Семенченко засвітився у захопленій сепаратистами Донецькій ОДА | OstanniPodii.com\nОпубліковано: 15:39 п`ятниця, 19 грудня 2014 р.\nНардеп та комбат «Донбасу» Семен Семенченко засвітився на відео, відзнятому весною у захопленому сепаратистами будинку Донецької ОДА. Семенченко пояснив, що він робив там.\nНа YouTube є відео, викладене 3 березня 2014 року, зняте у захопленій проросійськими сепаратистами будівлі Донецької облдержадміністрації.\nНа 17-й секунді перед трибуною зали засідання ОДА, обвішаній прапорами ДНР, з’являється людина, дуже схожа на Семена Семенченка, який потім став комбатом добровольчого батальйону «Донбас» і зараз є народним депутатом України.\nУ коментарю виданню «Новое время» Семенченко пояснив, що він там робив: «Я, як член Самооборони Майдану, заходив в захоплені будівлі. Я приходив на ці мітинги, дивився і бачив, як міліція розступається, і пропускає мітингувальників. Я фіксував факти, про те, що міліція дійсно вела себе по-зрадницьки. Ми були там інкогніто».\nНагадаємо: на початку весни 2014 року на сході та на півдні України відбувалися заворушення, організовані Партією регіонів та КПУ. Відбувалися мітинги під прапорами РФ, люди закликали: «Путін памагі». Серед тих людей було і багато приїжджих росіян ( наприклад ). Потім вони стали захоплювати адміністративні будинки, а також будівлі СБУ та МВС…


Київ обговорив з Польщею форс-мажори під час навчань Захід-2017 - Korrespondent.net\nКорреспондент.net, 30 серпня 2017, 17:54\nСуравські і Муженко у Львові\nУкраїнці дуже задоволені співпрацею з польськими інструкторами.\nОчільники генеральних штабів збройних сил України і Польщі Віктор Муженко і Лешек Суравські обмінялися думками з приводу російсько-білоруських навчань Захід-2017. Зустріч пройшла під час візиту Суравські до Львова в середу, 30 серпня, повідомляє прес-служба Генштабу ЗСУ.\nЯк зазначили військові, країни вже виробили спільний план дій у разі нештатних ситуацій на цих навчаннях.\n"На нашій зустрічі ми обговорили питання військового співробітництва за допомогою польської сторони. Зокрема, ми вже залучили польських інструкторів для підготовки українських військових", - зазначив Муженко.\nСвоєю чергою Суравські підкреслив, що українці дуже задоволені співпрацею з польськими інструкторами.\nТЕГИ: Украина, Польша, Львов, учения, военные, ВСУ


Ремонт кермової системи - Автосервіс СТО у Львові - діагностика та ремонт авто. Автозапчастини.\nСистема рульового управління - це спеціальний механізм, який\nпризначений для зміни руху автомобіля. Сучасні системи рульового управління зазвичай оснащуються гідропідсилювачем керма , який значно полегшує водіння транспортним засобом. Рульове управління складається з рульового механізму та приводу. Кермові механізми бувають кількох видів, на сьогоднішній день найбільш поширені три з них: гвинт-гайка; черв'як-ролик; рейка-сектор.\nПотрібно розуміти, що швидке водіння по бездоріжжю, різкі повороти керма на високій швидкості призводять до передчасного зносу вузлів рульового управління, при такому навантаженні, першими не витримують кермові тяги, в них з'являється люфт. Якщо вчасно не вжити заходів, в свою чергу, випливає підтікання в гідравлічній системі.\nПерелік основних проявів несправностей в рульовому управлінні:\nкермо в одному напрямку обертається важче, ніж у зворотньому (кермо тягне вліво - кермо тягне вправо);\nАдже справність рульового управління - це гарантія безпеки водія та його пасажирів.


Volter EtalonS-11 (морозостійкий) - Стабілізатори напруги\nVolter EtalonS-11 (морозостійкий)\nСтабілізатори напруги: Volter EtalonS-11 (морозостійкий)\nКод товару: 18266-0\nVolter EtalonS (морозостійкий) - це нова серія апаратів даного виробника. Дані пристрої були розроблені спеціально для забезпечення всіх підключених електроспоживачів якісною стабілізованою напругою. Volter EtalonS-11 (морозостійкий) це електронний стабілізатор напруги, який відмінно підходить для використання у квартирі або приватному будинку. Максимальна потужність цього стабілізатора напруги становить 11,0 кВт. Цей апарат є пристроєм подвійного перетворення без накопичення енергії. Відмінною особливістю цієї моделі стабілізатора є можливість його використання в приміщеннях, що не опалюються, або на вулиці в захищеному від опадів місці.\nБезшумний стабілізатор напруги Volter EtalonS-11 (морозостійкий) захистить підключену техніку від змін, а також стрибків напруги, при цьому на якість вихідної напруги не впливатиме коливання навантаження. Для того щоб забезпечити високі показники якості стабілізації, апарат містить у собі спеціальне джерело зразкової напруги з частотою мережі та стабільною величиною. Саме з цим джерелом постійно порівнюється вихідна напруга стабілізатора. Саме завдяки цьому принципу побудови стабілізатора напруги, Volter EtalonS-11 (морозостійкий) не реагує навіть на різкі стрибки вхідної напруги, а також миттєво реагує на будь-які зміни навантаження. Окремо варто відзначити, що в цій моделі стабілізатора була реалізована незалежність пристрою від типу навантажень. Іншими словами, однаково працюватиме як з активним, так і з ємнісним або індуктивним навантаженням (за умови, що вихідний струм не перевищуватиме допустимого вихідного струму).


