідницею та повести Громовий Клан на Зборище.\nСпочатку автори хотіли дати Синьозірці ім'я Місяцезірки, проте вирішили зберегти назви, пов'язані з місяцем, для святих місць. Дивно, що також вояцьким ім'ям Синьозірки мало бути Місяцескеля. Коли від кореня "Місяце-" відмовились, її назвали Синьоскеля, але вирішили відмовитися від зв'язку зі скелями остаточно.\nУ "На волю!" Сіролап каже Вогнелапу, що Синьозірка зазвичай тренує тільки кошенят воєвод. І це невірно, оскільки її учні Морозошубка, Вітрогон і Вогнезір не були кошенятами воєвод.\nСиньозірка подарувала Вогнезору дев'яте життя — шляхетність, певність і віру.\nУ книзі "На волю!", на сторінці 237, вона помилково названа королевою, хоча на той час була провідницею.\nУ цій же книзі, на сторінці 163, Синьозірка говорить, що якби Тигровий Клан досі жив у лісі, навряд чи чотири Клани їх теж населяли. В оригіналі ці слова каже Плямолистка.\nУ "Ліс таємниць" вояцьке ім'я Синьозірки названо Синьошуба замість Синьошубка.


Бренд Atra – ScanForum\nPosted on 24 Листопада, 2020 24 Листопада, 2020 by Volodymyr\nЗавдяки 25-річному досвіду у виробництві високоякісних пристроїв із сталі та вогнетривких матеріалів, Atra розробила широкий асортимент камінних топок , що поєднують тепловіддачу та естетику. ⠀ Їх сучасний дизайн, різноманітні форми, дозволяють обрати камінну топку для будь якого інтер’єру . ⠀\nКамера згоряння виготовлена з міцної сталі.⠀\nТопки Atra можуть вписатися у всі дизайнерські стилі.⠀\nУдосконалена система контролю якості на кожному етапі виробничої лінії забезпечує ідеальну відповідність та надійність продукції.⠀\nВикористовувати топку Atra легко завдяки простому регулюванню повітря.⠀\nУсі каміни Atra перевірені незалежними лабораторіями та відповідають нормам EN13229. Всі вони забезпечують високу ефективність (завжди вище 70%) і низькі викиди СО (завжди нижче 0,3%). Велика вогнетривка маса накопичує тепло, яке потім регулярно виділяється під час горіння, але також довго після⠀\nзгасання вогню .⠀\nAtra входить в Jotul Group – великий норвезький концерн з виробництва опалювального обладнання, історія якого налічує понад 165 років.⠀\nФранцузька продукція відома у всьому світі своєю витонченістю, вишуканістю і функціональністю. І топки Atra – не виняток. Над їх дизайном працювали досвідчені інженери і дизайнери , намагаючись надати їм максимум естетичності. Вишуканий вид таких камінних топок впишеться в різні приміщення: приватні будинки, ресторани, готелі або квартири. ⠀\nОсновне гасло французької фірми «Atra»: «Witness the flame», що з англійськї перекладається як «свідок вогню», оскільки конструктив камінних топок розроблений таким чином, щоб Ви могли спостерігати полум’я вонгю настільки близько та реалістично, ніби в камінній топці відсутнє скло і Ви дивитесь на відкрите полум’я. ⠀\nКамінні топки Atra- високофункціональні та відповідають усім вимогам сучасних камінних систем. Цей бренд для тих, хто любить велич, пишність та красу вогню!⠀\nТОВ “Сканфорум” -ексклюзивний імпортер норвезької компанії Jøtul Group в Україні. ⠀⠀⠀\nЗ 2008 ТОВ «СканФорум» працює на ранку камінних топок і печей України. Наша компанія одна з перших, започаткувала камінний бізнес в Україні, імпортуючи сертифіковану продукцію, розвиваючи та навчаючи дилерів по всім регіонам. ⠀⠀\n◻Наші дилери в регіонах- найкращі обрані представники своєї професії. ⠀\nТільки у них ви зможете отримати кваліфіковану консультацію, сертифікований монтаж та гарантію від виробників! ⠀\n🧡Довіряйте професіоналам! ⠀\n❓Що таке мильний камінь або стеатит❓


У голосуванні СДПН по "великій коаліції" подолана мінімальний бар'єр » Новини в Україні - Kordon.com.ua\nУ голосуванні СДПН по "великій коаліції" подолана мінімальний бар'єр\nБлизько 20 відсотків пересічних соціал-демократів вже проголосували за питання про формування правлячої коаліції з ХДС і ХСС. Процедура завершиться 2 березня.У голосуванні про формування правлячої коаліції з Християнсько-демократичним союзом (ХДС) і Християнсько-соціальним союзом (ХСС) взяли участь вже близько 20 відсотків (п'ята частина) всіх рядових членів Соціал-демократичної партії Німеччини (СДПН). Таким чином досягнутий мінімальний показник, при якому результати волевиявлення стають юридично зобов'язуючими. Про це заявила в п'ятницю, 23 лютого, представниця СДПН співробітникам інтернет-порталу Tagesschau.de суспільно-правового телеканалу ARD.\nГолосування почалося 20 лютого і триватиме до 2 березня. Його підсумки будуть офіційно оприлюднені 4 березня. Право голосу мають трохи більше 463 тисяч членів СДПН.\nМіж тим, як свідчать опубліковані 23 лютого підсумки соціологічного опитування Politbarometer телеканалу ZDF, рівень підтримки соціал-демократів у Німеччині опустився ще на два процентних пункти - до рекордно низького показника 17 відсотків. Блок ХДС/ХСС, навпаки, зміцнив свої позиції на два процентних пункти і отримує 33 відсотки голосів респондентів.\nРейтинг правопопулистов з партії "Альтернатива для Німеччини" (АдГ) залишився колишнім - 14 відсотків. У Вільної демократичної партії (Вдп) - 8 відсотків, у Лівої партії - 11 відсотків, у "Союз-90"/"зелені" - 12 відсотків.\nВ ході виборів до бундестагу у вересні 2017 року соціал-демократи набрали 205 відсотка голосів, що виявилося гіршим результатом СДПН за всю післявоєнну історію. АдГ отримала 126 відсотків.\nПерша партія схвалила створення "великої коаліції"\nОпитування: Більшість німців - проти нової "великої коаліції"\nBild: Рейтинг правлячої у ФРН коаліції впав до рекордно низького рівня\nОпитування: Історичне падіння популярності СДПН


