Урок-семінар 8 клас Способи збереження енергетичних ресурсів.\nМета уроку: Ознайомити з напрямками розв’язання проблеми майбутнього «енергетичного голоду», сучасними енергозберігаючими технологіями, впливом теплоенергетики на природу. Виховувати розуміння цінності природи як першоджерела матеріальних і духовних сил суспільства і кожної людини.\nТема семінару дуже важлива, адже життєдіяльність сучасної людини на кожному кроці потребує споживання енергії. На жаль, енергії зазвичай не вистачає, тому протягом свого існування людство накопичує знання щодо її економії, що останнім часом є особливо актуальним. У наш час сформовано декілька загальних принципів енергозбереження та розроблено технології для втілення цих принципів у життя.\nIІІ. РОЗГЛЯД ПИТАНЬ СЕМІНАРУ\nКожен учень виступає з повідомленням і презентацією за одним з наведених далі питань.\n1. Роль теплоенергетики в житті людини.\n2. Збереження енергетичних ресурсів. Напрямки розв’язання проблеми майбутнього «енергетичного голоду».\n3. Сучасні енергозберігаючі технології.\n4. Перспективи розвитку альтернативної енергетики України.\n5. Вплив теплоенергетики на природу.\n1. Теплоенергетика в житті людини\nПротягом багатьох століть паливо було практично єдиним джерелом енергії для людства.\nЕнергію палива використовують:\nАвтомобілі та інші транспортні засоби.\nДля обігрівання житла та приготування їжі.\nУ виробничих процесах (металургія,).\nДля вироблення електроенергії на теплових електростанціях.\nГаз, нафта, вугілля є викопними ресурсами і їх запаси обмежені.\nЗа останні 35 років споживання нафти зросло з 20 до 30 млрд барелів на рік. За нинішніх темпів споживання розвіданої нафти вистачить приблизно на 40 років, нерозвіданої — ще на 10 — 50 років.\nЗапаси природного газу вичерпаються протягом 40 років.\nРозвіданих запасів вугілля вистачить на кількасот років споживання.\n2. Збереження енергетичних ресурсів\nЧерез декілька десятків років звичні зараз види палива опиняться на межі зникнення. Що ж робити?\nТри напрями розв’язання проблеми майбутнього «енергетичного голоду»\n1. Економія наявних викопних ресурсів. Ідеться про використання нових технічних рішень — енергозберігаючих технологій.\n2. Поступова заміна палива з викопних ресурсів на паливо, одержуване з рослин.\nЗараз уже використовують два типи технологій виробництва рослинного палива: видобування замінників бензину з рослин, що містять цукор, та переробляння на дизельне паливо олії, одержуваної з деяких рослин (наприклад, рапсу).\n3. Використання альтернативних джерел енергії.\nУ XX ст. помітну роль стали відігравати альтернативні джерела енергії (гідроелектростанції, атомні електростанції, вітрогенератори, сонячні батареї).\nВикопних запасів урану — палива для атомних станцій — вистачить на кілька сотень років. У багатьох країнах (Франція, Україна, США) цей вид виробництва електричної енергії є одним із провідних. Так, в Україні на атомних станціях виробляють близько половини всієї електроенергії.\nНевичерпним джерелом може стати термоядерна енергія. Запасів важкого водню — палива для термоядерного синтезу — у Світовому океані вистачить на багато тисячоліть.\n3. Сучасні енергозберігаючі технології\nЧи можливо зекономити на комунальних послугах вже зараз?\nСучасні принципи енергозбереження полягають не лише в застосуванні певних новинок, нехай і унікальних. Принциповим є завдання комплексного використання кількох технологій.\nРозглянемо звичайний будинок.\nзаміна традиційних вікон на склопакети;\nнанесення спеціального теплозахисного покриття на зовнішні стіни будинку;\nустановлення електричного або газового котла для нагрівання гарячої води;\nзастосування економних ламп та електричних приладів з невеликим споживанням енергії.\n4. Вплив теплоенергетики на природу\nВплив теплоенергетики на природу:\nкислотні дощі (спричинені викидами електростанцій);\nпарниковий ефект (спричинює підвищення температури поверхні Землі);\nзабруднене повітря газовими та аерозольними викидами;\nзабруднення ландшафту (знищення лісів, рослинності, диких тварин, плодоносного шару);\nзабруднення ґрунтових вод стічними викидами ТЕС та інших промислових об'єктів;\nакустичне (шум), електромагнітне і електростатичне забруднення навколишнього середовища;\nЩоб уникнути таких катастрофічних наслідків, у 1997 р. в м. Кіото (Японія) уряди багатьох країн підписали так званий Кіотський протокол. Згідно із цим документом для кожної країни світу визначено максимальний об’єм викидів СO2 (від промислових і побутових джерел разом). Якщо цей об’єм перевищено, то країна-порушник сплачує певну суму штрафу, яку потім використовують для зниження рівня викидів. У 2015 р. Кіотський протокол був доповнений Паризькою угодою, в якій окреслено подальші перспективи обмеження викидів.\nГорбач Марія 14 Ноябрь 2017, 18:28 0 комментариев


Твір на тему: Чого сучасна людина може навчитися у фауста - Українські твори\nТвір на тему: Чого сучасна людина може навчитися у фауста\nЧим раз, тим більше ми переконуємось в тому що наш світ, постійно веде жорстоку боротьбу добра і зла. Для кожного ця боротьба зображується по-різному. А саме в політиці, сімейних скандалах, суспільному житті, і особливо у війні. Але чи задумуємось ми про те, як ця боротьба може показатись для нас із часом. Чимало людей намагаються підставити свою сторону із сторони добра, щоб довести свою правоту, і правоту сторони за яку іде боротьба.\nУ творі “Фауст” – головний герой веде боротьбу із стороною яка спочатку дала йому бажане, а потім почала забирати усе те що йому дороге, і життєво необхідне. Разом із цим Фауст намагається побороти і власне “Я” яке змусило віддати його душу самому сатані, і яке змусило перевернути його життя. Але хіба це життя без боротьби? Кожен день ми всі боримось із власним “Я” намагаючись свою боротьбу виставити із сторони добра\nФауст- це персонаж якого ми можемо зрозуміти, і повністю оцінити лише наприкінці самого твору, адже його цілком невиправдані вчинки змушують нас змінювати свою думку до нього у гіршу сторону. Лише прочитавши до кінця ми зможемо зрозуміти те, що Фауст – це всього лише персонаж який опинився у спокусливій ситуації, адже можливо і ми б зробили такий самий вибір як і він…


Тінь Кремля. Україні варто готуватися до найгіршого — Аслунд — Новини Ужгорода\nТінь Кремля. Україні варто готуватися до найгіршого — Аслунд\nПроросійські кандидати на українських виборах виглядають безнадійно, тому Москві доведеться вдаватися до інших заходів — корупції, кібервійни, звичної дезінформації, спроб наступу і явного тероризму.\nВже два роки як Дональд Трамп став президентом США, але до цих пір незрозуміло, чи є у нього якась політика по відношенню до України. У його адміністрації — так, а ось Трамп юлит.\nТакі оцінки озвучив сьогодні у колонці «Нового часу» відомий шведський економіст, старший науковий співробітник Atlantic Council Андерс Аслунд.\nВін неодноразово нахвалював російського колегу Володимира Путіна, майже не висловлювався негативно щодо Росії, а також наполягав на необхідності скасувати санкції для поліпшення відносин з Москвою. Трамп не раз розмовляв з Путіним, і двічі вони проводили скандальні закриті зустрічі, про які практично нічого не відомо.\nНа практиці ж політика США щодо Росії була жорсткою. Трамп схвалив поставки зброї в Україну до Різдва 2017 року, втім, головним чином з‑за того, що його попередник Барак Обама виступав проти цього. Трамп розлютився, коли новина привернула до себе увагу — схоже, боявся, що це може зіпсувати дружбу з Путіним. Сподіваюся, директор ФБР Роберт Мюллер з’ясує, чи правда, що Трамп — путінська маріонетка.\nОстанні два роки США вводили чимало санкцій проти Росії через Криму, Донбасу, Сирії, Ірану, втручання у вибори, кібератак, хімічних атак і Північної Кореї. Але, здається, всі ці події не потрапляють в поле зору Трампа.\nЗалишається відкритим питання, як довго адміністрація США зможе продовжувати дії, проти яких виступає президент. Конгрес виробляє політику США щодо РФ, вимагаючи ще більших санкцій, тоді як адміністрація президента потроху ухиляється від цих питань, а Трамп стримано протестує.\nРосія чітко дала зрозуміти, що не має наміру виконувати мінські угоди в 2019 році, не відповідаючи на питання, що ж буде далі. Майбутні вибори в Україні — головна небезпека для путінської авторитарної клептократії в РФ. Якщо Києву вдасться провести демократичні вибори, Путін відчує загрозу: виявиться, що демократія цілком можлива православної східнослов’янської країні всупереч його переконанням.\nОтже, Україна повинна розраховувати на гірше з боку Росії в 2019‑м. Західні економічні санкції зайшли настільки далеко, що вичерпали свій політичний ефект. Проросійські кандидати на українських виборах виглядають безнадійно, тому Москві доведеться вдаватися до інших заходів — корупції, кібервійни, звичної дезінформації, спроб наступу і явного тероризму.\nНеминуче одне: в Україні зменшиться сила законів і збільшиться корупція. Однак куди серйозніше буде ситуація, якщо Путін вирішить продовжувати військову агресію в Україні (як показують розклади в Азовському морі), а у Трампа виявиться достатньо влади для стримування нових санкцій проти Росії.\nНайкраще, на що варто сподіватися Україні в 2019 році, — це відсутність погіршення в жахливих відносинах з Росією.