Огляд Pilars of Eternity II: Deadfire - MIGDb - migdb.com\nОгляд Pilars of Eternity II: Deadfire\nPillars of Eternity II: Deadfire настільки близька до ідеальної RPG, наскільки це можливо. Фантастична обстановка, грандіозна історія, виняткова якість оповіді і озвучування, захоплюючі бойові дії об'єднуються в зразок для всіх інших рольових ігор. Це гра, яка встановлює планку. Це гра, яку важко буде перевершити.\nРозправляючи свої вітрила і відправляючи Вас в нову і цікаву пригоду, Pillars of Eternity 2: Deadfire створює зовсім інший світ і населяє його складними і неоднозначними персонажами. І хоча, основна історія не дуже цікава, найбільше досягнення Deadfire - це побічні квести, які розповідають сагу про виснажені численними лихами острови і різні народи, які їх населяють. Занурившись в цю гру, Ви будете вражені фантастичними тактичними битвами, цікавими супутниками і екзотичними локаціями.\nПерша частина серії Pillars of Eternity вийшла в 2015 році. Оригінальна гра була любовним листом до класичних ізометричних RPG, таких як Baldur's Gate, Icewind Dale і Planescape: Torment. Як і у випадку з першою частиною, створення Deadfire стало можливим завдяки збору коштів на KickStarter. І розробникам з Obsidian Entertainment знадобився всього один день, щоб зібрати необхідну їм суму. Під заступництвом кампанії Versus Evil, в 2018 році сиквел вийшов на РС, а на платформах PlayStation 4, Xbox One і Nintendo Switch ця відеогра з'явилася через рік.\nУ першій Pillars of Eternity було все, що притаманно рольовим іграм старої школи: і світ темного фентезі, і мечі з палицями, і пригода, що змушує задуматися, і ельфи з гномами, кольчуги та вогняні кулі. Але Deadfire вирішила піти трошки іншим шляхом. Звівши до мінімуму лісу і замки, і замінивши їх прекрасним блакитним океаном, прибравши мечі і щити, і озброївши Ваших героїв шаблями і мушкетами, Deadfire зовсім не відчувається як сиквел оригінальної гри. Здається, що 40-годинна кампанія цієї відеоігри відбувається в зовсім іншому від першої частини світі, хоча Ви і граєте за того ж персонажа, що і раніше - Спостерігача Кейд Нуа.\nВи навіть можете імпортувати свій старий файл зі збереженнями або змоделювати його в стилі Mass Effect, пройшовши опитування і вказавши там, які рішення Ви приймали під час проходження минулої гри. Наслідки деяких рішень з оригіналу мають великий вплив в Deadfire. Ще на самому початку гри боги коротко переказують минулі дії Вашого персонажа.\nЗник статичний, намальований від руки світ перших Pillars of Eternity; замість цього в сиквелі Ви будете подорожувати по океанським просторам, де зможете вільно переміщати свій кастомізований корабель з острова на острів. Цей інтерактивний світ рясніє різними квестами і скарбами, які викликають випадкові взаємодії з членами Вашої команди. Під час Вашого вояжу, на Вас можуть напасти пірати або члени ворожих угруповань. На жаль, покрокові морські битви достатньо прості і тому не приносять багато задоволення. Бої, хоч і не складні, тривають дуже довго, і від цього морські плавання занадто затягуються. Прискорити подорожі по морю можна за допомогою оновлень Вашого корабля, наприклад, Ви можете купити собі нові вітрила. Але насправді, вони не особливо покращують ситуацію.\nІ хоч Deadfire - це гра в жанрі RPG, почавши своє проходження, у Вас не буде відчуття, ніби Ви контролюєте історію. Вашим головним завданням є вистежування відродженого бога світла, щоб забрати у нього свою душу. Але більше пояснень Вам, в принципі, не дають. Всі причини Вашого квесту розкриваються майже в самому кінці Вашого шляху. А дійти туди буде не так вже й просто. Останні рівні гри стають настільки складними, а вороги настільки сильними, що Вам і Вашому загону доведеться викладатися на повну і використовувати всі свої козирі, щоб закінчити Вашу подорож успішно.\nЩоб стати сильніше і прокачати свої навички, Вам потрібно проходити додаткові квести. А вони в Deadfire просто чудові. Світ гри побудований на інтригуючому лорі, що розповідає про суспільство, яке зазнає істотних змін. Спочатку я досліджувала острова і виконувала квести лише заради отримання ХР і підвищення рівня, але в міру проходження я дійсно зацікавилася оточуючими мене людьми і цим непростим всесвітом. Насправді, побічні квести набагато цікавіше основних, вони більш захоплюючі і неоднозначні.\nІсторія Deadfire - це в першу чергу розповідь про людей, і борознячи морські простори, Ви зустрінетеся з безліччю цікавих і неоднозначних персонажів. Ви також познайомитеся з багатьма фракціями, які борються між собою за право контролювати океан. Лідери цих фракцій будуть частенько просити Вас про допомогу, і саме подібні квести є кращими в грі. Фракції побудовані з уродженців різних країн, і у всіх у них свої власні ідеології і закони. Наприклад, Уанці, жителі архіпелагу, прагнуть захистити свою незалежність і зберегти свій спосіб життя. Вони бажають продовжувати грабувати і захоплювати інші держави, а також зберегти кастові аспекти своєї культури. Валіанці прагнуть експлуатувати природні ресурси островів. Народ Рауатаї хочуть приєднати до своєї нації острова Мертвого Вогню, і створити величезну імперію Аумауа, і заради цієї мети вони готові вбивати тисячі невинних людей. Якщо Ви не бажаєте розбиратися у всіх політичних нюансах цього світу, Ви завжди можете приєднатися до фракції піратів. Хоча, навіть у них ведеться внутрішня боротьба за владу, так як молоді пірати хочуть скинути старих.\nСюжет, написаний сценаристами з Obsidian, просто неймовірний. Кожне рішення, яке Ви приймите по ходу гри, буде важким і неоднозначним. Незалежно від того, яку сторону в конфлікті Ви приймите і кого вирішите підтримати, хтось постраждає від Вашого вибору, а хтось, навпаки, отримає з цього зиск. І Ви по-справжньому відчуваєте вагу прийнятих Вами рішень, коли віч-на-віч стикаєтеся з їх наслідками. Кастова система народу Уанців - це не просто запис в кодексі, це реальність для багатьох жебраків Аумауа, які будуть звертатися до Вас за допомогою. Етично сумнівне придбання землі Вайліанцами - це не те, про що Ви випадково почуєте в розмові декількох NPC, це серйозна проблема, і люди, які страждають від жорстокості загарбників, будуть благати Вас приєднатися до їх фракції і захистити їх від несправедливості. Deadfire вважає за краще не розповідати про всі нюанси навколишнього світу, а показувати їх, і цей спосіб оповіді дуже ефективно працює. Приймати рішення було непросто, навіть якщо Ви розумієте всі плюси і мінуси Вашої домовленості з якою-небудь з фракцій і можете здогадуватися про наслідки Вашого вибору.\nАле квести фракцій - це не єдине місце, де Deadfire поставить Вас перед складним і непростим вибором. І хоча, багато NPC є просто фоновою прикрасою, більшість другорядних персонажів повністю озвучені і відмінно прописані. У них є своя власна думка щодо подій, свої проблеми, мети і страхи. І, звичайно, ці персонажі будуть частенько просити Вас про допомогу. Наприклад, Вас можуть попросити знайти зниклого родича або засудити (чи врятувати) бідну сім'ю біженців, яка намагається домогтися кращого життя. Історії жителів цих островів різноманітні і непрості, багато хто з них по-справжньому Вам запам'ятаються і змусять перейнятися їх проблемами. В цьому і полягає вся магія рольових елементів Deadfire. Світ цієї гри здається реальним і живим, його жителі зберігають спогади про події минулої гри і про Ваші рішення, прийняті під час проходження оригіналу. Частенько, після того, як Ви допомогли якомусь NPC, пізніше він повертався, щоб надати Вам послугу у відповідь або просто, щоб ще раз подякувати Вас за надану допомогу. Навіть найпростіші і незначні, на перший погляд, квести можуть вплинути на подальші події. Наприклад, на початку гри Ви допомагаєте одинокому місіонеру з лагодженням зламаного возу, і наслідки цієї дії відіб'ються на проходженні всієї кампанії. А абсолютно невинна розмова про богів з незнайомцем виявилася визначальним моментом для світогляду цілої групи людей.\nІ в типовому для Obsidian стилі, варіанти фраз діалогів Вашого персонажа в значній мірі залежать від характеристик героя. Тому прокачувати свого героя Вам потрібно уважно, ретельно обдумуючи кожну із запропонованих характеристик. Навички і репутація мого персонажа грали значну роль майже в кожній взаємодії, гра часто пропонує Вам унікальні варіанти діалогу, в залежності від того, що Ви прокачували, до якої раси належите і який клас вибрали. Рольовий аспект Deadfire по-справжньому чудовий, а ще подібний підхід до діалогів заохочує перепрохождення, адже дуже цікаво дізнатися, як відрізняються деякі розмови і ставлення до Вас персонажів, якщо Ви граєте за іншого Спостерігача. Наприклад, одну ситуацію, яка була неймовірна близька до конфлікту, я змогла вирішити за допомогою досвіду дипломатії, а чи можна було уникнути кровопролиття, якби я грала за більш жорстокого і грубого персонажа? Завдяки таким ось моментам і створюється враження, що Ви залучені в світ гри, що Ви є його частиною, і від Вас багато що залежить.\nУ грі багато що залежить від статів Вашого персонажа. Наприклад, мій Спостерігач був дипломатом і непоганим некромантом, але навички виживання у нього були розвинені слабко, і через це я часто гинула на просторах незвіданих територій Deadfire. Ваші со-партійці іноді можуть виручити Вас, якщо Вам не вистачає якоїсь навички, але вони не можуть допомагати Вам завжди. Через те, що рішення квестів частенько залежить від Ваших навичок, у кожного гравця буде абсолютно унікальний експірієнс. Наприклад, зустріч з самітницьким плем'ям ксауріпів для більшості закінчиться бійкою, але, якщо Ви добре прокачували дружелюбність і дипломатію, то вони не тільки не заподіють Вам шкоди, а ще й піднесуть Вам парочку подарунків. Спостерігач, у якого погано розвинений навик залякування, не зможе налякати групу головорізів і буде частіше вплутуватися в бійку, ніж той Спостерігач, у якого розвинена жорстокість. Звичайно, іноді бували моменти, коли подібний підхід до геймплею сильно дратував, особливо, коли ситуація очевидно виходила з-під мого контролю, але усвідомлення того, скільки Obsidian виконала роботи над цим аспектом і на скільки вони урізноманітнили таким чином гру, миттєво змушувало забути всю злість. Deadfire - це рольова гра, в якій розробники не просто надають Вам можливість створити свого персонажа, а й змушують Вас правильно його відігравати.\nКрім кількох персонажів з минулої частини, Ваш загін в Deadfire складається з переважно нових для серії супутників. І то, як прописані ці герої, демонструє весь талант сценаристів Obsidian. Кожен з них добре і детально прописаний, у них у всіх є складні і часто суперечливі мотиви. Едер з першої Pillars of Eternity, як завжди, чуйний і привабливий, в цій частині він продовжує грати роль морального компаса для всього загону. Розбійник Серафим - дуже барвистий персонаж, і він буде часто веселити своїми ємними фразочками або забавними образами. Персонажі в грі, хоч і подорожують разом, але це не означає, що вони будуть погоджуватися один з одним, або з Вами і Вашими рішеннями. Якщо напруга між членами Вашого загону досягне свого піку, то вони можуть побитися або навіть вимагати у Вас вибрати, кому ж з них варто залишити загін. Конфлікти між персонажами настільки добре прописані, що я дійсно відчувала тиск і намагалася керувати відносинами в своєму загоні, примирюючи всіх героїв і мотивуючи їх працювати в команді. Я насправді відчувала себе лідером цієї різношерстої групи, не тільки тому, що так було прописано в сюжеті, а тому що мені доводилося багато працювати, щоб об'єднати цих героїв і змусити їх працювати злагоджено.\nБуло приємно спостерігати, як мій вплив на загін покращує відносини з моїми компаньйонами. Крім того, діалоги з Вашими супутниками не тільки змінюють Ваші взаємини, вони ще й впливають на характер і світогляд Ваших товаришів. Наприклад, в грі є момент, де один персонаж, глибоко віруючий в місцевих богів, зав'язав гарячу суперечку про цих богів з іншим супутником, якого я в минулій частині переконала зневіритися у вірності його релігійних суджень. Те, що сказані тоді моїм персонажем слова вплинули на нього так сильно, дійсно вразило мене. Саме ця сцена дала мені зрозуміти, що сценаристи Obsidian створили по-справжньому неймовірних, реальних і відчутних персонажів і відмінно вписали їх в цю епічну історію.\nАле ось з чим в Deadfire не справляється, так це з таймінгом для моментів розвитку персонажів. Занадто часто ці важливі розмови починалися відразу ж після минулої розмови, що здавалося нереалістичним. А іноді персонаж починав виливати свою душу відразу ж після складної битви, коли весь загін був серйозно поранений і / або перебували посеред темної і похмурої темниці. В таких умовах, освідчення в любові або гарячі суперечки про метафізичну етику здаються не тільки недоречними, а й зовсім комічними.\nDeadfire виглядає просто чудово. Ця ізометрична RPG використовує поєднання 3D і 2D елементів для створення яскравих сцен відмінної якості. Всі темниці, острови і загадкові різнобарвні машини виглядають дуже і дуже привабливо. Дизайн монстрів теж заслуговує похвали, всі чудовиська виглядають прекрасно - від величезних і слизьких Кракенів до чудових і різноманітних елементальних драконів. Текстури води і освітлення Deadfire - одні з кращих в жанрі ізометричних рольових ігор. Джунглі і пустелі виглядають прямо як справжні. Ще одним плюсом є те, що при вході на нову локацію у мене ніколи не просідав кадри, а текстури ніколи не відображалися в низькій якості, як це часто буває в іграх на подібному движку.\nПауза в режимі реального часу Deadfire є найвеселішим і одночасно найскладнішим елементом геймплею. Битви чимось схожі на головоломки: Вам потрібно уважно вивчити навички, захист і типи атак супротивників. Ви повинні знайти їх слабкості і використовувати їх проти них. Можливість налаштовувати поведінку ШІ є нововведенням Deadfire в уже стару формулу Pillars. Ця система чимось нагадує Dragon Age: Origins від компанії BioWare - Ви можете створити складний список пріоритетів для ШІ, який гарантує, що Ваші союзники будуть ефективно вести бій, борючись саме так, як підходить Вашому стилю бою. Хоча, як і в тій же Dragon Age: Origins, Ви завжди можете поставити гру на паузу і переходити від персонажа до персонажа, роздаючи команди окремо кожному герою. Граючи таким чином, Ви зможете забезпечити більш плавний і ефективний бій. Наприклад, Ви можете переказати своєму хілеру вилікувати весь загін у найкритичніший момент, або ж попросити чарівника випустити своє найбільш руйнівне заклинання в той момент, коли всі супротивники знаходяться поруч один з одним.\nБої в грі досить складні, але, як не дивно, це не дуже сильно дратує. Кожен раз, коли Ви програєте, Ви розумієте, що провина лежить повністю на Вас; Ви старанно намагаєтеся знайти помилку в Вашій стратегії і придумати нову, ту, яка стовідсотково забезпечить Вашу перемогу. І в цьому і полягає весь шарм битв Deadfire. Повторення складної битви з босом в цій грі - це не покарання за програш, а шанс стати краще.\nPillars of Eternity 2: Deadfire поліпшила минулу частину практично в усіх віднош0еннях. Сиквел цієї класичної RPG наповнений сильними і напруженими боями і важливими, непростими виборами, що впливають на основний сюжет. Морський сеттинг освіжає цю гру, і створює особливу атмосферу, хоча подорожі по океану можуть бути трохи нудними через неминучі і повторювані морські бої. Геймплей був значно поліпшений, а та увага, з якою були прописані абсолютно всі супутники і другорядні персонажі, не може не вражати. Рольовий аспект цієї гри просто неймовірний, Ви дійсно відчуєте, ніби Ви є частиною цього величезного і непростого світу. Deadfire робить величезний крок вперед у порівнянні зі своїм попередником, і закладає основу для подальшого розвитку всього жанру.\nнеймовірні і реалістичні персонажі\nконфлікти між членами загону змушують Вас відчувати себе лідером команди\nвідмінні другорядні квести\nзахоплююча і непроста історія про розрізнені острови\nморський сеттинг освіжає гру\nтактичні і складні бої\nморських боїв занадто багато і вони не дуже цікаві\nважливі діалоги з супутниками відбуваються несвоєчасно\nОпубліковано: 14 серпня, 2020


Вам поставили діагноз жене, гонартріт або остеоартроз? Це серйозно. Лікування артриту колінного суглоба потрібно починати негайно. Якщо запустити свої ноги, то хвороба може прийняти хронічний характер, мучити вас роками і, зрештою, призведе до інвалідності. На жаль, ця недуга все більше набирає обертів у розвинених країнах Європи та Америки. Оскільки багато людей і у нас ведуть малорухливий спосіб життя, артрози і артрити різних суглобів все частіше фіксуються в нашій країні. Давайте ж розглянемо цю проблему докладніше. Що ж викликає артрит колінного суглоба? Лікування та профілактика цього захворювання багато в чому залежить від того, наскільки ми розуміємо причину патологічних змін. У деяких випадках таким першопоштовхом є запальний процес, в інших - травма, а в третьому - захворювання інших органів, дуже далеких від колін (наприклад, серця). Тому лікарі розрізняють первинний артрит - самостійну хворобу суглобів, і вторинний, який є проявом або ускладненням інших патологій. До останньої групи відносять ревматизм, псоріаз, червоний вовчак та інші хвороби.\nПро те, що самолікування може призвести до гірших наслідків, ніж сама хвороба, сказано чимало слів. Тому діагноз "артрит" повинні поставити не ви самі собі, а сучасна та кваліфікована медицина. Симптоми цього захворювання можуть бути самими різними. І аналогічно: різні хвороби мають часом схожі виявлення. Що ми можемо сказати про загальну картину артриту? Біль в ураженому суглобі посилюється при русі і затихає (або повністю зникає) у стані спокою. Буває, що коліно деформується, з'являється легка припухлість або навіть набряк. Част про температура в коліні вище, ніж решти тіла, а шкіра в цьому місці червоніє.\nЗдавши лабораторні аналізи і пройшовши всебічну діагностику , ви зможете більш точно встановити діагноз. Спеціаліст призначить вам індивідуальне лікування артриту колінного суглоба, в залежності від стадії захворювання, причини патології, вашого віку і тому подібних показників. Це можуть бути як лікувальна фізкультура, так і таблетки з уколами. Не менш важлива і дієта - при цьому захворюванні рекомендується їсти багато жирної риби (вона багата кислотами омега-3) і морської капусти (джерело хондроїтину). Якщо має місце інфекційне зараження (посттравматичний артрит), призначають антибіотики, а запалення знімають тепло, спокій і знеболюючі засоби.\nЛікування артриту колінного суглоба передбачає використання різних компресів і кремів, покликаних зняти набряк, поліпшити приплив крові до ураженого коліну, повернути йому колишню рухливість. Багато хворих дуже захоплено відгукуються про засіб, яке продається тільки в ветеринарних аптеках. Це мазь для коней називається Alezan, в її складі є глюкозамін і хондроїтин - дві речовини, що живлять колінний хрящ. Мазь "Алезан" в червоній коробочці має ще й зігріваючий ефект.\nЯкщо болі відступили, це зовсім не означає, що можна закинути лікування артриту колінного суглоба. Щоб не виникло рецидиву, або щоб хвороба не прийняла хронічний перебіг, потрібно уникати великих і різких фізичних навантажень на ноги. Корисне плавання і лікувальна гімнастика. Дуже допомагає мануальна терапія з плавним розтягуванням. Особливо потрібно уникати переохолоджень ніг: суглоб повинен бути завжди в теплі.