Ковинєв • Церква Різдва Христова\nPosted on 26.03.2019 by bocc\nДорогі друзі, раді повідомити, що з 11 по 13 квітня на базі Церкви Різдва Христова буде проходити актуальний та корисний семінар на тему “Щасливе Подружжя”. Запрошуємо усіх охочих! Continue reading “Запрошуємо на семінар “Щасливе Подружжя”” →\nPosted in Анонс, НовиниTagged Ковинєв, семінар, Таврійська біблійна семінарія\nPosted on 10.02.2018 28.03.2018 by bocc\nСьогодні, 10 лютого, для усіх охочих в нашій церкві проводився семінар під назвою «Горнило». Слухачі семінару мали можливість глибше дізнатись про життя царя Давида, та беручи з нього приклад, навчитись приймати в своєму житті правильні рішення та пізнавати волю Божу відносно свого особистого життя та слідування за Богом. Continue reading “Семінар “Горнило”” →\nPosted in НовиниTagged Ковинєв, Таврійська біблійна семінарія\nВ суботу, 18 лютого, в Церкві Різдва Христова відбувся раніше вже анонсований просвітницький семінар «Подорож по Старому Завіту». П’яти годинний семінар, який проводив співробітник місії “Мандрівка Біблією” Владислав Ковинєв, промайнув буквально на одному диханні. Цьому сприяв креативний та інтерактивний підхід до викладання. Continue reading “Семінар «Подорож по Старому Завіту»” →


"Знову цькування, вульгарне й огидне... Мені це знайомо." Сивохо обурився звільненням Фокіна з ТКГ - Марік\nГоловна/Політика/“Знову цькування, вульгарне й огидне… Мені це знайомо.” Сивохо обурився звільненням Фокіна з ТКГ\n1 846 1 хвилина читання\nРЎРѕРІРµС‚РЅРёРє СЃРµРєСЂРµС‚Р°СЂСЏ РЎРќР‘Рћ РЎРµСЂРіРµР№ РЎРёРІРѕС…Рѕ РІРѕ РІСЂРµРјСЏ РїСЂРµСЃСЃ-РєРѕРЅС„РµСЂРµРЅС†РёРё РІ РЈРќРРђРќ, РїРѕСЃРІСЏС‰РµРЅРЅРѕР№ РїСЂРѕР±Р»РµРјРЅС‹Рј РІРѕРїСЂРѕСЃР°Рј РЅРѕРІРѕРіРѕ РїРѕСЂСЏРґРєР° РїРµСЂРµСЃРµС‡РµРЅРёСЏ Р»РёРЅРёРё СЂР°Р·РіСЂР°РЅРёС‡РµРЅРёСЏ СЃ РІСЂРµРјРµРЅРЅРѕ РѕРєРєСѓРїРёСЂРѕРІР°РЅРЅС‹РјРё С‚РµСЂСЂРёС‚РѕСЂРёСЏРјРё Р”РѕРЅРµС†РєРѕР№ Рё Р›СѓРіР°РЅСЃРєРѕР№ РѕР±Р»Р°СЃС‚РµР№, Р° С‚Р°РєР¶Рµ РїСЂРµРґР»РѕР¶РµРЅРёСЏРј РїРѕ РµРіРѕ СѓСЃРѕРІРµСЂС€РµРЅСЃС‚РІРѕРІР°РЅРёСЋ, РІ РљРёРµРІРµ, 11 РЅРѕСЏР±СЂСЏ 2019 Рі. Р¤РѕС‚Рѕ Р Р°С‚С‹РЅСЃРєРёР№ Р’СЏС‡РµСЃР»Р°РІ / РЈРќРРђРќ\nЕксрадник секретаря Ради національної безпеки і оборони Сергій Сивохо став на захист Вітольда Фокіна після його звільнення з посади заступника голови української делегації в ТКГ. Відповідну заяву він зробив в ефірі каналу “Україна 24”.\nЗа його словами, “нічого несподіваного не сталося”.\n“Знову цькування, вульгарне й огидне. Як вульгарні й огидні ті, хто його організував. Мені це знайомо. Вчергове голос розуму закричали й освистали”, – заявив колишній радник.\nСивохо додав, що через відсутність “плану-б” “ми йдемо своїм шляхом”.\n“А Вітольду Павловичу, звичайно, великий респект за позицію. І хочу подякувати тим, хто повернув Фокіна в активну політику. Спасибі, що зробили йому гарний піар. Тепер у команді миру з’явився ще один досвідчений і сильний гравець”, – сказав він.\nАрсеній Яценюк: “Справа не в «фокіних». Вони ніхто. Їх ніхто не обирав. За них ніхто не голосував. Слово за тими, кого обрав народ. Слово і діло за Президентом!”\nТарас Чорновіл: “Як би Кравчук з Фокіним не тужились, війна на Донбасі закінчиться тільки після того, як Кремль дасть команду припинити стріляти”\nВідео. Геннадій Москаль: Кравчук і Фокін довели Луганську область до блуду, а зараз її спалює «зелена» влада


Салат з капустою, крабовими паличками і кукурудзою - покроковий рецепт з фото - DvaGusya\nДуже смачний і бюджетний салат, який підійде для щоденного меню, не вимагає особливих кулінарних навичок і довгого перебування на кухні. Його назв можна зустріти безліч: “Ніжний”, “Смачний”, “Свіжий” і т. д.\nСвій початок цей салат взяв з класичного вітамінного з додаванням копченої ковбаси. Його відмітною особливістю є його крайня гастрономічна легкість, тому як в списку його компонентів немає жодного калорійного інгредієнта, крім майонезу. Його ж ви цілком можете замінити нежирної сметанкою, що не погіршить смакових якостей страви.\nперець мелений чорний-за смаком\nКалорії: 197.5 ккал\nУ першу чергу потрібно підготувати капусту. Необхідно добитися того, щоб в загальній масі страви вона не виглядала жорсткими брусками. Тому нашаткуйте овоч як можна тонше, злегка присолите і пам’ятайте руками. Капуста обмякнет і виділить сік.\nЗріжте у солодкого перцю верхівку з місцем кріплення плодоніжки, поділіть на кілька частин, видаліть насіння і внутрішні перегородки. Наріжте соломкою. Краще використовувати червоний овоч – це зробить салат більш гарним і яскравим.\nВийміть палички з упаковки і поріжте кільцями.\nПерекладіть все нарізані інгредієнти в миску, додайте кукурудзу з банки і перемішайте.\nВсипте рубаний кріп і заправити все майонезом. Посоліть, поперчіть.\nПорада: ніколи не робіть цей салат заздалегідь, додайте заправку тільки перед їжею.\nЦе найпростіший салат для недосвідченої господині. Тут він покроково розписаний з фото. Готувати салатик ви можете не тільки в будній день, але і до святкового обіду. Він буде виграшно виглядати на столі за рахунок своєї барвистості. А якщо в списку ваших гостей будуть ті, хто стежить за фігурою, то вони точно по достоїнству оцінять запропоноване вами частування, так як до їх вазі не додасться ні грама.\nШашлик з свинини: найсмачніший маринад для шашлику з свинини, щоб м’ясо було м’яким і соковитим


Спецавтомобіль з вишкою тепер діставатиме омелу навіть з висоти 32 метрів | Хрещатик - новини та життя української столиці.\n07/02/2002 надрукувати прочитало 6525 человек\nСпецавтомобіль з вишкою тепер діставатиме омелу навіть з висоти 32 метрів\nП’ять тисяч 600 дерев у столиці передбачено очистити цього року від омели. А також зняти 19 тисяч сухих і хворих дерев та 7500 дерев кронувати. На ці оздоровчі роботи “Київзеленбуду” з міської казни дістанеться 3,6 мільйона гривень.\nДо слова, торік у місті прибрали 23 тисячі сухостійних та хворих дерев, від омели порятували 8575. Натомість за весну та осінь посадили 38 тисяч дерев і 70 тисяч кущів, а площа закладених парків, оновлених газонів та квітників становила 190 гектарів.\nНагадаю, що зелене багатство Києва — ліси, парки й сквери — займає майже 57 тисяч гектарів. А ще ж є зелень на вулицях і подвір’ях. На жаль, вік міських дерев короткий — 30—40 років (негативно впливають загазованість повітря та нестача поживи у грунті). Отож зеленбудівці без діла не сидітимуть.\nНинішня тепла зима наблизила весняні клопоти. Щоденно вже працюють 150—170 фахівців підприємства. У роботі — 40 різних механізмів. Обходяться зеленбудівці без залучення верхолазів зі сторони. Як сказав мені генеральний директор “Київзеленбуду” Петро Яворовський, придбали спеціальний автомобіль з вишкою, яка дістає гілля з омелою на висоті 32 метрів. За весну збираються сповна очистити від паразита дерева на подвір’ях шкіл, дитячих дошкільних установ та лікарень, а також оздоровити парки й сквери центру міста.\nА тим часом шкідлива омела має тривожити не тільки зеленбудівців. Процвітає вона на жеківських ділянках і на подвір’ях підприємств. Розцяцькований нею Сирецький гай. Роками рослина паразитує на деревах по Васильківській вулиці, під вікнами гуртожитків Національного університету імені Тараса Шевченка...


