Тарас Шевченко – Великий Кобзар! | Блог учителя української мови та літератури Лушпай Наталії Леонідівни\nВікторина “Тарас Григорович Шевченко”\n2.Як називається перша збірка Шевченка і скільки творів ввійшло до неї? (“Кобзар”, 8 творів).\n3.Яку поему Шевченко написав під свіжими враженнями від першої подорожі на Україну? (Сатиричнупоему “Сон”).\n4.Як назвав Шевченко цикл віршів, написаних під час ув’язнення в казематі Третього відділу біля Ланцюгового мосту? (“В казематі”).\n5.З яким видатним російським актором, у минулому кріпаком, дружив Шевченко? (М.І. Щепкіним). 6.Назвіть поему Шевченка, присвячену М. Щепкіну? (“Неофіти”).\n7.У якому творі Шевченко стає на захист пригнічених царизмом народів?(“Кавказ”)\n9.Назвіть ліричний вірш Шевченка, в якому поет говорить про свою творчу діяльність за три роки? (“Три літа”)\n10.Які твори Пушкіна і Шевченка мають однакові назви? (“Кавказ”)\n11.Яку книгу для навчання грамоти створив Шевченко? (“Буквар”)\n13.У якій поезії Шевченко називає Миколу І «правды гонителем жестоким»? (“Юродивий “)\nВікторина “Впізнай героїв творів Шевченка”\n1.”В кайдани убраний Цар всесвітній! Цар волі, цар, Штемпом увінчаний” (Революціонер, поема “Сон” (“Увсякого своя доля”))\n2.”У латаній свитиночці, На плечах торбина, В руці ціпок, а на другій -Заснула дитина” (Катерина) 3.”Чорнобрива, кароока Вилитая мати. Тільки смутна, невесела…” (Княжна.”Княжна “)\n4.”В свитині латаній дрижала Якась людина. На ногах І на руках повиступала Од стужі кров; аж струпом стала І довгі коси в реп’яхах О поли бились в ковтунах” (Героїня. “Відьма”)\n„Его величавая наружность меня поразила. Огромный рост, седая длинная\nволнистая борода, такие же белые густые вьющиеся волосы, темные густые брови. Лицо правильное, чистое, с легким румянцем на щеках, как у юноши… Он был образован, как любой аристократ того времени, с тою разницею, что любил читать” (Варнак. „Варнак”)\n6.„Стройный и грациозный, с черными оживленными глазами, с тонкими едва улыбающимися губами, высоким бледным лбом. Словом, это был джентльмен первой породы. И вдобавок самой симпатической породы” (Тарас Федорович, повість «Музикант»)\n„Неначе з барлоги\nПереносить ноги; Та одутий, аж посинів: Похмілля прокляте Його мучило”. (Цар Микола І, поема “Сон “) 8. „…Мов опеньок засушений,\nТонка, довгонога, Та ще на лихо, сердешне, Хита головою”. (Цариця, поема “Сон “)\n„Мов кабани годовані –\nПикаті, пузаті!.. Аж потіють та товпляться, Щоб то ближче стати (Вельможі, поема “Сон “)\nІнтелектуальна вікторина по творчості Т.Г.Шевченка\n1. Кому належать ці слова: “Шевченко, Пушкін, Міцкевич – люди, які втілюють дух народу з найбільшою красою, силою, повнотою”?\n2. Хто писав про Шевченка: “Він вийшов з народу, жив з народом і не тільки думкою, а й умовами життя був з ним тісно, кровно зв”язаний”?\n3. Який видатний російський поет присвятив Шевченкові ці рядки: “Все он изведал: тюрьму петербургскую, справки, допросы, жандармов любезности, все – и раздольную степь Оренбугскую, и ее крепость…”?\n“Чи довго буде ще мені\n5. В пам’ять 22 квітня “Катерина”, а В.І Григоровичу , конференц-секретарю Академії мистецтв , який брав участь у викупі поета – поему “Гайдамаки”.\n6. “Кобзар” 8 творів.\n7. Сатиричну поему “Сон”.\n9. “В казематі”.\n11. “Реве та стогне Дніпр широкий”, “Така її для”, “Думи мої, думи мої”, “Садок вишневий коло хати”, “Заповіт”.\nВірш О.Пушкіна “Кавказ” і вірш Шевченка “Кавказ”.\n14. С.Васильченко “В бур’янах”, О.Іваненко “Тарасові шляхи”, О.Ільченко “Петербурзька осінь”, Д.Косарик “Син-колос” та інші.\nВідповідь. С. Васильченко «В бур’янах», О. Іванченко «Тарасові шляхи», Д. Красицький «Тарасова земля», Д. Косарик «Син-колос», О. Ільченко «Петербурзька осінь», Л. Смілянський «Поетова молодість», В. Костенка «Стежки до Кобзаря»,та інші.\n2. Кобзарева пісня було чи не сильніша за будь-яку … Відповідь. Зброю.\n1. «Неначе човен в синім морі…»\n2. «Ой піду я боса полем…»\n3.«І мене в сім’ї великій…»\n4. «…Та недовго сонце гріло, Недовго молилось…»\nТа на кобзі грає…»\n«Бандуристе, орле сизий! Добре тобі, брате…»\nІV. 1. Назвіть кілька народних прислів’їв про творчість Шевченка.\nВідповідь. Лише кілька прислів’їв:\n2. Хто автор пам’ятника, що височить в сквері напроти червоного корпусу Київського університету імені Т.Г. Шевченка? Коли відкрито цей пам’ятник?\nВідповідь. Цей пам’ятник Кобзареві створений І скульптором Матвієм Генріховичем Манізером. У березні 1039 — відкрито пам’ятник.\n3. Хто з поетів, письменників Донеччини присвятив свої твори Кобзареві? Назвіть їх.\nВідповідь. Поет В. Соколов написав вірш «До пам’ятника Кобзареві»; М. Андрущенко «Шевченко в Орську»; П. Безпощадний «Тарас бедняков», «В семью трудового Донбасса»; В. Сосюра присвятив Т.Г. Шевченку вірш «На могилу приносять розкішні вінки» та ін.\nЛітературний брейн-ринг за творчістю Т. Г. Шевченка\nСвятково прикрашений зал, приготовлені місця для команд.\nУчитель – ведучий оголошує початок гри, мету, порядок і критерії оцінок (балів), знайомить зі складом журі.\nЗвучить мелодія, до залу входять три команди: «Кобзар», «Каменяр», «Прометей».\nВедучий оголошує розминку командам. Вона полягає в тому, щоб супротивник пояснив з якою метою обрано назву команди. Відповідь оцінюється в 2 бали.\nГейм 1 «Чи знаєте ви…»\nКожній команді пропонується по 3 запитання.\nВідповідь 1 бал, час 30 секунд.\nКажуть, що ім`я, яке дають дитині під час хрещення, багато в чому визначає її характер і майбутню долю. Звідки походить і що означає Шевченкове ім`я? (З грецької – бентежу, турбую, отже Тарас-бунтівник).\nОдна з найкращих наукових біографій Т. Шевченка, написана видатним українським літератором і громадським діячем О. Кошицьким, називається «Тарас Шевченко – Грушівський. Хроніка його життя.» Чому в поета подвійне прізвище? (Грушівські вуличне прізвисько Шевченків в рідному селі).\nХто з художників – товаришів Т. Шевченка проілюстрував перше видання «Кобзаря»? (1840р) (Василь Штернберг).\nПісля закінчення Академії мистецтв Т. Шевченка було запрошено на посаду викладача Київського університету. Який предмет він повинен був викладати в університеті? (Малювання)\nНа весіллі цієї жінки (у майбутньому – відомої письмеенниці) Т. Шевченко був старшим боярином, бо товаришував з її нареченим П. Кулішем. Згодом вона пожертвувала увесь свій шлюбний посаг на поїздку Т. Шевченка до Італії, де він мав би продовжувати навчання. Арешт став цьому на заваді. Назвіть прізвище цієї жінки та її письменницький псевдонім (Ганна Барвінок – Олександра Білозерська-Куліш).\nІмена братів і сестер Т. Шевченка. (Два брати – Йосип, Микита, п’ять сестер – Катерина, Марія, Ярина )\nУ Шевченка є однойменні поетичні та малярські твори. («Катерина», «Тополя», «Слепая», «Утоплена», «Мар`яна – черниця»).\nЯкі твори присвятив Т. Шевченко Маркові Вовчку, а який твір присвятила письменниця Кобзареві? («Сон»,«На панщині пшеницю жала»), Марку Вовчку «Інститутка»).\nЦим видом мистецтва Т. Шевченко захоплювався на засланні. (Скульптура).\nТрадиційно Шевченковими днями вважають 10 березня – день народження і день смерті поета. Але є ще одне свято – 22 травня. Яка подія стоїть за цією датою? (22 травня 1861р. Т. Шевченка перепоховали на Чернечій горі поблизу Канева).\nГейм 2 «Крилаті вислови».\nКожній команді надається по 3 афоризми, значення яких вони мають пояснити.\nЧас – 1 хвилина, правильна відповідь оцінюється 1 балом.\n«За шмат гнилої ковбаси у вас хоч матір попроси, то оддасте…»\n«Не так тії вороги, як добрії люди – і окрадуть, жалкуючи, осудять ..» «Каменяр»\n«Дружба без достатніх доказів порожнє, лукаве слово.»\n«Історія мого життя складає частину історії моєї Батьківщини. »\n«Нема на світі України, немає другого Дніпра» «Прометей»\n«Серце не дитина, його галушкою не нагодуєш»\n«Де нама святої волі, не буде там добра ніколи»\n«Страшно впасти у кайдани, умирають у неволі, а ще гірше спати, спати, і спати на волі.»\nГейм 3. «Інсценізація творів»\nКожна команда приготувала інсценізацію творів Т. Шевченка.\nЧас – 10 хвилин, кількість балів – 6.\nГейм 4. Хто з героїв\nПрости сироту! («Причинна»)\nСпасибі за раду,\nА розумне наше слово\nБрехнею підбитею (Гайдамаки)\nТуркеня дрімала,Дрімав у харемі ледачий султан.Тілько у Скутарі, в склепу, не дрімаютьКозаки сердеги. Чого вони ждуть? («Гамалія») 4. Покинула знову хату, Синову господу;Пішла в найми, за хліб черствийЖидам носити воду (Сова) 5. Синє море звірюкоюТо стогне, то виє,Дніпра гирло затопило. (Іван Підкова) 6. Ходім, Маріє, повінчаймось,А то…- Й не вимовить: уб`ютьНа вулиці. (Марія) 7. Нащо мене Бог поставивЦвітом на сім світі?Щоб людей я веселила,Тих самих, що вбилиМене й матір? (Лілея)\nБуде, батьку, панувати,\nПоки живіть люди;\nТебе не забудуть. (На вічну пам`ять Котляревському)\nЩо діялось в Україні (До Оснров`яненка)\nНазвіть міста, у яких встановлено пам`ячники Т. Шевченку.\nВсього близько 400 міст – Москва, Київ, Львів, Донецьк, Харків, Канів, Дніпропетровськ , Конотоп, Корсунь-Шевченківський, Мукачеве, Полтава, Косів, Коломия, Рим, Вашингтон, Буенос-Айрес та інші)\nПідсумок гри оголошує учитель. Журі рахує кількість балів. Оголошується команда-переможниця.\nТурнір знавців творчості Тараса Григоровича Шевченка\nМета: встановити рівень компетенції учнів з теми, виховувати сумлінність, прагнення підвищити рівень навчальних досягнень. Виховувати почуття шани до минулого рідного краю.\nОбладнання: малюнки учнів до літературних творів, портрет Т. Шевченка, ілюстрації до творів.