Незвичайні пригоди в лісовій школі - Полиця 4. Казки\nПолиця 4. Казки\nЯкий знайомить читачів із героями казки та з лісовою школою. Бурмило Михайлович перевіряє здібності\nЖив на світі їжачок Колько Колючка. І жив на світі зайчик Кося Вухань. Гарні були хлопці, але боягузи страшенні. Всього на світі боялися. Боялися темряви і боялися сонця. Боялися блискавки і боялися грому. Боялися вітру й боялися дощу. Навіть тіні власної боялися.\nЯкось ясного сонячного ранку зустрілися біля перелазу мама-зайчиха з мамою-іжачихою.\n— Привіт, тітонько Вухань, — сказала мама-їжачиха. — Ви чули новину? На Великій Галявині відкривається спеціалізована лісова музична школа з ведмежою мовою викладання. Борсучиха вже записала туди свого Борю.\n— Ах, що ви кажете, кумасю Колючко! — сплеснула мама-зайчиха лапами. — Спеціалізована музична школа? Та ще з ведмежою мовою викладання? Побіжу чоловікові скажу.\n— Гм, — сказал він, почувши новину. — Спеціалізована музична школа? З ведмежою мовою викладання? Це інтересно. Треба й нашого страхополоха записати. Може, хоч школа допоможе його у звірі вивести. А то ж він тіні власної боїться.\nЗайченя Кося, що тремтіло тут же біля ґанку, все чуло, здригнулося й заскиглило:\n—; Ой!.. Я не хочу-у!.. Я боюсь...\n— Ну що ти, синку, — лагідно сказала мама-зайчиха. — Усі дітки ходитимуть. Не бійся.\nЗаписував у школу сам директор Бурмило Михайлович Ведмідь. Він сидів за березовим столом і суворо позирав на майбутніх учнів крізь великі окуляри.\n— Вухань! — знову сказала мама-зай-чиха.\n— Я вас, мамо, не питаю! — сердито обернувся до неї директор. — Хай сам скаже. Він що у вас — глухий? А ще хоче в музичну школу?\n— Він... він у мене... дуже скромний, — мама-зайчиха підштовхнула сина. — Ну, кажи, Косю, кажи!..\n— Гм... — насупився Бурмило Михайлович. — Гм... Скромний!.. Ну, добре, перевіримо його здібності до ведмежої мови. А скажи-но, Вуханю, «р-р-р» по-ведмежому.\n— Ну! — нетерпляче сказав директор. Кося розтулив рота, але з того рота не вилетіло ані звуку.\n— Ой, вибачте, — забідкалась мама-зайчиха. — Він у мене такий вразливий, такий вразливий...\n— Розумію, — лагідно сказав директор Ведмідь. — Але й ви зрозумійте: в нас школа не звичайна, а спеціалізована. З ведмежою мовою викладання. Вчителі — зі столичного зоопарку. У нас вимоги.\n— Він буде вчитися. Я вас запевняю. Це він від незвички. Він буде гарно вчитися. От побачите...\nПерший урок. Пантера Ягуарівна. «Хіба можна таке вухо не вкусити!» «У-у, зрадник!»\nВони скупчилися перед ґанком, попідбирали хвости (в кого вони були) й чекали появи директора.\nКося Вухань стояв поряд із Кольком Колючкою і так голосно цокотів зубами, що Колько раптом повернувся і злякано спитав:\n— 3-зуби, — затинаючись, чесно признався зайчик.\n— Б-боюсь, — зізнався Кося.\nІ такий він раптом став Косі дорогий, цей їжачок Колько, що Кося обняв би його зараз (якби не оті колючки!).\nНарешті на ґанок вийшов директор Бурмило Михайлович Ведмідь. За ним вчителі — пантера, жирафа, лисиця, слон, мавпа та бегемот.\n— Здрастуйте, діти! — урочисто сказав Ведмідь. — Вітаю вас із початком навчального року в нашій школі. Дозвольте представити вам ваших учителів. От! Будь ласка! Класним керівником у вас буде Пантера Ягуарівна. Вона викладатиме лісову математику. Лісознавство викладатиме Лисавета Патрикіївна. Лісторію, тобто лісову історію, — Мамонт Африканович. Лісографію, тобто лісову географію, — Жирафа Жирафівна. Фізкультуру — Макак Макакович. Спеціальний музичний предмет сольфеджіо — Бегемот Гіпопотамович. А ведмежу мову викладатиму я сам... Сподіваюсь, що всі ви будете вчитися старанно і сумлінно, не завдаватимете клопоту вчителям, і мені не доведеться викликати в школу ваших батьків... А тепер — у клас! Починаються уроки.\nБурмило Михайлович закалатав у великий лісовий дзвоник. На першому уроці Пантера Ягуарівна знайомилася з класом. Крім зайчика Косі Вуханя та їжачка Колька Колючки в класі були: з хлопчиків — лисеня Рудик Лисовенко, ведмежа Михайлик Ведмеденко, вовченя Вовчик Вовченко і борсученя Боря Сук; із дівчаток — рисеня Раїска Мняу, лісове козеня Зіна Бебешко, лосеня Соня Лось та білченя Вірочка Вивірчук.\nКося Вухань, звичайно, сів за одну парту з Кольком Колючкою. Але де ви бачили, щоб у першому класі вас одразу посадили з ким ви хочете? Познайомившись з усіма, Пантера Ягуарівна почала всіх пересаджувати... Косю Вуханя посадили з Вовчиком Вовченком, а Колька Колючку — з Раїскою Мняу.\nНе минуло й п'яти хвилин, як Вовчик Вовченко вкусив Косю за вухо.\n— Чого це б-боягуз?.. — почервонів Кося. — Я просто... просто собі заєць.\n— А от і не просто! Заєць — значить, боягуз. Усі зайці — боягузи і ябеди. От я знаю, ти зараз піднімеш лапу і скажеш Пантері, що я тебе за вухо вкусив. Скажеш!\n— Вухань і Вовченко! Ви чого розмовляєте на уроці? На уроках розмовляти не можна. Ану піднімися, Вуханю, і розкажи всьому класу, про що це ви говорили.\n— А... а він укусив мене за вухо.\n— Не знаю, — знизав Вовчик плечима. — Я його сам питав. А він каже: «Просто так. Захотілося — і вкусив». Я йому кажу: «Не можна кусатися на уроках». А він: «Мовчи, — каже, — бо ще за носа вкушу. І скажу, що не я тебе, а ти мене вкусив». От.\n— Це правда? — звернулася Пантера Ягуарівна до зайчика.\n— Це... це в-він мене вкусив, — ледве стримуючи сльози, вимовив Кося, вражений Вовчиковою підступністю.\n— От бачите! Що я казав! — вигукнув Вовчик. У класі засміялися.\n— Ну, гаразд! Сідайте! І поводьтеся так, як належить учням спеціалізованої лісової школи, — суворо сказала Пантера Ягуарівна.\nНа перерві їжачок підбіг до похнюпленого зайчика.\n— Що? Що там у вас трапилося?\n— Та от... укусив мене... Ще й ославив на цілий клас. От! — Кося показав сліди Вовчикових зубів на своєму вусі й схлипнув. — Як я тепер із ним сидітиму? От горе!..\nІ такий розпач, такий відчай був у зайчиковому голосі, що в їжачка аж сльози на очі навернулися.\n— От же ж хуліган Вовчик! Ну не плач, не плач, Косю! Треба зробити так, щоб нас знову з тобою разом посадили.\n— Я зроблю. От побачиш.\nЩойно почався наступний урок, як Раїска Мняу, що сиділа поряд з їжачком, підняла вгору лапу.\n— Пантеро Ягуарівно! Скажіть йому! Він колеться.\n— Колючко! Ти чого колешся?\n— Я ненавмисне. Я більше не буду.\nТа минуло кілька хвилин, і Раїска знову піднесла лапу:\n— Пантеро Ягуарівно! Він знову колеться!\n— Колючко! Припини негайно! — суворо сказала Пантера Ягуарівна.\n— Я ж ненавмисне. Ненавмисне я.\nМинуло ще кілька хвилин, і рисеня вискочило з-за парти:\n— Пантеро Ягуарівно! Я не буду з ним сидіти! Він весь час колеться.\n— Колючко! Ти що собі дозволяєш!\n— Ну, хіба я винен, що в мене... що в мене голочки?.. Хіба я винен? — жалібно шморгнув носом їжачок.\n— Пантеро Ягуарівно! Пересадіть мене! Будь ласка, пересадіть! Я не можу з ним сидіти, — за гундосила Раїска Мняу.\n— Що ж робити? — замислилась класна керівничка. — Всі парти зайняті, і ніхто ж, мабуть, не захоче пересідати...\n— Мене! Мене пересадіть до Колючки! — підскочив із витягнутою лапою Кося. — Я голочок не боюсь.\n— Ну що ж! Для дисципліни це буде навіть корисно. І ви з Вовченком перестанете розмовляти. І взагалі... Пересідайте!\n— У-у, зрадник! Тепер через тебе я із спідницею сидітиму, — просичав Вовчик Вовченко, коли Кося Вухань забирав з парти свої речі.\nТа зраділий зайчик тільки пхикнув у відповідь...\nСтраждання Косі Вуханя. Вовчик Вовченко розперізується. Клятва друзів\nПроте Кося Вухань радів передчасно. Тільки-но Раїска Мняу сіла біля Вовчика, як він і її вкусив за вухо. Але рисеня саме було з хижацького роду. Недовго думаючи, воно так дряпонуло кігтями Вовчика по носі, що той аж завищав. І всю велику перерву зализував ніс. Більше він Раїску не чіпав. А увесь свій гнів переніс на Косю, наче то зайчик його подряпав.\nВідтоді Вовчик не давав Косі проходу. Він підстерігав його всюди, де тільки міг, — на перервах, перед уроками, після уроків, — ганявся за ним, кусав його за вуха, за хвостик, і тільки швидкі ноги рятували зайчика. Дома Кося вмивався сльозами.\n— Не піду-у я більше у школу-у! Не піду-у! — ридав він, трагічно мотаючи головою. — Не треба мені того сольфеджі-о-о-о! Не треба мені ведмежої мо-о-о-ви! Не піду-у! Не піду-у-у!..\n— Та що ти, синку! Що ти кажеш! — вигукувала мама-зайчиха. — Це ж така школа! Вчителів запросили із столичного зоопарку! Такі спеціалісти! Усі батьки в захваті. Хочуть просити, щоб відкрили ще й вечірню школу для дорослих. А ти...\nІ правда. На уроках у школі було цікаво. Нічого не скажеш.\nІ викладачка лісознавства Лисавета Патрикіївна добре розказувала, як треба берегти рідний ліс, які в ньому ростуть дерева, рослини, які живуть звірі й пташки, чим вони цікаві...\nІ Жирафа Жирафівна захоплююче розповідала про лісову географію, про північну тайгу, про південні джунглі та інше...\nА коли бували уроки лісової історії, всі просто роти роззявляли, слухаючи оповіді слона Мамонта Африкановича про прадавні доісторичні праліси, де жили різні химерні плазуни і велетенські динозаври, шаблезубі тигри і печерні ведмеді, волохаті носороги і літаючі ящери...\nА музика!.. Всі в лісі просто пока-зилися на тій музиці. У кожній норі, у кожному дуплі, у кожному барлозі тільки і розмов було, що про музику.\n— Ах, ви не знаєте, моє лисеня вже співає — ну просто як соловейко!\n— А ми своїй білочці купили вчора піаніно. Так намучилися! Ледве втягли в дупло.\nТак! Що й казати! Уроки в школі були цікаві. Але що ті уроки, як після них тебе щодня підстерігає десь Вовчик Вовченко, і кусає тебе за хвіст, і зав'язує тобі вуха вузлом на голові, і знущається неймовірно! Гірше за всякого динозавра, хуліган поганий!..\nГеть нездатний до наук, —\nвиспівував він, танцюючи і кривляючись перед борсученям (хоч сам був ледар і двієчник).\nДівчатам він показував язика і ганявся за ними, вигукуючи дражнилки:\nТільки Раїску Мняу він не зачіпав, наче її і не було в класі. А до дирек-торового родича Михайлика Ведмеденка, навпаки, пробував під'їжджати з дружбою. Обіймав його за плечі й казав:\n— Ти, Михайлику, молоток! А вони всі — мурашня. Я їх усіх однією лівою. А за тебе я заступатимусь. Як тебе хто зачепить — скажи тільки мені!\nАле Михайлика й так ніхто не зачіпав. І відмінникові Михайлику не потрібна була дружба розбишаки й двієчника Вовчика. Він і сам міг за себе постояти.\n«Ех! Мені б отакі біцепси!» — зітхав Кося, заздрісно дивлячись на Михайлика. Але де було зайчикові узяти ведмежі біцепси?..\n— І що його робити? Як його далі жити на світі? — скрушно хитав головою Кося. — Хоч лягай і вмирай.\n— Ох-ох-ох... Кепські наші справи, — і собі хитав головою Колько. — Слабаки ми з тобою. Слабаки й боягузи. Горе нам! Кожен може нас покривдити. Кожен може зганьбити...\nА Вовчик розперізувався що не день більше й козакував у класі, як тільки хотів.\n— Слухай, Колько, — сказав якось зайчик їжачкові. — А давай, може, займемося спортом. Га?\nФізкультуру в лісовій школі викладав знаменитий спортсмен, колишній чемпіон лісів і джунглів серед мавп Макак Макакович. Два роки тому він залишив великий спорт і перейшов на тренерську роботу.\n— Та-ак! Значить, хочете займатися спортом?.. Прекрасно! Прекрасно, мої юні друзі! Прекрасно! — Макак Макакович радісно усміхнувся. — Яким видом? Боксом? О! Чудово! Прекрасний вид спорту. Справжній бокс — це мистецтво. Це — краса! Це — музика! Але боксер, товаришочки, передусім мусить бути всебічно розвиненим спортсменом. Ранкову фіззарядку робите?\n— Не... не завжди, — зітхнув Кося.\n— Ага, — опустив очі Колько.\nЧесно кажучи, ранкової фіззарядки вони не робили зовсім. Якось не виходило, не вистачало часу. Поки встанеш, поки вмиєшся, поснідаєш, уже й до школи час.\nМакак Макакович підвів їх до дерева і сказав:\n— Хапайтесь за нижню гілку і підтягайтесь. Побачу, скільки разів зможете підтягтися.