Нардеп Добкін провалив обіцянку продовжити реконструкцію комплексу очисних споруд у Первомайському » Слово і Діло\nДобкін не продовжив реконструкцію очисних споруд у Первомайському\nНародний депутат України від одномандатного виборчого округу №178 (Балаклея, Харківська область) Дмитро Добкін провалив передвиборчу обіцянку продовжити необхідні заходи з реконструкції комплексу очисних споруд міста Первомайського.\nДмитро ДобкінНародний депутат України\n«Як чинний народний депутат України, обраний за округом, вважаю своїм обов'язком продовжувати виконувати накази виборців, заплановані до 2017 року, а саме продовження необхідних заходів із реконструкції комплексу очисних споруд у місті Первомайському», – записано в передвиборчій програмі Дмитра Добкіна.\nУ вересні 2018 року Первомайська міська рада повідомила нам, що в 2015 році для забезпечення надійного електроживлення обладнання каналізаційних очисних споруд з обласного бюджету виділили понад 21 мільйон гривень. У 2017 році ці роботи були завершені.\nТого ж року був розроблений проект «Реконструкція повітродувної станції та аеротенків каналізаційних очисних споруд міста Первомайського». Для його здійснення додатково потрібно виділити ще майже 26 мільйонів гривень.\nПри цьому міська рада не повідомила про факти сприяння народного депутата Дмитра Добкіна ремонту очисних споруд. Таким чином, його обіцянка отримує статус «не виконано».\nЗгідно з моніторингом «Слова і Діла», Добкін дав 19 обіцянок, з яких жодної не виконав, а 9 – провалив.\nНагадаємо, в Добкіна так і не дійшли руки до розробки буровугільного родовища в Харківській області.\nТакож ми писали, що водопостачання в селі Червоному відремонтували без допомоги Добкіна.\nДепутат Харківської обласної ради втік до РФ 25 вересня 2018, 17:24


Нотатки про економічне зростання та розвиток України. Частина 4 | Петр и Мазепа\nНотатки про економічне зростання та розвиток України. Частина 4\nНотатки про економічне зростання. Частина 4\nЗаощадження та економічне зростання\nПро тісний зв'язок між рівнем заощаджень і темпами зростання відомо давно, особливо яскраво він продемонстрований швидким розвитком країн Південно-Східної Азії з їхнім середнім рівнем заощаджень понад 30% ВВП і застійною бідністю країн Центральної Африки з їхнім рівнем заощаджень 10–15% ВВП.\nРівень накопичень в Україні в 2014–2015 роках був типово африканський — приблизно 15% від ВВП, що абсолютно недостатньо для зростання і розвитку. Потрібно досягти такого рівня накопичень, який забезпечував би розвиток успішних держав і який уже був у нас у короткий період із 2006 по 2008 рік, тобто більше ніж 25% від ВВП. Такий рівень повинен триматися не 3 роки, а принаймні 20–25.\nПорівняльний аналіз заощаджень у Латинській Америці й «азійських тигрів», описаний в матеріалах комісії Спенса, показує, що внутрішні заощадження — це забезпечення для залучення прямих іноземних інвестицій (ПІІ), а останні особливо сильно стимулюють зростання в країнах із невисоким технологічним рівнем, бо несуть із собою нові знання і технології. Тісну кореляцію між зростанням і рівнем заощаджень доведено статистично.\nДослідженню цього факту присвячена величезна кількість праць, як емпіричних, так і теоретичних, але досі немає повної ясності щодо факторів високого рівня заощаджень і заходів економічної політики, яка стимулює такий рівень.\nЗ точки зору стратегії розвитку для України ми повинні абстрагуватися від чинників зростання заощаджень, які не прийнятні для політичного регулювання в наших умовах, наприклад, від чинника демографічної структури населення (особливо в Китаї), за якого в сім'ях є невелика кількість утриманців; або відсутності державного пенсійного забезпечення; або менш очевидного чинника культурної схильності до ощадливості.\nІснує значна кількість факторів, які можуть і повинні бути предметом економічної політики. Зокрема, високому рівня заощаджень сприяють:\nмакроекономічна стабільність, насамперед невисока і стабільна інфляція;\nполітика державного контролю банківського сектору, спрямована передусім на забезпечення його надійності та довіри (надзвичайно актуальна для України, оскільки, згідно з даними The World Competitiveness Report 2016–2017, наша держава посідає останнє, 138-е, місце у світі за рівнем здоров'я банківської системи);\nобмеження на застосування фінансових репресій (примусового регулювання банківських ставок і насильницького розміщення державних боргових зобов'язань, що робить НБУ, знижуючи можливості банків у комерційному кредитуванні);\nстимулювання того, аби банківські послуги проникали до всіх верств населення, наприклад, шляхом пропозиції ощадних послуг державною поштовою службою (сучасні технології дають для цього можливості, яких просто не існувало 20 років тому);\nобмеження доступу до споживчого кредиту (наприклад, заборона банківського кредитування кредитних спілок, заборона ломбардів, високі норми резервування за банківського споживчого кредитування);\nоподаткування покупок предметів розкоші;\nобов'язкові ощадні фонди (були застосовані у Японії, Сінгапурі та Малайзії);\nзаохочення реінвестування прибутку, а не його виплати через дивіденди (приклади: Корея, Сінгапур, Тайвань, Китай);\nдля українських умов істотним фактором (майже 10 мільярдів доларів за рік) є протидія виведенню заощаджень за межі країни через механізм трансфертних цін та іншими способами. Цей захід не збільшить рівень заощаджень, але залишить їх у банківській системі держави.\nОдним з інструментів, що може стимулювати заощадження та інвестиції, а таким чином забезпечувати зростання і розвиток, є податкова система. Уже стало звичаєм ганити нашу податкову систему і податківців, але конструктиву в цих доріканнях бракує.\nЯкщо розглядати податкову систему не тільки як інструмент наповнення бюджету, а й як стимулятор зростання та розвитку, то вона має відповідати таким принципам:\nУсунення антистимулів зростання, які створює податок на прибуток підприємств, за рахунок звільнення від оподаткування тієї частини прибутку, яка реінвестується в основний та обіговий капітали. Зараз податок на прибуток створює величезні антистимули, наприклад:\nбухгалтерські маніпуляції задля мінімізації прибутку;\nвимивання прибутку в офшори через платежі роялті та ренти;\nвимивання прибутку за кордон через трансфертні ціни імпорту та експорту.\nЗа результатами дослідження Financial Integrity, з України за 14 років виведено 150 мільярдів доларів, тобто приблизно десяту частину ВВП.\nРадикальним рішенням має бути скасування податку на прибуток підприємств, тобто прибуток підприємств як такий не має бути предметом оподаткування. Замість цього податку треба запровадити податок на розподілений прибуток, тобто на дивіденди та всі виплати, які є непрямою їх формою. Такий податок уже багато років застосовують в Естонії. Саме завдяки такій новації податкову систему Естонії вже не перший рік визнають найефективнішою серед країн ОЕСР. До честі нашого Міністерства фінансів треба сказати, що в червні цього року воно запропонувало дискусію про такий податок в Україні (публікація на сайті Мінфіну).\nСкасування податку на прибуток буде коштувати бюджету 50–60 мільярдів гривень надходжень на рік. Аби компенсувати ці втрати, треба забезпечити якісне адміністрування податків на платежі, що прирівнюються до дивідендів: проценти за кордон на адресу пов’язаних осіб, виплати роялті та ренти за кордон, операції купівлі-продажу з пов’язаними особами тощо. Таким чином, оподаткування розподіленого прибутку означає, що прибуток, що залишився капіталізованим в Україні, не обкладається податком.\nНайбільших утрат бюджету України та економіці завдає виведення капіталу за кордон через операції, здійснювані пов’язаними особами за трансфертними цінами. Зараз Податковий кодекс виходить із принципу оподаткування прибутку, прихованому у трансфертній ціні. Це виключно складно зробити і дуже просто оскаржити в суді. Щоб спростити адміністрування, доцільно обкладати податком не прибуток від операції, а саму операцію. Для цих цілей вважається, що будь-які операції (прямі або опосередковані) імпорту та експорту з афілійованими особами є операціями за трансфертними цінами й обкладаються податком, наприклад, на рівні 10% від суми операції. Якщо імпортер або експортер приховав операцію з афілійованими особами, то він платить штраф на рівні суми прихованої від оподаткування операції.\nЗвільнення від оподаткування виробничого використання прибутку одночасно потребує оподаткування надмірного споживання. Для цього запроваджується податок на майно. Достатньо обкладати три типу майна: маєтки площею понад 400 кв. м, земельні ділянки для приватного житлового будівництва площею більше ніж 0,3 га (сукупна площа у особи, якщо це декілька ділянок), легкові автомобілі з двигуном понад 4000 куб. см. Якщо це майно зареєстроване на юридичну особу, то платником є фізична особа (особи), яка є власником юридичної особи.\nПерелічені заходи стимулюють, по-перше, не вкладати доходи в споживання, а капіталізувати їх; по-друге, капіталізувати доходи в Україні, а не за кордоном.\nЗ точки зору здешевлення адміністрування єдиний соціальний внесок треба об’єднати з податком на доходи фізичних осіб в один. Нарахування до Пенсійного фонду припинити, бо він покриває максимум 50% пенсій, тому не виконує своїх функцій. Пенсійний фонд як установу ліквідувати, пенсійні кошти перераховувати і виплачувати безпосередньо через держбюджет, адміністрування пенсій передати в Мінсоцполітики. Зекономлену суму від цього я порахувати не можу, сподіваюся, що спеціалісти з пенсійних та бюджетних справ зроблять це краще.\nЩоб стимулювати заощадження, а не поточне споживання, треба скасувати податки на довгострокові інвестиційні вкладення доходів фізичних осіб, а саме:\nнакопичувальні пенсійні рахунки в ощадних банках;\nрахунки в накопичувальних пенсійних фондах;\nвитрати на страхування життя;\nвитрати на здобуття вищої освіти;\nвиплати відсотків за іпотечними кредитами.\nНа всі ці витрати при оподаткуванні доходів фізичних осіб за річною декларацією зменшується база оподаткування.\nСкасування податків на інвестиційні витрати має бути компенсоване підвищенням акцизів на пальне і тютюнові вироби.\nВ Україні є дві причини здійснювати пенсійну реформу: перша — треба виконати вимоги МВФ; друга — забезпечити українцям пристойне життя в похилому віці. У цих двох випадках мотиви, засоби та наслідки зовсім різні, можливо, навіть виключають один одного.\nПерша причина нагальна й очевидна. Українська держава в силу своєї корумпованості та неефективності не може створити ефективну економіку і змушена жити на гроші МВФ та інших кредиторів. Коли чиновники МВФ бачать 140 мільярдів гривень річного дефіциту в нашому Пенсійному фонді, у них виникає природне відчуття, що їхні гроші Україна ніколи не поверне. Тому вони хочуть, щоб уряд нашої держави будь-яким чином цю діру закрив.\nДруга причина теж очевидна, але для уряду не нагальна. Український типовий пенсіонер отримує 2 долари на день. За стандартами ООН, це жебрацький рівень навіть для африканських країн. Для порівняння: середньостатистичний пенсіонер у сусідній Польщі має 14 доларів на день, і це далеко (вдвічі і більше) не сягає рівня країн Західної Європи. Але маючи свої 2 долари, український пенсіонер не бунтує, нічим уряду не загрожує, бо якось іще виживає, хоча уявити життя на 2 долари неможливо.\nАби виконати вимоги МВФ, можна: (1) зменшити виплати з Пенсійного фонду, (2) збільшити надходження до нього. Скорочення виплат із Пенсійного фонду — найпростіше рішення для уряду, бо з фонду виплачуються не тільки страхові пенсії за віком, а й соціальна допомога, наприклад, інвалідам. Соціальні виплати витягують із фонду пару-трійку десятків мільярдів гривень, але якщо їх віднести до витрат держбюджету, то поліпшиться стан фінансів Пенсійного фонду, але абсолютно нічого не зміниться для державних фінансів загалом (іще один аргумент для ліквідації Пенсійного фонду і виплати пенсій безпосередньо з бюджету). Збільшення вимог до пенсійного стажу й обмеження непристойно високих пенсій деяким категоріям чиновництва — теж можливий засіб, але це не може дати великої економії витрат.\nТому реально проблему вирішує тільки збільшення надходжень. Голова уряду Гройсман, агітуючи за пенсійну реформу, заявив, що це не політична реформа, а математична. Однак навіть тієї інформації, що оприлюднена урядом, достатньо, аби поставити під сумнів не тільки математичні пізнання Гройсмана, а навіть його обізнаність з арифметикою й елементарною логікою.\nЗа нинішнього рівня пенсій і кількості пенсіонерів у Пенсійному фонді треба мати майже 300 мільярдів гривень на рік. Надходження до фонду становлять 22% від оплати праці. Припустимо, середня зарплата за рік — 90 тисяч гривень, що дає приблизно 20 тисяч гривень до Пенсійного фонду. Поділивши розмір фонду на середню величину відрахувань, отримаємо 15 мільйонів працюючих, що відповідає статистичному показнику зайнятих за мінусом зареєстрованих безробітних.\nУ дійсності в Пенсійному фонді не вистачає половини необхідних грошей. Це означає, що половина працюючих нічого не платять у Пенсійний фонд, або ж половина заробітної плати виплачується нелегально, без оподаткування. 2016 року міністр Рева заявив, що в Україні тільки 10 мільйонів людей із 16 мільйонів зайнятих платять ЄСВ, тобто не платять 5–6 мільйонів працюючих. У Плані дій уряду на 2017 рік заплановано збільшити кількість платників ЄСВ на 500 тисяч, тобто уряд планує, що решта 90% як не платили, так і не будуть платити.\n2016 року в Україні майже вдвічі знизили ставку ЄСВ, припускаючи, що зросте кількість платників. У результаті виникла 100-мільярдна діра в Пенсійному фонді. Ідея щодо зростання податкової бази в разі зменшення податків виявилася міфом: хто не платив високих податків, той не платить і низьких. Проблема полягає не в ставках податку, а в адміністрування його сплати.\nТому з цією простої арифметики випливає складне завдання: треба досягти того, щоб у Пенсійний фонд платили всі працюючі. Як це збирається зробити уряд? Невідомо. Або це страшна таємниця, або немає що сказати?\nТорік консульський департамент МЗС заявив, що за межами України легально проживають 5 мільйонів українців. Скільки ще там працюють нелегально — ми не знаємо; кажуть, пару мільйонів є. Не всі, хто легально виїхав за кордон, прямували туди працювати, там є якась частина студентів та пенсіонерів, але левова частка їде на заробітки. Зрозуміло, що ті, хто працює за кордоном, нічого не платять у Пенсійний фонд України. Це означає, що втрати від цього приблизно такі самі, як утрати від ухиляння від сплати ЄСВ працюючими в Україні, тобто десь половина потрібних надходжень до Пенсійного фонду.\nТож постає чергова складна політична проблема: як повернути ці 5–7 мільйонів українців на роботу в Україну. Для цього потрібні робочі місця для них. Чи чули ви, щоб уряд намагався створити 5 мільйонів робочих місць? Виглядає, що це ще більш страшна таємниця, ніж заходи щодо повної сплати ЄСВ усіма працюючими.\nНа виплати пенсій в Україні витрачається майже 10 мільярдів доларів за річного ВВП трохи більше ніж 90 мільярдів, тобто приблизно 11% ВВП. При цьому пенсія в Україні просто непристойно мала як для європейської держави, бо в середньому не дотягує навіть до 70 доларів на місяць. В одній із найбагатших країн світу — Норвегії — на базову пенсію за віком держава витрачає трохи більше ніж 5% ВВП, при цьому середня місячна пенсія перевищує 800 доларів. Тобто Україна витрачає вдвічі більшу частку ВВП на пенсійне забезпечення, ніж Норвегія, виплачуючи в 12 разів меншу пенсію. Ось така арифметика.\nТака катастрофічна різниця між пенсійним забезпеченням в Україні й у розвинутому світі випливає з різниці рівня ВВП: якщо в Україні номінальний річний ВВП — трохи більше ніж 2 тисячі доларів на душу населення, то в Норвегії він перевищує 70 тисяч. Економіка України за цим показником у 35 разів менш ефективна, ніж норвезька. Звідси простий логічний висновок: щоб платити нормальні пенсії, Україна має мати нормальну продуктивність національної економіки, бо виплатити можна тільки те, що зароблено. Можна платити за рахунок зовнішніх позик, але не дуже довго, і закінчується це економічною катастрофою: гіперінфляцією і падінням рівня життя.\nЗ огляду на цю просту арифметику, виникає ще одна проблема: як підвищити ВВП України хоча б до рівня Польщі, про рівень Норвегії навіть розмовляти марно. Навряд чи є таємницею, що уряд не має жодного поняття, як це зробити. Більш того, він навіть не замислюється над цим, бо зробити це до наступних виборів неможливо, тим паче — до формування наступного уряду. Однак без економічного зростання пенсійна реформа буде, як перекладання з пустого в порожнє — в результаті все одно нуль.\nТому «математична реформа» є чистою фікцією, муляжем для МВФ, бо жодним чином не стосується підвищення ефективності економіки, створення мільйонів нових робочих місць, нормального адміністрування наявних податків. Шляхом маніпуляції з пенсійним стажем та подібними заходами глобальних проблем пенсійного забезпечення неможливо розв’язати.\nУ межах полемічної статті неможливо детально описати всі аспекти економічної політики, спрямованої на зростання (наприклад, ми не розглянули заходи макроекономічної стабілізації). Я хочу мінімального — звернути увагу спільноти на те, що економічне зростання — це питання життя і смерті України як незалежної держави, і що вже існує практика й аналітика для формування політики економічного зростання. Швидке зростання не є «економічним дивом», вона цілком реальне за наявності політичних передумов.\nЗа межами статті також залишилася проблема війни з Росією і втрати територій. Безумовно, війна — це тягар для економіки в будь-якій країні, не тільки клептократичній. Я не обізнаний на професійному рівні з воєнним аспектом проблеми, але якщо проблему розглядати з економічної точки зору, то найкраща стратегія в цій війні — економічний розвиток, який, принаймні, дасть змогу перевершити рівень Росії (нині ми в 4 рази відстаємо від Росії за номінальним ВВП на душу населення і в 3 рази — за ПКС). Приклад Фінляндії прекрасно ілюструє цю стратегію. 1940 року СРСР напав на Фінляндію, яка не отримала жодної міжнародної підтримки і була віддана на поталу. У результаті Фінляндія втратила 25 тисяч убитими і 10% анексованої території, включно з другим за розміром містом (Віїпурі). Зараз у Фінляндії незрівнянно вищий рівень життя, ніж у Росії, удвічі більший ВВП на душу населення, фінська економіка входить до десятки найбільш конкурентоспроможних економік світу, далеко випереджаючи Росію.\nГоловного, чого зараз нема в Україні для швидкого зростання, — це політичної сили, яка поставить для себе таку мету і яка здатна отримати владу.\nЗ першою, другою і третьою частинами матеріалу можна ознайомитися тут, тут і тут.