\n1 Конкурс “Давайте познайомимось”\nУчні представляють свою команду, оголошують її назву, девіз емблеми.\n“І чужому научайтесь і свого не цурайтесь”\n“У всякого своя доля і свій шлях широкий”\n“Історія мого життя є частинкою історії моєї Батьківщини”\nМаксимальна кількість балів за конкурс 12 (2 бали – знання тексту девіза, 3 бали – оригінальність назви, 3 бали – змістовність, 5 балів – емблема)\n2 Конкурс “Домашнє завдання”\nУчні демонструють виготовлені заздалегідь газети на Шевченківську тематику ( максимальна оцінка – 5 балів). Один представник від кожної команди читає виразно вірш Шевченка, що не входить до шкільної програми (максимальна оцінка – 10 балів)\n3 Конкурс “Якби ви вчились так, як треба, то й мудрість би була своя”\nУчні за певний відведений час (3 хв.) відповідають на запитання вчителя: кількість балів відповідає кількості правильних відповідей.\nКоли і в кого почав навчатися грамоті Т. Шевченко? (У школі дяка Павла Рубана, на прізвисько Совгир)\nНазвіть імена братів і сестер Т. Шевченка. (Два брати: Йосип і Микита, три сестри: Катерина, Марія, Ярина)\nІм’я діда, від якого малий Тарас багато чув про гайдамаків? (Іва)\nЯким твором починався перший “Кобзар”? (“Думи мої думи”)\nПочаток якої балади став народною піснею “Реве та стогне Дніпр Широкий…”? (“Причинна”)\nЗ ким познайомився поет після заслання? (З Айрою Олдріджем, Марком Вовчком)\nДо кого сватався Тарас? (До Линери Полуемок)\nПро що мріяв поет в останні роки свого життя? (Жити в Україні)\nЯку книжку видав Т. Шевченко для дітей? (“Буквар”)\nУ якому році помер поет? (1861)\nДо якого року тривав поліцейський нагляд за могилою? (До 1917 року)\nУ якому вірші вміщене ідейне кредо поета, його віще слово нащадкам? (“Заповіт”)\nПровідний образ першої збірки “Кобзар”? (Кобзар)\nУ якій поемі найбільш гостро осміяно царя і царицю? (“Сон”, [“У всякого своя доля”])\nЯкі твори Т. Шевченко назвав ім’ям головних героїв? (“Катерина”, “Іван Підкова”)\nКому із жінок Т. Шевченко присвятив два свої вірші – “Садок вишневий коло хати” та “Сон”? (Марії Максимович)\nЯкі нагороди одержав Т. Шевченко, навчаючись в Академії мистецтв? (Три срібні медалі)\nЧому Т. Шевченко – улюблений учень К. Брюллова і найкращий в Академії, одержав лише скромні відзнаки (срібні медалі ІІ ступеня) і не отримав жаданого для всіх тодішніх живописців відрядження до Італії? (На екзамені не представив обов’язкові композиції на біблійні та античні сюжети)\nХто з російських поетів сказав про Т. Шевченка: “Все он увидал: тюрьму петербурскую, справки, доносы, жандармов любезность, все – и раздольную степь Оренбурскую, и ее крепость”? (Некрасов “На смерть Шевченко)\nЯкі є однойменні поетичні та малярські твори Т. Шевченка? (“Катерина”, “Тополя”, “Утоплена”, “Мар’яна Черниця”)\n4 Конкурс “Учітесь, читайте, і чужому научайтесь, і свого не цурайтесь”\nНазвати афоризми з творів Кобзаря. (Команда, що останньою дала відповідь, отримує 5 балів)\n(“У всякого своя доля і свій шлях широкий…”, “…хто матір забуває, того Бог карає, того діти цурають, в хату не пускають”, “Дружба без достатніх доказів – порожнє лукаве слово.”, “Нема на світі України, немає другого Дніпра”, “В своїй хаті – своя правда, і сила, і воля…”…)\n5 Конкурс “Ну щоб, здавалося, слова… Слова та голос – більш нічого. А серце б’ється, ожива, як їх почує” Конкурс капітанів.\nКожен капітан виступає з усним твором, заздалегідь написаним, на тему “Мій улюблений твір Шевченка”. Максимальна оцінка – 10 балів.\n6 Конкурс “Наша дума, наша пісня не вмре, не загине…”\nНазвати твори Шевченка, покладені на музику (5 балів). (Додаткові 10 балів за виконання пісні на слова Т. Шевченка)\n7 Конкурс “Склади картину”\nГравцям дають дві репродукції Шевченкових творів – “Катерина” і “Циганка – воржка” розрізані на рівні квадрати. Завдання гравців скласти картинку і визначити її назву. Час виконання – 5 хв., кількість балів – теж 5.\nНадається слово журі, яке висловлює свої враження і отримані бали кожної команди. Звучить грамзапис пісні на слова Т. Шевченка “Думи мої, думи мої…”\nБрейн – ринг “Наш Шевченко”\nВікторина “Незакінчені речення. Дитинство та юність Тараса”\nДівоче прізвище матері Тараса? (Бойко)\nІм’я старшої сестри Тараса? (Катерина)\nСело, в якому минало дитинство Тараса? (Кирилівка)\nУкраїнські повстанці проти гніту польського панства? (гайдамаки)\nПрізвище дяка – першого вчителя Тараса? (Савгир)\nПрізвище друга Шевченка, автора байок? (Є. Гребінка)\nПрізвище дівчини – швачки, подруги Тараса у Вільні? (Грусиновська)\nІм’я дружини пана Енгельгарда? (Содін)\nТарасів улюблений жіночий образ із польського костьлу? (Мадонна)\nПрізвище відомого майстра живопису, у якого навчався Т. Шевченко? (Ширяєв)\nПрізвище художника, найближчого в петербурзькі роки Тарасового приятеля-земляка? (Сошенко)\nПрізвище відомого художника, професора Академії мистецтв? (Брюллов)\nНазва саду, у якому юний Шевченко малював ночами? (Літній)\nПровідний образ першої збірки творів Т. Шевченка? (Кобзар)\nЦікаві епізоди з життя Т. Шевченка.\nКоли Т. Шевченкові виповнилось 15 років, в його долі сталась зміна. Помер старий пан. Кирилівка дісталась його синові – Павлу Енгельгарду, для якого набирали по селах двірню. Тараса зробили козачком, у його обов’язки входило невідлучно сидіти в панському передпокої й чекати, поки панові необхідно буде дати люльку, вогонь, чи налити склянку води. Одного разу, коли пан і пані поїхали на бал, Шевченко став копіювати портрети Платова іне помітив, як повернулися пани. За це молодий художник був дуже суворо покараний.\nДругий учень: Жандармський генерал Дубельт коли після першого арешту Т. Шевченка в ІІІ відділі розглядали твори поета, зрозумів, яке значення для національного виховання українців могла мати поема “Іван Підкова”. В огляді творів Тараса Григоровича цей царський сатрон із глумливою іронією писав: “Уміли запорожці панувати – вигукує Шевченко, – уміли здобувати свободу і славу! Добре було в Україні, та минув час, осталися самі могили”\n22 січня 1847 року, напередодні арешту Т. Шевченко тримав весільний вінець над прекрасною молодою парою: вінчався Пантелеймон Куліш і Олександра Білозерська. Гостей на весіллі було багато, стояв великий гомін. Аж ось старший боярин, заложивши назад руки почав ходити по залі та й заспівав: “Ой зійди, зійди, ти, зіронько та вечірняя, Ой вийди, вийди, дівчинонько, моя вірная…” Усі гості, почувши, як співає Тарас, наче зістався сам тільки співак. “Такого або рівного йому співу не чув я – згадував Куліш, – ні в столиці, ні на Україні. Від того співу заніміли розмови і між старшими, і між молодими: з усіх світлиць гості посходились до зали, мов до якоїсь церкви. Пісню за піснею співав наш соловей, справді, немов у темному лузі серед червоної калини. Скоро він вмовкав – його зараз благали співати, і душа поета обернула весілля поклонниці його таланту в національну оперу, якої, може, ще не швидко чутимуть в Україні.\nМолода княгиня на спомин того вечора подарувала поетові дорогий клейкоз, дорожчий з усього добра, яке коли мали, – свою квітку вінчальну.\nЯк тримався поет на допитах в казематі ІІІ (секретного) відділу царської канцелярії! Він не тільки сам виявляв дивовижну витримку, спокій, силу волі, а й своїх побратимів підтримував добрим словом і навіть жартом. У поезії “Чи ми ще зійдемося знову” (цикл “В казематі”) поет звертається до друзів кирило-мефодіївського товариства зі словами, які згодом клятвенно промовляли всі покоління українців і які будуть вічно актуальними для нас:\nДехто змальовує Кос – Арал світлими, привабливими фарбами. Так, це був рятунок від смердючої казарми і ненависної муштри. Але й тут на людей постійно чатувала небезпека. Уже на початку шляху експедиції Бутакова на труни своїх колег, висланих напередодні, – з ними розправилися войовничі хівинці. Важким був і семиденний перехід безводною пустелею Кара – Кум (Чорні піски). З мертвої пустелі члени експедиції вийшли тимчасово осліпленими. Спека сягала 50 градусів. Загинути можна було й під час бурі на Аралі. Однак під час експедиції Тарас Григорович міг малювати, писати вірші.\nО. Кониський підрахував, що в неволі поета мордовано десять літ, три місяці і двадцять шість днів. Час сей становить трохи що не четвертину всього віку поета і четвертину найліпшу… Під “червону шапку”, як казав Костомаров, Шевченка взяли веселим, бадьорим, 33-літнім, з міцним здоров’ям, з густим русявим волоссям на голові, а з-під “червоної шапки” він повернувся, втративши здоров’я, сивобородим, з геть лисою головою. Та час і неволя не виснажили таланту, не погасили любові поета до людей і до світу.\nНайвідомішою книгою Т. Шевченка є “Кобзар”. Сьогодні книга святкує 153 річницю, а рядки її творів такі ж сучасні, як і багато років тому. Ми будуємо нову державу, нове суспільство, на нашому шляху багато перешкод, подолати які спроможна людина, що знає напевно свій родовід, своє коріння. Саме своїм “Кобзарем” молодий тоді ще поет перший за всю історію України пропонував задуматись над тим, “чия правда, чия кривда і чиї ми діти”. Тож читаймо “Кобзар”, читаймо уважно, вдумливо. Адже майбутнє – за вами…\n“Як ми знаємо творчість Т.Г.Шевченка”\nМета: навчальна: сформулювати знання учнів про Т.Г. Шевченка.\nВедуча 1. Добрий день, юні шанувальники творчості Кобзаря, дорогі глядачі, вболівальники, судді! Сьогодні ми присутні з вами на конкурсі знавців творчості Тараса Григоровича Шевченка.