\nКося й Колько вхопилися передніми лапами за гілку і... повисли, звиваючись черв'яками. Хоч як вони кректали, хоч як старалися — жодного разу підтягтися так і не змогли.\n— Так... — сказав Макак Мака-кович. — Фізична підготовочка, самі бачите, кепська... Негодященська підготовочка. М'язи у вас, бачте, як у слимаків. Кисіль, а не м'язи. Значить, так... Поки фіззарядочку регулярно щодня не робитимете, до мене й не підходьте. А взагалі я б вам радив записатися не в секцію боксу, а в секцію художньої гімнастики. Більше вам підходить.\n«Ага! — подумав Кося. — Вовчик мені буде вуха вузлом зав'язувати, а я йому в цей час показуватиму вправи з художньої гімнастики! Ні!»\n— Ех, — тяжко зітхнув Кося, виходячи із спортзалу. — Видно не судилося нам стати спортсменами!\n— О! Видно, ніколи нам не покарати хулігана Вовчика. Ех!\n— Слухай, — сказав Колько. — А може, справді, давай спробуємо регулярно робити фіззарядку.\n— Я не знаю... — здвигнув Кося плечима. — Може, давай...\n— Тільки не просто так, а всерйоз. Щодня, обов'язково, хоч там що. І будемо заодно гартувати волю, виявляти характер. Давай поклянемось, що із завтрашнього ранку і почнемо.\n— Клянусь вухами! — урочисто сказав Кося.\n— Клянусь голочками! — урочисто сказав Колько.\nЗарядка в лісі. «Ой, де портфель?» «Ми ж поклялися виявляти характер!» «Я — ведмідь, ти — ведмідь, він — ведмідь...»\nУночі Косі Вуханю наснився сон.\nНіби йде він лісом. А назустріч йому — Вовчик Вовченко.\n— Гей, косоокий, дай закурить, — хриплим голосом каже Вовчик.\n— Я не курю. І тобі не раджу. Це шкідливо для здоров'я. Особливо дитячого, — з гідністю відповідає Кося.\n— Що-о?! Ти ще патякаєш! Інфузорія! — визвіряється на нього Вовчик та — клац-клац! — зубами біля самісінького Косиного носа.\n— Ех! — розмахується Кося та тільки — бемц! — Вовчика по зубах. Вовчик — беркиць! — і ногами вкрився. Нокаут!..\nЛежить — очі заплющив, язика висолопив, ледве дише. Тоді одне око розплющив, скривився жалібно:\n— Я більше не бу-у-ду-у!\nПідійшов до нього Кося й каже благородно так:\n— Вставай! Я тобі прощаю. Вставай!\n— Вставай! Вставай, синку, а то в школу запізнишся.\nПрокинувся Кося — а то мама будить. Наснилося! А вставать же ж не хочеться! Ой, не хочеться!\n— Я ще трішечки! Ще трішечки!\nТак же ж солодко спиться вранці! Та ще такий сон!\n— Вставай, Косю! Вставай!\n— Ет! Нічого ви, мамо, не розумієте! Встав зайчик, поплентався напівсонний вмиватися, снідати, одягатися, до школи збиратися.\nНарешті мама портфелика йому в руки — тиць! У щоку — цмок!\n— Біжи, синку!\nВибіг Вухань із дому і — через ліс навпростець до школи.\nІ тут — ой леле! А фіззарядка?!\nТільки ж учора з Кольком Колючкою клялися вухами й голочками робити її щодня обов'язково, хоч би там що.\nІ — на тобі! — першого ж дня забув. Ні! Краще в школу запізнитися, ніж клятву порушити.\nПоставив Кося портфелика під кущем і ну фізичні вправи робити — лапами вимахувати, до землі схилятися, присідати...\n— Раз-два-три-чотири! Раз-два-три-чо-тири!\nЗахопився, аж самому весело стало. Аж співати захотілося.\nВоно й справді непогана річ — ота фіззарядка!\nОстанню вправу зробив, хокнув. О! Тепер і до школи можна.\nОбернувся до куща. Глип! — а портфелика нема! Що таке? Навіть очам не повірив. Щойно ж був під кущем. І раптом зник. Як і не було.\nКинувся Вухань туди-сюди. Кущ оббіг, усе винишпорив. Нема портфелика, та й годі. Мов корова язиком злизала.\nРозгубився зайчик. Озирнувся безпорадно.\n— Гей! Хто там балується? Віддайте! Я ж у школу запізнюся.\nТа мовчить ліс. Не озивається ніхто.\nІ раптом страх, мов холодною ковдрою, огорнув зайчика. І вже за кожним кущем, за кожним деревом хтось лихий ввижається.\nНе витримав Кося та я-ак дремене!\nУроки вже почались. Було тихо й моторошно, як буває завжди, коли прогулюєш урок. Усі отам, за дверима, у класі. А ти один у незвично тихому шкільному коридорі. І тільки десь далеко на сходах лунко брязкотить відром прибиральниця тітонька Бобриха.\nІ така тебе огортає тривожна самотність, наче ти лишився один на цілому світі.\nНі! Подалі від цих порожніх шкільних коридорів!\nКося вислизнув на подвір'я і забився в густі чагарі за спортмайданчиком.\nСидів, зітхав і чекав перерви. Туга й розпач краяли серце.\nНа другому уроці — ведмежа мова. Сам директор Бурмило Михайлович питатиме. А зошит з домашнім завданням у портфелику лишився. Що казати? Чим пояснити? Хто ж тобі повірить, що ти робив фіззарядку не дома, а в лісі, по дорозі до школи. Ніхто не повірить. Тільки сміятимуться. Та й справді — непереконливо...\nА додому без портфелика як вертатися?.. Просто безвихідь якась... Хоч сядь та й плач!..\nНарешті пролунав дзвоник. І враз подвір'я сповнилося галасом і гармидером. Сміх, дзявкіт, вищання...\n— Колько! — стиха гукнув зайчик, коли їжачок проходив повз чагарі.\n— Ой! — стрепенувся Колючка та заліз до Вуханя у чагарі. — Це ти? Що таке? Що сталося?\nРозказав йому Кося про свою біду, про свою пригоду.\n— І що мені тепер робити — просто не знаю... Ні в школу, ні додому.\n— Та ти що! — вигукнув їжачок. — Ходімо зараз же на урок!\n— Без зошита? На ведмежу? Ти що!\n— Ну й що! Я тобі свого дам.\n— А я викручусь. Ти ж знаєш!\nЇжачок Колько Колючка виявився дуже здібний до мов. Усе схоплював на льоту. У нього було тепер таке ведмеже «р-р-р», що йому заздрив навіть Михайлик Ведмеденко. А Бурмило Михайлович ставив їжачкові самі п'ятірки.\n— І ми ж поклялися виявляти характер! Ти що — забув?\n— Тобі легко виявляти характер. У тебе портфель на місці, — зітхнув Кося.\n— Та побігли швидше, а то вже дзвоник!\nКося ще раз зітхнув і поплентався за Кольком у клас.\nБурмило Михайлович одкрив журнал і подивився на клас поверх окулярів:\n— Хто не виконав завдання, піднесіть лапу!\nВсі замерли. Лапу не підніс ніхто.\n— Гаразд. Починаю викликати.\nКося Вухань ліг на парту грудьми й сховався за спину Соні Лось, що сиділа попереду.\n«Ху! — полегшено видихнув Кося. — Пронесло!»\n— А скажи, Вовченко, що було задано на сьогодні.\n— Е-е... на сьогодні було... е-е... задано... було на сьогодні... е-е... — Вовчик енергійно махнув лапою знизу вгору, що означало: «Підказуйте швидше!»\n— Провідміняти «ведмідь», — підказала Зіна Бебешко.\n— Проведмежати... е-е... о-о... ведмінь... — пробурмотів Вовчик.\n— Хе! — скривився Бурмило Михайлович. — Ну, давай, «ведмежай», артист! Тільки не підказуйте! Хай сам «ведмежає».\nВовчик Вовченко безпорадно озирнувся навколо й почав:\n— Ну... ну... я... е-е... я — ведмідь... ти — ведмідь... він — ведмідь... Ми... е-е... ведмеді... ви — ведмеді... вони — ведмеді...\n— Овва! Багато вас, ведмедів, назбиралося, — усміхнувся директор. Клас зареготав.\n— Хе-хе-хе-хе-хе! — й собі дрібно засміявся зайчик. Що й казати — приємно, коли твій ворог пече раків.\n— Ану скажи, Вуханю, як треба.\nОстаннє «хе» застряло у Косі в горлі. Коли тебе отак зненацька викликають, якщо ти навіть і знаєш, все в тебе з голови одразу — фіть! — і нема.\n— Я... е-е... я... е-е... — забелькотів Кося.\n— Ведмідь, ведмедя, ведмедю... — швидко зашепотів, підказуючи, Колько Колючка.\n— Ведмідь... — механічно повторив Кося і замовк, від хвилювання не в змозі більше нічого сказати.\n— Ведмідь, ведмедя, ведмедю... — зататакав, як із кулемета, їжачок.\n— Сідайте всі! — Бурмило Михайлович поправив на носі окуляри і взяв у лапу авторучку. — Значить, так... Вовченко — одиниця! Вухань — одиниця! Колючка — двійка... за підказку... Переходимо до нового матеріалу.\nНевже Бегемот Гіпопотамович?.. Переполох у класі. Пантера Ягуарівна дає Косі й Колькові несподіване доручення\n— Не переживай! Виправимо! Ходімо краще в ліс та пошукаємо гарненько твого портфеля. Може, ти його просто погано шукав.\nСеред усіх вчителів викладач сольфеджіо Бегемот Гіпопотамович був найбільший дивак. Він ніколи не розлучався з мідною трубою, яка називалась красиво і урочисто — тромбон. Вона сяяла і вигравала на сонці так, що було боляче дивитися. Подейкували, що ця труба не мідна, а золота. Її так і називали — золотий тромбон. Коли Бегемот Гіпопотамович грав на золотому тромбоні, всі пташки в лісі припиняли спів і мовчки слухали.\nБегемот Гіпопотамович до нестями любив музику.\nІ, широко роззявляючи свого величезного рота, в якому стирчали тільки два зуби, Бегемот Гіпопотамович заспівав:\n— До! Ре! Мі! Фа! Соль! Ля! Сі!.. — прокашляв і сказав: — 3 оцих семи нот складається вся музика світу. От як вони звучать на тромбоні! — І він заграв на тромбоні, потім знову прокашлявся і сказав: — А от як вони пишуться. — І написав ноти на дошці. — А тепер будемо співати по нотах! — І він заспівав.\nТого, хто співав правильно, Бегемот Гіпопотамович називав «цяця-ляля» і частував цукеркою. Але то було не часто. «Добре знають ноти тільки бегемоти!» — любив повторювати учитель сольфеджіо. У глибині душі він, мабуть, вважав, що по-справжньому розуміти музику може тільки він один. Часто він ходив лісом, замріяний, з квіточкою в зубах, і прислухався до лісових звуків. А потім грав на золотому тромбоні щось невимовно гарне і мелодійне. Або лежав у траві і, наставивши вухо, слухав, як гуде у квітці джміль чи якась інша комаха, й усміхався блаженно, немов слухав симфонію.\nКося Вухань був у Бегемота Гіпо-потамовича «цяця-ляля», а Колько Колючка, на жаль, ні. Кося, як правильно казала мама-зайчиха, мав абсолютний слух і чув за п'ятсот метрів те, чого Колько й за десять метрів не чув. Бегемот Гіпопотамович дуже цінував Косині музичні здібності і казав, що Кося може стати навіть солістом.\nТа підійти і спитати друзі не насмілилися. Розгублені й здивовані, поверталися вони додому.\nТатові й мамі Кося сказав, що портфеля просто загубив. Батьки насварилися, але — робити нічого — придбали нового. І зошити, і підручники теж.\nІ кожен день приносив несподівану новину. Щодня в когось щось пропадало. У Рудика Лисовенка пропав новенький футбольний м'яч. У Зіни Бебешко пропало дзеркальце. У Соні Лось — шовкова хусточка. У Борі Сука — авторучка. У Вірочки Вивірчук — мішечок горішків. У Колька Колючки — альбом для малювання. У Михайлика Ведмеденка — горщик меду. А в Раїски Мняу — перебивні картинки.\n— Чого це ви кривитеся? Чого кривитеся? Га? Як вам не соромно! — з обуренням сказала Пантера Ягуарівна. — Попросили їх провідати хворого товариша, а вони кривляться! Фу! Хіба ж можна бути такими!\nДівчатка теж обурено подивилися на них і теж сказали: «Фу!» Виходу не було.\nЗустріч з татом Вовченком. «Цього він нам не подарує!..» Підслухана розмова. «Який жах!» Треба діяти!\n— Домовились... — зітхнув Кося. — Але як з'їдять нас разом із нашими характерами, кому вони тоді будуть потрібні...\nТато-вовк витрушував на подвір'ї дублянку з овечої шкури.\n— Як поживає наш В-вовчик? — загукав здаля Колько.\n— Як його з-здоров'я? — загукав Кося Вухань.\n— А що йому ррробиться? Добре поживає, ледащо. У школі він.\n— Га... — гакнув Кося.\n— Бе... — бекнув Колько.\nВони йшли лісом, похиливши голови, і спотикалися від горя. Світ їм тьмарився в очах. Якщо без усякої причини Вовчик не давав їм проходу, то що буде тепер?..\n— Я... я... Та ви... — друзі навіть не одразу впізнали голос Вовчика Вовченка, такий він був улесливий і жалюгідний.\n— Так я ж стараюсь, стараюсь, але...\n— Одне слово — якщо сьогодні увечері не принесеш до печери в Урочище Сивого Беркута щось путнє — я тобі покажу, хто такий шакал Бацила! Я жартувати не люблю... Іди!\nЗ кущів вийшов Вовчик Вовченко. Похнюплений, із підібганим хвостом, він був зовсім не схожий на те зухвале вовченя, яке звикли бачити у школі Кося й Колько. Тягнучи по землі портфеля, він прочовгав повз принишклих у траві друзів і зник за деревами.\nХвилин п'ять зайчик та їжачок не наважувались ворухнутися.\nЩо там казати. Все було зрозуміло без слів. Вовчик Вовченко зв'язався з дорослим злодієм — шакалом Бацилою, і той примушує його красти.