1. Історія зовнішньополітичних відносин США у біполярний період\n2. Завершення холодної війни, становлення нового міжнародного порядку та пріоритети американської зовнішньополітичної стратегії за президентів Б. Клінтона та Дж. Буша-молодшого\n3. Трансформація ядерної стратегії США: причини та особливості\n4. США і ЄС: стан та перспективи стратегічної трансатлантичної співпраці у XXI столітті\nОскільки жодна з європейських країн не становила для США загрози, то політичні керівники Америки виказували абсолютну готовність використовувати і дотримуватись системи балансу сил у міжнародних відносинах. Томас Джефферсон сформулював американський варіант теорії рівноваги сил таким чином: "У першу чергу ми повинні молитися за те, щоб європейські держави, протистоячи одна одній, з метою збереження власної безпеки розміщували всі свої збройні сили на власній території і щоб у результаті цього решта світу перебувала у стабільному мирі." Упродовж всього XIX століття США з надзвичайною мастерністю маневрували між Францією та Великобританією не тільки з метою невтручання у європейську боротьбу за владу і збереження своєї незалежності, але й з метою власного територіального розширення. Відомо, що Сполучені Штати у роки Великої Французької революції і наполеонівських воєн оголосили нейтралітет, оскільки не бажали, щоб якась зі сторін отримала абсолютну перемогу. Томас Джефферсон охарактеризував наполеонівські війни як суперництво між двома тиранами: між Англією та Францією. Застосувавши політику неприєднання, Америка відкрила для себе всі переваги нейтралітету якінструмента своєї участі у міжнародних справах, якии часто застосовуватиме.\nРазом з цим Сполучені Штати абсолютно не цуралися використовувати всі методи Старого світу, зокрема і територіальну експансію. Прирощення США відбувалося, як відомо, і у результаті війни за незалежність, і шляхом прямих військових загарбань, і купівлі. 1803 року уряд США домігся майже подвійного прирощення своєї території. За помірну плату - 15 млн.дол. - Франція в особі імператора Наполеона Бонапарта, не маючи можливості захищати свої колонії в Америці і маючи гостру потребу у грошах, продала Штатам свої володіння у Північній Америці під загальною назвою Луїзіана (1800 року Наполеон Бонапарт відібрав її в Іспанії). Це величезна територія близько 1 млн. кв. миль, яка охоплювала басейн річки Міссісіпі з портом Новий Орлеан. Французький імператор так пояснив цю угоду:"Ця територіальна поступка назавжди закріплює могутність Сполучених Штатів і цим я тільки що надав Англії супротивника на морях, який рано чи пізно вгамує її гординю." Луїзіана стала для США плацдармом висування претензій на іспанські території: Флориду та Техас. Зі слабкою Іспанією США вже не церемонились і упродовж 1810-1818 років окупували Флориду. 1819 року Іспанія без будь-якого викупу поступилася Штатам Флоридою.\nЗагалом до 1820 року Сполучені Штати виробили свої підходи у зовнішній політиці, які полягали: по-перше, у відмові від угод і зобов'язань з європейськими країнами; по-друге, у засудженні того, що відбувалося у Старому світі, тобто результатів політики балансу сил; по-третє, розглядали власну експансію на теренах Північної Америки як "доленосну місію."\nЦі підходи, які вже діяли на практиці, були узагальнені у заяві п'ятого президента США Джеймса Монро у 1823 році. Вони і склали відому нам "доктрину Монро", яка проголошувала концепцію неучасті СІ IIА у європейських справах; невтручання Свропи у латиноамериканські події і у справи Американського континенту загалом; порушення Європою цього принципу розглядалось Штатами як загроза мирові та американській безпеці, тобто, іншими словами, як casus belli. »Тазом з тим "доктрина Монро' виправдовувала американське втручання у справи інших американських держав у разі наявності реальної загрози для самих себе, яка могла досить розлого трактуватись американськими політиками.\nТак розпочалась ера американського ізоляціонізму і водночас глобалізму. Доктрину Монро необхідно вважати першою офіційною доктриною США, яка була спрямована на встановлення гегемонії у Західній півкулі. Реалізація панамериканських настанов цієї доктрини дозволили США збільшити наприкінці 1860-х років свою територію майже вдвоє. За результатами американо-мексиканської війни 1846-1848 років Сполученими Штатами було анексовано майже половину території Мексики (Техас, Каліфорнія, Вайомінг). 1867 року США купили у Росії Аляску за 7 млн.200 тис. дол., тобто росіяни віддали 1 га своєї території за 4 дол. За результатами іспано- американської війни 1898 року США відвоювали Філіппіни, Пуерто-Ріко, Гуам, Кубу перетворили у свою колонію. А далі будівництво Панамського каналу, який дав Штатам ключ до домінування як в Атлантичному, так і Тихому океанах. Проте у той же час Штати не обмежились своїм континентом. Вони облаштували низку оборудок в Азійському регіоні.Так, 1844 року вони уклали договір з Китаєм, який гарантував американському флоту право входження до визначених в ньому китайських портів і спеціальні права та привілеї для американських торгівців. 1853 року США примусили Японію підписати договір, який відкрив цю країну для американської торгівлі.