\nВедуча 1. Розпочинаємо перший конкурс. Кожна команда повинна за 10 хвилин розповісти про Тараса Шевченка, розкрити значення його творчості. Правильна відповідь — 10 балів.\nВедуча 2. Азараз на екрані ви побачите картини Шевченка-художника. Назвіть їх.\nВедуча 1. Наш новий конкурс — вікторина “Швидко й влучно”. Я читаю запитання, а кожна команда впродовж однієї хвилини якнайшвидше й коротко дає відповідь.\nРозшифрувати назву віршів “П. С”.\nКоли вперше було видано “Кобзар”?\nЯке звання одержав Шевченко після закінчення Академії мистецтв?\nКоли відбулася друга поїздка поета в Україну?\nКому присвячена поема “Катерина”?\nХто автор музики до балету “Лілея”?\nХто вперше виконав роль Тараса Шевченка на екрані в 1926 році?\nХто написав музику до “Заповіту”?\nПоет дружив із негритянським актором-трагіком. Хто він?\nГеніальний російський актор, товариш Кобзаря. Хто він?\nАвтор історико-біографічної опери “Тарас Шевченко”.\nЯк називається перший екранізований фільм про Шевченка?\nДівоче прізвище матері Шевченка?\nУ якому закладі навчався Шевченко?\nКоли відбулася перша поїздка поета в Україну?\nЯкої букви немає в поемі “Сон”?\nХто такі неофіти?\nКому присвячена поезія “Г. 3.”?\nУ 1951 році на Київській кіностудії художніх фільмів було знято картину “Тарас Шевченко”. Хто зіграв головну роль у ній?\nКоли помер Шевченко?\nСкільки часу перебував поет у Новопетрівському укріпленні?\nКому присвячено твір “Кавказ”?\nЧиї це слова: “Він був сином мужика і став володарем у царстві духа”?\nКоли відбувся перший арешт Шевченка?\nКолективна праця трьох харківських композиторів Ю. Мейтуса, В. Ри-бальченко, М. Тіца. Що це за твір?\nЧетвертий конкурс — краще виконання пісень на слова Кобзаря. Свій віночок із п’яти пісень представляє перша команда (10 балів). Виступи команд. Оцінка журі.\nВедуча 1. А зараз прошу на сцену по одному читцеві від кожної команди Ви повинні прочитати поезію Тараса Шевченка (5 балів). Виступи читців, оцінка журі.\nВедуча 2. Твори Кобзаря не тільки покладені на музику, екранізовані. Великий успіх вони мають і сьогодні на українській сцені. Наші команди зробили свої міні-вистави за творами поета (10 балів).\nВітряки розіп’яті стоять.\nАукціон «Тарас Шевченко»\nАукціон – то розпродаж цінностей, а найбільша учнівська цінність – то знання .Тому, беручи участь в грі – аукціоні кожен із учнів зможе оцінити знання життєвого і творчого шляху Т. Шевченка.\nЛот 1“Пошуковий“. Стартова ціна 2 кубики.\nУ яких краях поневірявся Тарас, коли осиротів?\nХто навчав Т. Шевченка – кріпака малярської справи?\nЯку роль у долі поета відіграв Іван Сошенко?\nХто піклувався про викуп Т. Шевченка з неволі?\nДо кого віддав у науку пан Енгельгардт Т. Шевченка?\nДе і коли вручена відпускна Тарасові?\nЯку поему написав Т.Г.Шевченко на згадку про день викупу з кріпацтва?\nУ якому році вийшла перша поетична збірка Т. Шевченка?\nЯкий твір Т. Шевченка відкриває перше видання «Кобзар»?\nЛот 2 “ Теоретичний“. Скласти опорний конспект для учня. Стартова ціна 4 кубики.\n«Тарас Шевченко. Життєвий шлях».\nДитинство(1814 – 1829).\nРодина.( Батько, мати, брати, сестри ).\nПереїзд з паном Енгельгардом у Вільно, Варшаву, Петербург.\nНавчання у Ширяєва.\nВикуп з кріпацтва(1838).\nПерше видання «Кобзаря». (1840).\n1847 – 1857 роки.\nУчасть в експедиції О. Бутапова. (1848-1850рр.)\nНовопетровський форт на півострові Мангишлак.\nПовернення в Петербург.\n1857-1861 – останні роки життя Т. Шевченка.\nПоїздка в Україну.(1859р.)\nПересилання «Кобзаря».(1860р.) Академік академії мистецтв.\nПередчасна смерть 10 березня 1861р.\nПохорон на Смоленському кладовищі.\nПерепоховання на Чернечій горі 22 травня 1861р.\nЛот 3 “Усний“. Назвіть твори про Т. Шевченка. Стартова ціна 4 кубики.\n«Поетова молодість – Л. Смілянського».\n« В степу безкраїм за Уралом» З.Тулуб; «Українські ночі, або родовід Генія» Є.Єнужеєвича; «В бур’янах» С.Васильченка; «Тарасові шляхи» О.Іваненко; «Тарас Шевченко» Г.Хоткевича; «Петербурзька осінь» О. Ільченка; «Син – Колос» Д.Косарика; «Багряні тіні» М. Рудашова; «Переяславські дзвони» В. Дарди; «Тарас Шевченко» М. Зощенко; « Думи мої» Ю.Костюка; «Поетова доля» С. Голованіського; «Вітрила», «Син волі», «Терновий світ» В.Шевчука; «Смерть Шевченка» І.Дрега тощо.\nЛот 4 “Практичний“. Стартова ціна 4 кубики. Написати твір.\nПропоновані теми письмової роботи.\n1.»Не слухала Катерина ні батька, ні неньки…»\n2.Образ матері у творах Т.Шевченка.\n3.Проблема мови, історії, України та ролі інтелігенції у суспільстві(за мотивами послання Кобзаря «І мертвим, і живим…»).\n4.Т.Г.Шевченко та його «Кобзар» у моєму житті.\n1. Мандрівні музиканти-співці — … Відповідь. Кобзарі.\nТок – шоу «Поема «Гайдамаки» Тараса Шевченка.\nГайдамаки – злочинці чи месники?»\nМетою « ток – шоу» є набуття навичок публічного виступу та дискутування. Учитель на такому заході є ведучим.\nІ. Оголошується тема дискусії:\nГайдамаки – злочинці чи месники?\nІІ. Виступ учителя\nКрились трупом, пили кров’ю,\nНавішано трупи –\nНа вулицях, на розпуттях\nГризуть шляхту, клюють очі\nЧим вражають вас картини, змальовані в рядках?\nЯк поводили себе гайдамаки, бачачи такі картини?\nІІІ. Запрошуються «гості» висловитися із приводу теми\nГість № 1. Україна під владою Польщі\nНеосяжні земельні простори України разом із селянами були власністю польських панів. Селян шляхтичі не вважали за людей. Кріпак для пана був тільки «бидлом», худобою. Він мусив шість днів на тиждень працювати на панів та, крім того, платити так звані натуральні грошові збори, відробляти «зажинки», «обжинки», «закоски», ремонтувати шляхти і т. ін. Крім економічного і політичного гніту, український народ терпів ще й тяжкий національний та релігійний гніт.\nУ 1720 р. уніатський церковний собор у Замості проголосив католицьку церкву єдиною законною церквою в Польщі. Той, хто не хотів прийняти католицтво, зазнав жорстоких переслідувань і диких розправ. Прикладом цього було покарання селянина Данила Кушніра, що був титарем у Млієві на Смілянщині. Його обмотали клоччям руки, облили смолою і підпалили. Потім відрубали голову і прибили до стовпа. Все це робилося в присутності великої кількості народу, зігнаного з різних сіл, щоб залякати народні маси й зробити їх податливішими при нав’язуванні їм католицизму.\nГість № 2\nПосилення соціального і національного гніту – протест трудящих мас\nПротягом ХVІІІ ст.. майже безперервно тривали повстання українського народу проти польсько – шляхетського гніту. Основною силою в цих повстаннях було українське селянство, але активну участь у боротьбі брали й інші верстви населення – козаки та міщани. Повстанців називали гайдамаками. Вони нападали на шляхетські маєтки, руйнували їх, убивали панів, відплачуючи за численні заподіяні народові кривди.\nУ кінці травня 1768 року загони М. Залізняка вирушили на Умань – місто, яке вважалося тоді неприступною фортецею на Правобережжі. Переляканий Потоцький послав назустріч гайдамакам значну частину свого війська – загони надвірних козаків. Але сотник Іван Гонта, який очолював загони Потоцького, перейшов з козаками на сторону повстанців. Це значно полегшило боротьбу, і 9 – 10 червня військо Залізняка і Гонти взяло Умань і розправилося з ненависною шляхтою. Повстання швидко охопило Київщину, Поділля, Волинь, перекинулося на західноукраїнські землі, докотилось до Львова і досягло Закарпаття.\nГість № 3\nРозміри повстання на Україні були такі великі, що примусили занепокоїтися не тільки польсько – шляхетський уряд, але й правлячі кола Туреччини, Угорщини і Прусії. На кордонах цих держав про всяк випадок скупчувалися великі військові сили.\nЦарський уряд також не лишився байдужим. Побоюючись, щоб повстання не перекинулося на Лівобережну та на Південну Україну, він годував гайдамакам удар у спину. Крім того, Катерина ІІ мала на увазі схилити на свій бік польську шляхту і дала царським військам наказ допомогти в придушенні повстання. Царські офіцери скористалися довір’ям повстанців до російського війська і по – зрадницькому захопили ватажків повстання. Залізняк як російського підданого покарали батогами, таврували і заслали до Сибіру, а Гонту передали в руки польській шляхті для розправи. За вироком суду повинні були зідрати тринадцять пас шкіри зі спини, поступово відрубати руки, вуха, ніс, язик, виколоти очі тощо. Кара мала тривати 14 днів. На третій день Гонті відрубали голову і дальшу кару чинили на трупі. Так само жорстоко розправлялася шляхта і з іншими повстанцями.\nГість № 4.\nПрацював Т. Шевченко над «Гайдамаками» впродовж 1839 – 1841 рр. у час, вільний від занять в Академії мистецтв. Допоміг молодому авторові Є. Гребінка, який помістив першу главу («Галайда») в своєму альманасі «Ластівка» за 1841р. Важко було поетові домогтися друку поеми. Багато рядків, які здавалися цензорам особливо бунтівними, викреслили в ході видання твору 1841 року. Коли цю поему було введено до «Кобзаря» 1860 року, цензура виключила обидва прологи (268 рядків), «Передмову», звертання до передплатників, авторські примітки. Чимало рядків так і не пощастило відновити, коли після державного перевороту 1917 року твори Т. Шевченка видавалися повністю, в кількох томах.\nПоема видана окремою книжкою в Петербурзі в 1842р. Поет присвятив свій твір В. І Григоровичу, конференц – секретареві Академії мистецтв, викладачу теорії мистецтв, одному з учасників викупу поета з кріпацтва.\n1648 – 1654 – роки визвольної війни українського народу проти панської Польщі.