\nДодому вони бігли так, що серця в них вискакували з грудей. І тільки біля воріт відчули себе у безпеці.\n— Ага! — видихнув Колько.\n— Що ж робити? — розгублено спитав Кося.\n— Не знаю, — безпорадно розвів лапами Колько.\nСтановище й справді було важке.\nЗавтра у школі Пантера Ягуарівна спитає: «Ну, як здоров'я Вовченка?» Що казати? Правду? Все розкриється, і ніхто не знає, як поведе себе шакал Бацила. Справжні злодії не зупиняються ні перед чим.\nНе говорити правди?\nПо-перше, вони просто не вміють брехати, ще не навчилися.\nПо-друге, після їхніх відвідин та-то-вовк може прийти до школи і...\nСумні роздуми друзів раптом були перервані.\nЗ лісу вийшли Раїска Мняу і Зіна Бебешко.\n— О! Ви вже вдома? — сказало рисеня. — А ми прийшли дізнатися, як там Вовченко, як його здоров'я.\nВід несподіванки їжачок і зайчик тільки роти пороззявляли.\n— Що сталося? Чого це ви такі? — збентежено спитало лісове козеня.\n— Що — він серйозно хворий? Йому погано? Ну, кажіть же, кажіть! — накинулась на них Раїска Мняу.\nКося й Колько розгублено перезир-нулися і мовчали. Але від дівчаток хіба одчепишся?\nІ друзі врешті не витримали й усе їм розказали. Рисеня й козеня тільки охали й ахали. Очі в них зробилися круглі й великі.\n— Який жах! — сказала Раїска Мняу.\n— Який кошмар! — сказала Зіна Бебешко.\n— Треба щось робити! — сказала Раїска Мняу.\n— Бе-безперечно! — підхопила Зіна Бебешко.\n— А що робити? Що? — сказали Кося й Колько, кліпаючи очима.\n— Треба якось виручати Вовченка! — вигукнула Раїска Мняу.\n— А то він загине! — вигукнула Зіна Бебешко. У Косі й Колька похололи кінцівки.\n— А як ми можемо його виручити? Як?\n— Мені здається, — сказала Зіна Бебешко, — треба піти сьогодні вночі до Урочища Сивого Беркута і...\n— І налякати шакала Бацилу так, щоб він на все життя зарікся чіпати малюків! — підхопила Раїска Мняу.\nОй! Кося й Колько відчули, як у них щось тенькнуло й обірвалося всередині.\nЯкби все це їм говорили хлопці, вони б, не вагаючись, відмовилися. Знайшли б причину і відмовилися. Але перед дівчатками їм було незручно. Соромно і незручно. Все ж вони були хлопцями. До того ж вони згадали свою клятву.\n— Гаразд, — зітхнули вони.\n— Зустріч біля кривої бе-берези, — сказала Зіна Бебешко.\n— Не забудьте захопити світлячкові ліхтарики, — сказала Раїска Мняу. — Пароль: «Ви не бачили грушу?» Відгук: «На березі груші не ростуть!» Чао!\nРаїска Мняу та Зіна Бебешко, як усі дівчатка, страшенно любили таємниці і змагалися у вигадках із хлопцями.\nШакал Бацила. «З тебе, здається, буде толк». Як корисно вивчати іноземні мови. Ще мить — і...\n«А що, як просто заснути, — лежачи в ліжку, думав Кося Вухань. — Скажу завтра, що ненароком заснув та й усе».\nАле заснути він не встиг. Тільки-но почав дрімати, як його щось боляче шпигонуло в бік.\n— Вставай, сплюх нещасний! — зашепотів Колько Колючка.\nДовелося вставати і йти. В лісі було темно й страшно. У Косі не попадав зуб на зуб.\n— Па-пароль! — почувся біля кривої берези переляканий голос Раїски Мняу.\n— Забудь ти про свій пароль! — прошепотів Колько.\n— А що це у вас цокотить? — тривожно спитала хлопців Зіна Бебешко.\n— То в мене. 3-зуби. Не бійтесь. То від холоду. 3-за-мерз трохи, — ніяковіючи, прошепотів Кося Вухань.\n— І я... чогось, — призналася Зіна Бебешко.\n— 3-значить, так, — прошепотіла Раїска Мняу. — Вриваємося в печеру, світимо з чотирьох боків світлячковими ліхтариками і кричимо: «Лапи вгору!» Мій тато каже, що при нападі головне — це раптовість.\nКося й Колько промовчали. Вони собі просто не уявляли, як це воно все буде.\nУрочище Сивого Беркута мало в лісі недобру славу.\nТо була скеляста гора, поросла колючим чагарником, на вершині якої колись звив гніздо Сивий Беркут. Колючий чагарник прикривав вхід у велику темну печеру. І саме та печера спричинилася до недоброї слави Урочища. Старі мешканці лісу казали, що кожен, хто пробував жити в печері, зазнавав лиха. І ніхто не наважувався тепер зазирати в неї, особливо після заходу сонця.\nЧим ближче підходили вони до Урочища Сивого Беркута, тим менше їм хотілося туди йти. Вони вже не перемовлялися навіть пошепки.\nТа от уже й вхід у печеру.\nСпинилися в нерішучості.\n— Тихо, — ледь чутно прошепотів Колько.\n— Нема нікого, — прошепотів Кося. — Ходімо назад.\n— А може, все ж за... зазирнути? — невпевнено шепнула Раїска Мняу.\n— Не треба-ба-ба, — шепнула Зіна Бебешко. — Небе-бе-безпечно. Хоч як костричилися дівчатка, а переляк зборов і їх.\n— Мабуть, ходімо-таки назад, — шепнув Колько. І вони збиралися вже повертати, аж раптом... Аж раптом із печери залунали звуки... золотого тромбона.\n— Ой! Там Бегемот Гіпопотамович! — стиха зойкнула Раїска Мняу. — Ану ходімо! Подивимося!\nІ перша рушила до печери.\nКося й Колько перезирнулися. Бегемот Гіпопотамович! Невже?! Але відступати було пізно.\nВони розсунули колючий чагарник і... завмерли.\nПосеред печери з тромбоном у лапах стояв шакал Бацила. Облізла шерсть клаптями висіла на ньому. У роті блищав золотий зуб.\nПеред ним із підібганим хвостом і опущеною головою стояв Вовчик Вовченко.\n— О! Це я люблю! — криво щирив-ся шакал Бацила. — Золотий, кажеш, тромбон. Капітально!.. З тебе, здається, буде толк. Я тебе залишаю. Житимеш зі мною. А то мені нудно самому.\nВовчик підвів голову і жалібно скривився:\n— Пустіть мене! Будь ласка! Я хочу додому...\n— Мовчи, щеня! Радій, що сам шакал Бацила тебе усиновити хоче.\n— Не треба-а! — заплакав Вовчик. — Пустіть мене-е!.. Я хочу додому. Ви ж обіцяли, що, коли я принесу щось хороше, ви мене одпустите. Я піду додому! Я піду...\nВовчик зробив рух у бік виходу, але шакал Бацила ловко схопив його зубами за карк і швиргонув у куток печери.\n— Від мене не втечеш!.. Одпустити? Чого захотів! Щоб ти мене виказав? Ніхто ж не знає, де я ховаюсь. Усі бояться цієї печери. Тут мене ніхто не шукатиме. Або ти будеш зі мною, або... — шакал так клацнув зубами, що аж іскри посипались.\n— Хлопчики! Дорогі! Зробіть що-небудь! — мало не плачучи, прошепотіла Раїска Мняу.\n— Ви ж хлопці! Ви ж хоробрі! — благально зашепотіла Зіна Бебешко.\nКолько Колючка відчув, як щось ніби підхопило його й одірвало від землі.\nІ раптом зривистим голосом, несподівано для самого себе, він вигукнув по-ведмежому:\n— Ану пусти його!\nВигукнув, ні про що не думаючи, чесно кажучи, просто від страху. І враз шакал Бацила випустив з лап тромбон, присів і підібгав хвоста.\n— Та що ви... що ви, дядьку Ведмідь! Я ж... нічого... Просто так... Пожартував. Будь ласка... Хай іде... — улесливо залепетав він. І одразу став схожий не на дорослого шакала, а на маленьке жалюгідне вовченя, яке щойно плакало перед ним. І зробився зовсім не страшний, а просто огидний.\nВиявляється, хуліган тільки тоді хуліган, коли його бояться. А коли його не бояться, він сам починає боятися, він уже не хуліган, а щеня.\nІ раптом Колько Колючка вперше в житті відчув, як це не страшно — бути сміливим. Страшно бути боягузом, а сміливим бути — зовсім не страшно!.. Кося Вухань теж це відчув.\nІ таке охопило їх радісне почуття, що вони весело-весело засміялися, — звичайно, вже не по-ведмежому, а по-заячому і по-їжачиному...\nШакал Бацила схопив світляковий ліхтар, одним стрибком скочив до входу в печеру і підніс ліхтар високо над головою.\nІ побачив у чагарях Косю Вуханя, Колька Колючку, Раїску Мняу і Зіну Бебешко — маленьких лісових дитинчат.\n— У-у-у-у! — люто завив шакал Бацила. Та Кося Вухань і Колько Колючка вже не злякалися.\n— Ану одпусти Вовчика! — вигукнув Кося.\n— Не боїмось ми тебе! — вигукнув Колько.\n— Одпусти! Не боїмось! — підхопили Раїска Мняу та Зіна Бебешко.\nШакал Бацила сторопів і завмер.\nПравда, що робити далі, вони не знали. Все-таки шакал був дорослий, а вони були дитинчата.\nЩе мить — і...\nЄдиний у житті випадок, коли серед ночі раптом сходить сонце\nІ раптом під могутніми кроками затріщали кущі і пролунав голос Бегемота Гіпопотамовича:\n— А що це тут робиться серед ночі? Га?\nШакал Бацила гикнув, брязнув ліхтарем об скелю і шаснув у темряву. Та Кося Вухань, Колько Колючка, Зіна Бебешко і Раїска Мняу разом ввімкнули свої світлячкові ліхтарики, і шакал дзиґою закрутився на місці.\nБегемот Гіпопотамович підняв свою важезну ногу і наступив шакалові на хвіст.\n— Ой-ой-ой! — пронизливо завищав шакал Бацила. — Ай-яй-яй!.. Я більше не буду!.. Ой-йой-ой!.. Пустіть!.. Пустіть!..\n— Фу! Який у тебе голос немелодій-ний! Гидко слухати! — скривився Бегемот Гіпопотамович. — Забирайся геть!\nОдпустив шакала, ще й добряче піддав йому ногою.\n— Хай біжить! Тепер він назавжди забуде дорогу до нашого лісу.\nШакал Бацила з ґвалтом сторчголов покотився у чагарі і одразу зник.\n— Ой, спасибі! — загукали в один голос Зіна Бебешко і Раїска Мняу. — Ви врятували нас. Але як ви опинилися тут?!\n— А це ось він мене покликав, — сказав Бегемот Гіпопотамович, обережно піднімаючи з землі свій золотий тромбон. — Я почув його голос і по слуху прибіг сюди. От що значить музика!..\nКося й Колько перезирнулися і почервоніли — як вони й подумати могли, що Бегемот Гіпопотамович узяв портфель...\nА Вовчик Вовченко стояв, низько-низько похиливши голову, і сльози капали з його очей на землю.\n— Покарайте мене... Що хочете, робіть! Але я... я більше не буду... Чесне слово... — ледь чутно схлипнув він. І такий він був нещасний, що боляче були дивитися на нього.\n«Ех, Вовчику, Вовчику! Дурненький ти, дурненький!..» — подумали всі.\nЗвичайно, можна було сказати, що він сам винен в усьому, що якби він по-іншому поводився, то...\nАле він і сам це розумів. Доля його й так покарала. Нелегко переживати такі хвилини...\nІ ніхто йому нічого не сказав. Бо всі були добрими: і Кося Вухань, і Колько Колючка, і Зіна Бебешко, і Раїска Мняу. І, звичайно, Бегемот Гіпопотамович.\n— Ну, а тепер ходімо додому! — сказав Бегемот Гіпопотамович, підніс до рота золотий тромбон і заграв.\nІ Кося Вухань (недарма ж він мав абсолютний слух і був «цяця-ляля») заспівав пісню, а всі підхопили:\nДуже нас колись лякали\nХулігани і шакали.\nМи боялися, тремтіли,\nСлова їм сказать не сміли.\nМи не боїмося —\nЗ хуліганів ми тепер\nГей! Гоп! Тру-ля-ля!\nА ще у тій пісні співалося про те, як добре вчитися в школі і вивчати іноземні мови, і музику, і математику, і все-все інше. Вони йшли і співали.\nІ враз несподівано з-за лісу піднялося сонце. І освітило землю.\nІ заграло-заблищало на золотому тромбоні Бегемота Гіпопотамовича. І заспівали-защебетали в лісі пташки. І по-ранковому запахли квіти.\n— Що? Серед ночі зійшло сонце? — здивовано скажеш ти. — Так не буває.\nНавіть у казках.\nЩо ж, я згоден з тобою. То було справжнє диво!..\nАле спробуй, друже мій дорогий, хоч раз перебороти в своїй душі страх, і ти зрозумієш, що нічого дивного в цьому немає.\nТи побачиш, як серед ночі зійде для тебе сонце. І я від щирого серця бажаю тобі цього!\nДРУЖЕ! Мені так сподобалася ця казка! І я майже все в ній зрозумів.\nТільки одне мені неясно. Чому шакала назвали Бацилою?\nЩо таке «бацила»? А це слово можна використовувати як лайку? І якщо так, то яких людей цим прізвиськом можна назвати?\nНа полиці з казками Питайко, мабуть, іще пожив би. Та...\nКоли учні прийшли до нього після уроків, то не почули дзвінкого голосу. Стривожені, розсунули книжки на полиці з казками і... побачили Питайка, який, заплющивши очі, сумирно спав, а на аркуші паперу біля нього діти побачили напис:\nЯ ЗНОВУ МАЮ ВІДПОЧИТИ.\nНЕ СУМУЙТЕ! СПОДІВАЮСЬ ПРОКИНУТИСЬ ШВИДШЕ. ДО НАСТУПНОГО РОКУ!\nДЯКУЮ ЗА ЧУДОВІ КНИЖКИ І ВАШУ ДРУЖБУ.\n...Вдома Оленка знову вмостила Питайка на іграшковому ліжечку, прикрила теплою хусткою і ласкаво прошепотіла:\n— Спи, дорогенький! Ми чекатимемо на тебе!\nЦікаво тобі дізнатися, які ще веселі пригоди пережили учні разом із своїм інопланетним другом?\nТоді відкривай наступну книжечку «Мій друг Питайко. Неймовірні відкриття». Цікавих тобі годин, захоплюючих історій! Успіхів тобі, друже!