Бліц-Інфо - Франківчани вимагали у Правого сектору зняти маски та здати зброю. А "Хімік" погрожував побити журналістам камери\nФранківчани вимагали у Правого сектору зняти маски та здати зброю. А "Хімік" погрожував побити журналістам камери\n6 Березня 2014, 17:40\nСьогодні близько сто мешканців Івано-Франківська прийшли просити міського голову навести порядок. Зокрема, люди схвильовані, що озброєнні люди в масках, які представляються представниками Правого сектору чи Народної самооборони, залякують людей.\nНа сьогоднішній день люди бяться виходити з домівок, бояться за своїх дітей, за сім’ї. Ви, як міський голов,а повинні взяти на себе ініціативу, зустрітися з самообороною, з Правим сектором і врегулювати ситуацію в місті», - звернувся домера обласного центру депутат міськради Ігор Росипайло.\nТак, у неділю, 2 лютого, під час сходу селян у селі Вовчинці, голова сільради викликав представників Правого сектору, які залякували людей і приставляли їм до скроні зброю, пише Галицький кореспондент.\nМіський голова зазначив, що він теж проти ходіння у масках і наявності зброї у активістів. «Я повністю солідарний з вами, тому що все, що відбувається – це вже махновщина і це вже порушенням законодаства», - сказав мер.\nПісля того люди зустрілися з представниками Правого сектору і Народної самооборони.\nПершим до людей вийшов Михайло Бойчук, більш відомий в місті під прізвизьком Хімік. Перше, що він обіцяв зробити, це розбити камери журналістам, які його будуть знімати. Відтак вийшли керівники Правового сектору в області Василь Абрамів та Андрій Подільський. Вони переконували, що їхні представнки по місту не ходять і не лякають людей.


Як наблизити цей день - Журнал Віче\nКрим буде в складі України. У цьому переконаний голова фонду «Майдан закордонних справ», екс-генконсул України в Стамбулі Богдан ЯРЕМЕНКО. Про невідкладні завдання перед парламентом, урядом і суспільством керівник громадської організації, яка в грудні минулого року презентувала «Стратегію повернення Криму», розповів у інтерв’ю журналу «Віче».\n– Що треба зробити, щоб повернути Крим?\n– План дій має бути комплексним і містити тактичні й стратегічні складові. Найперше – осмислення кримської проблематики, причин анексії. Треба проаналізувати, чому ми втратили Крим, щоб коли повернемо, не припуститися тих самих помилок. Розроблена нами «Стратегія повернення Криму» є спробою запобігти прорахунків. Паралельно необхідно створювати органи менеджменту кримської кризи, насамперед орган центральної виконавчої влади, який водночас має виконувати й функції органу місцевої влади в Криму. Скажімо, та посадова особа, котра очолюватиме центральний орган виконавчої влади Криму, має виконувати й функції керівника Ради міністрів АРК.\nТакож треба створити на території материкової України кримський квазіпарламент, який обстоюватиме інтереси кримчан. Це потрібно з погляду конституційного процесу. Створення такої системи менеджменту з паралельним залученням громадських організацій, що нині беруть активну участь у вирішенні кримських питань, – перший етап правильного входження до процесу повернення Криму. Загалом слід визначити розраховану в часі програму, яка міститиме найрізноманітніші заходи.\nПотрібно розвивати законодавчу базу. Адже наразі вона налічує два закони – про статус тимчасово окупованої території та про вільну економічну зону в Криму, до того ж останній потребує дуже серйозного доопрацювання.\nЗаконодавчо необхідно вирішувати питання статусу переселенців, громадян України, які лишилися в Криму, врегулювати питання їхнього пересування в Україну, фінансових та інформаційних зв’язків з Україною тощо. Тобто є величезний комплекс питань, законодавчо не регламентованих, відповідно, немає можливості розв’язати нагальні проблеми кримчан, а якщо й є, то замість полегшення ситуація ускладнюється через існування митних та прикордонних постів там, де немає кордону, а є лінія фронту з РФ.\n– Чи можете спрогнозувати реальне повернення у часі? І чи можливо це загалом?\n– Так, ми в цьому твердо переконані. Звісно, складно спрогнозувати часові межі цього процесу, однак реально Крим, який адміністративно й політично прив’язаний до континенту, не зможе існувати як острів.\n– Але наразі його прив’язують до іншої країни…\n– Намагаються. Та поки що безуспішно. Бо такий великий острів не є самодостатнім, він потребує солідних дотацій. Забезпечувати його розвиток, постачаючи все необхідне морем або повітрям, неможливо. Так довго тривати не може. Росії це коштуватиме стільки, скільки вона не зможе дозволити собі витратити, щоб забезпечити кримчан електроенергією, водою, продовольством. Та й не планує вона цього. Схоже, в неї один план щодо Криму – створення надпотужної військової бази плюс кілька інфраструктурних проектів, за допомогою яких «відмиватимуть» гроші. Як, наприклад, міст. Крим Богом створений так, що не може жити без материка. За рік після анексії залежність Криму від України зросла: від 45–55% до 85–95%. Цим, до речі, і пояснюють, чому Крим у 1950ті роки передали Україні. Дурниці, що це рішення Хрущова. Воно готувалося ще за Сталіна, було цілком продуманим й економічно виваженим. Саме тому Крим обов’язково повернеться. Тим паче є ще й політичні передумови, які полягають у міжнародних санкціях, невизнанні анексії Криму. Звісно, завдання щодо його повернення Україна має зафіксувати в законодавчих актах, стратегіях та доктринах.\n– Утім, минуло більше року, а практичних кроків щодо розгортання процесу повернення Криму українці не бачать. Можливо, для цього нині нема бажання чи політичної волі?\n– Це не зовсім так. Реалізуються певні елементи тактики застосування важелів впливу на ситуацію на півострові й Російську Федерацію. Зокрема, перервано транспортне сполучення, частково – постачання прісної води, частково – електроенергії.\nТа поки що немає політичної волі та коштів виконувати рішення Верховної Ради про створення органів влади. А закон про зону вільної торгівлі є цілковито лобістським. Він захищає інтереси великого бізнесу й є, на моє переконання, аморальним, бо узаконює спосіб для українського бізнесу сплачувати податки Росії в Криму. Нині щодо цього точаться дискусії. У Раді створено міжфракційну групу «Крим». Але більше просунулись у справі повернення Криму парламентські комітети. Все відбувається доволі складно, однак не можна сказати, що нічого не відбувається. При цьому ми відчуваємо іноді серйозну протидію і з боку уряду, і з боку адміністрації Президента, і з боку бізнесу.\n– Можливо, контрзусилля спрямовують прихильники ідеї неповернення Криму й отримання Україною фінансової компенсації за його втрату?\n– Компенсації за його втрату треба добиватися. Але це жодним чином не впливає на наш намір повернути Крим. Самою анексією Україні завдано збиток! Ми щороку втрачаємо до двох мільярдів кубометрів газу, прибуток від тих державних підприємств, які в нас фактично вкрадені. Тож збитків завдано й звичайним громадянам, котрі, скажімо, втратили в Криму бізнес або нерухомість, й державі. Тому треба звертатися до суду, добиватися штрафних санкцій для російських компаній, що порушують закон. Водночас відчувається небажання це робити, зневіра у можливість цього. Приміром, українська дипломатія за рік на переговорах із РФ жодного разу не заявила такої позиції.\n– А чому, на вашу думку, на міжнародних переговорах стосовно Донбасу не порушується питання Криму?\n– Це дивно. Адже ті самі Мінські домовленості, в яких немає ні слова про Крим, формувалися не лише у Мінську. Початок переговорного процесу – це зустріч у Женеві… і потім багато інших зустрічей, де українська дипломатія так і не порушила кримського питання.\n– Українська дипломатія не змогла заявити чи, може, їй не радять цього робити?\n– Вона має завдання, визначені Конституцією, законами України й волею українського народу. А хто і що їй радить у Європі, США чи Росії… Дипломати можуть це брати до уваги, але діяти мають відповідно до мандата, який дає український закон. А закон зобов’язує наших дипломатів захищати цілісність держави. Можливо, не знають, як це робити, як до цього підійти. Є багато причин...\n– Свого часу ви прогнозували, що Росія зможе «вгамувати» частину непримиренних кримських татар, для лояльних створить певні структури, представники яких на міжнародній арені казатимуть: «У нас все добре! Росія – це наша батьківщина!». Чи справджується ваш прогноз? Чи, врешті, кримські татари відіграють позитивну роль у процесі повернення Криму в Україну?\n– На жаль, поки що цей прогноз активно справджується. Проте, думаю, що основну роль у поверненні Криму відіграватимуть не ті, хто там лишився, а ті, хто вживатиме відповідних дій на материку. Інша річ, що Україна не може ставитися до кримських татар як механізму розв’язання певних проблем, які має вирішити держава щодо територіальної цілісності. Ми повинні розглядати їх як громадян України, котрі потребують нашої допомоги. Не ми їхньої, а вони нашої! Адже Україна не змогла забезпечити дотримання прав і свобод своїх громадян, які нині зазнають національних і релігійних утисків з боку російського окупанта, котрий руйнує структури, відриває лідерів кримськотатарського народу від організацій, які вони очолюють, заважаючи вільному розвитку цього народу. Україна, на жаль, запізнюється з адекватною відповіддю.