\n1686 – укладання «Вічного миру» між Росією й Польщею, за якими було встановлено остаточні кордони між Російською державою і королівством Польським: Лівобережна Україна і Київ з невеликими прилеглими територіями відходили до Росії, а вся Правобережна Україна залишалася у складі Речі Посполитої.\n1764 – ліквідовано гетьманство на території Лівобережної України;\n1768 – повстання селян, що ввійшли в історію під назвою «Коліївщина».\nТема: зображення боротьби українського народу проти польської шляхти у 1768 р. – Коліївщина; правдиве відтворення злиденного, підневільного становища українців за часів кріпацтва, свавілля і жорстокість польської шляхти, нестримного бунтарства, його спопеляючої ненависті до гнобителів; сили і працьовитості нашого народу, його волелюбності й моральної краси.\nСлово надається глядачам , які можуть висловити свою думку або поставити запитання “ запрошеним ” за 1 хвилину.\n– Чи далекий автор від історичної правди?\n-Хто такий Максим Залізняк – історична особа чи літературний персонаж?\nСлово вчителеві. Сам Шевченко писав: Гонта, Залізняк – отамани того кривавого діла, може виведені в мене не так , як вони були, – за це не ручаюсь.\nГра “ Я так думаю”\nПрокоментуйте ці слова Т. Шевченка.\nТрохи не рік шляхетськую\nАвтор пише: Посіяли гайдамаки\nКоли правда не виросла;\nТо якими зображені гайдамаки? Злочинці вони чи месники?\n1814р.(народився поет) 1861р.(помер поет)\n1838р.(викуп з кріпацтва) 1840р.(вийшов «Кобзар»)\n1843р.(перша поїздка на Україну) 1845р.(закінчив Академію мистецтв)\n1841р.(окремою книгою вийшла поема «Гайдамаки») 1845р.(написав 5 поем)\n1844р.(видав альбом «Живописная Украйна») 1846р.(вступив до Кирило-Мефодіївського товариства)\n1847р.(Шевченка заарештовують) 1848р.(подорож по Аральському морю, член експедиції)\n1960р.(присвоєно звання академіка – гравера) 1857р.(звільнення із заслання)\n1850р.(другий арешт поета) 1859р.(востаннє відвідав Україну)\nЖурі оцінює. Слово надається журі – загальна кількість балів за п ять конкурсів.\n«Криниченька» – потрібно ложкою переносити воду зі склянки у порожню (вся команда)\n«А я у гай ходила» із зав’язаними очима учасники збирають Квіти (хто найбільше).\n«Смачненький»- один учасник команди повинен якнайшвидше з їсти шматок хліба, посипаного сіллю, запиваючи водою.\nВиступ вчителя. Багато творів Т.Шевченка покладено на музику. Звучить мелодія пісні «Заповіт».\nВиступ 1 учня. Ще у 1868 році на текст «Заповіту» написали музику\nМ.Лисенко і галицький композитор М. Вербицький. Але народною стала мелодія, створена 1870 року полтавським композитором-аматором М. Глазним, що тоді навчався на курсах теорії музики. Ноти ж цієї пісні вперше надруковані тільки після революції 1905 року. Пісня набула великої популярності. Крім надрукованих, на текст «Заповіту», написано понад 60 творів. Тут і кантата С.Людкевича, Б.Лятошинського, Л.Ревуцького і симфонічна поема Р.Глієра і музичні твори різних жанрів В. аремби, Я. Степового, П.Демуцького, В.Барвінського.\n2-й учень декламує вірш, який плавно переходить в мелодію:\nПоезія привабила багатьох композиторів. Музику до неї написали М. Лисенко, С.Воробкевич, В.Заремба. Ця поезія вміщена у збірку «Три літа», написана вона у В`юнсцині 21 грудня 1945 року, тобто за 4 дні до створення «Заповіту». У вірші чітко виражена позиція борця за справжнє життя. В тогочасних умовах це був заклик до повстання проти царизму.\n3-й учень. Виразне читання поезії «Думи мої, думи мої…»\nЦей вірш Т. Шевченко написав у період ранньої творчості (імовірно у 1939 чи 1940 році), розпочинає перший «Кобзар»1840 року. Свої вірші Т. Шевченко називає «думами» за аналогією до терміну «думи» у значенні назви певного фольклорного жанру, таким чином підкреслюючи їх спорідненість із народною піснею. З народного музичний твір став популярною піснею, одним із духовних символів України.\nСлова ведучого продовжує мелодія пісні «Думи мої, думи мої …»\n4-й учень. Вірш «Думка» («Нащо мені чорні брови») належить до ранньої лірики Т. Шевченка (вважається, що твір написаний у Петербурзі орієнтовно у 1838 році) і вміщений у першому виданні «Кобзаря». Це один із перших зразків так званої «жіночої» лірики поета. Ліричний герой твору – молода дівчина-сирота, що нарікає на свою долю.\nПоезія має народнопісенний характер, що виявляється не тільки у формі пісні-голосіння, а й у системі художніх засобів серед яких постійні епітети (чорні брови, карі очі, літа молодії.) Романтичний характер поезії підкреслено уживання емоційно-наснажених риторичних фігур: питань (нащо ж мені краса моя, коли нема долі). Цей вірш був покладений на музику багатьма композиторами, серед яких В. Заремба, Я. Степовий, Г. Хоткевич, Ю. Мейтус.\nЗвучить мелодія «Нащо мені чорні брови».\n5-й учень. «Думка» («Тече вода в синє море»). Ця поезія по духу і стилю нагадує народну пісню-баладу. Мотив долі яку марно шукає козак за синім морем, покинувши батька – неньку й молоду дівчину був характерним для творчості поетів-романтиків. Для розкриття ідеї твору автор вдається до фольклорних образів – символів (зарослі тернами биті шляхи – неможливість повернення додому, море – бурхливе життя, журавлі – думка людини, що лине на рідну землю.)\nМузику до вірша писали В. Заремба, Я. Степовий, Г. Хоткевич, Ю. Мейтус та інші відомі українські композитори.\n6-й учень. За жанром «Причинна» – романтична балада. Сюжет Т. Шевченко взяв із фольклорних джерел. На образність і ритмомелоку цієї балади значною мірою вплинула «Молодиця» Л. Боровиковського, епіграфом до якої були слова з Вергілієвої «Енеїди»: «надмірна любов до чого тільки ти не призводиш смертне серце». Образи твору – романтизовані – закохані і розлучені козак і дівчина. Романтичний характер поезії підкреслено зображенням бурхливої ночі на Дніпрі, що передає почуття і настрої героїні – дівчини, яка розлучена з коханим і через надмірну тугу втратила розум і стала причинною.\nМова балади чарує мелодійністю, вишуканою простотою ритму, що зумовило перетворення частин балади на пісні. Так, на слова прологу Д. Крижанівський написав пісню «Реве та стогне Дніпр широкий», що стала народною. Відомим романсом є також ліричний авторський відступ «Така її доля», музику до якої створив В. Заремба.\nХвилина відпочинку. Назвіть пісні на слова Т. Шевченка, що стали народнимиі які ще сьогодні не прозвучали .\n«Плавай, плавай, лебідонько», «Ой одна я, одна», «За байраком байрак», «Садок вишневий коло хати», «Зоре моя, вечірняя», «Ой люлі, люлі, моя дитино», «Ой чого ти почорніло», «Туман, туман долиною», «На городі коло броду», «На панщині пшеницю жала», «Над Дніпровою скалою», «Тече вода з-під явора».\n7-й учень.Звучить мелодія пісні «По діброві вітер виє»…\nКому не відома ця пісня? Тополя – один з найбільш улюблених творів українців: вступ «По діброві вітер виє..» став відомою народною піснею; музику до окремих частин твору писали найкращі українські композитори: М. Лисенко, Я. Степовий, К. Стеценко, Г. Верьовка, Г. Хоткевич.\nОсновою балади «Тополя» є народне повір`я про перетворення дівчини, яка тужила за коханим і прагнула врятуватись від шлюбу з багатим нелюбом, на тополю.Дівчина свідомо вирішує свою долю, йде до ворожки і виконує усе, що та їй наказала. Так поет описав щирість і вірність дівочого кохання.\n8-й учень. Ну і на завершення ми поговоримо про ще один твір Т. Шевченка, покладений на музику, це балада «Лілея». В основу твору покладено народну легенду про перетворення невинно убитої дівчини на квітку.\nОснову твору складає монолог-спогади лілеї про минуле життя, коли вона була дівчиною. Мати дівчини, яку зробив покриткою розпусний пан, помер від горя, а дівча потрапило до панських покоїв, виросло й перетворилося на красуню. Коли ж пан кудись поїхав, кріпаки, піднявши бунт, познущалися над дівчиною, яка згодом, зимою, замерзла десь під тином, перетворившись навесні на ніжну лілею.\nПровідним мотивом поезії є нарікання несправедливу долю, що є характерною особливістю романтизму.\nТрагізм сюжету підкреслюється протиставленнями: люди знущаються над Лілеєю, коли вона була людиною, й захоплювалися її красою, коли дівчина стала квіткою:\nЗа мотивами цього Шевченкового твору К.Данькевич написав однойменний балет, а Г.Майборода – симфонічну поему.\nІнформаційна година “Наш Шевченко”\nКолаж за творчістю Т. Г. Шевченка\nМи повітря Шевченкове. Простір і тло,\nде, мов сонця засвічується чоло. Гасне\nмаска посмертна. І меркнуть свічі.\nКолаж – включення за допомогою монтажу в твори літератури, різностильових об’єктів або тем для посилення естетичного ефекту.\n(Демонстрація автопортретів Т.Шевченка, репродукції і живописної України).\nНатхненні поетичні твори Т.Шевченка стали давно вже світовим надбанням . Однак Кобзар був не тільки геніальним поетом. Він великий народний художник.\nДержавний музей Т.Г. Шевченка налічує понад 800 творів живопису та графіки Кобзаря.\nЗвільненого від кріпацтва Т. Шевченка зарахували до Академії, де він вчився як стипендіат Товариства заохочення художників. «…Учусь, нікому не кланяюсь і нікого не боюсь. Велике щастя бути вільною людиною»,- пише він до брата Микити.\nЗ невагомою жадобою Тарас вивчив спеціальні художні дисципліни, одночасно працював над самоосвітою. Хороших результатів досяг у вересні 1838р. За рисунок «Боєць» його переводять першим номером (тобто найкращим учнем класу) до натурного класу, на іспиті 29 квітня 1840 р. за рисунок з натури одержує срібну медаль, 27 вересня 1840 р. – за першу роботу олією «Хлопчик-жебрак ділиться милостинею з собакою» – другу срібну медаль, 26 вересня 1841 р.