\nПоступово Сполучені Штати Америки перетворилися у одну з наймогутніших світових держав. На 1885 рік США випередили Великобританію, "майстерню світу" за обсягом виробленої продукції. На кінець сторіччя вони споживали електроенергії більше ніж Німеччина, Франція, Австро-Угорщина, Росія, Японія та Італія разом узяті. Завдяки іміграції чисельність населення країни подвоїлась і демографічна динаміка зберігала позитивну тенденцію. Але практично до початку Першої світової війни американські зброїні сили за своєю потугою і боєздатністю займали 14- 17 місце у світовій табелі про ранги, хоча наприкінці 80-х років XIX століття Вашингтон розпочав розбудову власного наступального, ударного флоту. США також не брали участі у міжнародних конференціях і трактувались провідними світовими акторами як другорядна держава.\nРазом з тим, в умовах позірного ізоляціонізму державні мужі США розробляли дві ідеї, які на перший погляд суперечили одна одній: американські цінності та інститути оголошувались універсальними; 2) їх розповсюдженн у світі вважалось би успішним, якби Америка спочатку вдосконалила б їх у себе вдома. Американські ідеологи настільки твердо вірили у неухильний рух до процвітання,свободи й справедливості, що письменник Джон Луіс 0"Салліван сформулював на основі цієї віри доктрину передбачуваності.\nДо початку XX століття віра у глобальну місію США трансформувалась у тверде переконання, що ключем до міжнародного благополуччя повинно стати розповсюдження на решта світу американських досягнень та цінностей. Так сформувалось два підходи у зовнішній політиці Штатів: ізоляціоністський та місіонерський.\n1904 року президент Теодор Рузвельт запропонував інтервенціоністські принципи, відомі як "доповнення Рузвельта" до доктрини Монро. їхній зміст: Америка має право на втручання -інтервенцію - (у внутрішні справи країн) Західної півкулі - і не тільки з метою попередження впливу зовні, як це передбачалося доктриною Монро, але також і, можливо, передовсім - з метою захисту національних інтересів Сполучених Штатів. Щоправда, тоді ж американський уряд проголосив генеральне право на інтервенцію будь-якої іншої цивілізованої нації. У Західній півкулі це право належало лише Штатам. Т.Рузвельт був першим американським президентом, який наполягав на тому, що обов'язок Америки - розповсюджувати свій вплив на весь світ і будувати свої стосунки зі світом на основі концепції національних інтересів. І якщо інтереси його країни зіштовхуються з інтересами інших країн, то вона зобов'язана власною потугою переломати ситуацію на свою користь.\nПрактичні дії Рузвельта випереджали теорію: 1902 року інтервенція на Гаїті; інспірували переворот у Колумбії, у результаті якого від Колумбії відокремилась Панама, що, у свою чергу, дозволило завершити будівництво Панамського каналу; 1905 року встановили фінансовий протекторат над Домініканською республікою; 1906 року американські війська окупували Кубу. Тоді ж Рузвельт почав активно втручатись у світову політику, спрямовану на досягнення світової рівноваги. Так під час російсько- японської війни США, не бажаючи домінування Японії чи цілковитого ослаблення Росії, виступили посередником між цими обома країнами, у результаті чого було укладено Портсмутський мир (штат Нью-Йорк). Так в Азії було досягнуто відповідного балансу сил, за якого Японія при підтримці Великобританії, з якою уклала 1902 року військовий договір, стала противагою імперській Росії. США поводились у регіоні на зразок того, як це робила Великобританія у Європі.\nНаприкінці XIX століття розробляється концепція "сфер впливу", за якої вплив у великих регіонах належав конкретним великим державам. Наприклад, Сполученим Штатам - у Західній півкулі. Виходячи з цієї концепції, у 1908 році США погодились з окупацією Кореї Японією.\nЗ початком Першої світової війни США проголосили нейтралітет, який мав зберігатись до тієї пори, доки Америка не отримає можливість виступити у ролі арбітра у цьому світовому зіткненні. Новий президент В.Вільсон вже не переймався, як його попередники, проблемами збереження європейської рівноваги і не боявся, що зміна балансу сил в Європі загрожуватиме американській безпеці. 1915 року він запропонував доктрину, згідно якої призначення Америки полягало в тому, щоб протистояти агресії будь-де. Звідси витікало, що Америка нічим не обмежена у виконанні своєї місії за кордоном.Ця позиція робила вступ США у Першу світову війну неминучим.\nУчасть у війні і досягнення перемоги в ній разом з Великобританією, Францією та іншими країнами визначив необхідність трансформації американських зовнішньополітичних принципів, зміну ролі й статусу США у світі. Нагадаємо, що на США припадало на час війни третина світового валового продукту. Вони втратили у роки війни 116 тис. осіб, з них 50 відсотків померла від пандемії грипу. Це друге місце з кінця у списку воюючих країн. США перетворились у світового економічного лідера. На їхню долю припадало 85 відсотків світового виробництва автомобілів, 2/3 нафти, 50 відсотків вугілля. США посіли перше місце за експортом товарів і капіталів, перетворилися з боржника у світового кредитора. Лише європейські країни заборгували їм 11 млрд. дол. Ці економічні здобутки стали підставою американських намагань забезпечити собі політичну гегемонію у світі, що суперечило інтересам і планам Великої Британії та Франції.\n1914 - Вільсон говорив: „США не мають честі бути господарями світу, але їм належить честь нести плач^ніґсвітло свободи, справедливості". У 1917 році зміст його риторики був прямо протилежним: „Перед нами постало завдання фінансувати весь світ, а той, хто дає гроші, повинен навчатися управляти світом";\n„Існують американські принципи і американські політики, ми стоїмо тільки за них. Вони являються приігітнами всього людства і повинні восторжествувати".\nПрограма миру, яку запропонував В. Вільсон, дістала назву "14-и пунктів". Окрім статей, що віддзеркалювали особливі пріоритети США, а саме: свободу судноплавства, усунення економічних бар'єрів у торгівлі, інші пропонували демократичний варіант післявоєнного мирного врегулювання, навіть нову систему міжнародних відносин. "14 пунктів" проголошували скорочення національних озброєнь, звільнення російських територій та право Росії на власний вибір політичного розвитку, повернення Франції Ельзасу та Лотарінгії, виправлення за національною ознакою кордонів Італії, автономію народам Австро-Угорщини, суверенітет турецьких територій, створення польської держави та Ліги Націй.