Заслужених «карпатівців» відзначитимуть дорогоцінним орденом - Інформаційне агентство «Вголос»\nЗаслужених «карпатівців» відзначитимуть дорогоцінним орденом\n30.10.2013 | 16:44 | Вголос\nІдейним натхненником створення ордену є відомий львівський футбольний історик, Заслужений тренер України, Заслужений працівник фізичної культури і спорту, співавтор пам’ятника «Львів – батьківщина українського футболу», семиразовий чемпіон Європи з міні-футболу у складі львівської команди «Україна» Роман Мелех.\nЗа словами пана Романа, за основу ордена взято козацьких хрест. «У 1942 році діячі УПА трішки модифікували цей хрест, зробивши нижню частину у формі меча. Зважаючи на те, що «Карпати» були символом боротьби за незалежну Україну в часи радянського застою, на нижній частині зображено клубну емблему, а щоб надати шляхетності, футбольний м’яч знаходиться в центрі ордена».\n«Під час відвідин ряду європейських клубів, зокрема, «Аяксу», зауважив, що вони використовують клубні ордени. Тоді ж у мене народилася ідея створити карпатівський орден, тим паче, що клуб святкує ювілей. Я думав про те, чи буде така відзнака легітимною. І якраз дізнався, що на державному рівні видано указ про відомчі заохочувальні відзнаки. По суті, держава відкрила двері для цього ордену. Тому я взявся за створення ордену, щоб він став і красивим, і вагомим».\n«Загалом я займаюся геральдикою 40 років. Орден створений зокрема із золота, срібла та штучних діамантів. Загалом створено 50 орденів. Виготовленням займався Львівський ювелірний завод, зокрема активну участь взяв директор Володимир Кузовкін, давній шанувальник «Карпат».\n«На мою думку, цим орденом насамперед мають бути нагородженні карпатівці, які завоювали Кубок СРСР. Окрім цього, вважаю, що нагородити слід рекордсменів клубу, засновників «Карпат», бронзових призерів чемпіонату України, найкращих клубних працівників, а також дитячу команду, яка виграла в цьому році Кубок Президента. Аби у них та в інших команд був стимул до розвитку» – підсумував Роман Мелех.


Цикл лекцій для адвокатів України | Адвокатська компанія «Маршаллєр і партнери»\nЦикл лекцій для адвокатів України\n5 лютого, 21 лютого і 28 лютого 2013р. Міжнародна бізнес-школа «NIKLAND» спільно з Асоціацією адвокатів України проведе перші три лекції з циклу відкритих лекцій для адвокатів України.\nПід час лекцій будуть проаналізовані показники оцінки економічного зростання країни(лекція 15.02.2013 р.), роль валютного курсу в економіці(лекція 21.02.2013 р.), податок на додану вартість(лекція 28.02.2013 р.).\nТЕМА: “ВВП – міжнародний показник оцінки економічного зростання країни”\nАдреса: м. Київ, вул. Басейна ½\nРеєстрація: Попередня реєстрація учасників – по електронній пошті і телефоном.е-mail: marketing@nikland.com.ua (в листі, будь ласка, вкажіть ПІБ, посада, установа, e-mail і контактний телефон).\nТелефони: (044) 461-97-27, 331-44-83.\nІсторія виникнення показника ВВП;\nЕкономічний зміст ВВП;\nДля чого необхідно розраховувати ВВП;\nВВП – основний показник розвитку економіки України;\nВВП – міжнародний показник оцінки економічного розвитку держав;\nРейтинг країн по ВВП (абсолютний і відносний);\nЧи є ВВП загальним показником стабільності та якості життя держави\nСпікер – Бабин Дмитро Антонович, кандидат економічних наук, доцент кафедри економіки та фінансів Міжнародного університету фінансів. Заступник начальника відділу Рахункової палати, головний науковий консультант у Секретаріаті Верховної Ради України, КМУ, Міністерстві економіки України. Досвід керівництва науковими дослідженнями в галузі фінансів і макроекономіки. Автор понад 70 наукових праць в галузі фінансів і макроекономіки. Наукові інтереси: розвиток і вдосконалення податкової та фінансової системи України, податковий менеджмент на підприємстві.\nТЕМА: “Валютний курс і його роль в економіці”\nРеєстрація: Попередня реєстрація учасників – по електронній пошті і телефоном.\nе-mail: marketing@nikland.com.ua (в листі, будь ласка, вкажіть ПІБ, посада, установа, e-mail і контактний телефон).\nСутність валютного курс;\nФактори впливу на валютний курс;\nВалютний курс і міжнародні економічні відносини;\nСпікер – Гулей Анатолій Іванович, кандидат економічних наук, доцент кафедри банківської справи та страхування Міжрегіональної академії управління персоналом, доцент кафедри фінансового менеджменту Міжнародного Соломонового університету, професор кафедри фінансів Представництва «БАНКОВНІ інстит висока школа» Чеська республіка, Віце Президент “Акордбанк”.Досвід роботи в банківському секторі 17 років. Топ менеджер в “Ощадбанку”, ЗАТ “Альфа-Банк”, ТОВ “КБ” Актив-банк “,” Акордбанк “.\nТЕМА: “Податок на додану вартість: економічна сутність, як його порахувати і хто повинен оплачувати?”\nРеєстрація:Попередня реєстрація учасників – по електронній пошті і телефоном.е-mail: marketing@nikland.com.ua (в листі, будь ласка, вкажіть ПІБ, посада, установа, e-mail і контактний телефон).\nЩо являє собою ПДВ? Економічна сутність цього податку;\nЯк визначається ПДВ та якими законодавчими актами регулюється;\nХто є платником ПДВ? Податкові пільги;\nОподаткування ПДВ імпортних та експортних операцій;\nПДВ-облігації-останнє ноу-хау законодавців.\nСпікер – Науменко Наталія Миколаївна, Директор Аудиторсько-консалтингової групи “Компас”, практикуючий аудитор (сертифікат серії А). Свідоцтво на право проведення аудиторських перевірок фінансових установ, які надають послуги на ринку цінних паперів. Закінчила Київський державний університет ім. Т.Г.Шевченка та Київський державний економічний університет. Має кваліфікацію магістра фінансового менеджменту. Має сертифікат Міжнародні асоціації професійних Бухгатерія IAB. Володар Сертифікату фахівця лізингового бізнесу (сертифікат випускається спільно Агентством США з міжнародного розвитку (USAID), Фондом сертифікованих фахівців лізингового бізнесу (США)). Член Союзу Сертифікованих фахівців лізингу.Має досвід проведення бізнес тренінгів та консалтингу з компаніями України в області організаційного становлення, бізнес-планування, податкового планування, управління і розвитку (більше 100). Проведення корпоративних та відкритих тренінгів для будівельних, торгових, лізингових сільськогосподарських і пр. компаній. Надання консультацій з податкового менеджменту і плануванню, організаційного розвитку та оптимізації облікової політики підприємств.\nАК «Маршаллєр і Партнери» виступила програмним координатором семінару «Земельні відносини 2014».\n15 серпня 2014 року Асоціацією «Земельна спілка Україна» спільно з Асоціацією адвокатів України було проведено семінар «Земельні відносини 2014», програмним координатором якого виступила АК «Маршаллєр і партнери». На даному заході було обговорено актуальні проблемні питання ведення Державного земельного кадастру, нового порядку реєстрації прав на земельні ділянки, орендних відносин та проведення…\n18-08-2014\tЧИТАТИ ДАЛІ\nІнтерв’ю Зої Ярош телеканалу Право ТВ.\nКеруючий партнер АК “Маршаллер та партнери” Зоя Ярош дала інтерв’ю Право TV щодо видів страхування цивільної відповідальності власників автотранспортних засобів та роз’яснила питання відповідальності водія при ДТП.