Найбезглуздіші смерті великих людей « Українські статуси\nНайбезглуздіші смерті великих людей\nТак само, як і у вислові “багаті люди теж плачуть”, великі та геніальні люди, роблять великі дурості. Десятка великих дурниць скоїних великими людьми, що мали летальні насліки, далі у тексті. Розташування від менш дурної дурості, до найбезглуздішої.\n10 місце: Астроном з XVI століття Тихо Браге, чиї дослідження допомогли серу Ісааку Ньютону створити теорію всесвітнього тяжіння, передчасно попрощався з життям через те, що вчасно не відвідав туалет… У ті часи покинути стіл до закінчення бенкету означало сильно образити господаря будинку. Будучи людиною ввічливою, Бразі не посмів попросити дозволу вийти з-за столу. Його сечовий міхур лопнув від напруги, і, промучившись 11 днів, астроном помер.\n7 місце: Фокусник Гаррі Гудіні помер після того, як один шанувальник вдарив його кулаком в живіт. Гудіні дозволяв людям ударяти його, демонструючи чудеса непробивного пресу. Він помер у лікарні від внутрішніх пошкоджень.\n6 місце: Джим Фікс, автор бестселера «Повна книга про біг», яка зробила біг підтюпцем повальним захопленням в 1970-х роках, помер від серцевого нападу під час бігу підтюпцем.\n4 місце: Детектив Аллан Пінкертон помер від гангрени після того як прикусив свій язик, спіткнувшись на тротуарі.\n3 місце: Дванадцятий президент Сполучених Штатів Закарі Тейлор після церемонії в особливо жаркий день 4 липня 1850р. з’їв дуже багато морозива, захворів нетравленням шлунка і помер через п’ять днів, пробувши президентом всього лише 16 місяців.\nПублікація з категорії: Цікаві факти, дата оприлюднення: 18.07.2013 Мітки: відомі люди, смерть, статуси про дурість, факт Рекляма:


Медичний форум в регіонах на тему: «Вдосконалення національної системи охорони здоров’я» — fil.com.ua\nМета заходу: проаналізувати досвід проведення реформи протягом 2018 року, та виокремити вдалі практики в регіонах.\nЗавдання заходу: забезпечити інформаційно-комунікаційну кампанію задля того, щоб мінімізувати критику медичної реформи та реалізувати одне з ключових завдань для громадян — вдосконалити національну систему охорони здоров’я. Акцент направлений на те, що після зміни законодавства та запровадження реформи в сфері медицини має бути вдосконалена національна система охорони здоров’я.\nСуть заходу: починаючи з часу незалежності в Україні робилися точкові спроби запровадити окремі зміни в галузі медицини. Однак комплексної та стратегічної реформи не було. Протягом 2016-2017 року депутатам та урядовцям вдалося запустили 4 ключові реформи : судову, пенсійну, освітню та медичну.\nБагаторічні очікування громадян та запит на реформи, які реалізуються не за один день чи місяць, викликали немало критики. Однак поступово організовувалися і представники влади, і громадські активісти, і почали інформаційну кампанію для того, щоб пояснити громадянам суть реформи і довести, що вона буде реалізована. Пройшов лише один рік, і протягом 2018 року ряд областей прозвітувало про успішність проведення реформи, зокрема що стосується першої ланки лікування. Серед таких областей Вінницька, Рівненська, Тернопільська, Волинська, Одеська, Івано-Франківська.\nВраховуючи позитивний досвід впровадження реформи та необхідність її реалізації як національної платформи, вважаємо дуже позитивним для України проїхати з медичним форумом регіонами та розказати, що є позитивний досвід, реформа потрібна і дає свої результати.\nЧасто через нестачу інформації, або невміння перенести норми закону в практичну площину, ми отримуємо критику тих питань, які затребувані і можливі для реалізації.\nУ 2019 році ГО «Фундація інноваційного лідерства» спільно з представниками влади міст та областей проведе медичний форум в регіонах. За його підсумками, наприкінці року буде масштабний всеукраїнський форум в Києві, на якому ми зможемо показати результати медичної реформи і посприяємо її подальшому проведенню задля вдосконалення національної системи охорони здоров’я.\nнародний депутат України Ігор Побер,\nміський голова Тернополя Сергій Надал,\nголова ГО “Фундація інноваційного лідерства” та МБФ “MANUS DEI” Андрій Доценко\nДата проведення — 26 березня 2019 року\nЧас проведення заходу — з 10 до 14 години\nМісце проведення — Український дім «Перемога», місто Тернопіль, бульвар Тараса Шевченка, 27\n10.00-10.30 – реєстрація учасників, кава-брейк\nПерша панельна дискусія (з 10.30 до 12.00)\nЩо таке сучасна медична реформа – від прийняття законів до практичних змін на місцях\nМодератор панелі — Костянтин Надутий\nначальник відділу охорони здоров’я та медичного забезпечення Тернопільської міської ради, кандидат медичних наук «Муніципальне замовлення як механізм модернізації галузі»\nГолова Української Федерації громадських організацій сприяння охороні здоров’я громадянського суспільства «Формування спроможної мережі та взаємодія з НСЗУ: проблеми та шляхи вирішення»\nДиректор КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» «Організація первинної медичної допомоги в умовах Тернопільської ОТГ»\nГолова правління Всеукраїнського лікарського товариства «Лікарське самоврядування – європейські традиції та українські реалії»\nДруга панельна дискусія (з 12.30 до 14.00)\nВід чого залежить успіх реформи в сфері охорони здоров’я\nМодератор панелі — Наталія Лісневська\nУповноважений координатор УМЕС, член Президії Національної лікарської Ради, «Стратегія і тактика змін, що треба робити тут і зараз»\nКандидат економічних наук, заступник голови ГО «Центр суспільних інновацій», «Забезпечення соціально-економічної безпеки громадян в процесі медичної реформи в Україні»\nЕксперт страхового ринку «Страхова медицина в національній системі охорони здоров’я»\nЧлен Координаційної ради УМЕС, керівник ініціативи «Сходи в майбутнє», «Якість команд змін – запорука ефективної реформи»


Виховання, середньовічна школа і педагогічна думка в Західній Європі в середні віки та епоху Відродження - презентація з науки\n1. Розвиток церковної культури. 2. Педагогічна думка і школа в епоху Відродження. 3. Реформація та її політика в галузі освіти та виховання. 4. Єзуїтська система виховання.\n1. История педагогики. Ч.І. /Под ред. А.И. Пискунова. – М., 1998. – С.122-140. 2. Константинов Н.А., Медынский Е.И., Шабаева М.Ф. История педагогики. – М.: Педагогика, 1982. – С. 15-19. 3. Хрестоматия по истории зарубежной педагогики /Сост. и автор вводных статей А.И. Пискунов, 2-е изд. – М., 1981. 4. Хрестоматия по истории зарубежной педагогики /Под. ред. М. Свадковского. – М. – С. 62-171. 5. Соколов П. История педагогических систем. – Спб.: Изд-во Богдановной, 1913. 6. Джуринский А. История педагогики древнего и средневекового мира. – М.: Совершенство, 1999.\nУ 476 р. послаблена внутрішніми протиріччями рабовласницького ладу Римська Імперія розпалась під натиском німецьких племен. З цього часу в історії Центральної, Західної та Південної Європи почався новий період – Середньовіччя (V-XVI ст.). Ідеологічним оплотом панівних класів феодального суспільства стає християнство. Його діячі відкидали античну культуру, як язичну і гріховну, заперечуючи античний ідеал виховання. Епоху Середньовіччя поділяють на: V-X ст. – раннє Середньовіччя; XI - XIII ст. – розвинене або "високе" Середньовіччя; XIV - XVI ст. – пізнє Середньовіччя (епоха Відродження).\nКультурна спадщина надзвичайно багата (іконопис, готичний і романтичний стиль архітектури, шедеври живопису). Уперше питання про розробку програми церковного навчання було поставлене філософом-богословом Аврелієм Августином (Блаженним). У VII ст. (Ірландія, Британія) завдяки чернецтву з'являються церковні школи. Зміст освіти черпався з творів Августина Блаженного. Освітня програма охоплювала світські та християнські проповіді (мови, історія діалектики, риторика, математика).\nОсновні типи шкіл: - монастирські, що відкривалися при монастирях для хлопчиків, які готувалися до релігійної діяльності (“внутрішні школи”) та для синів світських феодалів (“зовнішні школи”); - єпископські чи кафедральні, що відкривалися при єпископських резиденціях і також поділялися на дві категорії; - церковно-приходські, що утримувалися повітовими священниками. У внутрішніх школах готували церковнослужителів, ченців, кадри духовенства всіх рангів. Зовнішні школи готували мирян і осіб мирської служби. Рівні навчання ранньосередньовічної школи: I рівень елементарний – читання, письмо, лічба, спів (5 років). II рівень середній – тривіум (латинська граматика, риторика, діалектика). III рівень підвищений – квадривіум (арифметика, геометрія, астрономія, теорія музики). Тривіум + квадривіум = 7 вільних мистецтв.\nОсновною книгою для навчання грамоти слугував Псалтир. Вивчивши 150 псалмів учні переходили до вивчення латинської абетки, читання і письма. На старших ступенях шкільного навчання панувала схоластика – вид релігійної філософії. Зміст схоластики, як науки: не відкриття нових законів природи, а спроби представити у вигляді наукоподібної системи релігійне навчання та обґрунтувати його посиланнями на Священне писання. Мовою школи залишалася мертва, незрозуміла для учнів латинська мова, якою викладалося богослужіння в католицькій церкві.\nОсередком освіти та виховання довгий час залишалися монастирські школи з аскетичним способом життя (боротьба зі світом і з самим собою). Ченцям, згідно статутів, пропонувалося багато читати. "Монастир без бібліотеки, однаково , що фортеця без зброї". При парафіяльних церквах велося більш-менш систематичне викладання. Так, у парафіяльних школах хлопчики навчалися читанню, молитов, латинській мові, церковному співу, рідше письму. Обов'язки вчителів виконували духовні особи, що отримали навички навчальної роботи. У парафіяльних школах навчання тривало 5 або більше років.\nНа початковій стадії навчання вчитель читав матеріал на незрозумілій учням латинській мові, а вони повторювали його вголос. Якщо учні володіли письмом, вони записували урок на дощечці, а потім, вивчивши напам'ять, стирали. Кожен учень повинен був повторити вивчене "без зупинки". Одним із складових елементів церковної ідеології було уявлення про людину як про гріховну істоту, зобов'язану молитвами і праведним життям спокутувати “первородний” гріх. Аскетичний спосіб життя, у школах суворі покарання повинні були спокутувати гріхи. У школах панував беззаперечний авторитет учителя. Основним "педагогічним" засобом впливу на учня було фізичне покарання. Жорстокі тілесні покарання були дуже поширені і схвалювалися церквою, яка вважала, що тілесні покарання сприяють порятунку душі.\nВивчення всіх наук у підсумку зводилося до захисту релігійного підґрунтя. Граматика – розучування граматичних форм латинської мови, розбір духовних книг, заучування релігійного містичного значення форм і зворотів. Риторика – вивчення збірок церковних законів, підготовка церковних проповідей. Діалектика – диспути на релігійні теми; привчання до захисту релігійних догм. Арифметика – містичне значення чисел; знайомство з трьома діями, рідше з діленням. Астрономія – оволодіння розрахунками для встановлення дати Великодня і пророкування за зірками. Зміст навчальних предметів носив містично-релігійний характер. Період правління Карла Великого ввійшов в історію як"Каролінгське відродження", коли виник потяг до вивчення класичної стародавності та збереження її культури. У рукописах дійшли твори "золотого" і "срібного" століття римської літератури. Вивчалися твори Вергілія, Горація, Цицерона.\nПри дворі Карла Великого була створена академія, до якої запросили освічених людей. Очолив цю академію один із головних діячів шкільної реформи Карла Великого (IX ст.) викладач англосаксонської монастирської школи Альбін Алкуїн (735-804 рр.). Наприклад: Фрагмент із підручника Алкуїна – англійського монаха-вченого. Він був організатором і керівником монастирської школи в Турі (Франція). «Що таке життя? Радість від добра, сум від зла, очікування смерті. Що таке смерть? Неминуча подія, невідома подорож, предмет плачу для живих, здійснення бажань, викрадач людей. Що таке людина? Раб смерті, що переходить із місця на місце, мандрівник, гість у своєму домі» Поступово починають розвиватися міста, розширюється торгівля. Усе це породжує прагнення звільнитися від феодального гніту, від монополії церкви. Потреба в підготовці молодого освіченого покоління городян викликає до життя новий передовий тип шкіл – міські бюргерські школи. Навчання здійснювалося рідною мовою (для магістратських – цехові школи, для купців – гільдійські).\nВажлива роль відводилася Фомі Аквінському. Його діяльність була спрямована на відпрацьовування віровчення у формі наукового знання. Твори Ф. Аквінського були основним джерелом вивчення богослов'я в школах підвищеного типу – колегіях і університетах. Це й призвело до занепаду старої церковної школи з граматикою і риторикою. Її витиснули формальна логіка та нова латинь. При монастирях закладаються вищі школи (6-8 років): 1, 2 роки – філософія; 3, 4 роки – богослов'я, церковна історія і право; 5, 6 років – поглиблене богослов'я.