ставка | politinfo\nГоловна Теги Posts tagged with "ставка"\nВ мене запитання – це що? Звідки намальована ця цифра? Ключове питання “від”… Це в якому відділенні діє така ставка? До яких пір пошта буде надавати брехливу інформацію???\nОформленим на неповну ставку тепер нараховується не повний стаж\nОднак ще задовго до цього експерти, аналізуючи наслідки таких змін, зазначали, що це може призвести до масового скорочення працівників або переведення їх на півставки. У зв’язку з цим, працівникам, які погоджуються на такі умови варто пам’ятати про страховий стаж.\nЙого наявність забезпечує призначення пенсії при досягненні пенсійного віку. Так, працівникам, які не будуть оформлені офіційно, та за яких не буде сплачуватись єдиний соціальний внесок (ЄСВ), не нараховуватиметься і страховий стаж.\nТим, хто буде оформлений на півставки, зараховуватиметься неповний страховий стаж – один місяць страхового стажу зараховується, якщо за людину сплачується повна сума соціального внеску. Якщо сплачуватиметься половина, то два місяці зараховуватимуться як один.\nВідповідно, два роки роботи зарахують як один рік страхового стажу. Нагадаємо, чоловіки матимуть право на призначення пенсії, якщо мають 35 років страхового стажу, а жінки – 30 років. З них обов’язково має бути 15 років страхового стажу. Якщо їх немає, пенсія працівнику не призначається. Тоді людина має право на соціальну допомогу від держави, яка є значно меншою мінімальної пенсії.\nДжерело : http://spilka-poshtovikiv.blogspot.com/2017/01/oformlenim-na-nepovnu-stavku-teper-narakhovuetsya-ne-povniy-stazh.html


Чи потрібні українцям дві державні мови? » Провінційка - портал новин\nОсобливий погляд 23-фев, 2006, 10:089 prov 6 366\nМільйони українців напередодні чергових президентських чи парламентських виборів вже вкотре стають свідками розігрування мовного питання в Україні. Знову і знову перед українським народом постає дилема вибору, скільки повинно бути державних мов: одна чи дві?\nМи вам обіцяємо дві державні мови, а після виборів забудемо навіть про українську\nСпекулюючи на трагічних історичних обставинах, які склалися внаслідок багатовікового приниження рідної мови українців, насильного ополячування та русифікації українського населення, окремі політичні партії постійно в засобах масової інформації, у виступах своїх представників перед населенням нав»язують людям дискусію про введення другої державної мови, а саме російської, всупереч здоровому глузду та вимогам Конституції України. Систематично з трибуни Верховної Ради України звучать виступи російською мовою. Дивно, що такі патріоти України, як лідер комуністів Петро Симоненко, один із лідерів блоку «Не так!» Нестор Шуфрич та інші їм подібні періодично виступають у парламенті то українською, то російською мовою. Адже названі політики володіють державною мовою, але своє прагнення ввести другу державну мову доводять до абсурду. Складається враження, що вони розуміють дві державні мови так, що засідання парламенту ведуться почергово через день то однією, то іншою мовою. Дивно, що не робить зауважень таким депутатам і спікер парламенту Володимир Литвин. Очевидно, що давно слід ввести в регламент парламенту вимогу озвучувати виступи в найвищому законодавчому органі України лише державною мовою.\nЙдеш у політику — досконало оволодій державною мовою\nВважаю, якщо людина доросла до рівня державного діяча того чи іншого рангу, вона повинна раз і назавжди запам»ятати, що найперший її обов»язок — досконало володіти мовою держави, яка її зростила і вивела на чільні позиції в країні. Питання повинно ставитися таким чином: якщо парламентарій або керівник того чи іншого рівня неспроможний або не бажає оволодіти державною мовою, то нічого йому робити на державній посаді або ж нехай сидить і ночами вчить мову. Так заведено в усіх країнах, які в нас прийнято називати цивілізованими. Особливо це стосується молодих людей, які вирішили працювати на державній службі. Перш за все молодій людині, котра бере участь у конкурсі на заміщення тієї чи іншої посади, слід запропонувати написати диктант з української мови. А далі, якщо майбутній претендент справився із завданням, дивитися на інші кваліфікаційні вимоги.\nТепер кілька слів про те, чи насправді така важка для вивчення українська мова. Практика свідчить протилежне: кожна грамотна людина, яка проживає в країні, де абсолютна більшість громадян вважає рідною мову українську, спроможна цією мовою оволодіти. Згадаймо, скільки партноменклатурників раптом різко заговорили українською в 1991 році, прагнучи залишитись на керівних посадах, як швидко згадав про своє володіння українською мовою екс-президент України Леонід Кучма. І таких прикладів безліч. Слід домогтися лише одного: безумовного виконання в Україні «Закону про мову».\nПро те, що слов»янина можна навчити іншої слов»янської мови, якщо цього вимагають певні обставини, свідчить факт з моєї особистої педагогічної практики. У 80-х роках минулого століття я працював директором Великовербченської школи на Сарненщині і викладав російську мову та літературу. Навчався в школі хлопчина, м»яко кажучи, невисоких здібностей. На уроках його ніяк не можна було змусити відповідати російською мовою, і заробляв він свою маленьку «трійку», відповідаючи майже повністю українською мовою. Пройшов певний час, і хлопець пішов служити в армію. Через півроку командування частини, яка дислокувалася у Бердичеві, надало юнакові короткотермінову відпустку. І яким же було моє здивування, коли хлопець при зустрічі зі мною привітався і заговорив російською мовою. Я привітався українською зі своїм колишнім учнем і сказав: «Спасибі твоєму прапорщику, він виявився набагато кращим педагогом за мене». Відбувалося це ще за компартійних часів, але висновок напрошується один — нашим можновладцям, які ніяк не бажають спілкуватися державною мовою, не вистачає якраз такого прапорщика, який навчив мого вихованця за півроку російської мови краще, ніж я, дипломований фахівець, за сім років.\nПроблема не в мовному середовищі, а у вихованні та патріотизмі\nНе хочу, щоб мене вважали русофобом, адже за фахом я сам є російським філологом. Майже сорок років викладала російську мову і літературу в школах Володимирецького району моя нині покійна мати. Але питання про те, яка мова для нас є рідною, ніколи не ставилось. Ми — українці. І цим все сказано. Не україномовні, не російськомовні, не іншомовні, а українці. Я пишаюся тим, що моя сестра і її чоловік, які були військовослужбовцями російської армії і вже більше тридцяти років проживають у Приморському краї Росії, ніколи не забували рідної мови, та й їхні донька і внучка, ніколи не живши на території України, вільно розмовляють українською і одночасно поважають і володіють державною мовою Росії. Отже, вважаю, що питання заключається не в мовному середовищі, в якому проживає людина, а, перш за все, у вихованні і патріотизмі.\nНа мою думку, російську мову потрібно вивчати в школах України як предмет, виділити на неї програмні години в необхідному обсязі, адже це є мова сусідньої великої держави. У нас багато спільного з російським народом, але ми також є велика суверенна держава і державна мова у нас повинна бути одна: українська. Ми не повинні забувати про суспільно-моральну гідність, про те, що викликає і підтримує загальну повагу, почуття гордості, бо без цього ніколи не матимем власної гідності і самоповаги.\nВчитись — ніколи не пізно\nЯ вважаю, що заслуговують поваги люди, які в свій час не змогли з тих чи інших причин досконало вивчити українську мову, але навіть будучи в солідному віці, не соромляться оволодівати нею зараз. Для прикладу хочу назвати діючого Рівненського міського голову Віктора Чайку. Так, він пізно почав вивчати українську мову, так, ще чимало мовних огріхів є в його висловлюваннях, але досвідчений господарник не соромиться мови своєї держави і прагне нею оволодіти на необхідному рівні. І віриться, що пану Віктору це з часом вдасться. Заслуговує шани всесвітньо відомий боксер Віталій Кличко, який взагалі останні десять років перебував у Німеччині та США, він вільно володіє німецькою та англійською мовами, а зараз наполегливо вдосконалює знання української. Це патріоти нашої держави, і вони ніде не заявляють, що їм потрібна друга державна мова.\nРазом з тим соромно стає, коли питання двох державних мов піднімає такий «поліглот», як лідер «Партії регіонів» сумнозвісний «проффесор» Віктор Янукович, який у одному зі своїх недавніх виступів, агітуючи за другу державну мову, сказав про свою гордість за велику російську поетесу Анну АХМЕТОВУ ( напрошується питання: чи не родичка вона ще одного з лідерів «Партії регіонів»). Адже навряд чи Віктор Янукович і з ним багато інших «знавців» державних мов знають, що видатна російська поетеса Анна Горенко, уродженка міста Одеси, ніколи не брала псевдоніма Ахметова, а створювала свої чудові поезії під прізвищем Ахматова. Не відомо, мабуть, пану Віктору і те, що навчалася вона у Києві на юридичному факультеті Вищих жіночих курсів і досконало володіла українською мовою, про що свідчить переклад нею на схилі років у 1958 році найкращої ліричної збірки класика української літератури Івана Франка «Зів»яле листя». Хоча й проживала поетеса на цей час близько 60 років на теренах Росії.\nГеніальна поетеса, гордість української нації Ліна Костенко сказала: «Нації вмирають не від інфаркту. Спочатку їм відбирає мову”. Звідси випливає, що тим, у кого відібрало мову, і тим, хто хоче цю мову відібрати у свого ж народу, нічого робити в нашій політиці. І не потрібно на кожному кроці говорити про патріотизм, не усвідомивши, що велика нація повинна мати єдину державну мову — мову свого народу, а її представники, дай Бог, нехай володіють і десятками мов.