- третю срібну медаль за акварель «Циганка ворожить дівчині-українці».\nЗа блискучим початком можна було чекати й блискучого закінчення академії – золотих медалей, а разом з ними і відрядження за державний кошт до чарівної Італії.\nАле у 1845 р. Рада академії постановила:»Оскільки Шевченко відомий Раді своїми роботами і нагороджений уже за успіхи в живопису срібною медаллю.., то удостоїти його звання некласного художника»- тобто йому присудили найнижчу ступінь, яку тільки можна було присудити.\nЧому ж блискуче розпочатий в Академії художників шлях Шевченка не одержав відповідного завершення? Відповісти неважко. Доки йшлося про оволодіння технікою рисунка й живопису, Тарас Григорович учився блискуче. Але як тільки справа торкнулася заповнення художньої форми ідейним змістом, в академічних успіхах Шевченка настає криза. Академія недарма носила титул імператорської. Вона дійсно була оплотом царизму, стверджуючи засобами мистецтва існуючий лад.\n– Чи міг художник Шевченко втілювати це у своїх творах? Звичайно, ні!\nУлітку 1843 р. Т.Шевченко поїхав в Україну, де не був 14 років і за якою дуже сумував, живучи в Петербурзі. Дикий розгул панської сваволі, трагічне становище кріпаків(і його рідних в тому числі) отруїли радість відвідування рідного краю. Під впливом того, що побачив, пережив і передумав, написав знамениту поему «Сон» і задумав видання «Живописної України». У листі до Кухаренка він пише: «Був я на Україні і все плакав, сплюндрували нашу Україну…і почав я гравірувати й видавати решти нашої України.\nСюди повинні були ввійти рисунки, які б відображали руїни замків, храмів, укріплень, кургани, народний побут, обряди, зміст народних пісень і казок, найважливіші події, починаючи від заснування Києва.\nНаприкінці 1844р. Тарас Григорович видав перший випуск із 6 офортів: «У Києві», «Видубицький монастир у Києві», «Судна рада», «Казка», «Старости», «Дари в Чигирині 1649р.». В 1845р. планував видати офортом 12 естампів. Та повністю здійснити задум не вдалося. Але і те, що зробив, має величезне значення. Це видання було визначним явищем свого часу, а його автор виступив як перший історичний художник України.\nУ березні 1847р. Т. Шевченка призначили викладачем малювання в університеті, але приступити до цієї роботи йому не довелося.\nПочалося тяжке десятирічне заслання. У листах він пише: «Найбільше мені доставляє мук те, що не дозволяють рисувати…»; «Мені заборонено рисувати, забрали найблагороднішу частину мого життя»; «А так багато нового. Киргизи дуже живописні…самі просяться на олівець, і я божеволію, дивлячись на них. Бухарці розкидають свої барвисті намети. Який стрункий народ. Які прекрасні голови…дивитись і не сміти малювати – це така мука, яку зрозуміє тільки справжній художник…»\n28 березня 1859 року Т.Шевченко повернувся до Петербурга. По приїзді в Академію став гравером.\nПраця пішла так успішно, що 1860р. йому було присуджено звання академіка з гравюри. Академік збудував в своїм помешканні майстерню. Шевченко награвірував у Петербурзі 24 офорти(вид гравірування, при якому лінії малюнка роблять різцем або голкою на смоляному покритті металевої гравюрної дошки, протравлюють кислотою).\n( Демонстрація жіночих портретів.. Перегляд відео).\nУсього в мистецькій спадщині Кобзаря понад 150 портретів. Серед них – блискуча галерея представниць жіноцтва України. Імена цих жінок здебільшого не відомі. Але є портрет нареченої Ликери Полу смакової, портрети Маєвської, Закревської, Катеринич, Кейкуатової, Ускової, казашки Каті, Кржисевич, Максимович, Лазаревської.\nОдин із кращих творів цього жанру – портрет дружини поміщика села Березова Рудка на Полтавщині Ганни Закревської. Познайомився поет з нею влітку 1843 року й наприкінці того ж року – намалював. Красива, розумна, високоосвічена. Його зачарувала ця жінка. У листах до друзів він називав її «Ганною вродливою».\nПортрет Маєвської зберігся в Національному музеї Тараса Шевченка. Перед нами не просто вродлива жінка. У неї усміхнені очі, уста, мудрий погляд, сповнений загадковості. Існують різні версії, припущення про те, яке місце посідала ця жінка в особистому житті поета, але, на жаль, бездоказові.\nЗаслуговує на особливу увагу останній портрет, створений напередодні арешту за участь у Кирило – Мефодіївському братстві.\nЦе портрет княгині Кейкуатової.\nВ особистому житті їй велося нелегко: дівчина із зубожілої дворянської родини стала дружиною з найбагатших можновладців – князя Кейкуатова. Були сподівання на розкіш і добробут, почесті й щастя. Але щастя цей шлюб не приніс: князь виявився брутальним, жорстоким, розбещеним.\nЗ першого періоду заслання відомий лише один жіночий портрет – майстерно виконане акварельне зображення Олени Степанівни Бларамберг, дружини підполковника Бларамберга, квартирмейстера військ в Оренбурзькому краї, який не цурався політичного засланця.\nТрохи щедріший був доробок митця в Новопетровському укріпленні. Там створено понад 20 портретів. Серед них – три портрети Агати Ускової, дружини коменданта укріплення. В її сім’ї поет знайшов щирий прийом, дружне співчуття.\nВ останній період свого життя Тарас Шевченко доволі інтенсивно працював над портретами своїх нових і давніх знайомих.\nОдним із кращих творів цього періоду є портрет Марії Максимович. Познайомився Тарас Григорович із молодою дружиною свого давнього приятеля в Москві, повертаючись із заслання. Вона його зачарувала. Це щире захоплення дружиною першого ректора Київського університету, професора Московського університету М. Максимовича не минуло й пізніше. Митець передав його в портреті, написаному 22 червня 1859р. в Прохорові (маєтку Максимовичів), коли після заслання подорожував Україною. З М. Максимович він підтримував приязні стосунки, радився з приводу свого наміру одружитися й оселитися по сусідству з Максимовичами, поблизу хутора Михайлова гора на Канівщині. Як відомо, всі ці сподівання не справдилися. 15 липня Т. Шевченка заарештували. Після принизливих допитів і слідства йому було запропоновано виїхати до Петербурга.\nПро щиру дружбу Т. Шевченка і М Максимович свідчать листи, а також те, що поет подарував цій жінці дві свої найкращі поезії, позначені автографом, – «Садок вишневий коло хати» та «Сон»(«На панщині пшеницю жала»).\nПовертаючись до столиці, Шевченко на кілька днів зупинився у селі Гирівка біля Конотопа в батьківській оселі своїх найкращих друзів – братів Лазаревських. Сердечно вітала поета господиня дому Афанасія Олексіївна Лазаревська. Цю жінку поет глибоко поважав за мудрість, уміння прищепити своїм дітям почуття честі, глибокої порядності, людяності. У Сирівці й написав портрет А. Лазаревської, не лише майстерно відтворивши зовнішність жінки, а й її психологічні характеристики. Повернувшись до Петербурга, саме до неї звернувся за благословенням шлюбу.\nОдин з останніх жіночих портретів Т. Шевченка є портрет його нареченої Ликери Полусмакової. Гірке розчарування спричинило розставання. Художник хотів знищити портрет. Гравюру врятував скульптор М.Микешин.\nЗустріч у клубі аматорів літератури\nМета: поглибити знання учнів з літератури, розвинути вміння та навички самостійної роботи під час добору матеріалів для виступу в складі лекційної групи, вдосконалити навички виразного читання, декламування художніх творів; виховати інтерес до вивчення творів української літератури, до словесної творчості, сприяти популяризації української культури.\nКлас святково прикрашений. На дошці портрет Тараса Григоровича Шевченка. Звучить музика.\nДоброго дня, шановні аматори літератури. Сьогодні наше засідання ми присвячуємо 200 – річчю від дня народження Т. Г. Шевченка.\nУже для багатьох поколінь українців – і не тільки українців – Тарас Григорович Шевченко означає так багато, що сама собою створюється ілюзія, ніби ми все про нього знаємо, все в ньому розуміємо, і він завжди з ними, у нас. Та це лише ілюзія. Шевченко як явище велике й вічне – невичерпне і нескінченний. Волею історії він ототожнений з Україною і разом з її буття продовжується нею, вбираючи в себе нові дні і новий досвід народу, відзиваючись на нові болі й думи, стаючи до нових скрижалів долі. Він росте й розвивається в часі, в історії, і нам ще йти і йти до його осягнення. Ми на вічнім шляху до Шевченка…\nКобзаря розуміємо настільки, наскільки розуміємо себе – свій час і Україну в ньому. Але щоб краще зрозуміти його як нашого сучасника, треба повністю осягнути його як сучасника людей, проблем, суспільства ХІХ століття. Він сам приходить у наш день. Але й ми повинні йти у його час. Лише за такої умови між нами й ними буде глибше взаєморозуміння.\nІІ. Виступ лекторської групи\n25 лютого(9 березня за н. ст.) 1814 році в селі Моринці Звенигородського повіту на Київщині в родині Григорія Івановича Шевченка, кріпака поміщика Енгельгарда, народився Тарас. Коли хлопчикові було 9 років, померла його мати і батько одружився вдруге з удовою, у якої було троє своїх дітей. Через два роки помирає батько.\nТарас поневіряється по чужих людях, там стає попихачем у вчителя – дяка. Навчившись грамоти малий Тарас читає твори Г. Сковороди, що справили на нього велике враження. Захоплюється малюванням. Невдовзі його забирають у двірню поміщика Енгельгарда, де хлопчик стає кухарчуком, а потім козачком. Разом з поміщиком побував у Корсуні, Києві, а пізніше потрапляє у м. Вільно. Там вивчає польську мову, читає твори польських письменників, малює. Якось заставши Тараса за малюванням, поміщик жорстоко покарав його, проте цей випадок показав панові, що у нього є власний художник.