"Острозька академія" передала українським військовим автобус | ВСЕ - сайт чесних новин\n"Острозька академія" передала українським військовим автобус\nОпубліковано vse.rv.ua Втр, 18/08/2015 - 15:04 Представники "Острозької академії" вчергове підтримали захисників України. Так, вчора, 17 серпня, університет передав на потреби Української армії автобус «Богдан».\n- Адміністрація нашого університету на чолі з ректором Ігорем Пасічником та студентське братство передають автобус „Богдан“ для потреб військових. Хотілося б, аби вони його використовували більше в мирних цілях, ніж у воєнних. Всього вам найкращого, нехай він вам стане в нагоді. Пам´ятайте, що Острозька академія завжди підтримає вас. Миру вам, добра, і повертайтеся живими, - прокоментував начальник експлуатаційно-технічного відділу НаУОА Микола Галецький.\nНагадаємо, що "Острозька академія" надає допомогу українським військовим не вперше. Упродовж цього непростого періоду професорсько-викладацький склад та працівники університету постійно здійснювали грошові пожертви на армію, закуповували необхідну техніку та одяг, відправляли продукти харчування та ліки.\nТакож, за повідомленням прес-служби НаУ"ОА", окрім цього, Острозька академія всебічно підтримує університети, студентів і викладачів яких евакуювали із зони бойових дій у мирні міста України.\nКлючові слова: Острозька академія допомога військові 277 переглядів


Тлумачення сну Літати до чого сниться Літати у сні 👍 (UA)\nТлумачення сну Літати до чого сниться Літати у сні\nСонник Літати до чого сниться Літати у сні\nЛюдині, якій довелося літати уві сні обіцяє велику удачу та здійснення амбітних планів.\nДокладніше дізнатися тлумачення сну — літати, а також до чого сниться дана дія, можна за допомогою сонника, попередньо пригадавши всі деталі сну, його емоційний настрій і сюжет.\nСновидіння, в якому довелося літати на літаку, сонник трактує як неважливе стан справ, для того, щоб налагодити свою роботу слід по-іншому подивитися на ситуацію, проявити кмітливість і трохи креативу.\nЯкщо у сні політ закінчився аварією, слід приступати до рішучих заходів.\nЛетіти як птах у сні, махаючи руками, немов крилами, означає по сонником підсвідоме прагнення до свободи і самостійності і незабаром це бажання здійсниться.\nСон, де доводиться літати на мітлі, означає наявність безлічі рамок і обмежень, які не дають вдихнути на повні груди.\nСонник трактує цей сон як звільнення від пут, в реальному житті це може бути розірвання шлюбу (або відносин), який був в тягар і не давав подружжю того щастя і тих переживань,\nяких вони хотіли.\nДо чого сниться літати над землею.\nНизько парити над землею у сні віщує швидке захворювання через свою безтурботність.\nВисоко парити над землею — до прийдешніх неприємностей в сімейному житті, які можуть закінчиться розривом відносин, якщо не присвятити їм достатньої уваги.\nЛітати на повітряній кулі у сні трактується сонником як прийдешні невдачі в робочій сфері.\nЯкщо повітряна куля направляється стрімко вгору, значить, такий сон обіцяє вчинення вигідної угоди, підвищення зарплати або виплата одноразової премії.\nЯкщо повітряна куля досить швидко спускається, під тяжкістю власної вантажу, то наяву слід очікувати сильне розчарування.\nСон, в якому довелося літати на вертольоті, тлумачиться сонником у двох позиціях: по-перше, вертоліт може бути як символ влади, грошей і красивого життя;\nПо-друге, вертоліт як спосіб втекти від проблем, а також швидкого відходу від складних ситуацій.\nДо чого сниться літати над водою у сні.\nСонник визначає такий сон як загострення інтуїції і підсвідоме вміння володіти ситуацією і казати потрібні слова.\nПарити над водою і бачити брудну рідину у сні, наяву означає загострені конфліктні ситуації всередині робочого колективу або сімейні чвари.\nПарити над чистою водою обіцяє особистісним зростанням і досягненням нових висот.\nСон, в якому доводиться літати на парашуті, обіцяє за сонником неймовірну везіння і приголомшуючий успіх.\nПарити в повітрі на парашуті і одночасно виконувати різні фігури означає, що робочий колектив високо цінує Вашу роботу за креативність і вміння привернути й утримати увагу клієнта.\nДо чого ще сниться літати уві сні Літати в небі у сні це ознака щасливих подій і нестримної радості.\nСонник визначає, що парити в небі молодим означає зростання, як фізичний, так і професійний, для старих людей подібний сон може мовити хвороба або навіть смерть.\nЛітати в ясному і сонячному небі — до вдалого завершення всіх розпочатих справ, а також можливість відпочити за кордоном.\nЛітати високо в сні означає, що Ваші плани і бажання нездійсненні, або на їх здійснення потрібно буде затратити безліч сил і енергії.\nСон, в якому доводилося літати по повітрю, визначається сонником, як духовне і особистісний розвиток людини, а також величезні досягнення у всіх сферах діяльності — особистої, духовної, професійної та творчої.\nТакож такий сон трактується як життя в ладу з собою, без внутрішніх конфліктів і зовнішніх компромісів.\nДо чого сниться літати в космосі.\nПарити в космосі у сні означає за сонником небажання сприймати дійсність такою, яка вона є.\nВи так глибоко занурені у фантазії, що не звертаєте уваги на те, що діється навколо, з такою позицією можна втратити і кохану людину і роботу.\nЛітати по кімнаті у сні, при цьому інтенсивно жестикулюючи і бурхливо реагуючи на свій політ, означає зустріти людину, з яким буде яскравий, барвистий, пристрасний, але швидкоплинний роман.\nЗаміжнім жінкам даний сон обіцяє боротьбу зі спокусами, чоловікам же такий сон передвіщає захоплююче і недовгий подорож.\nСон, в якому доводиться літати над містом, трактується сонником як вимушена боротьба за своє щастя і вислизає любов.\nДля жінки такий сон означає поява не горизонті суперниці.\nЛітати над морем під сні обіцяє величезну радість і зародження великих почуттів.\nЧоловікам такий сон знаменує знайомство з цікавою молодою особою, яку він захоче оточити увагою і турботою.\nСон, в якому довелося літати на стільці, тлумачиться сонником як втрата посади, звільнення з місця роботи, просте службове переміщення або перехід на іншу роботу.\nЛітати на дельтаплані у сні є символом того, що Ваш емоційний стан знаходиться на межі зриву, нерви на межі.\nСонник радить не тиждень виїхати з міста і провести весь цей час на самоті на природі.\nДо чого сниться літати в соннику Міллера.\nПарити над безкраїм небом у сні до нещасливому заміжжя.\nПарити низько над землею — опинитеся в скрутній ситуації.\nЛітати в повітрі спостерігаючи за сонцем — до нестримного веселощів і радості.\n« Шаган 2020 — коли Тувинський новий рік в 2020 році, як відпочиваємо\nК чему сниться Бандероль, толкование сна »