\nАмериканську програму миру не можна вважати однозначною та стандартною. Американські історики і тоді, і зараз, характеризують її як один з провідних документів американської історії, як документ альтруїзму, миролюбства, що США не мали загарбницьких планів, що лише вони прагнули встановити новий світовий порядок на принципах свободи, демократії та справедливості.\nВ радянській історіографії „14 пунктів" Вільсона трактувалися як чистісінька демагогія, яка посильна була завуалювати агресивні плани США. Насправді ж, США переслідувати свою мету - встановлювати новий світовий порядок, в якому Сполучені Штати відіграли б провідну роль, тому вони не прагнули перерозподілу території, колоній. їм потрібна була світова гегемонія (ліквідація таємних договорів, в укладенні яких вони не брали участі; ліквідація митних бар'єрів; принцип „відкритих дверей", та „рівних можливостей - особливо щодо Китаю" і створення Ліги Націй під своєю орудою). США фактично оголосили "хрестовий похід" заради поширення американських ідей і цінностей.\nЩоправда, В. Вільсон розумів необхідність змін, адже, на його думку, „стабільний мир і кращий порядок необхідні для боротьби проти більшовизму". Мені здається, що „14 пунктів" має двоїстий характер, поєднуючи в собі, з одного боку принцип американського глобалізму, а з іншого лібералізму, тобто гегемонії Америки і ліберальної альтернативи як противаги соціалізмові. Безперечно, 14 пунктів В.Вільсона надавали новій системі міжнародних відносин більш цивілізованого характеру і були більш раціональною (адекватною) відповіддю на виклики часу.\nАле повоєнне американське лідерство виявилося короткотривалим. Гору в консервативних політичних колах взяв знову ізоляціонізм. Щоправда, США втрутилися у міжнародні економічні питання 20-х років XX століття (плани Дауеса та Юнга), оскільки прагнули повернути собі борги.\nОтже, після Першої світової війни США взяли старт до світового лідерства, а фінішували після 1945 року. Ф.Д.Рузвельт заявив ще у січні 1941 року, що метою американської політики є "чотири свободи - свобода слова, свобода релігії, свобода від бідності і свобода від страху" - і при цьому у всьому світі. Така собі доктрина месіанського глобалізму.\nРазом з тим Рузвельт, як і кожен з переможців, мав своє бачення повоєнного міжнародного порядку. На його думку, мир і стабільність у світі мали забезпечуватись чотирма великими державами: США, СРСР, Великобританією та Китаєм. Ця точка зору Рузвельта відома в історії як концепція "чотирьох поліцейських", яка нагадувала Священний союз. Обидві системи презентували собою спробу зберегти мир за допомогою коаліції переможців-однодумців. Він заперечував тезу про те, що тотальна поразка Німеччини створить вакуум, який, можливо, постарається заповнити переможний Радянський Союз. Виходячи з цього, відмовлявся застосовувати контрзаходи проти можливого суперництва між переможцями. Завойований мир, на його думку, необхідно було захищати шляхом системи колективної безпеки, як це відбулося у роки війни через дію антигітлерівської коаліції, такого своєрідного "концерту". Передбачалось, що кожна країна демонструватиме добру волю, але водночас всі країни будуть пильними. Звідси Рузвельт не мав жодного наміру тримати американські збройні сили в Європі, тим більше у якості противаги Радам. Американський президент навіть мав намір, щоб лише "чотири поліцейські" володіли ядерною зброєю. Нарешті, він також був сповнений рішучості припинити існування британської та французької колоніальних імперій.\nАле його партнери у Другій світовій війні мали свої плани. Черчілль, у свою чергу, прагнув відновити традиційну рівновагу сил в Європі. Це означало перебудову Великобританії, Франції і навіть переможеної Німеччини таким чином, щоб вони разом з США могли протистояти радянському колосу на сході. Сталін же прагнув отримати готівкою за отриману перемогу і втрати: поширити радянський вплив на Центральну Європу.\nТаким чином, рузвельтівська концепція не могла бути зреалізована, оскільки після війни 1939-1945 років не існувало жодної рівноваги сил.\nНайбільш радикальні зміни після Другої світової війни стосувались двох країн: США та СРСР.\nВражаючим виглядав геополітичний, економічний та військовий потенціал Сполучених Штатів. їхня територія абсолютно не постраждала. Людські втрати не перевищували, за всіма оцінками, 400 тис. осіб. Разом з тими, хто пропав безвісти, 415 тис. Воднораз населення країни зросло за роки війни з 131 млн. до 140 млн. осіб, а обсяг валового національного продукту з 90,5 млрд. дол. до 211,9 млрд. дол., тобто більше ніж у два рази. Ще у 1943 році військове виробництво США зрівнялося за своїми масштабами з аналогічним виробництвом Німеччини, Великобританії та Радянського Союзу, разом узятих. У перші повоєнні роки Штати зосередили у своїх роках 70-75 відсотків світового золотого запасу. Не дивно, що за рішенням Бреттон-Вудської міжнародної конференції 1944 року долар було оголошено світовою резервною валютою. У 1947 році на США припадало 54,6 відсотка світової промислової продукції (без СРСР); вони контролювали 59 відсотків світових запасів нафти, 50 - машинного партку, 41 - виробництва товарів та послуг. Тоді ж, а вірніше у 1949 році, дохід на душу населення у США становив 1453дол. ( у Великобританії - 773 дол., Франції - 482, у ФРН - 320).\nЗбройні сили США нараховували на 1945 рік 12 млн. осіб (у 1936 році всього 176 тис.), вони обладнали у різних куточках планети 2300 військових баз. їм належав найпотужніший флот. Разом зі своїми союзниками займали у травні 1945 року Францію, Італію, країни Бенілюксу, Західну Німеччину. І, нарешті, монопольно володіли зброєю надпотужної сили - атомною бомбою, яку випробували у Японії 6 і 9 серпня 1945 року.