\n1831 року Енгельгард переїжджає до Петербургу разом з іншими дворовими. Поміщик законтрактував здібного до малювання хлопця новому майстру живописцю В. Ширяеву. Юний Шевченко познайомився з учнем Академії Мистецтв І. М. Сошенком, який дає Тарасу поради, одержує для нього дозвіл працювати вечорами в класах Товариства заохочення художників. З часом Сошенко представив Шевченка конферену – секретарю Академії Мистецтв В. Григоровичу з проханням допомогти звільнити його з кріпацтва.\nКарл Брюллов, видатний російський художник, автор всесвітньо відомої картини «Останній день Помнеї», розпочав роботу над портретом В. Жуковського, призначений для викупу Шевченка з кріпацтва. 22 квітня 1838 року за допомогою видатних діячів російської й української культури Т. Шевченка було викуплено з кріпацтва значною мірою за гроші, одержані від лотереї, що відбувалася в царській сім’ї, де був розіграний портрет В. Жуковського роботи Брюллова. На спогад про день викупу Т. Шевченко написав поему «Катерина» і присвятив її Жуковському.\nТ.Шевченко став вільним слухачем Академії мистецтв, бере успішну участь у мистецьких конкурсах, домагається визнання як художника, отримує високі нагороди за намальовані картини 1840 рік знаменитий в історії української літератури – саме тоді вийшла з друку перша збірка творів Т. Шевченка під назвою »Кобзар», де були вміщені твори «Думи мої, думи мої», «Перебендя», «Катерина», «Тополя»,«Думки»,«Нащо мені чорні брови», «До Основ’яненка», «Іван Підкова», «Тарасова ніч».\nВірш «Думи мої, думи мої..» є поетичним вступом до збірки. Саме цей твір містить провідні ідеї, теми, напрями не лише першої збірки, але й значною мірою усієї творчості й життєвого шляху письменника.\nПоливали сльози…чом не затопили,\nЧого нуджу світом? «Нічого робить», –\nЯк я з вами плакав?.. Може, і вгадав..\nЩо заплачуть на сі думи, –\nЯ більше не хочу..\nІ…пан над панами!\nУ квітні 1843 року разом з українським письменником Є. Гребінкою Т. Шевченко виїжджає в Україну, подорожує по селах і містах, знайомиться з життям народу. Після подорожі зупиняється в Москві, де зустрічається з видатним артистом Московського театру, основоположником реалістичного театрального мистецтва Михайлом Щепкіним. Тут же, в Петербурзі, закінчив поему «Сон» («У всякого своя доля»).\nВзять у домовину;\nА той, тишком у куточку\nЯк кішечка, підкрадається,\nНавесні 1845 – го поет знову виїхав до України, де збирався постійно жити і працювати. Перебуваючи в Переяславі в А. Козачковського, написав поеми «Кавказ», «Наймичка», вступ до поеми «Єритин». Тут же, у Переяславі, 25 грудня 1845 році хворий поет створив «Заповіт». Ці твори записав в альбом, якому дав назву «Три літа». Творчість періоду «Трьох літ» (часу перебування Т. Шевченка в Україні різко відрізняється від попередньої романтичної. Вона набуває гострого реалізму, служить меті таврування царизму за страшну долю українського народу.\nКров ворожу….отойді я\nЗа участь в Кирило – Мефодіївському товаристві Т. Шевченко та інші члени були арештовані.\nПід час перебування в казематах ІІІ відділу (1847 ) Т. Шевченко пише поетичні твори, серед яких «Княжа», «Сонце заходить, гори чорніють», «Мені тринадцятий минало», «Не гріє сонце на чужині»,”Сон”(“Гори мої високії”), “Ще як були ми козаками”, “Лічу в неволі дні і ночі”, “Петрусь”, “якби ви знали, паничі”, “Буває, в неволі іноді згадую” та інші. Запрошений як художник до складу експедиції О. Ю. Бутакова, що мала завданням вивчити і науково описати Аральське море, багато малює.\nКлопотаннями своїх друзів поет був звільнений від солдатської служби. З Т. Шевченком встановлюється таємний нагляд. У цей час він продовжує письменницьку діяльність, пише вірш “Сон” (“На панщині пшеницю жала”), “Я не нездужаю, нівроку”, “Ісаія. Глава 35”, опрацьовує невольничу поезію. У 1859 році у Петербурзі Т. Шевченко познайомився з письменницею Марко Вовчок. На згадку про цю зустріч пізніше написав поезію “Марку Вовчку”. У 1860 році виходить друком книга “Кобзар”, яка невдовзі з’являється також у перекладі російською мовою. Високо оцінена діяльність Т. Шевченка як художника: винесена постанова Ради Академії мистецтв про надання Шевченкові звання академіка.\nІ усміхнулась небога,\nВідвідавши після заслання Україну, Т.Шевченко турбується про придбання землі біля Дніпра для побудови хати. Проте стан його здоров’я погіршується, і 26 лютого (10 березня) 1861 року о 6 год. 30 хв. ранку Тарас Григорович Шевченко помер. Спочатку поета поховали на Смоленському кладовищі у Петербурзі, проте його друзі домоглися дозволу перевезти тіло в Україну і поховали в Каневі на Чернечій горі.\nПоема «Гайдамаки» Тараса Шевченка. Гайдамаки – злочинці чи месники?\nЗвучать позивні українського радіо – “Реве та стогне Дніпр широкий”\nЗвучить пісня “Садок вишневий коло хати “.\nСину мій, прости, що доля твоя буде тяжкою, бо народжений ти невольником – кріпаком. Сину мій, моя дитино! Яким воно буде твоє майбутнє? Чи матимеш кусень хліба, свою господу, стріху над головою?..\nПодвір’я біля хати дяка. Посередині лежить стара колода, із-за хати видніється старий похилений тин, за яким розкинулося в зелені садків село. Линуть ранкові звуки півнячого співу та овечої отари, яку женуть на пасовисько.\nРаптом з хати почувся голос дяка: “Тарасе! Чуєш, Тарасе!..”\nТарасе! Гей, де ти? Щез, нечестивець окаянний (бере кухлик і хоче набрати з діжки води). Нема… Тарасе! (Витягує з-під стріхи різку.) Давно тебе потчевал… (Береться за живіт.) Утроба, аки геєна огненна.\nЗ’явився, приблуда… Та скоріше! Повзеш, яко червь тлетворная!\nЧерв’яку легше, пане дяче…\nПереробився, бач… Розглагольствуєш! Бери-но кухлик та окропи швидше! Ху, голова розривається…\nНе пили б уже…\nТарас виносить з хати рушник. Дяк хоче перев’язати голову.\nХу!.. (П’є воду.) Те, що вчора тобі загадував, зробив?\nНі, пане дяче, я після покійника сьогодні ще й не дрімав…\nЗамітав, пензлі мив перед малюванням…\nМалюванням, малюванням… Он через два дні діти в школу вже прийдуть, а у мене Святе Писаніє не готове. Ану внеси книги, подивимося… (Тарас вносить старі книжки.) Азбуку покажи.\nЗ Псалтиря порохня вже сиплеться, пане дяче…\nЩо ти речеш! Хоч би Бога убоявся. Миші, миші… Ти де був? Я тебе кормлю, пріємлю труд ютіть, а ти так служиш благодетелю?\nВи обіцяли, що сьогодні будемо малювати…\nПочнемо? От добре… (Побіг у хату, вносить етюдника з фарбами.)\nОбіцяли ж на сьогодні… Я давно чекаю…\nТа помовч уже!.. Буков не зробив, а малювати вчи його!.. Ледар!.. Вижену – будеш старцювати тоді…\nНе лякайте – гірше не буде…\nВід, мачухи… Ви теж від родичів поїхали…\nЯкби ж то вчили… А то лаєтесь та п’єте…\nТи ще й дерзиш? (Підходить і б’є Тараса різкою.) Ось тобі… Оце тобі “субота”! Щоб знав, як свого пана шанувати!\nНечестивець! Ледащо!.. Зараз же зроби мені букви, а не то… (Пішов у хату.)\nНа, ось тобі… Я – не такий… Я – душу всім. Якщо якийсь зіпсуєш, то інший бери. Піду паству навіщу. Нагадаю прихожанам, щоб дітей готували до школи. (Іде.) Поки я повернуся, щоб усе поробив. Я – недовго… Ох, житіє наше! (Виходить.)\nОй! Капосний, злякав. (Удавано б’є Тараса.) Ось тобі, ось тобі, щоб не був таким… (Оглядається.) Я й так боюся твого дяка…\nЙого немає дома – не бійся. Хіба дяк мій – то дідько якийсь?\nУ нього ніс такий… Він страшний мені…\nПравда, він як нап’ється, то ніс стає, як червоний буряк. Пішов знову, певно, в шинок…\nА ще – дяк. Оце ж забігла до тебе (розв’язує вузлик). На ось тобі свитку. Полатана.\nГей, як гарно полатана! Яриночко, ти вже як велика дівка шиєш. Спасибі тобі, сестричко. Хоч ти мене не забуваєш…\nІ це ось тобі… (Дає хліб і глечик молока.) Пообідаєш, а закусиш цими яблуками (дає двоє великих яблук).\nОй які гарні!.. Певно, смачні. Чиї це? У нас таких немає. (Кусає яблуко.) Ой, добре!.. На, покуштуй (дає Яримці).\nНе треба. Я ще їстиму такі…\nОй!.. (Закриває рот.) Ми з нею отару пасемо разом…\nУгу… Тільки ти не скажеш їй? Кажи – не скажеш? Вона дала для тебе і просила…\nЯ не знаю. Чомусь зобиджається…\nКазала, що ти обминаєш її чомусь, як зустрічаєшся… А чого ти, Тарасику, на неї? Вона лагідна така. Помагає мені отару пасти…\nВона добра… А ще що вона казала?\nПро тебе? Казала, що жаль їй тебе, бо бачила худим, нестриженим…\nЩе й обдертим…\nДавай я тобі й сорочку полатаю, виперу…\nЗ Оксанкою?.. Не треба…\nЯ сам… (Сумно.) Вона вже помічає…\nВона мені розказувала, як ви торік пасли разом ягнята… Говорила, що ти їй книжечки читав, малював… А в тебе є той малюнок? Покажи…\nЄ десь… захований. Не варто показувати.\nТарасику, покажи мені…\nДобре, тільки тобі одній… (Побіг і з-під стріхи взяв дві дощечки) Ось мої малюнки…\nОксана… похожа… Як жива!.. І хата наша… Невже це ти?\nА то ж хто! Якби дяк учив, то ще краще було б. А то ж – п’є.\nПаперу катма… Дяк не завжди дає.\nНі, Яринко, нехай іншим разом. Пізніше. Я сам їй покажу. Ось справлю чоботи, розживусь на нову свитку і тоді… Тоді я її ще краще намалюю. Фарбами. Як ікону! Не пропаду! Піду в люди.\nТепер просто неможливо уявити, що сталося б з Тарасом, з його геніальним поетичним талантом, художнім хистом, якби не було в його житті 22 квітня 1838 року.\nЖиву, учусь, нікому не кланяюсь і нікого не боюсь – велике щастя бути вольним чоловіком, робити, що хочеш, ніхто тебе не спинить.\nНайкращий і найцінніший скарб доля дала йому лише по смерті -невмирущу славу і всерозквітаючу радість, яку в мільйонах людських сердець знову й знову збуджуватимуть його твори.