\nСтупінь бакалавра (13 років навчання), випускники – магістри богослов'я (вищий духовний сан). У зв'язку зі зростанням схоластичних шкіл з'явилися люди, що займалися педагогічною працею. Учителі й учні об'єднувалися в корпорації, які називали університетами (артистичний, юридичний, медичний, богословський). Розширюються рамки книжкової вченості. В XV столітті в Західній Європі налічувалося більш 80 університетів, у XVI ст. – 109.\n- До 7 років хлопчики залишалися у своїй родині; молодші сини вправлялися в лицарських чеснотах і навчалися у капелана замку релігії, читанню і письму. - У 7 років відправлялися до замку вищого феодала (сюзерена). Школою шляхетного хлопчика був двір відомого лицаря, де він виконував обов'язки пажа при дружині сюзерена. - 14 років - в урочистій обстановці вручається меч; хлопчик ставав зброєносцем сюзерена, супроводжував його у походах, на полюванні, турнірах. - 21 рік - посвята в лицарі. Жило лицарство, згідно з відомим девізом: "Душу – Богові, життя – королю, серце – жінці, а честь – собі".\nОсвіта дівчат знатного походження стояла трохи вище, ніж освіта юнаків. Вони отримували освіту в жіночих монастирях. Починаючи з XIII століття у зв'язку з економічною переорієнтацією європейських країн на буржуазні відносини шкільна освіта переживає кризу. Викладання багатьох дисциплін зводиться до мінімуму. Антична література майже зовсім зникає, вивчаються твори повчального змісту. Зубріння та тілесне покарання займають велике місце. Усе це дає підставу гуманістам епохи Відродження охрестити його "темними віками". Єдиними навчальними закладами, що зберегли традиції, були університети.\nЦя епоха охоплює (XIV – XVI ст.). Людство завдячує їй за визнання цінності людини як особистості вартої уваги і вивчення. Вихідною датою Західного Відродження прийнято вважати 1453 р., коли турки захопили Константинополь. Учені з грецькими рукописами переїхали в Італію, де відроджували Платонівський античний світ. Назва епохи (Відродження) пов'язана з прагненням встановити наступність з Античністю шляхом відродження класичної стародавності.\nЦя ідея знайшла своє практичне втілення у створеній в 20-х роках XV ст. в Італії у знаменитій школі Вітторіно де Фельтре (1378-1446 рр.) при дворі герцога Мантуанського (у Північній Італії). Освіту знаті здійснювали педагоги-гуманісти. Герцог запросив Вітторіно навчати своїх дітей. "Я приймаю запрошення тільки за тієї умови, що Ви ніколи і ні за яких умов не будете вимагати від мене чогось мене або Вас невартого. Я буду залишатися у Вас тільки доти , поки ваше життя буде гідне поваги". Італійська знать відправляла дітей у цей навчальний заклад. У школу педагог приймав і обдарованих дітей з бідних родин. Маркіз Мантуанский надав Вітторіно кращий зі своїх палаців. Вітторіно назвав його "Будинок ігор". Місцерозташування школи було чудове – біля озера "Педагогіум".\n«Будинок щастя» мав значні розміри. Достатньо сонця і повітря. Вважалося, що краса і привабливість сприяють здоровій розумовій обстановці. «Будинок щастя» був оточений з трьох сторін луками. Тут діти грали. Вітторіно прибрав з палацу розкішні меблі, зайві прикраси. Вихованці жили в однакових умовах. Покарання у випадку провини були однаковими для дітей знаті і для бідних. Вітторіно не мав інших інтересів, окрім дітей. Він їх навчав, їв, грав з ними, ходив на екскурсії, опікувався здоров'ям дітей, їхнім фізичним розвитком. Розповідають, що одного разу він побачив вихованців, які гаряче розмовляли. Переконавшись, що вони говорили про навчання, звелів приєднатися до інших.\nВітторіно де Фельтре був пропагандистом гуманістичного виховання, яке полягало в гармонійному розвитку особистості. Використовував метод Квінтіліана. Початкові відомості про арифметику повідомлялися дітям за допомогою ігор. У школі вчили математику, алгебру, астрономію, історію, астрологію. Вчитися приїзжали з Німеччини, Франції, Греції. Багато чого відповідало християнській традиції, дух аскетизму - для зміцнення чесноти. Реалізацію громадянського обов'язку гуманісти бачили в трудовій діяльності, яка ставала частиною поняття цілісної особистості.\n(1478-1535 рр.) Англійський гуманіст, жив у той час, коли вівці поїдали людей, коли зароджувався капіталістичний лад. У своєму творі "Утопія" Мор шукає вирішення соціальних проблем у відмові від приватної власності, в організації соціалістичного суспільства.\nУ Т. Мора знаходимо ідею поєднання навчання з виробничою працею. Уперше в історії він підійшов до думки про необхідність знищення протилежності між фізичною і розумовою працею, наука - надбання суспільства. Окремі місця "Утопії" мають відбиток історичної обмеженості, в цілому, спроба свідчить про вийняткову сміливість і глибокі думки великого соціаліста-утопіста. З кінця XV ст. нова політична ситуація в Європі, пов'язана з появою абсолютних монархій, підштовхнула до переосмислення ідеалу виховання. Людина, позбавлена політичних свобод, шукає культ знань.\nУ XVI столітті проти схоластичної системи навчання виступили найбільші представники літератури. У своєму знаменитому сатиричному творі "Похвала дурості" (1509-1511 рр.) нідерландський гуманіст Еразм Ротердамський (1469-1536 рр.) висміює середньовічні училища, які, як він пише, становлять собою якусь суміш "товченого млина з катівнею для катувань". Через 20 років великий гуманіст знову повертається до цієї теми і пише трактат про моральне виховання дітей, основними завданнями якого визнає поряд з вихованням благочестя та почуття обов'язку, розвиток інтересу до знань.\n(1483-1553 рр.) Знаменитий французький письменник- гуманіст, у своєму романі "Гаргантюа і Пантагрюель" в загальному плані висміює середньовічне життя, що минає. Не залишив без висміювання схоластичне навчання. Його герой Пантагрюель – велетень, що з'їдає за раз смаженого бика, сам особисто нищить ціле військо. У відповідному масштабі протікає і виховання. Як виховувався Гаргантюа Йому рекомендували великого доктора-софіста. Він навчив хлопчика абетці так добре, що він міг назвати напам'ять усі букви у зворотному порядку: пішло в нього на це 5 років і 3 місяці. Змінилися вчителі.\nЕвдемон Панократ домагається того, що … — нове виховання дорожить часом (встає о 4 ранку); — посилені ранкові розумові заняття змінюються грою на повітрі; — за їжею довідується багато корисних порад; — вивчає математику за допомогою наочного приладдя; — займається музикою; — військово-лицарське мистецтво; — вечірні розваги; — астрономія в спостереженні за зоряним небом; Гаргантюа згадує, що його батько Грангузьє приклав багато зусиль, щоб його син удосконалювався в науці. Рабле цікавило виховання привілейованих класів. Книга Ф. Рабле – це гімн справжній реальній науці, що облагороджує і гуманізує особистість людини. Один із найбільш прогресивних мислителів Франції Мішень Монтень (1533-1592 рр.) у творі «Досліди» представив концепцію людини нового часу, освіченої, що критично мислить. Згідно з М. Монтенем основу знань складає досвід.\n(1568-1639 рр.) Будучи монахом виступав за підготовку повстання з метою звільнення Калабрії від Іспанського панування. Засуджений до довічного тюремного ув'язнення. Свою "Утопію" він написав в 1602 р. в ув'язненні. Так само як Мор, відмовившись від приватної власності, проголошує комуністичну організацію суспільства. Кампанелла з логічною послідовністю підійшов до наступних вимог педагогіки: — суспільний характер виховання; — поєднання навчання із труднощами і гімнастикою; — загальна і всебічна наукова освіта; — рівна освіта для чоловіків і жінок.\n1. Вид і устрій міста. 2. Освіта і правління. 3. Про правителів (Міць, Мудрість, Любов). 4. Легкість засвоєння наук за допомогою картин. 5. Правитель Любов. 6. Про одяг, виховання і вибори. 7. Обрання верховного правителя. 8. Спільність життя та занять і розподіл їх між жінками. 9. Про воєнну справу.\nНа межі XV-XVI ст. гуманістична думка охопила Англію, Нідерланди, Швейцарію та інші країни. З'являються реформаційні рухи, що боролися з католицизмом. Рух Реформації пов'язаний з рухом німця Мартіна Лютера, француза Жана Кальвіна, швейцарця Ульріха Цвінглі. Вимоги Реформації: - перебудова релігійної свідомості суспільства; - скасування церковної обрядовості за осмисленням людиною Біблії. Реформатори розгорнули організацію загальної освіти, початкового навчання рідною мовою. Ці ідеї черпалися з практики "Братських громад". Перебудова середньої та вищої школи реформаційним рухом здійснювалися однодумцями Лютера – Пилипом Меланхтоном (1497-1560 рр.) і Иоганном Штурмом (1507-1587 рр.).\nГоловна мета: розробка раціонального змісту освіти і виховання. Передбачався зв'язок середньої школи, що дає загальний розвиток учням, і вищої, у функцію якої входила професійна підготовка. Першим навчальним закладом, що став еталоном європейської школи стала гімназія, створена у 1538 р. у Страсбурзі Штурмом на базі латинської середньої школи. Діяльність гімназії базувалася на принципах благочестя, красномовства та знання. Незважаючи на всі нововведення протестантської школи домінувала релігійно-політична спрямованість, що робило освіту вкрай обмеженою. "Там, де лютеранство, там загибель наук і цивілізації" – Еразм.\nРеформація викликала з боку католицтва самозахист. Найбільш інтелігентним і відданим був орден заснований в 1543 р. іспанцем Ігнатієм Лайлом. Завданням його було відновлення величі церкви. Одним із завдань було виховання юнацтва. Навчальний лад єзуїтських шкіл. Панував статут генерала Аквавіви. Перше місце займала латинська мова (для вироблення красномовства); грецька, "ерудиція" (ученість) – математика, географія, історія.\nПорядок занять був суворо визначений: 3 години до і 3 години після обіду. Один раз на тиждень – вільний день (2 год до обіду). Завдання: уникнути перевантажень, розмір домашніх завдань невеликий, займалися переписуванням. Девіз: "Краще знати менше, але ґрунтовно". У суботу повторювати все вивчене за тиждень. Під наглядом викладача учні влаштовували диспути, виконували вправи, що сприяли розвиткові самодіяльності. Школи були матеріально добре обладнані. Основний недолік шкіл: омертвілість і нерухомість (не зважали на потреби часу).\n1. Суворий нагляд. 2. Взаємне шпигунство (лицемірство, прихованість, нещирість) Приклад: весь клас ділився на два табори, які змагалися (Рим і Карфаген). 3. Посилено застосовувалися зовнішні відзнаки та нагороди (претори, цензори і т. д.), а також знаки ганьби (вуха віслюка, дурний ковпак). 4. Звичка до беззаперечної покори (відмова від своєї волі). 5. Релігійне виховання (суворо послідовна робота).\n1. Центральним поняттям в освіті стало поняття “внутрішній моральний момент”. 2. Свідомість психологічної основи виховання (досі школа переслідувала інтереси папства, забуваючи про особистість). 3. Пом'якшення дисципліни у вихованні. 4. Увага до фізичного виховання (за вченням апостола Павла, перед яким схилялись реформатори, "тіло – є храм святого духу, який в нас живе і тому гідний піклувань").\n5. Національний елемент у вихованні (розвивати відданість своєму народу і Батьківщині). Особливо в Германії. 6. Зміни в області навчання (діалектичне богослов'я поступається місцем класичним і реалістичним знанням). Завдання: розвиток людської особистості; важливість вивчення рідної мови (доступно було Священе писання); антична література, мова викладають у початкових класичних гімназіях, реальні школи – Франція, Англія. Зміни в методиці навчання: свідоме засвоєння того, що вивчають. 7. Розвиток педагогічної теорії.\n1. Левківський М.В. Історія педагогіки. - Житомир, 2002. 2. Історія педагогіки /За ред. М. В. Левківського, О. А. Дубасенюк. - Житомир, 1999. 3. Кравець В. Історія класичної зарубіжної педагогіки та шкільництва. - Тернопіль, 1996. 4. Пискунов А. И. Хрестоматия по истории зарубежной педагогики: Учеб. пособие для студентов пед. ин-тов. - М.: Просвещение, 1981.\nТест з теми ”Виховання, школа і педагогічна думка в Західній Європі в середні віки і епоху Відродження” 1. Який аспект умінь був не обов'язковим у лицарському вихованні в епоху Середньовіччя: а) грати у шахи; б) володіти зброєю; в) полювати; г) уміння складати вірші і співати; д) читати і писати. 2. У якій середньовічній школі зміст оволодіння загальною освітою був найбільш повним: а) приходській; б) гільдійській; в) цеховій; г) соборній; д) монастирській.\n3. Середньовічний учень із роду феодалів офіційно мав назву: а) студент; б) паж; в) джура; г) козачок. 4. Автор "Будинку радості" епохи Відродження: а) Т.Мор; б) Р.Оуен; в) Т.Кампанелла; г) Вітторіно де Фельтре; д) М. Монтень. 5. Від якого слова, в перекладі з латинської мови, походить слово "університет"? а) світський, б) навчати, в) місце, де вчаться, г) сукупність, д) освіченість.\n6. Хто заснував Орден Єзуїтів 1543 році? а) Августин Аврелій; б) Ігнатій Лайола; в) Франсуа Рабле; г) Пилип Меланхтон. 7 Головним завданням Ордену Єзуїтів було: а) реформація економіки; б) просвітницька діяльність; в) створення шкіл для бідного населення; г) відновлення величі церкви.. 8. В основі навчального устрою єзуїтів лежав: а) Устав Петра І; б) Устав Аквавіви; в) метод Квінтіліана. г) Біблія;\n9. Визначальним у вихованні в епоху Відродження був принцип: а) авторитаризму; б) деспотизму; в) народності; г) гуманізму; д) культуровідповідності. 10. Автор твору "Гаргантюа і Пантагрюель": а) Томмазо Кампанелла; б) Мішень Монтень; в) Франсуа Рабле; г) Еразм Ротердамський.