\nЦі результати участі США у Другій світовій війні стали підставою для кардинальних змін у їхніх повоєнних зовнішньополітичних пріоритетах.\nЯкщо вдатись до короткого формулювання, то відбувся докорінний поворот від досі декларованого ізоляціонізму до інтервенціонізму, тобто переходу до політики активної участі у глобальному повоєнному облаштуванні. Глобалізація зовнішньополітичних пріоритетів США означали відмову від заповіту першого президента Дж. Вашингтона не брати участі у політиці поза американським континентом, від настанов "доктрини Монро", за якої світ ділився на "американську" та "європейську" сфери, невтручання США у справи європейських держав та відповідну відмову останніх від прагнення "поширити свою систему" на Північну та Південну Америку.\nПісля Другої світової війни Сполучені Штати дивились на "стару Європу" дещо зневажливо, яка нічого, крім вселенського клопоту, їм не приносить. Тоді як свою країну американські керівники вважали центром співдружності майбутніх прогресивних держав, яка замінить "старий світ", що переживав часи занепаду. Курс на встановлення у світі американської гегемонії дістав назву "Pax Americana" ( з лат. - "світ по-американськи"). Отже, сценарій був чітким та одвертим: перебудова світу за американським проектом й зразком.\nСРСР, як і США, володіли величезною територією, населенням, багатющими природними ресурсами та економічними можливостями. Незважаючи не великі руйнування та людські втрати, Радянський Союз у ході війни також отримав серйозне підґрунтя претендувати на статус світового лідера. Передовсім перемоги Червоної армії - від Сталінграда, Курська і Орла до Берліна і наступні операції у Східній Європі узаконили претензії СРСР на роль великої держави. Якби не ці перемоги, то його прагнення були б марними. Радянські збройні сили зіграли вирішальну роль у розгромі німецької армії, найпотужнішої у світі, хоча і втратили, за американськими даними, 7 млн. вбитими і 5,5 млн. полоненими.\nНайголовніше полягало в тому, що з розгромом та окупацією Німеччини та Японії СРСР позбувся своїх військових суперників у Європі та Азії. На травень 1945 року СРСР контролював всю Східну, Центральну\nЄвропу й Східну Німеччину. Участь Радянського Союзу у розгромі Японії лише підсилив радянські претензії на статус наддержави.\nЩоправда, економічні паралелі між СРСР та США за результатами війни є асиметричними. СРСР в економічному плані виглядав справжнім карликом у порівнянні з США. Якщо американський ВНП за роки війни зріс на 70 відсотків, у СРСР він скоротився на 20 відсотків. Чисельність радянської країни скоротилася з 194 млн. у 1940 році до 170 млн. у 1945. Було знищено 30 тис. фабрик і заводів, зруйновано 1710 міст та 70 тис. сіл, 25 млн. осіб залишились без даху над головою.\nНарешті, у 1949 році СРСР випробував власну атомну зброю і таким чином ліквідував американську монополію. Хоча у вересневій заяві ТАРС 1949 року про успішне випробування радянської ядерної бомби йшлося також і про те, що вже у 1947 році вСРСР не існувало секрету щодо цієї зброї. Не дивно, що саме у вересні 1947 року відбулася реанімація Комінтерну у вигляді Комуністичного Інформаційного бюро, яке отримало чітке завдання - поширення радянського досвіду соціалістичного будівництва у Східній Європі і Східній Німеччині у тому числі.\nНа грунті вище перерахованих фактів СРСР формував свій погляд на повоєнне облаштування світу - утвердження соціалістичної системи шляхом перемоги пролетарської революцій у світовому масштабі. Лише один приклад. Підписавши на Ялтинській конференції "Декларацію про звільнену Європу, в якій Сталін зобов'язувався провести у Східній Європі вільні вибори і встановити демократичні уряди, він зразу ж порушив обіцянку. Радянський вождь не дотримав слова, даного в Ялті, у тому сенсі, як його розуміли американські керівники і американська громадскість.\nМіж двома головними переможцями існувала непоборима ідеологічна прірва. Врешті-решт, розпочалася "холодна війна" та біполярна система міжнародних відносин під назвою Ялтинсько-Потсдамська. Життя Ф.Д.Рузвельта обірвалось 12 квітня 1945 року.\nХоча союзники загалом розв'язували нагальні повоєнні проблеми, проте над усім панував дух "холодної війни". "Холодна війна" - це планетарна двостороння конфронтація СРСР і США та їх союзників на конкретній ідеологічній основі, яка характеризується боротьбою за сфери впливу і кризами, що ставили світ на грань глобальної війни з застосуванням ядерної зброї. Холодна війна стала третьою і останньою у XX столітті світовою війною. Як особлива форма прояву міжнародних відносин, вона була унікальним політичним феноменом, який не маж аналогів у світовій історії.\n"Холодна війна" була незвичною, нетрадиційною, але тотальною, оскільки охоплювала всі сфери суспільного життя: ідеологічну, політичну, економічну, військову, психологічну. Вона також характеризувалась глобальним характером, тому що охоплювала всі регіони світу, накладала той чи інший відбиток на всі події міжнародного життя, які так чи інакше зачіпали всі країни та держави.. Вона провадилася з допомогою безпрецедентно жорстких невоєнних і нетрадиційних засобів, використання яких, в кінцевому результаті, і визначили характер, форми і масштаби "холодного протистояння", які жодним чином не вписувались в рамки звичайної збройної боротьби. До речі, дослідження цього феномену є нині актуальним, оскільки сучасні світові події розгортаються так, щр не виключається нова холодна війна - друга холодна війна, але вже у XXI столітті.\nХолодній війні, як світовій війні, були притаманні всі загальні риси, якими характеризуються інші світові війни:\n1) теоретичним підґрунтям її виникнення були геополітичні доктрини двох наддержав - СРСР і США;\n2) війна ропочалася в Європі, де знаходився головний театр силових дій, як і Перша і Друга світові війни;\n3) основним політичним змістом холодної війни було протистояння країн-лідерів, які очолювали військово-політичні блоки (США -НАТО; СРСР - ОВД);\n4) боротьба точилася за правр формувати зону геополітичного впливу;\n5) війна носила глобальний характер;\nФултонська промова У.