\nЗвучить пісня “Думи мої, думи мої, лихо мені з вами”.\nгряде “Заповітом” –\nЧитці декламують “Заповіт “різними мовами.\nПереклад на російську Олександра Твардовського\nПереклад на англійську Джона Віра\nПереклад на німецьку Гедди Ціннер\nChamps et collines… Volerai\nDu sang de l’ennemi!\nDe tоі l’оn se souvienne.\nПереклад на французьку Анрі Абріля\nПід звуки пісні “Реве та стогне Дніпр широкий” на сцену виходять усі учасники свята.\nВірші про Тараса Григоровича Шевченка\nПрисвята великому Сину України\nТарасе, о Кобзарю наш,\nПоглянь же на свою Вітчизну,\nНа ту, яку плекав у снах,\nНа свою милу землю рідну.\nВита тут воля,за яку\nГотов Ти був життя віддати\nЯ знаю:бачиш із небес Ти\nТвої пророчі думи-птиці,\nЗавжди літатимуть в степах,\nПолум’яні виірші крилаті\nВ українських завжди устах.\nТарасе, як велів зробили:\nТвій«Заповіт» не забули,\nНезлим тихим словом …\nА я «Кобзар» улюблений читаю,\nКорів забувши, світ забувши весь.\nІ бачу я лани, лани широкополі,\nДніпро в час бурі горло виграє.\nІ на сторожі вселюдської долі\nПоета слово мужньо устає.\nІ щось в мені зароджується тихо,\nНезбагнене, велике і нове,\nІ все чуже, чиєсь далеке лихо\nСтає моїм, в душі моїй живе.\nІ я іду з косою в гайдамаки,\nЩоб бити шляхту і панів рубать,\nБо і мені, звичайно, не однако,\nХто на Вкраїні буде панувать.\nРядки поета б’ють набатом зрана,\nДзвенять струмками в рідній стороні,\nІ гнів Шевченка, біль його і рани\nНочами спати не дають мені.\nЦе все було в дитинстві польовому,\nЩо загубилось у густих хлібах…\nЯ повертався вечері додому\nІз піснею поета на устах.\nІ зрозумів я: з долею народу\nНавічно злившись в діях і думках,\nДістав поет для себе в нагороду\nБезсмертя і пошану у віках.\nЄ безсмертна зоря,\nІ слова є пророчі\nЇх не спалить вогонь,\nНе зігне бурелом.\nЩо палають, як цвіт,\nПід високим чолом.\nВони кличуть людей\nСтати гордо на чати,\nРідну землю і рід\nБерегти від іржі.\nІ за правду святу\nПодолавши і ляк,\nІ сумні міражі.\nВідрізняти зерно від полови,\nІ вогонь чистоти\nВ їх глибинах горить.\nОчі кажуть мені:\nЯк зречешся ти мови,\nСтанеш блудом навік,\nСкам’янієш в ту ж мить.\nЗ них, немов з джерела,\nЯ наснагу черпаю.\nБережуть вони світ\nВід негоди та бід.\n-Як зречешся ти краю,\nЗмиють перші дощі\nНеглибокий той слід.\nВ них незгасне сіяння,\nВони кажуть, щоб вчитись\nІ в дії рости.\nОчі кличуть людей\nДо братерства, єднання,\nДо любові, до віри і доброти.\nІ зневіри летять\nВ чорне прірвисько ночі,\nІ снагується словом\nЩо-як совість людська-\nБез сонця – день, без хліба – сіль.\nУ душу й тіло – звідусіль.\nАральський бурег. І степи.\nАле писалось вперто вірші\nНа гострім вітрі самоти.\nВін що? Заслаб? Чи одержимий?\nСлова приходили незримо,\nІ налітали, наче злива,\nО, як слова оті пекли!\nВони кришили навіть кремінь.\nРядками мужності пекли\nУ царську непроглядну темінь.\nЧужих степів перекотиполе.\nІ, як нагайка, муштри крик.\nУ снах схилилася над ним.\nДіди поля з хатами продавали,\nЩоб шифами податись за моря.\nСеред пожитків, що з собою брали,\nВони везли в Канаду «Кобзаря».\nБувало, в мить зневіри чи розпуки,\nВідчувши в грудях тужну тяготу,\nСідали, брали «Кобзаря» у руки,\nЧитали наче Біблію Святу.\nТарас Шевченко завжди був із ними,\nВливав наснагу в зболені серця\nТа надихав їх віршами палкими\nНести й за морем хрест свій до кінця.\nРОЗПОВІДЬ ПРО ШЕВЧЕНКА\nМолися, доню , за Вкраїну,\nА довелося — у палати\nЗате Микола, цар кровавий,\nЙого скарав. Один, як перст,\nВ степу далекім за Уралом\nВін ніс тяжкий московський хрест.\nВін болі наші взяв на плечі.\nЙого крізь терни, хащі зла\nАж на святу гору Чернечу\nДорога хресна привела.\nПоїдем в Канів. Цій могилі\nТи щирим серцем поклонись.\nМолись, дитино, за Вкраїну,\nІ зрозумій одну причину:\nБудеш молитись ти чи ні\nЙому однаково у цю хвилину,\nТАРАС ШЕВЧЕНКО – ВЕЛИКИЙ СИН УКРАЇНИ!\nЕпіграф: Т. Шевченко – поет усього людства\nВчитель: В історії назавжди залишаються імена, які з гордістю вимовляє і шанує людство. До них належить і ім’я великого українського поета Т.Г.Шевченка. Весь свій могутній талант він присвятив служінню народові.\n“Він поет усього людства, – так сказала про Тараса Григоровича Шевченка відома англійська політична діячка Полін Бентлі .- Тарас Шевченко виходить за межі однієї країни. Його заклик до братерства й любові, до правди й справедливості, а над усе – до волі, має всесвітнє значення”. Підтвердженням цьому є той факт, що твори Кобзаря видавались за кордоном понад 300 разів і перекладалися на 147 мов світу.\nТворчість Т.Шевченка майже вся стала якщо не піснею, то джерелом для створення опер, балетів, кантат, сюїт тощо. Вдивовижу факт, що не має аналога в світовому письменництві: на 240 шевченкових творів, які становлять його “Кобзар”, композиторами складено понад 500 музичних творів. У світі зведено більше ніж 450 пам’ятників Тарасу Шевченку, зокрема в США (Вашингтон, Керхомоксон), Канаді(Вінніпег), Італії (Рим), Аргентині (Буенос-Айрес), Франції (Париж, Тулуза-Мірта). Є мала планета “Кобзар” – її відкрив 20 грудня 1976 року український астроном Микола Чорних.\nСценарій “Ми завжди пам’ятаємо Тебе, Тарасе!”\n– виховання любові до рідної мови, скарбів поетичного слова, України.\n– вшанування пам’яті видатного художника слова,\nпатріота України – Т.Г.Шевченка.\n– формування культури мовлення через красу й багатство рідної мови.\n– пропагування творчості обдарування рідного краю.\nДай, чого вам більше треба, –\nОбраз матері у творчості Тараса Шевченка\nЩедра й невичерпно родюча українська земля подарувала вселюдському сузір”ю геніїв невгасимого Світоча – Тараса Шевченка, Тираноборця і Пророка, Речника волі, який поставив на сторожі біля своїх земляків, “рабів німих”, вогненне слово, а в “Заповіті” дав їм наказ:”Кайдани порвіте!”.\nСеpед усіх людських законів є один невмиpущий у своїй благоpодності – закон жеpтви. Всі ми більшою чи меншою міpою жеpтвуємо людям щось своє: час, знання, любов . Hайвища самопожеpтва – в матеpинстві, а та даpує нам не лише свій час і безмежну любов – вона віддає все життя, всю себе, кожну мить сеpдечної теплоти.\nДля Шевченка в його поезії було ніби дві України: Україна як неминуща основа і Україна як історичний момент. Україна – мати і Україна блудна. Україна непорочна і Україна “розбещена”. Україна “лицарів” і Україна “рабів”, “підніжків” і цю другу, історично спотворену й історично минущу Україну, він і проклинав заради першої – України – матері.\nВесь вік в чужій хаті .\nЯ . я твоя мати._\nТа й замовкла .\nШевченко – поет сучасний і актуальний понині; таким він був учора і позавчора, таким буде завтра і післязавтра. Це поет на всі часи, поет довіку насущний і завжди злободенний. У тому є і радісне для нас, і сумне. Радісне – тому, що вічні й потрібні нам його ідеали, його думки, вся глибина і краса його поезії. Сумне – тому, що і нині життя людства і наше життя не є вільними від тих кривд і болів, що запеклися в стражденному слові Кобзаря.\nЯк багато говорить його поезія про найгостріші проблеми буття нашого народу: втрату національно-історичної пам”яті, приспання національної самосвідомості, принижене самопочуття, навіть втрату мови, рабство духу, розбрад і самоїдство, неправду і несправедливість.\nЦе прекрасно, що нині ми повертаємо собі національну самосвідомість під знаком Шевченка. Бо Шевченко був гуманістом та інтернаціоналістом й не мав він а ні краплини національної зарозумілості чи упередженості проти інших народів, і Україну любив, за неї стояв непохитно, і себе віддав не тому, що хотів її підняти над іншими народами, а тому, що хотів бачити її рівною з іншими у сім”ї світовій – “сім”ї вольній, новій”.\nШевченко належить не тільки Україні, а всьому людству, хоч кожне його слово – про Україну. Тут відбувається часте в історії літератури перетворення: поезія, народжена злобою дня, живе вічно; поезія, зміст і характер якої – безпосередньо національні, поєднуючись зі світовими змаганнями, набуває загальнолюдського значення, виростає до загальнолюдських масштабів.\nПоезія Тараса Шевченка давно стала нетлінною і важливою частиною духовного єства українського народу. Шевченко для нас – це не тільки те, що вивчають, а й те, чим живуть, з чого черпають сили і надії.\nОсобливе місце в його творчості займає “Заповіт” – політичний маніфест, в якому виражено освячену віками боротьбу всіх народів за свою мрію про нове, справедливе суспільство. “Заповіт” – це поетичний заклик до визволення рідного народу від кайданів рабства, якими російський царизм скував Україну.\nЗаклики “Заповіту” вирвалися з поетового серця 25 грудня 1845 р. (за юліанським календарем), коли Шевченко важко захворів і замало не помер. Хвороба змусила поета замислитись над власним життям і життям цілого українського народу. У глибини майбутнього посилав він свої непорушні заповіти синам свого народу, і серед цих заповітів перший і останній:\nЛюбіть її . во время люте,\nТарас Шевченко за своїм творчим діапазоном і глибинною силою художнього слова здобув всесвітню славу, а тому не випадково на всіх континентах, у столицях і містах багатьох держав стоять пам”ятники великому Кобзареві. Його іменем названі вулиці, парки, школи. Священим місцем для кожного українця назавжди стала могила Т.Г.Шевченка на Чернечій (тепер Тарасова) горі понад Дніпром, поблизу Канева. Саме тут 22 травня 1861 р. було перепоховано прах великого сина українського народу.