Які медичні послуги залишать безкоштовними після реформи | Новини | Бізнес Портал Луцька\n21.03.2017 | Які медичні послуги залишать безкоштовними після реформи\nПідготовка до медреформи йде повним ходом — перехід на страхову медицину планують уже в цьому році. На сайті МОЗ на громадське обговорення вивісили законопроект, яким створюють спеціальний орган медстрахування і змінюють правила фінансування лікарень. Після місяця обговорення документ подадуть у Раду.\nЗокрема, МОЗ пропонує вже в цьому році створити Національну службу здоров`я (НСЗ), яка керуватиме страховою медициною в країні. Кожен українець укладе з лікарем договір і зможе претендувати на безкоштовну допомогу з гарантованого переліку від МОЗ. Ніяких додаткових відрахувань з народу не візьмуть, а всі послуги, що входять до списку, оплатить держава. За всі процедури, що не входять до переліку, людина повинна буде сплатити сама.\nРеформа почнеться з первинної ланки (терапевти, сімейні лікарі та педіатри) і невідкладної медицини. Серед головних завдань НСЗ — заключення з лікарнями контрактів, за якими з бюджету будуть виділятися гроші на обслуговування пацієнтів. Скільки коштів дістанеться тому чи іншому закладу, залежить від кількості клієнтів та кількості наданих їм послуг. У міністерстві пояснюють: українці будуть укладати контракти з лікарями, отримувати у них медичну допомогу гарантованого пакету медпослуг, а НСЗ, за підсумками місяця, — перераховувати лікарні необхідну суму. Нагадаємо, що в одного лікаря за новими правилами може бути не більше двох тисяч пацієнтів і на кожного з бюджету планується виділяти близько 270-300 грн на рік. Втім, НСЗ буде щорічно переглядати цей тариф, орієнтуючись на держбюджет і надані в минулому послуги. А вже до 2019-го це будуть єдині бюджетні гроші, на які зможуть претендувати лікарні.\nТакож НСЗ стежитиме за якістю послуг і аналізуватиме, що і де користується популярністю. При цьому контракти з недобросовісними лікарнями, які будуть вимагати додаткові кошти у пацієнтів, розірвуть, і медзаклад не буде отримувати держкошти.\nЯк зазначає медексперт РПР Олександр Ябчанко, грошей на оплату гарантпакету лікарням повинно вистачити: "При цьому фінансування чистоти приміщень у лікарнях, їх опалення, справної роботи тих же розеток ляже на плечі органів місцевого управління". Політологи сумніваються, що у ВР є голоси за цей законопроект. "Навіщо потрібно створювати окремий орган? Ці функції може взяти на себе міністерство. А ось створення цієї служби дозволить розмити відповідальність, що спричинить за собою корупційні ризики", — вважає політолог Руслан Бортник.\nГарантпакет: рак, аналізи і вагітність\nСписок послуг, які входять у пакет гарантованої медичної допомоги, складається з 20 пунктів. До цього переліку входить надання екстреної медичної допомоги і контроль лікаря за пацієнтами із соціально небезпечними захворюваннями (туберкульоз, ВІЛ/СНІД, гепатит). Також терапевти і сімейні лікарі будуть стежити за хворими з психічними розладами та неускладненою вагітністю. Безкоштовно вони будуть розповідати про національні програми вакцинації та скринінгові тести.\nЯкщо говорити про послуги, то за бюджетні гроші кожному українцю буде доступний цілий ряд аналізів: можна буде перевіритися на цукровий діабет, гіпертонію та інші серцево-судинні захворювання, рак шийки матки та молочної залози, рак прямої кишки та передміхурової залози. Також у списку МОЗ стоять основні аналізи крові (загальний кальцій, глюкоза, холестерин, а також печінкові та жовчні ферменти), сечі і калу. Доступні будуть українцям також електрокардіограма і флюорографія. І як і раніше абсолютно безкоштовно видадуть довідки і лікарняні листи.\nДжерело: Сегодня Прочитано - 501 раз


Екскурсійна поїздка АТОвців району по туристичних перлинах Ічнянщини\nВражень та емоцій від поїздки залишилось багато. Учасники групи пройшлись екскурсійною стежкою дендрологічного парку «Тростянець».Дізналися чому колишній володар маєтку нащадок гетьманів Іван Скоропадський не на жарт захопився парком Джеймса Ротшильда у місті Ферьер (Франція) і що надихнуло його на роботи по формуванню штучного рельєфу в Тростянці. Хлопці охоче піднімались на насипані «гори» - Дідову, Сторожову, Ротонда, Волохату які мають висоту понад 30 м і своїми загостреними вершинами нагадують профілі Альп. Оглядали ущелини, через які перекинуто містки, схили що скріплені і декоровані вічнозеленою рослиною - козацьким ялівцем, на величні довговічні липи, клени, дуби, берези, ялини, туї, горіхи. У кожного дерева тут своя історія. Головною прикрасою паркових озер були ручні лебеді. Створення цього високохудожнього ландшафту і пейзажів було завершено в 1886 році, за рік до смерті І. М. Скоропадського. Учасники екскурсії побували на пагорбі поблизу галявини із листяних й хвойних дерев, біля мармурового пам'ятника, де покоїться прах Івана Михайловича. Дендропарк «Тростянець», який має площу 204 га. і де росте більше 400 видів та форм дерев й кущів, є одним із що дозволяє по праву вважати парк одним з найбагатших парків Європи, а нам дає можливість пишатися ним.\nЩе більше захопив палац Тарновських у Качанівці – одне з восьми чудес України. Палацово-парковий комплекс був створений в 1770 році, а на початку XIX століття садиба перейшла у володіння великих українських поміщиків Тарновських, які надали їй форми класицизму і вона стала відомим культурним центром. Учасники екскурсії оглянули палац, два флігелі і водонапірну башту, які утворюють парадний двір, на нижньому рівні - ландшафтний парк зі ставками й парковими скульптурами та Георгіївську церкву. Палац вразив старовиною і цінністю експонатів. Свого часу тут побували Карл Брюллов, Тарас Шевченко, Микола Гоголь, Пантелеймон Куліш, Михайло Максимович, Марко Вовчок, художники бати Маковські, Ілля Рєпін (працював над картиною "Запорожці..."), Микола Ге, Михайло Глінка та інші. Тепер хлопці-атовці з дружинами знають, що в альтанці Глінки створювалася опера «Руслан і Людмила», вони побували в залі, де співав Гулак-Артемовський, де Гоголь вперше читав «Одруження», а Рєпін працював над картиною «Запорожці пишуть листа турецькому султану». Вони захоплювалися старовинними меблями, картинами, музичними інструментами, та виставкою гончарних виробів.\nОстанньою адресою екскурсійної поїздки цього дня став історико-етнографічний музей «Соколиний хутір» в Петрушівці, де представлена історія поліського краю від періоду трипільської культури до часів Другої світової війни. Серед старовинних предметів побачили: гончарні вироби, ткацький станок 18 століття, українську вишивку, козацьку зброю, різноманітні предмети культурної спадщини українського народу. Цікавою була експозиція козацьких часів періоду гетьманства Богдана Хмельницького та Івана Мазепи, останній певний час був володарем хутора. В експозиції музею зібрано багато цікавих матеріалів останнього тисячоліття історії Українського народу.\nОкрім того учасникам екскурсії сучасні козаки продемонстрували святкове шоу на конях – слава Героям України, майстерність фехтування шаблями, бій з батогами. Господар садиби Микола Череп на честь захисників України – куликівських хлопців-атовців зробив залп з гармати козацької доби та запросив на гостину в залу, де пригостив гарячим козацьким кулішем.