День народження держави - Лента новостей Николаева\nВперше День незалежності України святкувався не 24 серпня, а 16 липня – у день, коли Верховна Рада прийняла Декларацію про державний суверенітет України. Саме цей документ, ухвалений у 1990 році, дав змогу через рік проголосити незалежність країни. І уже тоді, на честь проголошення,?– свято вирішили відзначати 24 серпня.\nЩодо українців, які жили у Донецькій області,?– більш ніж 80% громадян, що взяли участь у референдумі, проголосували за проголошення незалежності. Лише згодом, набагато пізніше, під дією пропаганди почало з’являтись більше прихильників «русского міра».\n«Ми б’ємось за те, чому нема ціни в усьому світі,?– за Батьківщину» (О. Довженко)


На Сумщині батька і дядька підозрюють у зґвалтуванні школярки - Korrespondent.net\nНа Сумщині батька і дядька підозрюють у зґвалтуванні школярки\nТекст: Катя Юськів, 5 березня 2021, 14:12\nУ Сумській області в зґвалтуванні школярки підозрюють її батька і дядька\nУ поліцію звернулася родичка дівчинки. Експертиза підтвердила факт сексуального насильства.\nУ Сумській області 40-річному та 43-річному чоловікам оголосили про підозру в зґвалтуванні школярки. Про це повідомляє прокуратура регіону в п'ятницю, 5 березня.\nЗловмисники є родичами потерпілої - її батьком і дядьком. Про факт злочину в поліцію повідомила напередодні родичка потерпілої. Вона побачила на тілі 15-річної дівчини пошкодження. В ході розмови школярка зізналася, що рідні батько і дядько ґвалтували її протягом останніх трьох-п'яти років.\nПотім експерти підтвердили факт сексуального насильства. Зараз вирішується питання про обрання чоловікам запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.\nНагадаємо, що раніше чоловік ґвалтував 9-річну падчерку і продавав відео в DarkNet. Експертиза встановила, що фото і відеоконтент є дитячою порнографією. Зловмисник затриманий.\nТакож повідомлялося, що одесит роками ґвалтував свою дружину і дочок. У поліцію про знущання над сім'єю повідомили сторонні люди, оскільки самі жертви були занадто залякані. Одна з дівчаток навіть думала накласти на себе руки.\nЗ'явилося відео бійки на будівництві храму під Києвом6647\nУЗ запустить 12 швидкісних поїздів: названо маршрути6156\nУ кривому Розі чоловік перекинув три автомобілі5681\nСюжетПрес-марафон Зеленського: онлайн-трансляція4437\nСюжетОбов'язкові щеплення в Україні: кого торкнуться і чи матимуть ефект3311


Кулеба: Україна озвучила партнерам потреби у військовій допомозі > Мужской журнал - Apid\nУкраїна на тлі концентрації російських військ на кордоні повідомила своїм партнерам, яка військова допомога йому потрібна – про це міністр закордонних справ Дмитро Кулеба розповів в інтерв’ю Радіо Свобода.\nВін зазначив, що реакція міжнародної спільноти дозволила уникнути подальшої ескалації і прямого російського вторгнення.\n«Вони побачили, що немає умов наразі для якихось розгорнутих дій, що Захід, партнери готові Україну підтримати. Це було дуже важливо», – сказав він.\nВодночас, за словами міністра, «за словами мають йти дії».\nЧитайте також: Кандидатура керівника місії при НАТО визначена, працюємо над відправкою – Кулеба\n«Ми озвучили партнерам всім, які здатні чимось конкретно військовим допомогти, що нам потрібно. Але хочу наголосити, що попри те, що зараз є якби певний спад напруги, це не означає, що ці потреби перестали були актуальними. Тому що завтра росіяни можуть повернутися на наш кордон. І тому ми будемо працювати над отриманням цієї допомоги від партнерів», – додав Кулеба.\nВін уточнив, що йдеться про оборонне озброєння та системи оборони для Збройних сил України, але не став вдаватися в деталі.\n«Ми ж у сфері безпеки все ж таки. Давайте зберігати певну таємницю для ворога», – пояснив голова МЗС.


На Сокальщині про ліквідаторів та постраждалих від Чорнобильської катастрофи памятають - Голос Сокальщини - новини Сокаля, Червонограда\nГоловна / Згадаємо, як це було / На Сокальщині про ліквідаторів та постраждалих від Чорнобильської катастрофи памятають\nв Згадаємо, як це було 22.04.2011\nВідбувся «круглий стіл» з нагоди 25-ої річниці з дня аварії на Чорнобильській АЕС. Головуючим на ньому був начальник управління праці та соціального захисту населення Володимир Огінський. У зустрічі взяли участь голова Сокальської РДА Микола Мисак, заступник голови райдержадміністрації Наталія Карташова, керівник апарату РДА Марія Христинич, заступник Сокальського міського голови Вадим Кондратюк та керівники державних установ, чорнобильці.\nВолодимир Огінський наголосив, що проведення цієї зустрічі спрямовано на те, щоб підняти питання, які турбують чорнобильців, сприяти їх вирішенню. Проблеми подолання наслідків аварії на ЧАЕС залишаються актуальними і сьогодні та потребують відповідного коригування.\nНаталія Карташова розповіла, що внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС постраждало близько 5 млн. громадян, на забруднених територіях розташовано майже 5 тис. населених пунктів Республіки Білорусь, України та Російської Федерації, у тому числі більше 2,2 млн. осіб та 2293 населені пункти – в Україні.\nНа сьогодні статус постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи в Україні мають 2210605 осіб. В Сокальському районі на обліку перебуває 258 осіб (21 особа – має статус І категорії; 100 – 2 кат.; 62 – ІІІ кат.; 67 – постраждалих дітей (із них 1 дитинаінвалід); 3 особи – ІV кат.; 2 – вдови ліквідаторів аварії на ЧАЕС, смерть яких пов’язана з Чорнобильською катастрофою; 3 чол. – категорії «Г»).\nПодолання наслідків Чорнобильської катастрофи – це не тимчасова, а розрахована на тривалий час цілеспрямована діяльність держави, яка буде здійснюватись протягом тривалого періоду. За 25 років після аварії ще не всі фактори, породжені нею та шкідливі для здоров’я, належно вивчені, а деякі мають бути переосмислені.\nВ районному бюджеті на 2011 рік на соціальний захист постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено 457,9 тис. грн.\nОсобливе місце серед питань збереження та відновлення здоров’я постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи населення належить питанню організації оздоровлення цих осіб. У 2010 році Сокальське районне управління праці та соціального захисту населення надало три путівки для дорослих та чотири – для дітей. Дитинаінвалід була оздоровлена Сокальською центральною лікарнею. Також оздоровлено дітей, постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС через районний відділ освіти: шестеро осіб – в санаторії «Ровесник», 15 – у дитячих пришкільних таборах. Цьогоріч в черзі на оздоровлення перебуває 18 дорослих та вісім дітей.\nДиректор районного центру зайнятості Віктор Лащук повідомив, що на даний час в районі на обліку немає осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.\nНачальник управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Володимир Радик розповів, що на обліку в управлінні перебуває 104 особи з числа ліквідаторів аварії на Чорнобильській атомній електростанції. З загальної кількості пенсіонерів цієї категорії 78 отримують пенсію за віком, 11 – по інвалідності та 15 – по втраті годувальника.\nСередній розмір пенсійної виплати особам з числа ліквідаторів аварії на ЧАЕС з урахуванням надбавок, підвищень, державної адресної допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною, індексації становить 1057,60 грн.\nЗавідувач терапевтичним відділенням поліклініки Сокальської ЦРЛ Надія Михальчук повідомила присутнім, що в Сокальській ЦРЛ громадянам, які постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС, надається кваліфікована медична допомога, проводяться періодичні медичні огляди. На диспансерному обліку знаходяться 253 особи, постраждалих внаслідок аварії,186 дорослих (з них 129 – ліквідатори, 9 – евакуйовані, 48 – переселені) і 67 дітей.\nВ 2010 році оздоровлено 7 осіб в санаторнокурортних закладах, з них 4 дітей. Безкоштовно зубопротезовано 5 осіб. Хворим виписують рецепти для безкоштовного отримання ліків. З державного бюджету на 2011 рік виділено на медикаменти і зубопротезування 18922 грн.\nНа засіданні «круглого столу» були присутні голова громадської організації «Союз Чорнобиля» Петро Биць, голова громадської організації ліквідаторів на Чорнобильській АЕС «Егіда» Віктор Гаврилов, голова районного товариства «Діти Чорнобиля Сокальщини» Василь Сисак.\nВони сказали, що відчувають підтримку райдержадміністрації та районної ради. Віктор Гаврилов попросив, аби керівники району виділили організаціям приміщення, де б постраждалі могли два рази на місяць збиратися, обговорювати наболілі проблеми. Заступник Сокальського міського голови Вадим Кондратюк відгукнувся на просьбу і запропонував чорнобильцям проводити зустрічі в сесійній залі міської ради. Крім того, міська рада виділить цим організаціям комп’ютер.\nЯк бачимо, на Сокальщині про ліквідаторів та постраждалих від Чорнобильської катастрофи пам’ятають. Цим особам надають допомоги, виплати, путівки на оздоровлення… Хочеться, щоб ці люди завжди були соціально захищеними, а їхні проблеми були вислухані та вирішені.