УРОК № 32 Тема. Еміграційна література (огляд). «Празька поетична школа» української поезії та її представники. Є. Маланюк, українська література 11 клас\nОчікувані результати: учні вміють розповідати про розвиток української еміграційної літератури, «Празьку поетичну школу» та їх представників, знають матеріал про життєвий і творчий шлях Є. Маланюка.\nХід уроку № 32 Тема. Еміграційна література (огляд). «Празька поетична школа» української поезії та її представники. Є. Маланюк, українська література 11 клас\n— Складіть усне есе «Мої думки та почуття при прочитанні поеми в прозі О. Турянського «Поза межами болю»».\n«Нашого цвіту — по всьому світу»,— говорить народне прислів’я. І це справді так. З різних причин і різними способами доля закидала українців далеко за межі рідного краю. Та закладена в генах любов до батьківщини не зникала, будила почуття патріотизму, прагнення прислужитися народові своїм талановитим художнім словом.\nУкраїнській літературі за кордоном та її найвидатнішим представникам і буде присвячено сьогоднішній урок.\nМіні-лекція учителя з елементами бесіди.\nПотужна енергія «розстріляного відродження» виявилася незнищенною. Водночас існувало ще одне відгалуження української літератури на теренах еміграції — «Празька школа». До неї входили Ю. Дараган, Є. Маланюк, О. Ольжич, Л. Мосендз, О. Теліга, Н. Лівицька-Холодна, О. Лятуринська, О. Стефанович та ін. Вона не мала ні статуту, ні членства, ні структури, як, скажімо, «Гарт» чи ВАПЛіте. Чимало її представників жило не тільки в Празі, а й у Варшаві, Львові, Мюнстері та інших містах Європи. Основу «Празької школи» складали вчорашні учасники визвольних, нещасливих для України, змагань 1917-1921 років, інтерновані в табори, зокрема на землях Польщі. Тут, поблизу м. Каліш, було зроблено спробу об’єднати творчу енергію погромленого українства на основі художньої літератури. У травні 1922 року гурток таборових письменників (Ю. Дараган, М. Селегій та ін.) провів організаційні збори і разом із літературно-мистецьким товариством «Вінок» прийняв програму журналу «Веселка» (1922-1923). На цій базі виникло й однойменне літературне угруповання, де виразно окреслювалися постаті Ю. Дарагана та Є. Маланюка.\nПісля того як Польща почала надто неприязно ставитися до українців, більша їх частина подалася до Чехословаччини. Адже тут, у Празі, діяв Український вільний університет при Карловім університеті, Український педагогічний інститут ім. М. Драгоманова, у Подєбрадах — Українська господарська академія та ін. У цих закладах навчалися Є. Маланюк, Н. Лівицька-Холодна, Ю. Дараган, О. Теліга, О. Ольжич, О. Лятуринська та ін. То було покоління, що складало досить сильний інтелектуальний пласт української еміграції, впливало на перебіг та кристалізацію національного руху. То були свідомі сили, які сприйняли поразку національної революції 1917 року як національну ганьбу, але не впали в розпач на противагу старшому поколінню (О. Олесь, М. Вороний, В. Самійленко та ін.). З’явилися «нові характери, виповнені напругою вольових імперативів. Вони формувалися на межі українського та європейського світів, пронизуваною потужними вітрами західної культури та стимульованою ними історичною пам’яттю рідного народу. На підставі цього й виникла їхня історіософічна (тобто, позначена мудрістю історії) лірика. І хоча для Європи вона лишилася непоміченою, в контексті української літератури окреслилась як яскраве художнє явище. Це явище дещо відмінне від галицького письменства, яке переживало тоді кризу символістського світобачення, начебто долало вплив стрілецьких мотивів (мова йде про пісні українських січових стрільців). Протистояла «Празька школа» і творчості об’єднання «пролетарських» письменників «Горно» (В. Бобинський, А. Іванчук, С. Тудор, Антоніна Матулівна та ін.).\n«Празька школа», збагачена здобутками наддніпрянської лірики, за спостереженнями Б.-І. Антонича, «вражала своєю цілісністю». Вона переймалася не лише «тугою за втраченою батьківщиною», а й «розлитим широкою рікою історизмом». Її творчі пошуки позначались і на західноукраїнській ліриці, зокрема Б.-І. Антонича, Б. Кравціва, С. Гординського та ін. Від сучасників не приховалося й те, що «пражани» зазнавали впливу Д. Донцова, ідеолога українського націоналізму, який надавав їм змогу друкуватися на сторінках свого журналу «Літературно-науковий вісник» (1922-1933), а з 1933 року — «Вісник».\nД. Донцов закликав, на противагу естетиці «жалібників», тобто традиційній українській літературі, зосередженій на оплакуванні безталанної сирітської долі, до романтичного пориву в «моря безкраї», де панують «риск, боротьба, упоєння нею». Водночас він трактував митця невідповідно до природи його таланту.\nЄ. Маланюк ще під час періоду «Веселки» намагався послідовно відмежовувати художню літературу від некоректних спроб підпорядкування її позахудожніми ідеологічними силами. Він виступав проти приниження ролі митця, мислення якого відбувається «на його власній, єдиному йому відомій мові», до рівня виконавця службової повинності.\n«Пражани» витворили довкола себе потужні силові поля «аристократизму духу», стали осередком формування нового типу українця, який зумів інтелектуалізувати чуттєву стихію української ментальності, дисциплінував її, ввів у тверді береги перспективної форми, надав українському рухові чіткого спрямування. Митці працювали в різних стилях. Так, О. Теліга тяжіла до чітко вираженого неоромантизму, О. Стефанович та Ю. Клен — до необароко. Ю. Клен поєднував у своїй поезії риси «неокласики», неоромантизму та експресіонізму. У «празькій школі» спостерігається органічний синтез переосмисленої традиції та критично поцінованого новаторства, зокрема модернізму. Не виключалися, навіть певні здобутки авангардизму, хоч його нігілістичні настанови засуджувалися.\nПершими ластівками на небосхилі «Празької школи» були збірки Галі Мазуренко «Акварелі» та Ю. Дарагана «Сагайдак», що з’явилися 1925 року. Якщо книжечка Галі Мазуренко, позначена безпосередністю переживань, не вплинула на творчість «пражан», то дебют Ю. Дарагана сприймався їхнім заспівом. Його збірка під символічною назвою «Сагайдак» містила, як зауважив Б.-І. Антонич, «всі елементи, які згодом розвиватиме решта поетів еміграції: яскравий історизм, варяги, дикий степ, сонячний Дажбог, настрої вигнанця». Дараганівська лірика відновлювала героїчний епос (билини, думи, історичні пісні тощо) києво-руських та козацьких часів.\nНайяскравіші історіософічні осяяння — у творчості О. Стефановича, автора самобутніх збірок «Поезії» (1927), «Stethanos І» (1938) та ін. У своєму доробку він заглиблювався в осмислення історичної долі України, де перехрещувалися язичницьке та християнське світобачення. Це справді дивно, адже поет постійно мешкав у містах, не помічаючи їх. Намагання вийти за межі видимої буденності, зосередитись у надреальному світі осучасненої минувшини та природи зумовлювали естетичну ненормативність його лірики, інтерес до винахідливого віршованого звукопису та ритмомелодики, несподіваного словотворення на основі архаїчного словника. Недарма в його доробку трапляються вірші з органічним відтворенням колориту києво-руського мовлення, приміром, «З літопису».\nВміння поєднувати суворість історичного мислення з «амазонською» ніжністю жінки-войовниці притаманне О. Лятуринській (збірки «Гусла», 1938; «Княжа емаль», 1941). Її занурення в праукраїнську добу сталося невимушено. Поетесі пощастило уникнути стилізації. Вона писала вірші так, немовби княгиня Ольга чи Ярославна. Для О. Лятуринської неначе не існувало часових меж, оскільки історична протяжність «стискалася» в одній точці ліричного сюжету. Це ж стосується і Наталі Лівицької-Холодної, яка вразила своїх сучасників «міццю почувань» (Є. Пеленський), що виповнювали її першу збірку «Вогонь і попіл» (1933). У ній постав образ волелюбної степовички, «сотниківни» в червонім намисті, здатної боротися за своє щастя.\nІсторіософічні мотиви є центральними і для О. Ольжича, сина уславленого українського лірика О. Олеся. Археолог за фахом, він заглиблювався в праісторичну добу (збірка «Рінь», 1935). Одночасно О. Ольжич звертався до виру буремної сучасності, яку називав так: «доба жорстока, як вовчиця». Знаходив героїчні риси у поколінні міжвоєнного двадцятиліття (збірка «Вежі», 1940). Тут, зокрема в циклі «Незнаному Воякові», формулювалися вольові вимоги національно свідомого українства: «Державу не твориться в будучині, Державу будується нині»; «Захочеш і будеш. В людині, затям, Лежить невідгадана сила» та ін.\nВ єдиній поетичній збірці Ю. Клена «Каравели» (1944) постала Україна в широкій історичній протяжності — від Київської Русі до періоду більшовицьких експериментів над нею. У своїй ліриці поет поєднував мотиви західноєвропейської лицарської романтики, античної героїки, української барокової та «неокласичної» культури. Він сприймався ніби живим мостом між київською «неокласикою» та «празькою школою», між якими виявилося чимало спільних рис. Найвагомішою у доробку Ю. Клена вважається незакінчена епопея «Попіл імперій» (1943-1947) — художній документ високого гуманізму, в якому з переконливою силою розкрито природу однаково антилюдських тоталітарних систем — більшовицької та нацистської, вказано на їхню спільну, небезпечну для світу суть, завбачено неминучість краху імперій зла, на уламках яких має виникнути, відродитися, як фенікс із попелу, нова Україна. Поет затаврував тоталітаризм надзвичайно виразно:\nПоезія «Празької школи» характерна тим, що в її текстах віднайшов своє випробування вольовий тип українця, котрий невдовзі утверджувався в житті, яке потребувало «трагічних оптимістів». Гаряче дихання драматичної дійсності і міжвоєнного двадцятиліття (1921-1939) відчувається в невеликій за обсягом, але місткій за змістом поетичній спадщині О. Теліги (поки що віднайдено 38 її віршів), здатної по-спартанськи переживати найтяжчі хвилини спраглої невичерпної повноти життя.\nДороги представників «Празької школи» часто перетиналися, а надто О. Теліги та О. Ольжича. Обоє свідомо офірували свій талант, свою долю справі визволення України. Обоє стали найдіяльнішими активістами ОУН (Організації українських націоналістів) — єдино можливої на той час структури, спроможної об’єднати розпорошене українство, сконцентрувати його волю для відновлення історичної справедливості. Вони боролися проти німецьких окупантів і загинули: гестапівці розстріляли О. Телігу в Бабиному яру в Києві 21 лютого 1942 року, а 20 червня 1944-го замордували О. Ольжича в концтаборі Зоксенгаузен. Його збірка «Підзамча», де втілилися роздуми поета, який виріс до одного з керівників українських визвольних змагань і витримав гестапівські тортури, з’явилася посмертно (1946), як і ліричні книжки О. Теліги — «Душа на сторожі» (1946) та «Прапори духу» (1947).\n— Якими були історичні умови функціонування української літератури за кордоном у першій третині ХХ ст.?\nЮ. Дараган (1894-1926) — перший поет, в якого виразно окреслився комплекс ідей і почувань, характерний для «пражан»; прожив мало, лише тридцять два роки. У таборах інтернованих, куди він потрапив після поразки військ УНР, захворів на туберкульоз, який 1926 року звів його в могилу. Поетеса О. Лятуринська, яка надзвичайно високо оцінювала поезію Ю. Дарагана, написала зворушливий спогад: одна з її приятельок мала збірочку його віршів «Сагайдак» (єдину, яку поет встиг видати за рік до смерті) з дарчим написом «Милій панночці з фіалками». Потім ця «панночка» в роковини смерті ходила на його могилу в Ольшанах, щоб на неї покласти букетик свіжих квітів. Її наступниця — вже сама О. Лятуринська — одного разу не знайшла могили: рів зрівняли, бо минув десятирічний термін її «оренди». «Навіть кущ, буйний і здичавілий, посаджений невідомо чиєю рукою, викорчували і насадили інші квіти… Не лишилось ані сліду».\nЮ. Дараган не розгортає перед читачем конкретних сюжетів з минулого (крім хіба поеми «Мазепа»), він оспівує стихію природи, пройняту духом язичницьких уявлень давніх русичів («Дажбог лякає білі коні…»). Гострота переживання посилюється літописною ремінісценцією:\nЩо від сухот мовчазними вмирали.\nБисть тишина безмежної тоски.\n— Хто не зробив? — пригадуєш, не знаєш.\nТак в усіх цих асоціаціях, видобутих з глибин історичної чи доісторичної пам’яті, домінує боротьба: явища природи набувають ознак лицарів у бойових обладунках, вони сповнені «радощами нової борні»; місяць «в латах легких і ясних, як жар», а вечір, мов переможений воїн, «одкинув свій червоний щит». Характерним є вірш «У Празі». Поет стоїть на старому Карловому мосту, але снить «забутим краєм», і в уяві його картина, де\nІ шал борні червоно-білих\nГукав і плакав, як дикун,\nі вже важко сказати, чи та борня «червоно-білих» почалася колись тут, біля старого мосту в Празі, а чи десь у херсонських степах, де червоно-білі кольори мали не історичне, а зовсім інше, конкретне забарвлення, і сприймалися як натяк на події, у котрих він брав безпосередню участь.\nЩось подібне бачимо навіть і в поемі «Мазепа», фрагменти якої увійшли до збірки «Сагайдак», де нема відкритої проекції на власні настрої, а є прагнення передати своє розуміння постаті гетьмана на тлі його епохи, показати картини боїв, руйнування Петром І Батурина і невгасне бажання свободи. Але фінал твору:\nЗнов коні стріли, бранні голі,\nСлова, що цокались і бились,\nО. Лятуринська народилася в 1902 році на Волині, померла в 1970-му у м. Міннеаполісі (США). Особиста доля поетеси склалася драматично. Дитинство її минуло серед щедрої волинської природи поблизу хутора Вишневця недалеко від м. Кременця. В її батьків (далеким предком батька є француз Лятур) було восьмеро дітей, Оксана серед них наймолодша. Видана у сімнадцятирічному віці силоміць заміж, вона втекла від нелюбого чоловіка й з пригодами дісталася до Чехословаччини. Завершивши середню освіту в Українській гімназії, вчилася в Карловому університеті, Українській мистецькій студії та Чеській вищій промисловій школі в Празі. Була талановитим скульптором, брала участь у художніх виставках, та 1945 року під час воєнних подій твори її пропали, а саму авторку спіткало лихо — вона майже зовсім втратила слух. По війні переселилася до США, де жила самотньо до смерті. Поетична творчість О. Лятуринської міжвоєнного періоду обмежується двома збірками: «Гусла» (1938) та «Княжа емаль» (1941), які, проте, поставили її ім’я серед найталановитіших представників «Празької школи».\nО. Лятуринська назвала свою першу збірку «Княжа емаль», і ця назва найкраще, найточніше передає характер її світосприймання. Авторка добре обізнана з княжою епохою, де пущі й нетрі, де «зуб, ратище, копито, пазур» постійно чатують на людину, де «муж ішов на силу вражу», де і «гучні, меткі на гони, Перуна стріли, коні», але — «упали вежі, впали стіни, і зрівняно вали». Ця язичницько-ранньохристиянська атмосфера — не архаїка, а спосіб оживити історію. Спресованість зображення обумовлює лаконічність вислову, у якому немає ні розлогої метафори, ні навіть емоційно забарвленого епітета, а сам вірш стиснений, мов пружина. Смисловий простір поезії О. Лятуринської створює те, що за кожною деталлю проступають ниті зв’язку особистості зі світом пущ, з оживленою природою, великим світом, що простягся перед очима і відбився у душі, закарбувався в пам’яті. За спостереженням Ю. Шевельова, поезію О. Лятуринської пронизує традиційна обрядовість, завдяки котрій здійснюється живий зв’язок, особистості не тільки з людським гуртом, а зі всесвітом; «обряд робить людину частиною світу», і так стає можливою перспектива —\nа між ними місяць.\nІсторична реалія в її віршах — ключ до розшифрування смислових кодів, ланка зв’язку споріднених явищ, що об’єднують віддалені між собою епохи:\nПідводилися руки вгору,\nсухі уста переривали:\n«За тих, що згинули від мору…\nЗа тих, які в боях упали».\n(«Підводилися руки вгору…»)\n(«Жилились стязі, пнулись вгору…»)\nЦе не історія, це щось більше: гіркі уроки минулого не раз повторювалися, додаючи роботи Карні і Жлі (символи плачу й скорботи за полеглими на полях битв за свої, а частіше чужі інтереси, померлими від стихійного, а частіше штучно створеного голодомору). Можливо, що викликав з історичної пам’яті цих Карну і Жлю організований великим вождем і страшний голодомор 1933 року, від трагічних наслідків якого здригалось не тільки серце, а й сама земля.\n«Гусла» О. Лятуринської мовби продовжують пісні тих гуслярів, що співали і про «золочені щити», і про «червоне поле бою», і про Карну та Жлю. А далі язичницькі символи зрощуються з християнськими («Василечки і чорнобривці за Миколою святим», «Щитом Господнім заслони, мечем Архистратига!»), а також кольорами національної історичної символіки («синьо-сині сподом, верхом, золоті, все йдуть хресним ходом, мов корогви ті»).\nПоезія О. Лятуринської вражає органічним поєднанням мужності й ніжності, за словами відомого літературознавця того часу П. Зайцева, що рецензував збірку «Гусла», в ній є «щось від якоїсь особливої «амазонської» ніжності — ніжності жінки-войовниці, коли вона відкладає стріли й лук і віддається пестощам мрій, ще не стративши напруження м’язів».\nХудожня палітра поетеси збагачується, про це свідчать назви розділів, її поетичних збірок, а саме: «Печерні рисунки», «Княжа емаль», «Волинська майоліка», а відтак, уже в пізніші часи,— «Веселка». Повне видання творів поетеси вийшло в Торонто 1983 року.\nПоезія Н. Лівицької-Холодної постає в еротичному вияві, через витончену, внутрішньо складну, але зовні прозору образну структуру. В її віршах не знайдемо ні традиційних персонажів слов’янської міфології, як у О. Лятуринської, ні героїки походів княжої дружини, ні насичення пейзажу язичницькою символікою. Лірична героїня Н. Лівицької-Холодної відчуває в собі темний голос крові й уявляє себе то «поганкою з монгольських степів», то бранкою татарина, яка наділена відьомським хистом любовного привороту, що несе з собою смерть, вона мовби посестра гоголівської сотниківни. Однак грань між реальним людським переживанням і художньою містифікацією настільки тонка, що відкривається не кожному навіть досвідченому оку. Тим-то збірка поетеси «Вогонь і попіл», де ці мотиви яскраво втілені, викликала дуже неоднозначну оцінку. Наприклад, поет і критик Л. Мосендз не сприйняв поетичної умовності, «маски» героїні, і його вирок був не те що суворий, а нещадний: «…з цього безрадісного ясира плоскості і виходить душа такою маленькою, з обтятими крилами.\nі душа моя, мов старчиха,\nЖорстокий самосуд, але справедливий… Однак чи треба в тридцятих роках двадцятого віку цю збірку видавати? Кликати на той пропащий шлях! Не «старчихи», але «крилаті» по нім простуватимуть». Які знайомі інтонації! Хто тільки не кликав поезію на поміч і хто тільки не відбирав у неї право залишатися собою! Не дивно, що така поезія в 30-х роках ХХ ст. не могла бути сприйнятою ні по той, ні по цей бік Збруча. Та й чи тільки в 30-х.\nН. Лівицька-Холодна і своєю біографією, і поглядами була подібна до інших своїх ровесників із «Празької школи». Дочка визначного політичного діяча Української Народної Республіки Андрія Лівицького (деякий час був міністром УНР), вона виїхала на Захід, не встигнувши навіть закінчити гімназії, і середню освіту здобула вже в Подєбрадах, відтак вивчала романістику в Карловому університеті в Празі, а після переїзду до Варшави там закінчувала університетські студії. Після Другої світової війни переїхала до США.\nЯк митець вона не піддавалася спокусі прямолінійної політичної риторики, прагнула зберегти право на творчу й людську індивідуальність, повноту емоцій з погляду жінки. Це не завжди знаходило прихильність і розуміння у той складний, до краю заідеологізований час.\nТож не дивно, що тільки значно пізніше збірка «Вогонь і попіл» була оцінена як неординарне художнє явище, що виникло на перехресті літературних впливів і взаємозв’язків. Б. Рубчак у статті «Серце надвоє роздерте», передмові до книжки вибраного поетеси «Поезії старі й нові», тлумачив еротизм лірики Н. Лівицької-Холодної як явище, породжене літературною традицією, явище, в якому перехрещуються національне джерело і впливи європейської поезії.\n(З «Історії української літератури ХХ ст.»)\nЄвген Филимонович Маланюк народився 20 січня 1897 року в Ново-Архангельську на Херсонщині в сім’ї українських інтелігентів. Спочатку він навчався в реальній школі в Єлисаветграді, а потім — у Петербурзькому політехнічному інституті. У 1914 році юнак подав документи до Київської військової школи, яку закінчив, отримавши звання офіцера, і став начальником кулеметної команди 2-го Туркестанського стрілецького полку на Південно-Західному фронті.\n1917 року він перейшов у розпорядження полковника Мішковського, котрий під час встановлення гетьманської влади в Україні став керівником оперативного відділу Генерального штабу (побачене в цей час потім відбивалось і на творчості Є. Маланюка).\nУ 1920 році разом з Армією УНР (Української Народної Республіки) Є. Маланюк емігрував, спочатку жив у Каліші в таборі для інтернованих українських частин. 1922 року він разом з Ю. Дараганом заснував журнал «Веселка». Наступного року закінчив Подєбрадську академію в Чехословаччині, отримав диплом інженера, працював за фахом у Польщі. 1925 року в Подєбрадах вийшла поетична збірка Є. Маланюка «Стилет і стилос», 1926-го в Гамбурзі — книжка «Гербарій». 1929 року Є. Маланюк очолив у Варшаві літературне угруповання «Танк».\nУ 1951-1966 роках вийшли такі його твори: збірки «Влада» (Філадельфія, 1951); «Поезії в одному томі» (Нью-Йорк, 1954); «Остання весна» (Нью-Йорк, 1959); «Серпень» (Нью-Йорк, 1964); поема «П’ята симфонія» (Нью-Йорк, 1953), два томи есеїстки «Книги спостережень» (Торонто, 1962. Т. 1; Торонто, 1966. Т. 2).\nУ лютому 1993 року відзначалося 25-річчя від дня смерті Є. Маланюка. Тоді думалося, що мине ще зовсім небагато часу — і вже не треба буде коло цього імені давати ніяких означень: видатний, великий, геніальний — просто вимовлятимемо два слова: Євген Маланюк. Як Тарас Шевченко, Іван Франко, Леся Українка. Це його високе товариство, це його кревні.\nІз відпущеного Богом 71 року Є. Маланюк прожив на чужині 50. Там і вмер. Але невтолима любов до батьківщини сотворила чудо: його душа ніколи не розлучалася з отчою землею й вилилася в таке жагуче, могутнє мистецьке слово, рівного якому годі знайти в нашій літературі XX ст.\nВін був із тих, хто поєднав чин і слово. Як воїн армії УНР боровся з більшовицькими ордами, що напали на Українську Народну Республіку, як митець продовжив боротьбу за незалежність України в період еміграції. Мабуть, ніхто з українських поетів після Т. Шевченка так гостро не виповів пекучий біль і тугу за втраченою державністю, так суворо не «вчиняв бичем» свій народ за малоросійську кволість і брак твердої волі в національно-визвольних змаганнях, як Є. Маланюк.\nЩе в молоді роки Є. Маланюк вичерпно точно визначив свою політичну й людську позицію: «Я волю полюбив державну». Вона й стала йому провідною зіркою, що осявала життєву й творчу путь поета до кінця його днів.\nНам, хто дожив до омріяного і вистражданого поетом дня незалежності України, треба затямити просту й геніальну формулу патріотизму, яку вивів Є. Маланюк,— зрозуміти:\nПоет це завжди знав. У 1920 році він пішов з України переможеним, повернувся — переможцем. Бо був вірним сином своєї Матері-Землі.\n…Так, Є. Маланюк повернувся. Його творчість вивчається в школі, в гуманітарних вузах. Ім’я поета надано вулицям наших міст і сіл. Але, хоч як прикро, він і досі не став тим, ким мав і має стати: нашим прапором і нашим духовним поводирем у побудові незалежної Української держави.\nМи так і не перейнялися його полум’яним пафосом: «Я волю полюбив державну…»\nЯкось так вийшло, що це ім’я, це вулканне серце ніби тихенько «приватизували»: у шкільній програмі поставили поруч з тими, хто в радянські часи ганьбив його й вимагав кари на поетову голову, заробляючи на цьому гидотному колінкуванні перед владою політичний капітал, вулиця, що носить ім’я Є. Маланюка, може з доброго дива сусідити з вулицею якогось більшовицького душогуба,— одне слово, «приватизатори» були недуже перебірливі, вони так і Україну ладні прибрати до рук і з молотка пустити.\nОтож Є. Маланюк повернувся додому, але ще не посів належного йому місця в наших неприкаяних душах, особливо в душах тих, хто забув, якого вони роду-племені.\n(За А. Шевченком)\nЗмалюйте «психологічний портрет» Є. Маланюка, виділивши, на ваш погляд, головні його риси.\n— Значення української еміграційної літератури, на мій погляд, полягає в тому…\n— Найбільше мене вразила постать…\n— Переваги творення літератури за кордоном в тому.., а недоліки. (Могли вільно висловлювати критичні думки, але не завжди володіли реальною ситуацією на Батьківщині.)\nВміти розповідати про українську літературу за кордоном, «Празьку школу» поезії та її представників, Є. Маланюка.