Огляд і тестування корпусу ZALMAN Z1, Сторінка 1. GECID.com\n::>Корпуси > 2013 > 11 > Zalman Z1\nВ одному з недавніх оглядів ми вже говорили, що компанія ZALMAN вирішила підсилити свої позиції на ринку корпусів для масового користувача, випустивши моделі ZALMAN Z3 і ZALMAN Z3 Plus. Але тільки цим справа не обмежилася. Буквально місяць тому компанія анонсувала ще одну новинку, також націлену на бюджетний сегмент. Корпус одержав назву ZALMAN Z1 і на даний момент є найдешевшим із усієї серії ZALMAZ Z. В українському роздробі його вже пропонують за досить привабливою ціною - близько 50 доларів.\nСпецифікація корпусу ZALMAN Z1:\nБічні панелі: сталь товщиною 0,58 мм\nКорпус ZALMAN Z1 постачається в картонній коробці, яка оберігає його від можливих механічних пошкоджень і подряпин. Ніякої яскравої поліграфії ви тут не виявите. Все-таки корпус орієнтований на масового користувача, а виходить, на таких дрібницях доводиться заощаджувати.\nКомплект поставки корпусу ZALMAN Z1 включає:\nДаних компонентів буде цілком достатньо для складання системи усередині ZALMAN Z1. Способи використання полозок для встановлення накопичувачів ми більш детально розглянемо трохи пізніше.\nКорпус ZALMAN Z1 має досить простий зовнішній вигляд. У порівнянні з тим же ZALMAN Z3 Plus дана модель втратила бічне вікно, фігурну верхню панель та вентиляційні отвори на кришці шасі. Знову ж, такі спрощення в першу чергу були зроблені заради зниження кінцевої вартості продукту. Звичайно, по частині дизайну ZALMAN Z1 поступається багатьом геймерським рішенням, але й назвати корпус «похмурою коробкою» теж не можна.\nНезважаючи на прагнення виробника максимально здешевити модель ZALMAN Z1, якість фарбування та припасування панелей як і раніше залишилася на висоті. Порадувала й товщина сталевого листа, з якого зроблене шасі й бічні панелі. У першому випадку вона становить 0,60 мм, а в другому - 0,58 мм.\nНа даний момент на офіційному сайті ZALMAN Z1 представлений тільки в чорному кольорі. Але не виключено, що в найближчому майбутньому ми зможемо побачити і його білого двійника.\nПередня панель - єдина, яка зроблена із пластику, оскільки всі інші, по суті, є стінками шасі. Основна її частина закрита перфорованою металевою сіточкою з дрібними комірками. Відразу ж за нею по всій площі розташовується пористий синтетичний фільтр.\nПід зовнішні відсіки відведені тільки три посадкові місця, хоча на сьогоднішній день такої кількості буде цілком достатньо. Традиційно вони мають типорозмір 5,25 дюйма, однак в останній відсік можна встановити тільки 3,5-дюймові пристрої.\nНа фронтальну панель також винесені всі інтерфейси та елементи керування. Перші представлені трьома портами USB (один з них відповідає стандарту USB 3.0, тоді як інші два – USB 2.0) і двома аудіороз’ємами для підключення навушників і мікрофона, а другі - стандартними клавіші «POWER» і «RESET».\nУ клавішу «POWER» вбудований синій світлодіод, який горить під час роботи комп'ютера. Для індикації роботи вінчестера служить невеликий світлодіод червоного кольору, розташований над роз’ємами USB 2.0.\nБлок живлення, як і в більшості сучасних рішень формату Middle Tower, має нижнє розташування. За рахунок невеликої ширини корпусу, максимальний розмір вентилятора, який поміститься на задній стінці, становить 120 мм. Також є посадкові місця для 92-мм і 80-мм вертушки. Для карт розширення передбачені сім слотів. У самому верху розташовані два отвори для виведення назовні шлангів від системи рідинного охолодження. Хоча, як показує практика, організовувати СВО в таких корпусах не дуже зручно.\nВерхня та нижня панелі не блищать функціональністю. З цікавих особливостей можна відзначити хіба що наявність спеціальної ніші на кришці, куди можна покласти підключений до порту USB-гаджет або зовнішній накопичувач. На днищі можна виявити характерну перфоровану область, через яку надходить прохолодне повітря до блока живлення. Також передбачена можливість для встановлення знімного пилового фільтра, хоча його самого в комплекті поставки не виявилося. Швидше за все, це особливість тільки нашого тестового екземпляра, оскільки виробник на офіційному сайті підкреслює наявність даного фільтра в моделі ZALMAN Z1.\nЧотири ніжки, закріплені по кутах корпусу, досить масивні, щоправда, виготовлені вони з пластмаси, а не з гуми. Їхня висота становить 20 мм, завдяки чому до блока живлення завжди буде надходити досить повітря, навіть якщо корпус буде встановлений на килимку.\nОбидві бічні стінки мають однакову форму. Невеликі випуклості не тільки збільшують жорсткість панелей, але й дещо розширюють функціональність корпусу. Наприклад, у користувача з'являється можливість прихованого прокладення кабелів за піддоном материнської плати або встановлення більш габаритного процесорного кулера. Вентиляційних отворів і посадкових місць для вентиляторів напроти процесора та відеокарти на лівій бічній панелі не передбачено. А от це технічне рішення уже навпаки зменшує функціональність корпусу і може відобразитися на нагріванні комплектуючих системи. Але не будемо робити зараз передчасних висновків, а дочекаємося вже безпосередньо тестування.\nЯк і зовні, внутрішня частина корпусу пофарбована в чорний колір. Виробник не став відходити від схваленої багатьма користувачами концепції шасі, коли для зовнішніх відсіків і накопичувачів призначені окремі кошики, а між ними знаходиться вільний простір. Звичайно, у результаті дещо зменшується загальна жорсткість корпусу, зате користувач одержує можливість встановлювати відеокарти з габаритними системами охолодження. Як і у випадку з ZALMAN Z3 Plus, сюди без проблем поміститься графічний адаптер довжиною аж до 360 мм, іншими словами, будь-яка доступна на ринку модель.\nКошик із зовнішніми відсіками займає своє звичайне місце. Два верхні, які призначені для встановлення оптичних приводів, постачені спеціальними засувками. Тому в цьому випадку для фіксації пристроїв можна буде обійтися і без допомоги викрутки. Принцип дії засувок такий же, як і в корпусі ZALMAN Z3 Plus.\nНижній кошик розрахований на чотири 3,5-дюймові накопичувачі. Цього буде цілком достатньо для системи середньостатистичного користувача. Для SSD-диска також знайшлося одне посадкове місце. Як завжди, до накопичувачів забезпечується дуже зручний доступ за рахунок продуманого розташування кошика. На відміну від багатьох корпусів, тут він повернутий на 90 градусів, тобто звернутий безпосередньо до користувача.\nМонтаж пристроїв у ньому здійснюється за допомогою спеціальних полозок з комплекту поставки. Кріпляться вони з обох боків накопичувача, а потім уже готова конструкція вставляється у відповідний відсік.\nШкода тільки, що виробник не передбачив гумових прокладок, які б згладжували можливі вібрації, що виникають під час роботи вінчестерів. Але, знову ж, на наш погляд, краще заощадити на таких дрібницях, аніж на жорсткості корпусу або товщині сталі.\nАктивна циркуляція повітря усередині ZALMAN Z1 реалізована за допомогою двох попередньо встановлених вентиляторів ZALMAN ZA1225ASL: на передній і задній стінках шасі. Обидва мають розмір 120 мм, основані на підшипнику ковзання та належать до низькооборотистої серії. Дійсно, їхня потужність становить усього 1,92 Вт, а максимальна швидкість обертання може досягати 1100 об/хв. При цьому вироблений шум під час роботи можна охарактеризувати як «низький».\nДодаткових посадкових місць для вентиляторів в ZALMAN Z1 не так вже і багато - тільки одне на передній стінці шасі для 120-мм моделі.\nЯк ми вже відзначали на початку огляду, корпус ZALMAN Z1 не дуже підходить для встановлення СВО, оскільки усередині для її компонентів просто немає місця. Радіатор, помпу та розширювальний бачок доведеться розташовувати десь зовні, що не завжди зручно і практично. Та й з естетичної точки зору такий комп'ютер навряд чи вже матиме привабливий вигляд.\nПровідники, що йдуть від портів і клавіш, розташованих на передній панелі, досить довгі, і можна буде без проблем дістати навіть у найбільш віддалену частину материнської плати. Аудіороз’єм представлений тільки у варіанті HD Audio. Для живлення вентилятора, встановленого на задній панелі корпусу, використовується роз’єм PATA, а для того, що закріплений на передній стінці шасі, - стандартний 3-контактний конектор FAN.\nУ піддоні материнської плати, напроти процесорного роз’єму, зроблений великий отвір, який дозволить без проблем використовувати суперкулери, оснащені задньою підсилювальною пластиною. Між піддоном і бічною панеллю виробник залишив вільне місце для потайливого прокладення проводів. Не можна сказати, що його вже дуже багато, але при певній вправності кабелі тут все-таки можна укласти. Наприклад, нам це зробити вдалося, щоправда, для закриття бічної кришки довелося прикласти деяке зусилля.


Отдых в Греции: купить тур в Грецию цены отели отзывы | Турагентство Coral Travel\nГреція (Еллада (грец. Ελλάδα)), офіційна назва — Грецька Республіка — це один з визнаних центрів міжнародного туризму. Ця чудова країна — колиска всієї західної цивілізації, її острови і сонячні узбережжя усипані прекрасними пам’ятниками давньогрецької історії та природними красотами. Материкова Греція розташовується на півдні Балканського півострова, найбільший острів Греції — Пелопоннес. Так само територією цієї країни є численні острови в Егейському морі, такі як Кріт або Евбея.\nГрецькі ландшафти складаються з мальовничих скелястих гір і розташованих між ними родючих рівнин, а так само узбереж з бухтами і пляжами. Гірські річки і озера не надто глибокі і не судноплавні. 2000 грецьких островів — це 20% території країни. Грецію щороку відвідують близько 20 мільйонів туристів. Туризм забезпечує чималу частину бюджету цієї країни. Крит, Пелопоннес, Родос, Міконос, Санторіні — всі ці популярні курорти стрімко розвиваються і щороку приймають все більше туристів. Інвестиції в туризм складають фантастичні суми.\nКазкові білосніжні міста з вузькими вуличками, що потопають у квітах, сповнені готелів на будь-який смак. Прекрасні пляжі і затишні бухти, білий мармур колон давньогрецьких храмів, яскраве сонце і чисте море зроблять ваш відпочинок в Греції чудовим подорожжю в світ краси і гармонії.\nЧисленні порти приймають судна з усього світу. У Греції є мінеральні джерела, реліктові ліси, християнські святині і доброзичливі таверни з морською кухнею. Нічні клуби, галасливі ринки, хутряні салони, природні заповідники і чудові види незмінно привертають туристів з самими різними запитами та уявленнями про відпочинок.\nТури в Грецію популярні у всіх країнах світу, але особливо в Західній Європі і православної Росії. Стародавня Еллада і грецькі монастирі, ласкаве море і елегантні готелі — отримаєте за один відпустку всі радощі відразу!\nГреція розташована на південному сході Європи, на півдні Балканського півострова, а також на островах Середземного, Егейського і Іонічного морів. Площа становить 131944 км. Кордон з Болгарією становить 494 км, Македонією — 228 км, Туреччиною — 206 км і Албанією — 282 км. Країна омивається Середземним, Іонічним, Егейським і Лівійським морями, протяжність берегової лінії — понад 15000 кілометрів. Кількість островів — більше 3000. Острови об’єднані в кілька архіпелагів, їх загальна площа — 24 800 км², або 20% території. Рельєф переважно гірський. 80% території країни складають гори і плоскогір’я, при цьому гірські масиви займають 25% території, переважають середньовисотні гори висотами від 1200 до 1800 м.\nНайвища точка — легендарний Олімп. Насправді, це не одна гора, а найбільш високий гірський масив в Греції (2917 м). Три найвищі вершини Олімпу називаються Мітікас (2918 м), Сколе (2912 м) і Стефані (2905 м). Олімп є не тільки історичним і міфологічним символом, але і пам’ятником природи. Національний заповідник Олімпу характеризується величезним біорізноманіттям. Тут зустрічаються 1700 видів рослин, що становить 25% всіх видів, що зустрічаються в Греції. На вузькому і гористому півострові не могли утворитися великі річкові системи, тому переважають гірські річки, короткі, бурхливі, з мальовничими порогами і водоспадами, часто поточні до моря у вузьких каньйонах. Найдовша річка Греції — Альякмон (понад 300 км). Інші великі річки — Еврос, Нестос, Стрімон, Вардар, Ахелоос.\nГреція — це земля легенд, древніх богів і біломармурових храмів. Відпочинок в Греції з дітьми познайомить їх з географією та історією Еллади, подарує багато відкриттів, радості і тепла.\nУ гірських районах Греції клімат альпійський, а біля узбережжя — середземноморський: жарке й сухе літо, тепла зима з деякою кількістю дощів. Сніг буває високо в горах. Пляжний сезон у Греції триває з кінця травня по жовтень.\nВідпочинок влітку в Греції — ідеальний вибір для тих, хто любить сонце і море і мріє відвідати якомога більше древніх храмів, природних заповідників, красивих узбереж і галасливих курортів.\nВ даний час Греція розвивається в основному як туристична країна з добре розвиненим сільським господарством. Грецькі фрукти і овочі відрізняються екологічною чистотою. Промисловість розвинена в меншій мірі. Величезну роль в житті країни відіграє її флот, найбільший в світі. Судноплавство дуже розвинене і так само є істотною статтею державних доходів.\nВ даний час Греція переживає серйозну економічну кризу, але як одна з найстаріших країн Євросоюзу вживає всіх заходів для зменшення державного боргу.\nГарячі тури в Грецію дуже вигідні — адже ви зможете за півціни відпочити на землі Еллади, в комфорті красивих готелів, на березі теплого блакитного моря.\n95% населення Греції становлять греки. Невелика кількість турків-мусульман, болгар і сербів в цілому не змінює цієї картини. У Грецькій Республіці живуть близько 11 мільйонів чоловік.\nДержавна мова в країні — грецький, своєрідний місцевий алфавіт нагадує нашу рідну кирилицю. У готелях і великих магазинах персонал добре говорить по-англійськи, іноді по-німецьки і по-французьки.\n98% населення Греції є послідовниками Елладської православної церкви. Представники інших релігій нечисленні.\nТрадиційна кухня Греції — типово середземноморська, має багато спільного з кухнею півдня Франції, Італії, Балкан, Анатолії та Близького Сходу.\nГрецька кухня, проста, корисна, невибаглива і використовує найкращі продукти: спокусливі оливки, фрукти і овочі, свіжоспійману рибу, приготовану на кращому місцевому оливковому маслі. М’ясо — зазвичай це баранина або свинина — гаситься, запікається або готується на барбекю. Дуже важливі сири: солоний фета вживається в салатах, халлумі часто готується на грилі, і Амарі, м’який негострий сир на зразок рікотти, уживається в солодких і пряних блюдах.\nУ грецькій кухні трави і спеції використовуються набагато частіше, ніж в інших середземноморських кухнях, її незвичайні аромати визначаються вживанням розмарину, базиліка, петрушки, коріандру, орегано і м’яти.\nШироко використовуються свіжі овочі і фрукти цій благодатній землі: солодкі помідори, пухкенькі оливки, кислі лимони, стручкові, дика зелень, блискучі цукіні, довгі зелені перці, величні баклажани, соковиті дині і фіги.