УГСПЛ представила аналітичний огляд щодо кримінальної відповідальності іноземців, які беруть участь у збройному конфлікті в Україні – Українська Гельсінська спілка з прав людини\nУГСПЛ представила аналітичний огляд щодо кримінальної відповідальності іноземців, які беруть участь у збройному конфлікті в Україні\n31 липня у Києві Українська Гельсінська спілка з прав людини презентувала аналітичний огляд «Плата за війну».\nПитання, які стояли перед цим дослідження — ким, з точки зору міжнародного гуманітарного та національного права, є іноземці, що беруть участь у збройному конфлікті в Україні? Під чию юрисдикцію потрапляють вчинені ними у ході конфлікту дії? Чи існує можливість залучити їх до відповідальності, якщо вони вже покинули територію Україну?\nКоординатор Центру документації УГСПЛ Олексій Біда заявив, що в останнє десятиріччя кількість найманців, що беруть участь у збройних конфліктах, зростає. За його словами, це пов’язано із тим, що міжнародні правові норми слабко регламентують діяльність найманців. Це означає, що їх можна використовувати у внутрішніх та зовнішніх воєнних конфліктах без особливих наслідків, — пояснив правозахисник.\nАналітик Центру документації Олександр Сєдов наголосив, що до звіту увійшла інформація не лише про громадян України, але і про багатьох іноземців, в першу чергу — громадян Російської Федерації. Вони, за попередніми оцінками, складають 10% зібраної інформації. Крім того, є дані про сотні осіб, які є громадянами Сербії, Казахстану, Вірменії, Німеччини, Словаччини та інших країн.\nОлександр Сєдов зазначив, що Україна переслідує цих громадян за наступними статтями Кримінального кодексу: 258-3 “Створення терористичної групи чи терористичної організації”, 260 “Створення не передбачених законом воєнізованих або збройних формування”, 438 “Порушення законів та звичаїв війни”, а також 110 “Посягання на територіальну цілісність і недоторканність України” та 437 “Планування, підготовка, розв’язування та ведення агресивної війни”. Власне звіт містить широку інформацію, зібрану Аналітичним центром УГСПЛ щодо відповідальності найманців та інших осіб, що вчиняють злочини у зоні збройного конфлікту на Сході.\nАналітик також відмітив, що огляд опублікований російською та англійською для того, щоб з ним могла ознайомитись ширша аудиторію, у тому числі, самі найманці, які мають усвідомлювати, яку саме відповідальність вони муситимуть понести.\nЮрист Центру стратегічних справ УГСПЛ Аліна Павлюк розповіла, що є два основних способи взаємодії вітчизняних правоохоронних органів із міжнародними у справах щодо притягнення найманців до кримінальної відповідальності за злочини, скоєні на території України. Це розшук у системі Інтерпол та заочне засудження. Але у цих способів є свої перепони. У першому випадку, це особливості спеціалізованого наказу, який регулює співробітництво між Інтерполом та Національною поліцією. Згідно цього документу, “Національне центральне бюро Інтерполу відмовляє повністю або частково у виконанні запитів, які пов’язані зі злочином політичного або військового характеру “. Також, за словами юриста, існує проблема із оформленням запитів до Інтерполу.\nУ другому ж випадку, “подібна практика держав не співпадає з “права на правосуддя”, яке передбачено Конвенцією прав людини та основоположних свобод. «Україна є також учасницею цієї конвенції та має на собі позитивні та негативні зобовязання, які має належним чином виконувати. У разі недотримання цих вимог — високий ризик того, що справи в Європейському суді проти України, саме щодо цих механізмів заочно розгляду цих механізмів заочного розгляду справи будуть збільшуватись», — зазначила Аліна Павлюк.\nТакож участь у презентації взяв Олександр Євсєєв, науковий консультант судді Конституційного суду України. Він розповів про міжнародне гуманітарне право та наслідки, які очікують найманців за його порушення.\nІз аналітичним оглядом плата за війну можна ознайомитись на нашому сайті.\nПовне відео презентації доступне нижче:


Новий штам коронавірусу: Індія та Норвегія відновлять авіасполучення з Британією - Новини Здоров’я\nНовий штам коронавірусу: Індія та Норвегія відновлять авіасполучення з Британією\nІндія та Норвегія відновлять авіасполучення з Британією / Getty Images\nУряди Індії та Норвегії вирішили відновити завіарейси із Великобританії, незважаючи на поширення нового штаму коронавірусної інфекції.\nАвіасполучення між Індією та Великобританією відновляться 8 січня. Про це повідомляє видання Sky News.\nЧитайте також Новий штам коронавірусу є набагато заразнішим: заява вчених\nОднак протягом двох тижнів здійснюватимуться лише до чотирьох індійських міст й за скороченим графіком. Відновить авіасполучення і Норвегія з 2 січня. Влада зобов'язала всіх, хто прибуває через кордон, проходити тестування на коронавірус.\nНагадаємо, що уряд Великої Британії не розглядає введення загальнонаціонального жорсткого карантину в країні.\nБританські вчені також провели дослідження і заявили, що новий штам є набагато заразнішим за попередню версію вірусу. Професор Аксель Ганді з лондонського Імперського коледжу сказав, що різниця між типами вірусів "досить велика".\nНовиниКоронавірус COVID-19Здоров'яНовини Здоров’яНовини про коронавірусНовини Здоров'яНовий штам коронавірусуІндіяВелика БританіяНорвегія


"Нафтогаз" стане посередником між "Газпромом" і новим оператором ГТС: деталі - 24 Канал\n"Нафтогаз" стане посередником між "Газпромом" і новим оператором ГТС: деталі\n21 грудня 2019 , 20:19 - Читать новость на русском\nПро це повідомив виконавчий директор "Нафтогазу" Юрій Вітренко на своїй фейсбук-сторінці.\nДо теми: Вікно можливостей: Росія сподівається на відновлення прямого постачання газу Україні\nВін пояснив, що "Газпром" повинен укласти з "Нафтогазом" п'ятирічний договір на організацію транзиту з певними обсягами, під які "Нафтогаз" забронює потужності у ОГТСУ.\nУ договорі між "Газпромом" і "Нафтогазом" буде прописаний наперед визначений тариф, а тариф між "Нафтогазом" і ОГТСУ визначить національний регулятор.\nНавіщо потрібен "Нафтогаз" між "Газпромом" і оператором? Справа в тому, що "Газпром" не готовий працювати за стандартним договором і брати на себе всі ризики українського законодавства і регулювання. Особливо ризики змін у нормативно-правовій базі, які можуть статися кожен день,\nЩо відомо про нову домовленість між Україною та Росією?Україна та Росія домовились про продовження транзиту газу у ЄС ще на 5 років\n. Відтак, блакитне паливо з Російської Федерації імпортуватиметься нашою ГТС у країни Європи без перебоїв.\nА саме – Москва зобов'язалась виплатити Києву 3 мільярди доларів боргу.\nНовини України Новини політики Юрій Вітренко "Нафтогаз" Газ "Газпром" Новини news Газовий конфлікт ГТС Газовий контракт