В статистиці без змін | Офіційний сайт ФК "Зірка" Кропивницький\nВ статистиці без змін\nНеділя, 10 вересня 2017, 21:21\nДо того ж, одесити грали у Кропивницькому значно оновленим складом, який, нещодавно призначений головний тренер «моряків», Олег Дулуб повністю зібрав, практично за три дні, до протиборства із «Зіркою». І ось так вийшло, що гості фактично з «корабля на бал» – прийшли, побачили, і, на превеликий жаль для нас, перемогли.\nАле перейдемо до гри, яку важко було б назвати цікавою та змістовною. У стартовому складі господарів поля відзначаємо дебют в основі іспанського опорного півзахисника Марка Кастельса. У центр захисту повернувся Дмитро Фатєєв, а ось Максим Ковальов, доволі несподівано, залишився в запасі. На решті позицій – без особливих сюрпризів – усі очікувані виконавці. А ось на лаві запасних у цьому матчі був новачок, вихованець «Металіста» Назар Маліновський, якого підписали в останній день трансферного вікна й котрий уже встиг учора відіграти один тайм у складі «Зірки» U-21. Включили до заявки на цей матч наші тренери і бразильця Бруно.\nРозпочалося протиборство перспективною атакою підопічних Романа Монарьова. Щоправда, з вигідної позиції Олексій Чичиков пробити не зумів, бо в останній момент на заваді став захисник суперників. Згодом, після розіграшу штрафного між Максим Драченком та Іваном Цюпою, останній виконав навісну подачу до штрафного майданчика. Там Ішем Ель Амдауї спробував завдати удар, але, перебуваючи серед великої кількості оборонців одеситів, зробити це якісно французу не вдалося.\nХоча господарі поля володіли територіальною та ігровою перевагою, але діяли в нападі настільки передбачено та монотонно, що навіть захисникам-новачкам одеситів не складало труднощів спокійно руйнувати всі наміри конкурентів. Тут потрібно було лише побачити гренадерську захисну лінію «Чорноморця», щоб зрозуміти, що банальними навісними передачами її не переграєш. Господарі поля намагалися доставити м’яч до штрафного майданчика, де до нього, звісно, висунутому на вістря невисокому Прядуну та й Ель Амдауї, дістатися було майже неможливо. Кропивничани, на жаль, дуже часто робили неточні передачі. Особливо відзначалися такими неконструктивними діями Цюпа та Качараба, які за кількістю браку в цьому протистоянні, мабуть що, були лідерами. Але помилки були не тільки при грі в атаці. Найбільш небезпечний момент 23-й хвилині біля своїх воріт створив той-таки Качараба, на підступах до власної штрафної, віддав поперечну передачу точно на Олексія Хобленка. Тож форвард одеситів отримав можливість вийти практично сам на сам з «екс-моряком» Євгеном Пастом. На щастя, наш голкіпер цей синдром помилок не підхопив і парирував небезпечний удар у дальній кут. Відповіла ж «Зірка» кількома стандартами біля воріт «Чорноморця», які створили певну гостроту в штрафному майданчику опонентів, але не більше – акцентованого удару по воротах не відбулося.\nНе вдалося «зірковим» провести перспективний контрвипад після кутового від одеситів. Максим Прядун, який цього разу частіше «губився» на полі, ніж був на видноті, на м’яч не пішов, а просто очікував коли той прилетить йому до ніг. Тож захисникові не склало проблем випередити нашого форварда. А далі сталося те, чого ніхто з уболівальників «Зірки» не очікував. Адже до 36-ї хвилини, окрім «подарунка» від Качараби, гості нічого біля наших воріт не тільки не створили, але й особливо не намагалися. Тож, схоже, й захисники кропивничан не очікували, що на націлену передачу в штрафну від Політила, хтось із суперників відгукнеться. Але Денис Васін, якого сміливо можна називати фахівцем по «Зірці», адже в минулому чемпіонаті він нам двічі забивав у складі «Сталі», вирішив дограти епізод. У підсумку, м’яч таки дійшов до капітана «Чорноморця», який, перебуваючи на самоті, влучно пробив головою. Євген Паст врятувати свою команду не зміг – 0:1.\nЗрозуміло, що господарі поля активізувалися й навіть мали непогану можливість відігратися. На жаль, Дмитро Фатєєв, після кутового, пробив вище поперечини. Згодом увірвався до штрафного майданчика Ігор Загальський. Та в цьому моменті наш хавбек, отримавши несильний удар по ногах, інстинктивно продовжив рух, й виконав неточну передачу від лінії поля. А можна було розраховувати тут і на пенальті. Але, момент був заграний, а іншої небезпеки воротам одеситів «Зірка» не створила. Тож, перший тайм «Зірка» мінімально програла. А тому тренерському штабу кропивничан потрібно було в перерві щось змінювати, вносити якісь корективи, аби виправляти ситуацію.\nТож, аби додати швидкості на лівому фланзі та активізувати атакувальні дії, Роман Монарьов випустив на поле Бруно, котрий замінив Дмитра Фатєєва. Для бразильця це був дебют у футболці першої команди «Зірки». А після заміни Олексій Чичиков відійшов справа трохи глибше, але, діючи фактично на позиції захисника, досвідчений футболіст встигав підключатися до атак, подаючи приклад своїм молодим партнерам. На жаль, зусиль Олексія та капітана – Максима Драченка, який також відпрацьовував за себе та деяких партнерів, виявилося недостатньо, навіть для того, щоби здобути нічию.\nА практично одразу після перерви Євген Паст упорався з дальнім ударом у ближній кут від Євгенія Зубейка. У «Зірки» ж, як і раніше, ніяк не складалася гра в атаці. Хоча тут потрібно відзначити те, що Бруно доволі вдало увійшов у гру, загострював ситуацію та заробив пару перспективних штрафних. Та все ж, за відсутності травмованого Павла Полегенька, не вистачало належної активності на правому фланзі, а на протилежній бровці продовжував помилятись Іван Цюпа, який зводив нанівець перспективні продовження атак. Що ж до наших дій у середині поля, то Марк Кастельс відзначився декількома класними закиданнями на фланги, хоча, здалося, що іспанець трохи не допрацьовував у відборі. Із плином часу, коли суперники вже втомилися постійно захищатися, в господарів таки почали виникати моменти. Спочатку Бруно вдало скинув під удар Кастельсу, але Гутар із «пострілом» метрів із 17-ти впорався.\nМабуть, найкращою можливістю для того, щоб відігратися, був потужний удар у ближній кут, із меж штрафного, Олексія Чичикова, після скидки головою Ель Амдауї. На жаль для нас, голкіпер «моряків» Аляксандр Гутар відбив цей «постріл», а другим дотиком перевів м’яч на кутовий. Корнер же нічого корисного знову не дав, адже був зафіксований фол в атаці.\nУ заключній десятихвилинці кропивничани більше часу володіли м’ячем, але цей контроль був більше на своїй половині поля, але й тут наші гравці іноді виконували неточні передачі. Та все ж, шанси уникнути болючою поразки, господарі поля мали. Майже з кута штрафної намагався закрутити м’яч у ворота Бруно, але удар був по центру й Аляксандр Гутар виявився на місті. А остаточно фортуна відвернулася від «Зірки» вже в компенсований час, коли здалеку пробив Ігор Загальський, але наш хавбек, на жаль, поцілив у стійку.\nСподіваємося, що тренерський штаб проаналізує причини цієї поразки й у наступних поєдинках ми побачимо звичну «Зірку»: організовану, гранично зібрану та налаштовану на переможний результат. І, на жаль, не вдалося змінити статистику ігор в чемпіонатах України, де перевага «Чорноморця» стала ще відчутнішою: «Зірка» має 1 перемогу в 19 іграх…\n«Зірка» (Кропивницький) – «Чорноморець» (Одеса) – 0:1(0:1).\n10 вересня 2017 року (неділя). Початок о 14:00. Кропивницький. Стадіон «Зірка». 2454 глядача. + 26 С. Чемпіонат УПЛ, 1 коло, 8 тур.\nАсистенти арбітра: Шудрік Денис (Сімферополь), Курбанов Заур (Херсон).\nДелегат ФФУ: Тіпанов Владислав (Київ).\n«Зірка»: 44. Паст Євген, 4. Качараба Тарас, 6. Кастельс Ортега Марк (22. Гедж Арно, 65), 7. Драченко Максим, 11. Ель АмдауїІшем, 20. Фатєєв Дмитро (17. Вієйра де Соуза Бруно, 46), 21. Загальський Ігор, 29. Прядун Максим, 45. Пепе Сесе-Франк, 77. Чичиков Олексій (28. Панфілов Вячеслав, 84), 93. Цюпа Іван. Запасні: 41. Льопка Роман, 9. Маліновський Назар, 10. Фаворов Артем, 55. Ковальов Максим. Головний тренер: Монарьов Роман.\n«Чорноморець»: 1. Гутар Аляксандр, 2. Ваг Мамаду, 4. Н’Діайе Алассан, 5. Жуніч Івіца, 6. Ковалець Кирило (7. Мусолітін Микола, 46), 9. Хобленко Олексій (75. Третьяков Максим, 79), 17. Татарков Микита, 21. Бамба Н’Ганон Фуссені, 42. Зубейко Євгеній, 77. Васін Денис (к/к) (10. Каверін Віталій, 86), 89. Політило Сергій. Запасні: 30. Смородін Сергій, 20. Машнін Олександр, 40. Веремєєв Владислав, 69. Антонов Олексій. Головний тренер: Дулуб Олег.\nГол: 0:1, Васін Денис (36).\nПопередження: Драченко Максим (23), Бамба Н’Ганон Фуссені (44), Пепе Сесе-Франк (54), Хобленко Олексій (60), Жуніч Івіца (63), Цюпа Іван (69), Зубейко Євгеній (87)