\nЗавдяки морю (яке, до речі, видно практично з будь-якого куточка будь-якого острова) грецька кухня рясніє рибою і різноманітними морепродуктами: барабулькою, вугром, рибою-меч, восьминогами, кальмарами, креветками, мідіями, каракатиця, омарами і багатьма іншими дарами моря. Страви з риби завжди можна спробувати в рибних тавернах (псаротавена), які, як правило, розташовані на березі.\nСучасна грецька їжа — проста, барвиста і ароматна. Популярний грецький фаст-фуд — «гіроса», в основі якого прісна коржик-пита. Її злегка обсмажують з двох сторін, потім розрізають так, щоб вийшов «кишеньку», який туго набивають дрібно порубаними овочами, обсмаженими шматочками свинини або курки, приправляючи соусом з йогурту.\nПро грецьку кухню і її традиції можна написати багатотомний трактат, але найкраще познайомитися з нею особисто.\nЗа легендою богиня Афіна виграла спір за Аттику, піднісши людям найцінніший дар — оливкове дерево. Поруч з першим оливковою деревом був споруджений Парфенон — символ грецької культури, свободи і миру. З тих пір люди їдять плоди цього дерева і виготовляють з них масло, яке вживають у їжу, використовують як лікувальний і косметичний засіб. Оливкова гілка — символ і гордість країни.\nВирубка оливкових дерев в Греції заборонена законодавчо. Якщо ви придбали земельну ділянку, на якому росте оливкове дерево, і воно вам з якоїсь причини заважає, ви зобов’язані отримати спеціальний дозвіл, що дозволяє його викопати і перенести. Оливкове дерево росте і плодоносить 500 і більше років.\nУ Грецькій Республіці, як в іншій частині Євросоюзу, національною валютою є євро. Саме цю валюту найкраще брати з собою у відпустку. Обміняти валюту можна в обмінних пунктах і в банках, але найменш вигідний курс обміну — в готелях. Гарячі тури в Грецію за вигідними цінами — це можливість отримати все відразу: біломармурові колони Парфенона, тепле синє море біля самих ніг і європейський комфорт зручних і красивих готелів.\nГреція входить в список країн — членів Шенгенської угоди. Для відвідування цієї країни громадянам України потрібна віза. З повним списком документів, необхідних для відкриття візи до Греції, Ви можете ознайомитися в розділі «Інформація по візі в Грецію».\nПутівки в Грецію можна вигідно купити трохи наперед. До ваших послуг -різноманітні готелі, найзручніші рейси, номери з видом на море, і звичайно, наші посмішки і самі сонячні знижки.\nГреция Горячие Туры Корал Тревел Греция Горящие Туры Coral Travel\nYour ticket for the: Греція


"Баночка здоров'я" від грипу, ГРВІ та вірусів: рецепт від сезонних захворювань на осінь і зиму - ЗНАЙ ЮА\n18 вересня 2021, 12:10\nПоєднання імбиру з медом і лимоном - одне з найпопулярніших для лікування і профілактики простудних і вірусних захворювань. На основі цих чудодійних продуктів можна приготувати смачну і корисну заготовку, яка буде особливо актуальна в період майбутньої зими.\nТаке "тріо" надає комплексну оздоровчу дію на організм, а також допомагає боротися з різними конкретними захворюваннями. До складу кожного з компонентів входять вітаміни А, В і С, тому при з'єднанні меду, лимона і імбиру організм отримує потрійну порцію цінних речовин.\nУ Telegram-каналі "Домашня консервація: варення, заготовки" розповіли, як приготувати збагачену вітамінами суміш з цих трьох продуктів.\nРецепт: суміш з імбиру, меду і лимона\n- Імбир (два корінця масою близько 250гр) 2 шт\nІмбир натерти на дрібну тертку, лимон порізати на часточки і перемолоти в комбайні (блендері) повністю - зі шкіркою.\nУ подрібнений лимон додати імбир, ще на пару секунд включити комбайн, щоб добре перемішати.\nЗ'єднати з медом (можна трохи розтопити на водяній бані) - суміш готова.\nВихід - баночка на 720 грам.\nНагадаємо, унікальний рецепт повидла з гарбуза: ліки від усіх сезонних захворювань\nЯк повідомляв Знай.uа, вкуснейшая наливка з горобини, щоб взимку всередині було ще тепліше: рецепт навіть бабуся попросить\nТакож портал Знай.uа писав, що Ектор Хіменес-Браво навчив господинь маринувати огірки в спрайті: хрускіт забезпечений\nТеги: імбир лимон суміш осінь


1. Особисті немайнові авторські права: Автор відносно свого твору володіє такими правами, як:\nАвтор відносно свого твору володіє такими правами, як:\n- право на ім'я ;\n- право на оприлюднення твору, включаючи право на відкликання;\n- право на захист своєї репутації.\nОрганічність зв'язку немайнових прав з особистістю творця твори проявляється, зокрема, і в тому, що право авторства, право на ім'я і право на захист репутації автора не переходять у спадок. Спадкоємці вправі лише безстроково здійснювати захист зазначених прав у разі їх порушення. Це право спадкоємців помітно актуалізувалася у зв'язку з незаконним використанням імен відомих людей в комерційних і рекламних цілях.\nНайважливішим особистим немайновим правом є право авторства, тобто заснована на факті створення твору можливість особи визнаватися його автором, творцем.\nПраво на ім'я полягає в можливості автора використовувати або дозволяти використовувати твір під своїм справжнім ім'ям, псевдонімом або без зазначення імені (анонімно). Право будь-якого громадянина набувати і здійснювати права і обов'язки під своїм ім'ям, що включає прізвище та власне ім'я, а також по батькові, закріплено в абз. 1 п. 1 ст. 19 ГК. Там же сказано, що у випадках і в порядку, передбачених законом, громадянин може використовувати псевдонім, тобто вигадане ім'я.\nЦК не згадує про можливість анонімного придбання та здійснення цивільних прав та обов'язків. Проте з цього не випливає, що положення ЗоАП про анонімний використанні творів суперечать ЦК і не повинні застосовуватися. Справа в тому, що анонімно твір сприймається публікою. Автор ж як і раніше набуває права і обов'язки під своїм справжнім ім'ям, але через свого представника, яким є видавець.\nПри опублікуванні твору анонімно або під псевдонімом (за винятком випадку, коли псевдонім автора, наприклад Максима Горького або Едуарда Лимонова, не залишає сумніву в його особистості) видавець, ім'я або найменування якого позначено на творі, при відсутності доказів іншого вважається представником автора і в цій якості має право захищати права автора і забезпечувати їх здійснення. Дане положення діє до тих пір, поки автор твору не розкриє свою особу і не заявить про своє авторство.\nПраво на ім'я тісно пов'язане з правом авторства. Володіючи правом авторства, творець твори, як правило, персоніфікує його, постачаючи твір при опублікуванні своїм ім'ям або псевдонімом або прибрати авторські права на нього анонімно (за погодженням з видавцем). Проте право на ім'я є самостійним особистим правом автора, оскільки воно може бути порушене незалежно від порушення права авторства. На практиці нерідкі випадки, коли видавці, не заперечуючи авторства якої особи на видане твір, не вказують його імені (псевдоніма) або в порушення волі автора поміщають на творі його псевдонім замість справжнього імені (чи навпаки).\nПраво на оприлюднення полягає в можливості автора самому оприлюднити або дозволити оприлюднити твір у будь-якій формі. Ніхто, крім автора, не вправі здійснювати або дозволяти здійснення дій, які вперше роблять твір доступним для загального відома. Оприлюднення твору, в залежності від його об'єктивної форми і бажання автора, може здійснюватися шляхом його опублікування, публічного показу, публічного виконання, передачі в ефір чи іншим способом.\nПраво на оприлюднення не абсолютно. Воно передбачає можливість відмови учасника від раніше прийнятого рішення про оприлюднення твору. Подібна відмова іменується правом на відкликання. Реалізація автором свого права на відгук може завдати шкоди інтересам користувача твору. Тому здійснення права на відгук допускається лише за умови відшкодування користувачеві всіх заподіяних рішенням учасника збитків, включаючи упущену вигоду.\nЯкщо твір вже було оприлюднено, автор зобов'язаний публічно оповістити про його відкликання. При цьому він має право вилучити за свій рахунок з обігу раніше виготовлені примірники твору. Право на відкликання не застосовується лише щодо службових творів.\nВідкликане автором твір вважається не оприлюдненим. Що це дає автору? Право на відгук дозволяє автору в деяких випадках уникнути несприятливих наслідків оприлюднення твору, оскільки оприлюднені твір у випадках, що передбачаються ст. ст. 17 - 26 ЗоАП, можуть у певних рамках вільно використовуватися третіми особами, в тому числі без виплати авторської винагороди.\nПраво на захист репутації автора означає можливість захисту твору від якого спотворення чи іншого зазіхання, здатного завдати шкоди честі та гідності автора твору. Закон встановлює максимально широкі межі даного права. Огороджуються права автора на недоторканність не тільки змісту, а й назви твору. Відповідно до закону ніхто, крім автора, не вправі вносити у твір зміни і доповнення, постачати його ілюстраціями, примітками, передмовою і післямовою, дозволяти переклад, переробку, аранжування або іншу переробку твору. Редакторська та інша правка допускається тільки за згодою автора. Закон не перераховує можливі відхилення по чиїй-небудь волі від істоти і форми твору, оскільки він захищає автора від якого спотворення твору.\nРазом з тим абз. 5 п. 1 ст. 15 ЗоАП говорить про захист твори також від іншого зазіхання, здатного завдати шкоди честі та гідності автора. Тобто всяке спотворення твору - це завжди одна з форм посягання на нього. Автор має право протестувати проти нього незалежно від зв'язку спотворень з його честю і гідністю. Навпаки, інше посягання неприпустимо, якщо воно завдає шкоди честі та гідності автора. Інший підхід був би нелогічний, так як важко уявити, щоб автор отримував можливість протестувати, наприклад, проти постачання літературного твору ілюстраціями крім його волі (тобто фактично проти спотворення твору) лише за умови нанесення цим шкоди його честі і гідності. Тим більше що ілюстрації можуть бути виконані на високому професійному рівні і, на думку читачів, прикрашати твір.\nАле посягання можуть виражатися в некоректній оцінці твори, приписки його автору будь-яких поганих вчинків, пов'язаних із створенням твору. Згадаймо безперервні домисли про історію створення М.А. Шолоховим роману "Тихий Дон". Формула "інші посягання, здатні завдати шкоди честі та гідності автора" може поширюватися також на випадки недозволеного використання імені автора в рекламно-комерційних цілях.\nПраво на захист репутації автора твору не переходить у спадок. Однак ст. 29 ЗоАП дає спадкоємцям право здійснювати захист цього права (нарівні з правом авторства і правом на ім'я). Уявний парадокс пояснюється просто: не можна придбати в порядку спадкового спадкоємства невіддільне від особистості автора право з подальшою його передачею своїм спадкоємцям, але можна захищати нарушаемое будь-ким особисте немайнове право покійного автора. Саме таке право на здійснення захисту (а не право на захист) закон надає спадкоємцям автора.\nПриродно, захист від посягань, здатних завдати шкоди честі та гідності автора, здійснюється як самим автором, так і його спадкоємцями за правилами ст. 152 ГК про захист честі, гідності та ділової репутації (1). Відповідно до п. 1 ст. 152 ГК на вимогу зацікавлених осіб допускається захист честі і гідності громадянина і після його смерті. Прикладом подібної захисту може служити позов вдови відомого цілителя і автора оригінальних праць В.В. Караваєва до одного з підприємств Підмосков'я, в порушення низки правових норм наповнили ринок (під рефрен енергійної реклами) "бальзамами Караваєва". Не володіючи всією необхідною технологією виробництва бальзамів, розроблених фондом ім. В.В. Караваєва, підприємство-виробник своєю діяльністю дискредитувало авторську репутацію вченого.\n(1) Детальніше див гол. 34 цього томи підручника.\nІнформація, релевантна " 1. Особисті немайнові авторські права "


Паяльник - Мир финансов\nПаяльник для пластикових труб ТЕМП ППТ-1200 для ручної контактного зварювання поліпропіленових труб нагрітим інструментом в розтруб. Паяльник застосовується для муфтової (розтрубного) зварювання пластикових труб діаметром 20, 25 і 32 мм\n— Паяльник для пластикових труб Темп ППТ-1200\n— Пластиковий кейс для зберігання і транспортування.\n— Необхідні ключі і підставка під робоче положення Інтернет-магазин TEMP-UA надає величезний вибір продукції за категоріями: бензо — мототехніка, електроінструмент, зварювальне обладнання, запчастини з гарантією і швидкої відправкою. У нас найкращій паяльник сайт.\nМісія TEMP-UA полягає в наданні завжди якісного інструменту та обладнання за доступною ціною. Наші фахівці допоможуть вас проконсультувати по питаннях питань у телефонному режимі, допоможе вибрати необхідний інструмент для різних видів робіт. Також звертайте увагу, що ТЕМП-ЮА підносить знижки, розігрує подарунки за купівлю товару, акційна продукція.\nІнтернет-магазин ТЕМП-ЮА приймає замовлення на сайті цілодобово, а заявки по телефону здійснюється: будні дні (8:30-17:30) ;субота (9:00-15:00). Варто знати, що неділя, свята, вихідні, але можливість замовити товар на сайті 24/7, заявка буде оброблена в перший робочий день, після здійснення замовлення. Після операції зв’яжуться привітні менеджери, розкажуть про переваги тієї або іншої моделі.


Новини Львова: У Львові облаштують мультифункціональні спортивні майданчики\nУ Львові облаштують мультифункціональні спортивні майданчики\nсереда 09 листопада, 2016 18:15\nДо кінця цього року у Львові облаштують біля шкіл чотири мультифункціональні спортивні майданчики. На них учні зможуть займатись футболом, гандболом, баскетболом та великим тенісом. Про це повідомила Юлія Хомчик, одна із ініціаторів та депутат фракції "Об'єднання "Самопоміч" Львівської міської ради.\nІніціаторами стали члени комісії культури молодіжної політики та спорту Львівської міської ради. На цей проект виділили 4 млн гривень.\nЮлія Хомчик розповіла, що кожен майданчик буде огороджений. Вони будуть оснащені воротами для футболу, тенісними сітками та кільцями для баскетболу.\nЗа словами посадовця, для того, щоб облаштувати такі майданчики, школи повинні мати відповідну площу. Тому попередньо було проведено відбір шкіл: №67, №98, №44 та гімназія «Оріана». У №67 та №98 школах роботи вже розпочато.\nЮлія Хомчик підкреслила, що, як запевнили підрядники, «погодні умови не вплинуть на темп робіт, тому до кінця року майданчики таки будуть готові».\nДодамо, що цьогоріч вперше у бюджеті розвитку Львова передбачено кошти на шкільні мультифункціональні спортивні майданчики. Ініціювали програму депутати фракції «Самопоміч» Юлія Хомчин, Христина Паньків та Роман Федишин спільно з профільною комісією.\n«На 2017 рік ми теж ініціюватимемо закладання у бюджеті розвитку коштів на облаштування таких майданчиків у кожному районі Львова», - сказала Юлія Хомчик і додала: «Дуже важливо підтримувати фізичний розвиток дитини, починаючи зі школи. Також хочемо зробити акцент на тому, що інфраструктура наших шкіл в такому стані, що вона потребує постійних фінансувань. По-друге, це промоція здорового способу життя, допомогти дітям правильно скерувати свою енергію, зокрема у спорт».\nУ Львові розпочався політичний "Процес 59-ти": НКВД розстріляло жінок і дітей\nПротягом наступних двох днів комунальні служби Львова проводитимуть ямковий ремонт