Як оцінюєте нові ініціативи Табачника? ПИТАННЯ ДНЯ | ВолиньPost\nМіністр освіти Дмитро Табачник категорично заперечив інформацію про можливе скасування в 5-9 класах школи предмету «Історія України», втім підтвердив, що скорочення уроків української мови можливе.\nНагадаємо, 19 лютого ЗМІ оприлюднили інформацію про те, що проект нового навчального плану для 5-9 класів середньої школи передбачає зменшення годин на вивчення української мови та літератури і скасування предмету «Історія України».\n«Не пам'ятаю конкретні цифри, але скорочення можливі, серед іншого вони можуть торкнутися української мови та історії», – визнав Табачник.\nЗа його словами, робиться це для того, щоб, по-перше, 1 урок на тиждень заощадити для більш поглибленого вивчення інформатики, а по-друге – збільшити кількість годин іноземної мови.\n«У Європі, куди так хочуть наші доброзичливці, 85% школярів вчать дві іноземні мови. Для інформатики та другої іноземної мови потрібні додаткові години, але додати 9-10 уроків на тиждень не дозволяють фізіологічні норми. Тому на певні скорочення міністерство, можливо, піде», – повідомив глава відомства.\nВолиньPost поцікавився, що з цього приводу думають читачі видання.\nОльга Андрієвська, 28 років, прес-секретар депутата Луцькради:\n«Такі дії міністра освіти Дмитра Табачника є злочином проти держави і її народу. По-іншому це назвати не можна. Вслід за зменшенням фінансування на українське книговидавництво, скорочення україномовних ефірів на радіо й телебаченні, у нас хочуть відібрати право знати історію свої держави та повноцінно вивчати єдину державну українську мову.\nСкорочення годин викладання української мови і вилучення курсу «Історії України» з навчальних програм мають на меті одне – перетворити нас, українців, в безлику масу, яка не знає ані рідної мови, ані власної історії, і якою можна буде легко маніпулювати.\nНемає мови – немає народу. Ми всі це прекрасно знаємо. Сьогодні склалась така ситуація, що, маючи власну державу, українцям треба захищати державну мову від «державних мужів», а точніше таких запроданців, як Табачник. З іншого боку, мені дуже соромно за те, що у нас така влада і такі міністри.\nДумаю, в цій ситуації своє слово мають сказати в першу чергу вчителі, батьки школярів, органи місцевого самоврядування з вимогою, щоб такий ганебний законопроект зник. При чому робити це потрібно негайно. Інакше нам знову плюнуть в обличчя як нації, як народу».\nІванна Кость, 23 роки, методист Волинського центру перепідготовки та підвищення кваліфікації:\n«Абсолютно негативно оцінюю такі речі. Не можна жити в Україні, називатися українцем, не знаючи рідної мови й історії.\nМи всі гонимося за іноземними мовами, модно нині знати якомога більше мов, а як можна вивчити чужу мову, не знаючи своєї? Втратимо мову, втратимо себе.\nЯ думаю, що таке не може лишитися поза увагою вчителів. На це всі мають звернути увагу, бо це не лише проблема вчителів, викладачів, це проблема нас усіх».\nОксана Киричук, 22 роки, бухгалтер управління у справах молоді та спорту Волинської ОДА:\n«Особисто я такі дії міністерства відверто не схвалюю. Державну мову потрібно знати, в першу чергу тому, що це є носій державності. Точнісінько так, як й історія крани, де ти живеш. Історія нашої країни має «свої» особливі погляди та «свою» точку зору, яку молодь (учні) повинні розуміти та знати.\nОсвіта повинна бути невід’ємним інструментом державної ПРОУКРАЇНСЬКОЇ політики влади у системі патріотичного виховання молоді. Безумовно, даний крок міністра Дмитра Табачника перекреслює це правило, що є абсолютно не дивним на сьогоднішній день, адже ми бачимо абсолютну незацікавленість у саме проукраїнському патріотичному вихованні молоді.\nЯк на мене, учні та, мабуть, і батьки, не стануть гостро реагувати на такі зміни. Оскільки сьогодні досить мало свідомих патріотичних людей, які здатні виступити проти системи. Думаю, на такі дії відреагують патріотичні громадські організації та політичні партії. Проте їм не вдасться підняти свідомість громадян.\nСпілкуючись із колегами, друзями, знайомими, дійшла до висновку, що пересічні громадяни (люди, які не перебувають у громадських об’єднаннях) сьогодні не здатні до потужного громадянського спротиву, як це було у 2004 році. Тому що вони розчаровані своїм досвідом».\nТеги: питання дня, освіта, Табачник\nжуранліст 21 лютий, 2012, 12:22\nЯк я оцінюю ініціативи Д.Табачника ?\nВзагалі не можу дати позитивної оцінки діяльності міністра освіти.\nГнати його треба з того міністерства,негайно гнати...!\nВигнати та віддіти до суду за розвалену ним українську освіту !