Уґо Чавес хоче стати президентом без обмежень | Новини на Gazeta.ua\nУґо Чавес хоче стати президентом без обмежень\n"Так реформі, що приведе до соціалізму XXI століття" — з такими плакатами та червоними прапорами стояли минулої середи прихильники президента Венесуели Уґо Чавеса перед приміщенням Національної Асамблеї, законодавчого органу країни.\nТого дня проходило засідання, на якому 53-річний Чавес пропонував змінити деякі положення Конституції 1999 року. Говорив, зокрема, що президентський термін слід продовжити з шести до семи років та скасувати обмеження в кількості переобрань на посаду. За чинною Конституцією, одна особа може бути главою держави не більш ніж два строки.\nЩе раніше, в січні цього року, президент дозволив собі самостійно приймати рішення, які стають законами. Національна Асамблея прийняла закон, який на 18 місяців увів у країні пряме президентське правління.\nНині Чавес планує дозволити націоналізувати приватні підприємства до того, як суд прийме відповідне рішення. Також максимально посилити контроль держави за Національним банком. Це дасть доступ до мільярдів доларів закордонних клієнтів. Окрім того, пропонує створити нову кооперативну форму власності, новий підрозділ у війську та зменшити робочий день до 6 год.\nУсі пропозиції Уґо Чавеса Національна Асамблея мала опрацювати протягом місяця. Чи приймати їх, громадяни вирішать на референдумі.\nЗахідні критики президента Венесуели кажуть, що він створює собі можливість залишатися при владі все життя, як його друг, президент Куби Фідель Кастро.\nЧавес заперечує всі звинувачення. Він стверджує, що за роки його президентства країна зробила великий поступ у розвитку демократії. Підкреслює, що народ добровільно переобрав його на другий строк.\nЗараз ви читаєте новину «Уґо Чавес хоче стати президентом без обмежень». Вас також можуть зацікавити свіжі новини України та світу на Gazeta.ua


Американський розробник технології блокування сайтів розірвав контракт із Білоруссю | Mind.ua\nАмериканський розробник технології блокування сайтів розірвав контракт із Білоруссю\nТехнологія може бути причетною до порушення прав людини, вважають у компанії\nАмериканська компанія Sandvine розірвала ліцензійну угоду з владою Білорусі, звинувативши її у використанні технології компанії для порушення прав людини. Продукція Sandvine імовірно використовувалася для обмеження доступу до тисяч сайтів під час протестів, повідомляє The Bell.\nУ технологію Sandvine для фільтрації інтернет-трафіку був доданий користувацький код, який перешкоджав вільному потоку інформації під час протестів, йдеться в заяві компанії, яку наводить Bloomberg. Через це був обмежений доступ до безлічі сайтів і додатків, включаючи Google, YouTube, соцмережі, месенджери, новинні ресурси.\nSandvine вважає це порушенням прав людини.\nПісля розірвання угоди продукція американської компанії продовжить працювати в Білорусії, але технологія припинить оновлюватися. Крім того, білоруські фахівці не зможуть отримувати технічну підтримку в разі неполадок. Устаткування працюватиме, поки не зламається, пояснив один зі співробітників Sandvine.\nЗа даними Bloomberg, компанія продемонструвала свою технологію владі Білорусі в травні, після чого поставила обладнання через російського системного інтегратора Jet Infosystems. Устаткування було встановлено в Національному центрі обміну трафіком у Мінську.\nЯк повідомлялося, Лукашенко запросив російських пропагандистів висвітлювати протести в Білорусі, зокрема, там буде працювати авторка фейку про «розіп'ятого хлопчика».


Часть комунальных тарифов оказалась недействительна\nЖурналістські розслідування » Суспільство » Часть комунальных тарифов оказалась недействительна\nП'ятниця: 15 кві 2011 |Суспільство| Фото: unian.net | За матеріалами:Mobus.com|Друкувати Tweet\nЧастина тарифів на житлово-комунальні послуги, за якими платять кияни, не зареєстровані у Міністерстві юстиції. Але від цього вони не втратили легітимності, кажуть депутати столичної ради.\nРозцінки підвищили на третину з 1-го лютого. Однак розпорядження Київради до Міністерства юстиції не надходило, тож ці тарифи не дійсні, кажуть в опозиції. Минулорічне підвищення оскаржували у суді, але безрезультатно. Апеляційна інстанція відмовила, бо те, що не набрало чинності, вони скасувати не можуть. Виявилося, що тодішні ціни теж не зафіксували. Депутати від коаліції кажуть, що нинішні - легітимні, а реєструвати їх і не треба.\n"На сьогоднішній день частина тарифів пройшла реєстрацію, бо вони загальнонаціональні, частина тарифів, які є місцевими, можливо, вони не потребують реєстрації Мінюсту", - заявив Олексій Омельяненко, депутат Київради.


“Ода до радості” прозвучить одночасно у шести найбільших аеропортах України | Офіційна сторінка Кам'янка-Бузької районної державної адміністрації\nГоловна » Новини » Новини ОДА » “Ода до радості” прозвучить одночасно у шести найбільших аеропортах України\n«Ода до радості» є офіційним гімном Євросоюзу; це твір, який звеличує єдність усіх людей, закликає до загального примирення та верховенства права і говорить про важливість стійкості у важкі часи. Послухати виконання “Оди” може будь-хто бажаючий: акція буде відкритою; єдине, що потрібно зробити глядачеві, — приїхати в аеропорт у визначений час.\n«Оду до радості» виконають:\nХарків, Міжнародний аеропорт “Харків”, міжнародний термінал — Симфонічний оркестр та хор Харківського Національного театру опери та балету ім. Лисенка; диригент — заслужений діяч мистецтв України Віталій Куценко.\nОдеса, Міжнародний аеропорт “Одеса” — Оркестр Одеського національного академічного театру опери та балету. Диригент Ігор Чернецький. Хор Одеського національного академічного театру опери та балету. Хормейстер — головний хормейстер ОНАТОБ, заслужений діяч мистецтв України Леонід Бутенко.\nЧас початку акції наразі уточнюється. Запланований час початку — 13:00, але можливі зміни, просимо стежити за анонсом. Список міст може бути доповнено


Екологи розкритикували Amazon за пластикові конверти для посилок\nAmazon зазнала критики у Великій Британії через нову пластикову упаковку посилок\n17:11, 20 серпня 2019\nЕкологи у Великій Британії розкритикували найбільшого в світі інтернет-рітейлера — компанію Amazon — за використання пластикових конвертів для доставки дрібних посилок, пише The Guardian.\nРаніше компанія представила нові види упаковок, серед яких виявилися і зазначені конверти. На думку користувачів, таким чином компанія хоче заощадити місце у вантажному транспорті, щоб перевозити більше посилок.\nЗазначають, що Amazon надсилає від 4 до 5 млрд посилок щороку по всьому світу. Раніше американські ЗМІ розповіли про те, як нові конверти Amazon засмічують американські центри з переробки, оскільки споживачі помилково кидають їх у сміттєві баки.\nУ самій Amazon виданню заявили, що місія компанії — забезпечити найкраще обслуговування клієнтів. «Ми працюємо з виробниками в усьому світі, щоб постійно покращувати дизайн та запроваджувати нову, стійку упаковку, яка радує клієнтів, переробляє відходи і гарантує, що товари доставляються цілими та неушкодженими». Також в Amazon заявили, що вислухали скарги клієнтів на нову упаковку.\nРаніше екологи зафіксували, що восьмимісячний дюгонь помер від проковтування пластикових відходів і шоку.\nУ снігах Арктики знайшли сліди пластикового забруднення. Арктика зазвичай сприймається як остання незаймана територія на планеті, проте результати роботи науковців свідчать про наявність пластикового забруднення снігу та вод Північного Льодовитого океану.\nІндонезія повернула Франції та Гонконгу сім контейнерів зі сміттям, яке ті раніше ввезли в країну. У контейнерах були відходи, що містять пластик і токсичні речовини.