Черчілля та опублікована в липні 1947 року в бюлетені американського держдепартаменту "Форін афферс" стаття "Витоки поведінки Рад" під псевдонімом "Містер Ікс" стали теоретичною базою нової американської стратегії стримування. У статті, автором якої був той самий Дж.Кеннан, стверджувалося, що Росія, хоча й прагне уникнути війни, але готова на експансію всіма іншими засобами, що Америка та її союзники повинні відповісти "тривалим, терплячим, але твердим і пильним стримуваням російських експансіоністських тенденцій", не виключаючи можливості "прямого застосування контрсили."\nМетою американської політики стримування мала стати гарантія того, що вплив Москви обмежиться теренами, які вона вже контролювала. Разом з тим було б помилковим приписувати американській зовнішній політиці часів Г.Трумена струнку логіку і глобальну послідовність, адже жодного геополітичного плану не існувало. Дії президента слід розглядати радше як послідовні, але імпровізовані заходи з метою реагування на світові події. Незважаючи на загальну риторику, 33-й президент США не мав ні наміру, ні достатніх військових сил, щоб перетворити свою країну на "світового жандарма". Політика труменівської адміністрації до 1949 року зводилася лише до економічного стримування дійсних чи уявних радянських експансіоністських планів шляхом двосторонньої економічної допомоги країнам, санкцій, лібералізації торгівлі і валютної політики, економічної стабілізації своїх партнерів. Геополітична філософія "стримування" була спрямована в першу чергу на забезпечення оборонних позицій США у Західній Європі і далі - на Близькому Сході, в Азії та інших частинах світу, де Москва намагалася поширити свій вплив. Виходячи з цього, Вашингтон здійсни в низку зовнішньополітичних та військових заходів, таких як розгортання мережі військових баз, утворення оборонних альянсів тощо. При цьому ні Пентагон, ні держдепартамент, ні секретні служби, ні сам президент не передбачали прямої воєнної конфронтації з СРСР, економічна могутність якого була підірвана війною і для відновлення якої потрібні були роки. Суттєвим виявився той факт, що радянська політика могла б справити психологічний вплив на населення ослаблених західних демократій. До речі, така роль США як стримувача московської агресії була б неможлива, якби вона не знайшла у західноєвропейських країнах, особливо у Великобританії, Бельгії, Голландії та недавно створеній ФРН підтримки й розуміння того, що присутність американців у Європі є умовою їхнього національного виживання. Навіть важко переоцінити вплив, який справив американський президент на подальшу долю західних країн.\nЗагалом у контесті згаданих обставин американська зовнішня політика часів Г.Трумена зазнала глибокої еволюції - від рузвельтівської концепції партнерства та обопільного контролю за дотриманням миру й стабільності в світі до повної її переорієнтації та переходу до політики "стримування", внутрішнього послаблення і конфронтації з СРСР.\nНайбільшій критиці піддається єдина акція труменівської адміністрації - атомне бомбардування японських міст Хіросіми та Нагасакі. У своєму потсдамському щоденнику Г.Трумен писав: "Ми розробили найстрашнішу в історії людства зброю. Цю зброю буде застосовано проти Японії так, щоб військовими цілями стали воєнні об'єкти, солдати і моряки, а не жінки і діти. Навіть якщо японці - дикі, безжалісні, жорстокі і фанатичні, то ми як керівники світу навіть в ім'я загального блага не можемо скинути цю жахливу бомбу ні на стару, ні на нову столицю." До речі, після атомного нападу на японські міста дослідники та політики висували різну аргументацію. Можливо, було б доцільніше попередити японців, здійснивши пробне бомбардування, чи, в крайньому разі не поспішати зі скиненням другої бомби. Проте ці аргументи не враховують того факту, що американці мали у своєму розпорядженні лише дві атомні боєголовки, випробування яких могло зазнати невдачі, а бомба створювалася тільки для того, щоб її використати. Пишуть, що Г. Трумен перебував під враженням японських методів ведення війни: раптовий напад на Перл-Харбор, розправи над полоненими. Сам він вважав, що атомне бомбардування врятувало життя сотням тисяч американців та японців, які загинули б при вторгненні на острови. Проте "атомний синдром" вже ніколи не залишав 33-го президента США. Він не піддався тискові застосувати атомну зброю під час першої Берлінської кризи та в Кореї проти Китаю, відхилив ці пропозиції з моральних, стратегічних та дипломатичних причин. Г.Трумен вбачав в атомній бомбі насамперед політичну зброю, яку можна буде застосувати тільки під час прямої конфронтації з Радянським Союзом, в разі якщо виникне загроза існуванню США.\n"Доктрина Трумена". Промова, виголошена 12 березня 1947 року 33-м американським президентом у конгресі і названа згодом "доктриною Трумена" була відповіддю та реакцією на конкретну ситуацію. 23 лютого того ж року англійський прем'єр К.Еттлі повідомив США, що через економічну і особливо фінансову кризу, яку переживала його країна, Великобританія припиняє виконання своїх обов'язків щодо Греції та Туреччини і виводить свій 40-тисячний військовий контингент. Нагадаємо, що це відбувалося в умовах посиленого тиску Кремля на Туреччину від якої вимагали низку територій та переорієнтації її зовнішьної політики, а також спроб СРСР закріпитися у Греції з допомогою грецьких партизанів, керованих комуністами. В цій критичній ситуації Гаррі Трумен закликав конгрес надати Греції і Туреччині військову та фінансову допомогу і тим самим врятувати ці країни від комуністичної небезпеки. Американський парламент підтримав заклик президента: Греції і Туреччині було виділено по 200 млн. дол. і таким чином відновлено в цих країнах довоєнні політичні структури.