Дмитро Степанович Бортянський\n2). Призначення капельмейстером при „малому” дворі\nСимфонічного твору. Створення опер „Празднецтво\nСеньора”, „Сокол”, „Син-суперник”.\n5. Період зрілості. Творчість, суспільне життя. (1801 – 1825).\nмав „привілей корлівський“.\nв „інші краї“.\nТреба було прийняти присягу на вірність „Її Імператорській\nВеличності”. Степан Васильович Бортнянський не задумую –\nЄлизаветою, він піднявся до статусу „першої людини” дер-\nму було присвєно військове звання і внесено його в „список козацький”\n„Знай, що за гарний голос все людині прощається…“\nАле кінчилось усе тим, що Катерина вимолила собі прощення у Єлизавети. Єлизавета хворіла, а разом з нею „хворів“, чекаючи перемін, і двір.\nНавчали у Придворному хорі не тільки співу. Вчили іноземні мови – італійську, французьку. Серед інших занять виділялися „інструментальні студії“. Навчали грати на різних інструментах.\nПо закінченні кожного року проводився „генеральний екзамен перед директором і полковником М. Ф. Півторацьким“ по всіх науках.\nУ 1759р. у Петербурзі відбулась прем єра російської опери Сумарокова на музику Раупаха „Альцеста”. Вона була виконана „малыми певчими”. Саме в цій опері через деякий час прийдеться дебютувати і Бортнянському.\nАле саме він наказав побудувати в Оранієнбаумському палаці, у 1755р. Оперний дім. Тут відбулась прем єра опери Арайя „Олександр у Індії”(1759р.). Партію індійського царя Пора виконав Максим Березовський. У 1760р. У другій опері „Впізнана Семираміда” він виконує також одну з головних ролей.\nАвтора „Семіраміди” Петро Федорович назначив керівником усієї своєї музики. Найближчим часом цей молодий композитор займе місце першого придворного капельмейстера.\nБортнянський продовжував займати помітне місце у хорі. Рік від року зростала його майстерність. Досягнувши 12 років, він був уже визнаним солістом. А через рік він дебютував у опері „Альцеста” у головній партії – царя Адмета(1764р.). Адмет співає вопері три арії. Тринадцятирічний Бортнянський виконував їх у теноровому діапазоні.\n31 березня 1763р. КатеринаІІ підписала указ „про виписання на службу до двору з Венеції славного капельмейстера Галуппі…”.\nВ один зперших же днів по приїзді доПетербурга Галуппі був запрошений на виступ Придворної хорової капели. Спів хору настільки вразив його, що він сказав:”Такого чудового хору я ніколи не чув у Італії”. Відмітив він і деяких найбільш обдарованих солістів. Одним з них був і Дмитро Бортнянський. Скоро Галуппі взнав, що Дмитро уже здобув собі славу і на оперній сцені. Бортнянський дуже швидко вловлював все, чому його почав навчати Галуппі. Що ж стосується музичної науки, то і тут відчувалась фундаментальна підготовка і гаряче бажання пізнання нового і невідомого.\nКатерина запропонувала Галуппі зимою 1766р. поставити оперу. Маестро приготував її, взявши за основу лібретто Пьєтро Метастазіо – „Дідона”. До роботи над постановкою він залучив і своїх найкращих учнів, а серед них і Бортнянського. Галуппі помітив схильність і здібність юнака до композиції. Він пояснив Дмитрові, що у нього настав такий вік, коли не можна співати і тому треба займатися клавесином, оркестровкою, композицією.\nЗимою 1766р. відбулася прем єра „Покинутої Дідони” на імпе –\nГалуппі допомагає молодим музикантам показати свої твори на публіці. 22 серпня 1766р. у Янтарній кімнаті „для пробы придвор - ными певчими пет был концерт, сочинённый музыкантом Березовским“- так відмічено у камер-фур єрському журналі Катери-\nДмитро Бортнянський претендував на звання „досконалого музиканта“, але знання теорії і практики йому ще потрібно було здобути.\nУчнівські опуси юного музиканта стають усе більш професійними, самостійними. Галуппі прищеплював Бортнянському вироблений ним принцип – „витонченість, ясність і хороша модуляція“, що по суті означало вміння поєднувати простоту, ясність музичних фраз, з ледь помітною, але вражаючою грою мелодії. Систематично Бортнянському приходиться працювати над композицією. Але йому ще не дозволено виступати з великими, закін-\nУ карнавальному сезоні 1776р. у Сан Бенедетто відбулась прем- єра опери на античний сюжет „Креонт“, створеної сіньором Бортнянським, музикантом з Росії.\nВенеціанська публіка – вибаглива. Чекати можна було всього. Але „Крент“ Дмитра Бортнянського хоча і не мав особливрї слави, але був відмічений.\nХто з відомих артистів співав в опері Бортнянського – невідомо. Також нічого не відомо і про виконавців двох інших опер коипозитора – „Алкід“ і „Квінт Фабій“, також написаних на античні сюжети. Перша була поставлена у Венеції(1778р.), друга того ж року на сцені театру в Модені.\nВ той час автором опери вважався автор лібретто, а композитор – лише оформлювачем. Тому вжливо було вибрати лібретто відомого автора. Оперу „Алкід“ Бортнянський написав на лібретто неперевершеного Метастазіо. Автором тексту „Квінта Фабія“ став Апостоло Дзено – Видатний драматург, лібретист „номер2“.\nМузика „Алкіда“ вже більш зріла, чим в „Креонті“. Бортнян-\n„Алкід“ – не випадкова тема для Бортнянського. Він ще пам- ятав постановку у Петербурзі „Альцеста“ Г. Раупаха, де він виконував одну з головних ролей.\nБортнянський сам, будучи в Італії, і пізніше, все своє життя, на протязі всього свого шляху сходження по придворних сходинках до слави видатного російського музиканта, був прикладом служіння високим ідеалам. Остання його опера – також про це. Полководець Квінт Фабій порушує заборону на воєнні дії, дану йому диктатором Люциєм Папирієм. Він вступає у бій з ворогом і отримує блискучу перемогу. Папирій прощає полководця за порушення. Але Квінт Фабій не задоволений цим „помилувнням“, і тоді суддею виступає народ. Він бере під захист Квінта Фабія. Нард кладе останню крапку в цій драмі, тобто він і є головним вершителем доль і справ.\nЦе було явною відповіддю на відомі слова російської імператриці: „черни не должно давать образования, поскольку… не станут нам повиноваться в той мере, как повинуются теперь.“\nних театрів Івана Єлагіна, в якому його „просять додому ко двору, взявши з собою всі Ваші сочінєнія“ і обіцяють, в разі його бажання ще раз відвідати Італію – відпустити.\nБортнянський повернувся на батьківщину, де, здавалось би, сама доля повинна би була йому сприяти. І він поринув у роботу. Зранку і ввечері він грає при придворному співочому хорі, а вдень керує роботою хору Смольного інституту шляхетних панночок. Поміж тим встигає створювати власні хорові твори, окремі романси, пісні, багато з яких пізніше стануть частинами його великих опер, також пише авторські духовні твори, як, наприклад, „Херувимська“.\nБортнянського для участі в оперних постановках свого камерного „Вольного театру“. Цілими днями Бортнянський пропадав у театрі. І все ж таки монотонно, в якомусь заповільненому ритмі проходили дні, роки…\nДіставав в указі конкретні вказівки і музикант-композитор:“Ка-пельмейстер зобов язаний на кожний рік створювати по одній або по дві опери серйозних і по дві опери комічних з балетами“.\nОсобливістю нового указу було те, що „вихованню музичної зміни з вітчизняних талантів віддається нині перевага“.\nЦим указом була відкрита широка вулиця для становлення російської опери. І саме головне – „ природні росіяни повинні користуватись в тому перевагою перед іноземцями“. Це була відчутна зміна для Бортнянського. Саме з цього часу розквітає його оперна творчість.\nУ 1784р. на період від їзду Паізієлло капельмейстером і клавеси-ністом „малого“ двору призначили Дмитра Степановича Бортнян-ського. Він і раніше був в оточенні великокняжої родини, його музику\nБортнянський починає писати інструментальну музику для „потреб“ малого двору, а також дає уроки Марії Федорівні.\nШвидко минув рік. Настав січень1785-го року, але Паізієлло в Росію не повернувся. Дмитро Бортнянський залишається на посаді капельмейстера при „малому дворі“.\nВ цей період Бортнянський викладав музику також і у Смольно-му інституті шляхетних панночок, і у сухопутному Шляхетському корпусі. Обидва ці навчальні заклади мали великі традиції в галузі драматичного мистецтва. Все це сприяло тому, що музичний театр у Павловську був одним зведучих у Росії. Саме тут була написана Бортнянським на замовлення Марії Федорівни у 1786-му році коме-дійна опера „Свято сеньйора“.\nВсі основні артистичні сили двору приймали участь у „Святі сеньйора“. Успіх цієї опери, вправна гра акторів, а головне – чудова музика викликали бажання випрбувати сили учасників у новій опері, більш об ємній і складній. Марія Федорівна замовила Лафермьєру лібретто. Вже в липні воно було готове. Тут же була написана і му-зика – Бортнянський не заставив себе чекати. Оперу назвали -\n„Сокіл“. Композитору згодились де-не-де мотиви італійської опери\n„Алкід“, яку він поставив в Модені.\nПрем єра „Сокола“ відбулась 11 жовтня 1786р. Постановка показала віртуозну майстерність російського маестро, що виписав окремі арії і балетні вставки витончено і професійно. Теплота музики, розкованість і навіть грайливість були легкі для сприйняття, а досконалість форми зробила „Сокіл“ хрестоматійним твором. Ця опера ставилась в багатьох приватних театрах того часу.\nРівно через рік в стінах Павловського театру прозвучала нова і остання з „французьких“ опер Дмитра Бортнянського – „Син – су-перник або Нова Стратоніка“. Це була, мабуть, єдина опера-серіа, написана російським автором, де одночасно помітні і елементи опери-буффа.\n„Син-суперник“ ставився надзвичайно пишно. Декорації вимальовувались довго і ретельно. Костюми були надзвичайно феше-небельні. Марія Федорівна зі згоди чоловіка розпорядилася видати акторам всі фамільні дорогоцінності. І все це сяяло зі сцени різноко-льоровими променями і прикрашало виставу. Не обійшлося і без кур-йозу. Іван Долгоруков, співаючи арію дона Карлоса, зробив різкий рух, нитка в погоні обірвалась і на підлогу посипалися дорогоцінні прикраси. Оркестр затих. Зал зачаїв подих. Великий князь Павло Петрович вчепився в бильця крісла. Але тут же махнув рукою на знак того, щоби виставу продовжували. Наступаючи на скарби, актори дограли третій акт.\n„Син-суперник“ став тріумфрм Бортнянського. Але це була і лебедина пісня композитора у оперному жанрі. Більше опер ство-рити йому не прийшлося.\nЗадумав Бортнянський написати оперу на популярний у ті роки сюжет „Поль і Вірджинія“. Але здійснити задумане було не-можливо. Служба знову ж таки заставляла відволікатись на різні дрібниці. На вимогу двору Дмитрові Степановичу прийшлося перекласти окремі номера з „Сокола“, які тепер повинен був вико-\nнувати духовий секстет. Вцей час композитор працював над знаменитим в майбутньому Квінтетом, концертом для чембало з оркестром, трьохчастинною Концертною симфонією. Навсіх придворних святах звучить музика Бортнянського. Часу на написання „Поля і Вірджінії“ немає. Прийшлося обмежитися рядом романсів на французькі тексти. Романси Бортнянського стають його новою візитною карткою для входу в кращі салони Петербурга. „Збірник романсів і пісень“ побачив світ у 1793р.\nВ зв язку з постійними сварками між Марією Федорівною і Павлом Петровичем плин музичного життя у Павловську було пору-шено. Уже ніхто не замовляв композитору опер. Павло з головою поринув у воєнну справу. Але і на цьому поприщі музика Бортнян-ського зіграла свою роль. Найпопулярніший воєнний марш того часу „Гатчинський“ був написаний саме Бортнянським.\nМарія Федорівна подарувала Бортнянському у власність ділян-ку землі у Пваловську. Так він став власником „дачі“. Композитору в той час було 45 років. Він був постійно зайнятий придворною служ-бою. Часу на творчість не вистачало. Грошей не вистачало на утримання господарства. Крім того, він відчував деяку творчу кризу. Це його дуже пригнічувало. Адже пройшло майже двадцять років після повернення його з Італії, а він до сих пір залишився на найниж-чій музичній посаді при „малому“ дворі.\n5 грудня відбулась церемонія відспівування покійних. Хор При-дворної співочої капели співав „Панахиду“, створену Бортнянським спеціально для цієї події. Це стало першим екзаменом композитора на новій посаді.\n5 квітня 1797р. у Москві на урочистому прийомі на честь коронації Павла хор співав „Песнословие“, автором якого був Борт-нянський. Імператор був задоволений.\nУ 1802р. в північній столиці Російської держави відбулась важ-лива подія для подальшого розвитку музики. За інійіативою найбільш передових любителів музики було засновано Петербурзьку філармоній-ну спілку. Головною метою спілки стало проведення постійних концер-тів, в яких мали приймати участь найкращі виконавці. На відкритті спілки для виконання вибрали ораторію Гайдна „Створення світу“. Для такої справи запросили хор Придворної співочої капели, який був найкращим на той час.\nБортнянський, маючи за плечима багаж знань музичних жанрів ще з часів навчання в Італії, застосовував свої здібності у всіх видах кантат. Він створював і пишні кантати на приїзд або від їзд тих чи інших коронованих осіб. Наприклад, „Гряди, гряди, благословенний“ на зустріч ОлександраІ. Він писав кантати для урочистого виконан-ня в моменти суспільного життя Росії, як, наприклад,“Любителю художеств“ для А. С. Строганова. І, нарешті, він писав також і „су-спільно-політичні“ кантати, першою з яких була для нього „Страны российски, ободряйтесь“, створена в момент, коли російські війська вели бойові дії на берегах Дунаю. Майже всі ці кантати написані на тексти Державіна. Так обидва художники стали основоположника-ми нового музично-поетичного жанру в Росії.\nСпочатку Бортнянський створює „Песню ратников“. Її можна віднести до ряду гімнів, які йому приходилось уже писати. В центрі уваги тут стоїть образ російського воїна, що виступив на захист Батьківщини. Незадовго до Бородінської битви Бортнянський пише „Марш всеобщего ополчения“. Але цей твір вимагає для виконання концертного залу, оркестру і, звичайно, хору.\nАле потрібен був такий твір, який би міг бути виконаний всюди, навіть у польових умовах. Ним став твір „Певец во стане русских во-инов“, написаний Бортнянським на вірш Жуковського.\nБортнянський створив хорову, застольну пісню. Її можна було виконувати разом і окремо. Супроводжувати спів соліста і хору по задуму повинен був симфонічний оркестр. Але „Певца“ виконували і зовсім без оркестру, як застольну гусарську пісню.\nМаестро виконав свій обов язок перед рідною землею. „Певец во стане русских воинов“ – Один з заповітів Бортнянського.\nОстанні роки життя композитора були зв язані, як і раніше, з Придворною капелою. Старість давала про себе знати стоиленістю, помітною для оточуючих. Але повага і поклоніння перед авторите-том великого маестро сприяли тому, що всяке його зауваження було для співаків законом. Любов, з якою відносилися до композитора в ка-пелі, заставила зберегти таку легенду про останні дні життя Борт-нянського: Хворий композитор, відчуваючи наближення смерті, за-кликав до себе кращих співаків і попросив заспівати свій найкращий концерт – „Вскую прискорбна еси душа моя“. Співаки не могли відка-зати своєму наставнику. Під звуки цього чудового концерту Бортнян-ський і помер, сидячи у кріслі…\n1). Іванов В. Ф. „Дмитро Бортнянський“. Київ, „Музична\n2). Ковалёв К. П. „Бортнянский“. М., „Молодая гвардия“,1989.\n4). „Музыкальный энциклопедический словарь“. Москва, „Советская