Сертифікат архітектора | Юридична фірма Цитадель\nЦитадель / Послуги / Ліцензії, дозволи, сертифікація / Сертифікація / Сертифікат архітектора\nМодулі навчання для Архітекторів:\nЗагальний модуль. «Архітектура об’єктів I-III рівня складності, включаючи детальні плани територій»\nСпеціальний модуль. «Розробка містобудівної документації».\nСпеціальний модуль. «Проектна діяльність щодо об’єктів архітектури підвищеної складності (IV-V ступінь).\nТільки при наявності сертифіката архітектора за загальним модулю, архітектор може проходити навчання і отримати сертифікат архітектора з розробки містобудівної документації і проектування об’єктів архітектури підвищеної складності (IV-V ступінь).\nДля отримання сертифіката архітектора, архітектору необхідно мати спеціалізоване (архітектурне) освіту, підтверджену дипломом, і мати підтверджений досвід роботи за фахом від 3 років, згідно трудової, за спеціальностями, на проведення проектних робіт у сфері архітектурної діяльності. Якщо у Вас немає диплома, пов’язаного з архітектурною діяльністю, Вам необхідно мати, підтверджений досвід роботи від 10 років. Так само, враховується наявність ліцензій, грамот, додаткових курсів, нагород.\nУ разі, якщо Ви самостійно визначили, що згідно Вашого освіти і трудової діяльності Ви відповідаєте кваліфікаційним вимогам, тоді Ви направляєте на нашу електронну адресу, нижче згаданий перелік документів для остаточної перевірки нашими фахівцями.\n1 Копія паспорта копія +\n2 Копія трудової книжки копія +\n3 Копії дипломів про освіту копія +\n4 копія ІПН копія +\n5 Звіт про творчі здобутки (уявити, по можливості, ілюстративний матеріал згідно списків у програмах на форматі А4) оригінал +\n6 Заява про проведення професійної атестації оригінал +\nУ разі отримання позитивної відповіді від наших фахівців Вам необхідно провести розрахунок витрат відповідно до наведеної нижче таблиці та погодити ці витрати з нашими фахівцями. Узгодження необхідно, тому що в залежності від комплексу послуг і буде визначатися кінцевий розмір витрат.\n№ п / п Найменування платежу сума\n1 Підготовка до професійної атестації. В цю ціну входить загальний модуль і один спеціальний модуль. Понад один спеціального модуля - вартість збільшується на 3600,00 грн. за кожен додатковий спеціальний модуль. 7920,00\n2 Вартість за здачу іспиту 1450,00\n3 Вартість бланка сертифіката 870,00\n4 Вступ в Гільдію 500,00\n5 Страховка (необхідність уточнюється) 4000,00\n6 Вартість наших послуг (Необхідно уточнювати)\nВсього основні платежі 14740,00


Понад 21 мільйон українців уже обрали сімейного лікаря - ШоТам\nПонад 21 мільйон українців уже обрали сімейного лікаря\nВ Україні вже понад 21 мільйон людей підписали декларації зі своїм сімейним лікарем. Найбільше — у Полтавській, Хмельницькій, Житомирській і Чернігівській областях, повідомляється на сайті Міністерства охорони здоров’я.\n“За 7 місяців кампанії “Лікар для кожної сім’ї” свого терапевта, педіатра чи сімейного лікаря обрали понад 21 мільйон українців. Найбільш активними були жителі Полтавської, Хмельницької, Житомирської і Чернігівської областей — тут декларації зі своїм лікарем підписали понад 60% мешканців”, – зазначили у МОЗ.\n“Як свідчить світова практика, більшість проблем із здоров’ям можуть бути вирішені на рівні первинної допомоги, особливо у разі вчасного звернення. Сімейний лікар, терапевт чи педіатр не лише встановлює діагноз і лікує найбільш поширені хвороби, травми, отруєння, а й консультує щодо здорового способу життя, дає направлення на аналізи, до вузьких спеціалістів, видає довідки”, – наголосили у МОЗ.\nЗараз ви не мусите звертатись до лікаря “строго за пропискою” – можете обрати лікаря, який працює біля вашого дому, роботи тощо.\nКожен українець може вибрати терапевта, педіатра або сімейного лікаря у будь-якому медичному закладі, а гроші за медичне обслуговування заплатить держава. Поки кампанія з вибору лікаря (процес вибору лікаря і укладення договорів) триває у пілотному режимі. Початок національної кампанії – 1 квітня 2018 року.\nУ МОЗ кажуть, найпростіший варіант – ви знаєте хорошого лікаря, обслуговувались у нього і залишились задоволені результатами. Якщо ж такого лікаря ви поки не знайшли, поцікавтеся у родичів, сусідів, друзів, колег – можливо, у них був позитивний досвід у амбулаторії сімейної медицини або поліклініці, яка підходить вам географічно.\nПідписати декларацію можна і у приватному медзакладі.\n“На сьогодні до реформи приєднались 40 приватних клінік та 33 лікарі-ФОП. Загалом уже 623 медичних заклади уклали договори з Національною службою здоров’я і отримують фінансування за новою моделлю. Лише в жовтні ці заклади отримали майже 800 млн грн від Нацслужби здоров’я”, – зазначили у МОЗ.\nЗ 1 січня 2019 року пацієнти, які не оберуть сімейного лікаря та не підпишуть з ним декларацію, оплачуватимуть медичні послуги на первинному рівні.\nПацієнт має звернутися у медичну установу, яка має бути під’єднаною до електронної системи охорони здоров’я, де працює лікар (сімейний лікар, педіатр чи терапевт), із яким він хоче підписати декларацію. Для цього необхідно мати з собою паспорт, ідентифікаційний код, мобільний телефон і свідоцтво про народження дитини (для педіатра і сімейного лікаря). Уточнити інформацію про те, чи підключений медзаклад до електронної системи охорони здоров’я, можна у реєстратурі або в лікаря. Також ви можете перевірити це самостійно за посиланням.\nУповноважена особа медзакладу має внести дані пацієнта до електронної бази (реєстратор, медсестра або лікар).\nДля уникнення шахрайських дій, на мобільний телефон пацієнта надсилають СМС-код, що підтверджує реєстрацію. Якщо пацієнт не має мобільного телефону, лікар/медсестра має відсканувати оригінали документів та долучити їх до декларації в електронній системі.\nПримірник декларації роздруковують та перевіряють персональні дані пацієнта.\nЯкщо інформація введена правильно, у медзакладі роздруковують два ідентичних примірники декларації: один залишається у лікаря, інший — у пацієнта.\nПацієнт підписує обидва примірники декларації.\nУповноважена особа медзакладу накладає електронний цифровий підпис на декларацію та додає її до системи “Електронне здоров‘я”.


На Львівщині жінка до останнього намагалася приховати ножове поранення | Інформаційний портал UA: ЛЬВІВ\nНа Львівщині жінка до останнього намагалася приховати ножове поранення\nДомашня / Новини / НП / кримінал / На Львівщині жінка до останнього намагалася приховати ножове поранення\nПотерпіла була госпіталізована до районної лікарні з проникаючим пораненням черевної порожнини та внутрішньочеревною кровотечею. Про це інформує відділ комунікації поліції Львівської області.\nДо Буського відділення поліції 3 лютого надійшла заява від 36-річної жительки району. Вона повідомила, що під час побутового конфлікту 31 січня знайомий вдарив її ножем у живіт.\nПравоохоронці з’ясували, чому медики своєчасно їх не повідомили про подію. Пацієнтка, коли її доставили до лікарні, пояснила,що тілесні ушкодження отримала при падінні на сапку. Згодом брат переконав жінку не приховувати правду, і вона звернулася до поліції.\nПрацівники поліції встановили, що 26-річний односільчанин потерпілої вранці 31 січня проник до її будинку та викрав звідти грошові кошти в сумі 500 гривень. Між ними виник конфлікт під час якого потерпіла отримала ножове поранення.\nЗа даним фактом відкрите кримінальне провадження за ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України (умисне тяжке тілесне ушкодження). Санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п’яти до восьми років.


Додатковий матеріал до уроку "Вуглеводні" | Інші методичні матеріали. Хімія\nДодатковий матеріал до уроку "Вуглеводні"\nВИПАДКОВІ ВІДКРИТТЯ В ХІМІЇ : ВАЗЕЛІН Ми звикли вважати, що наука – кропітка та наполеглива праця. У більшості випадків так і є. Але є наукові відкриття, які були зроблені випадково. Ось один з «випадкових» винаходів\nВИПАДКОВІ ВІДКРИТТЯ В ХІМІЇ : ВАЗЕЛІН\nМи звикли вважати, що наука – кропітка та наполеглива праця. У більшості випадків так і є. Але є наукові відкриття, які були зроблені випадково. Ось один з «випадкових» винаходів\nАнглійський хімік Роберт Чезбро (22 р.) в 1859 році помітив що багато працівників нафтопромисловості скаржаться на воскову речовину – «парафін», яку накопичувалася в трубах нафтових насосів. Чезбро негайно узяв пробу речовини і почав експериментувати. Виявилося нафтове желе відмінно загоює рани і порізи. Хімік дав йому назву «вазелін» – (нім. «Wasser» – вода і грец. «Elaion» – масло).\nРоберта Чезбро ( 1837-1933) називали «вазеліновим королем»\nСпектр застосування вазеліну в той час був широкий – від чищення килима до очищення носа. Автор настільки вірив у чудодійні сили вазеліну, що все життя їв його по ложці на день та запевнював, що почуває себе дуже добре. Помер він в 96 років.