\nЕкономічним механізмом політики стримування комунізму став план Маршалла, або інакше - Програма європейської відбудови. Теоретичною основою цього плану стала промова, виголошена держсекретарем США Дж. Маршаллом в червні 1947 року перед студентами Гарвардського університету. Програма економічної відбудови європейських країн передбачала попередження економічного застою та хаосу, які могли стати грунтом для поширення комуністичної ідеології. Водночас план Маршалла замінив неефективну систему двосторонньої допомоги європейським країнам. Його завдання полягало в тому, щоб відбудувати народне господарство країн Західної Європи, забезпечити їхній стабільний розвиток, що мало привести до загального добробуту і нормального життєвого рівня населення.\nСтворення 1949 року Організації Північноатлантичного договору (НАТО) слід розглядати як політичне та оборонне доповнення політики економічного стримування, до того ж "подвійного стримування", спрямованого як проти СРСР, так і проти Німеччини. Висхідним моментом появи НАТО стали вимоги Великобританії та Франції до США про військову допомогу. Щоправда, у договорі НАТО були відсутні постанови, які передбачали б автоматичні зобов'язання захисту Європи з боку Сполучених Штатів. Такі дії міг санкціонувати лише американський конгрес, який ще 1947 року прийняв резолюцію Вандерберга, яка означала офіційну відмову Вашингтона від практики неприєднання до військово-політичних об'єднань за межами Західної півкулі в мирний час і дозволяла входження Штатів у військові союзи для захисту вільного світу. Ця резолюція стала юридичною підставою у діяльності американського уряду. Тільки 1951 року американські військові підрозділи були включені до складу армії НАТО. До того ж ні військові, ні Трумен не зв'язували створення Північно- Атлантичного блоку з постійною присутністю США в Європі. Ця тенденція не змінилася навіть після успішного випробування радянської атомної бомби. Зміни відбулися після північнокорейського нападу у червні 1950 року на\nПівденну Корею, підтриманого СРСР та Китаєм. Воєнні дії Кім Ір Сена були оцінені в Америці як початок глобальної радянсько-китайської воєнної агрессії, як "друга Греція".\nПолітика стримування передбачала чіткі географічні межі для поширення радянського впливу. В Європі вони були вже достатньо окреслені. В Азії їх необхідно було визначити. Американське керівництво вважало, що азіатський континент буде форпостом їхнього впливу і що їхнім інтересам тут нічого не загрожує. Це переконання зумовило невтручання американських наземних військових сил у китайський громадянський конфлікт між націоналістами та комуністами. США надавали фінансову допомогу китайським націоналістам для закупівлі зброї та допомогли Чан Кайші 1949 року перебратися з більшістю свого уряду та армії на острів Тайвань. Тут було проголошено Республіку Тайвань ( під контролем Чан Кайші опинилися Пескадорський архіпелаг та ще декілька невеликих островів), яку Штати визнали.\nСполучені Штати не надали також належної уваги зверненням та попередженням керівництва Південної Кореї про вірогідність агресії з боку північнокорейського лідера, підтриманого комуністичним Китаєм та Радянським Союзом. Після нападу 25 червня 1950 року Кім Ір Сена на Південну Корею і початку громадянської війни на Корейському півострові США діяли під егідою ООН. Рада Безпеки ООН за американською ініціативою прийняла рішення про організацію та відрядження спільних оонівських сил на допомогу південним корейцям. Керівництво ними було доручено Сполученим Штатам. На допомогу Кім Ір Сену поспішили Китай та СРСР. Корейська війна набирала позиційного характеру.\nСвоєрідною компенсацією за втрату Китаю, контролю над усією Кореєю стало для США підписання ними 30 серпня 1951 року угоди про гарантії Філіпінам та укладення 1 вересня цього ж року Тихоокеанського пакту (АНЗЮС) у складі США, Австралії та Нової Зеландії. Нарешті, після тривалої і складної підготовки 8 вересня 1951 року у Сан-Франциско було підписано мирний договір з Японією. Його підписантами стали 48 держав. Представники СРСР, Польщі та Чехословаччини, які брали участь у розробці договору, відмовилися поставити свої підписи під ним. Цього ж дня США та Японія уклали договір про безпеку, за яким Штати отримали право на дислокацію своїх збройних сил на японській території\nТруменівський курс на "стримування" комунізму республіканці гостро критикували в період передвиборної кампанії 1952 року. Цю доктрину вони вважали недієвою, аморфною, пасивною, боягузливою.\nУ боротьбі за крісло у Білому домі Дуайт Ейзенхауер використав нову зовнішньополітичну доктрину, замінивши політику "стримування" політикою "відкидання", "звільнення" від комунізму. Її теоретиком був Дж.Фостер Даллес (1888-1959) - держсекретар США у 1953-1959 роках, який політику "стримування" розглядав як оборонну і таку, що не може бути ефективною проти агресії, і запропонував альтернативу - боротися за "звільнення" Східної Європи методами, "близькими до справжньої війни", - війною політичною, психологічною і пропагандистською. В інших регіонах США забезпечували свій вплив шляхом створення військово-політичних пактів та економічної допомоги. Після корейської війни у Вашингтоні дійшли висновку про необхідність силової відповіді на будь-які прояви комуністичної загрози. Дії комуністичних повстанців в Індонезії, Бірмі, Таїланді розглядалися як скоординованийнаступ світового комунізму і підтверджували теорію про можливість дії принципу "доміно". США висунули на перший план завдання боротьби з комунізмом у будь-якому куточку планети. Це згодом привело їх до В'єтнаму.\nНа рубежі 1950-1960-х роківу зв'язку з появою ракетної техніки ( у 1957 році СРСР вивів у космос перший штучний супутник землі), всупереч антагоністичним економічним та військово-політичним блокам, усе виразніше формувалося усвідомлення глобальної взаємозалежності світу, необхідності дієвого контролю над гонкою озброєнь. Серед американської політичної еліти у цьому контексті можна виділити три підходи: 1) представники першого пропонували враховувати тодішні світові реали і пристосуватися до них, обмеживши американське втручання у світові проблеми; 2) інші виступали за широке використання економічних, політичних та ідеологічних важелів; а в крайньому випадку і "малих