До уваги тернополян: стартувала кампанія декларування – Провсе\nДо уваги тернополян: стартувала кампанія декларування\n03.01.2013, 10:48 1.4k перегляди\nПочинаючи з 1 січня поточного року розпочалася кампанія декларування доходів громадян, отриманих у 2012 році.\nНагадаємо, електронний цифровий підпис можна безкоштовно отримати у секторі реєстрації користувачів при ДПС у Тернопільській області управління (центру) сертифікації ключів ІДД ДПС за адресою: м. Тернопіль, вул. Білецька 1, ліве крило, 1-ий поверх, кабінет 122., Тел. для довідок 23-53-61. Реєстрація користувачів відбувається з понеділка по четвер з 9:00 до 19:30 год., у п’ятницю – з 9:00 по 18:15 год. А саму програму – вільно завантажити з веб-порталу податкової.\nПопередня Найінтелігентніший сайт Тернополя проводить конкурс\nНаступна Прокуратурою Тернопільської області направлено до суду кримінальне провадження щодо торгівця людськими органами\nНайінтелігентніший сайт Тернополя проводить конкурс\nПрокуратурою Тернопільської області направлено до суду кримінальне провадження щодо торгівця людськими органами


Хайнц Генріх Нордхофф - Біографія, фото, новини, інформація, вік | Техніка\nХайнц Генріх Нордхофф\nДень народження: 06.01.1899 року\nДата смерті: 12.04.1968 року\nНімецький інженер, який керував компанією ‘Volkswagen’ під час її реконструкції після Другої світової війни.\nГенріх Нордхофф народився 6 січня 1899 року в Хільдесхайм (Hildesheim). Він навчався в технічному коледжі в Берліні (Berlin), де став членом римо-католицького братства ‘Askania-Burgundia’, і в 1927 році почав роботу над авіаційними двигунами у компанії ‘BMW’. У 1929 році він перейшов на роботу в ‘Opel’, де швидко просунувся по кар’єрних сходах. У 1936 році Нордхофф став торговельно-технічним директором, який представив публіці новітню розробку компанії, невеликий автомобіль ‘Кадетт’ (Kadett). У 1942 році, коли виробництво легкових автомобілів значно зменшилася через війни, Нордхофф зайняв пост директора по виробництву на головному заводі компанії в Бранденбурзі (Brandenburg), який випускав вантажівки.\nПісля війни він отримав роботу в якості менеджера з обслуговування в одному з гаражів Гамбурга (Hamburg). Гамбург був основним місцем дислокації британського військового уряду, яке найняло Генріха Нордхоффа на посаду керуючого директора сильно пошкодженого заводу ‘Volkswagen’ у Вольфсбурзі (Wolfsburg). Він приступив до роботи 2 січня 1948 року, прийнявши посаду у майора британської армії Айвена Хьорста (Ivan Hirst) з Королівської електромеханічної інженерної служби (REME). Протягом свого першого року в якості директора Нордхоффу вдалося збільшити виробництво до 19 244 автомобілів. До кінця 1961 року річний обсяг виробництва перевищив мільйон автомобілів.\nНордхофф став легендою завдяки автомобілю\n‘Фольксваген Жук’ (Volkswagen Beetle), який здійснив переворот на світовому автомобільному ринку. Він першим запропонував ідею постійного вдосконалення — покращувати основу автомобіля, зберігаючи незмінним його стиль. Крім того, Нордхофф збільшив працівникам на заводах ‘Volkswagen’ заробітну плату і запропонував щедре пенсійне посібник. За перші шість років керівництва заводом у Вольфсбурзі він скоротив кількість людино-годин, необхідних для виробництва одного автомобіля, від 400 до 100 – на 75 відсотків. ‘Фольксваген Жук’ досі славиться своєю надійністю завдяки удосконаленням, введеним Нордхоффом на етапі складання.\nНіхто не ставить під сумнів уміння Нордхоффа продавати автомобілі, хоча деякі спостерігачі, в тому ч\nісли аналітик Меріенн Келлер (Maryann Keller), задаються питанням, так було необхідно і мудро не розробляти нові моделі, а нарощувати виробництво вже перевіреного автомобіля. До кінця 60-х років ‘Жук’ зіткнувся з серйозною конкуренцією з боку японських, американських та інших європейських моделей на різних ринках. Тим не менш, він ще довгі роки залишався улюбленим автомобілем багатьох автолюбителів по всьому світу.\nУ 1967-му Нордхофф оголосив, що в кінці наступного року піде у відставку, і в якості свого наступника представив доктора Курта Лотца (Kurt Lotz). Влітку він переніс серцевий напад, але в жовтні повернувся до роботи. Він помер через шість місяців, 12 квітня 1968 року, у віці 69 років, у Вольфсбурзі.


13 червня 2014, 16:10\n«Тут – кухня, працює кухар... Їдальню тільки ремонтують», – почала «екскурсію» Тетяна Науменко, активістка громадського формування «Громадська самооборона». Тут вона «своя»: за неповний тиждень, відколи несподівано запрацювала «Ромашка» як табір для переселенців, Тетяна поселила не одну сім’ю зі Слов’янська, Краматорська, Донецька, Луганська, Макіївки. Переважно – мами з дітьми, які просто тікали з дому, рятуючись від війни.\n«Навіщо ми робимо подвійну роботу й часто відправляємо людей по колу: ми до держслужбовців, вони – до нас... Зараз важливо налагодити взаємну роботу. Ми як громадські активісти готові в цьому допомогати. Але наших зусиль зовсім не достатньо. Це відповідальність держави. Із неперевіреної інформації, даїшники на блокпостах по трасі Юзюм – Харків розказують, як щодня кілька автобусів із людьми їдуть у бік Харкова. Це велика кількість людей. Але де вони? Наче розчиняються у місті», – занепокоєна Тетяна. За її словами, досі державою не створений єдиний табір для переселенців, де міг би вестися облік і надаватися первинна допомога.\n«Ліжка, які раніше були тут, до нас поразкрадали, здали на металобрухт... Маємо тільки 40 ліжок, тридцять з яких уже зайняті. Та вже сьогодні, ось кажуть, що їде ще сім сімей», – не відволікаючись ані хвилини на світські бесіди, розповідає про головне Володимир.\nСинові уже 16, він вищий від мене. А там хто розбирається – дитина це, чи солдат. Я за нього злякалася\n«Моєму синові уже 16, він вищий від мене. А там хто розбирається – дитина це, чи солдат. Я за нього злякалася. Тим більше, коли він заявив, що хоче піти в армію, українську армію... Так ми опинилися тут. Але ненадовго. У Харкові мій колишній чоловік. Він взагалі хороший... Ми хотіли на якийсь час роз’їхатися, а потім нам це сподобалося... Та як таке трапилося, він запросив нас до себе. Син дуже радіє, що нарешті мама й тато будуть разом», – розповідає Яна.\nЖінка залюбки організувала б тут майстер-класи, якби були матеріали – тканина, стрічки, гудзики... І для дітей, і для мам – чудове дозвілля, можливість заспокоїтися і хоч на трохи забути про війну.\n«У нас тут переважно хлопці, – усміхається жінка. – від 6-місячного малюка до 16-річного парубка. Учора заходив психолог, не всі мами хотіли говорити... Я приїхала сюди одна, мої знайомі і друзі не захотіли – хтось боїться лишати свої квартири без нагляду, хтось не знає, куди їхати... Квиток на електричку, який ще «вчора» коштував 120 гривень, я через Ощадбанк купувала – за 220 гривень... Ледь не за останні гроші. Наша електричка виїхала із запізненням у п’ять годин», – розповідає Ольга.\n...В одній із кімнат, куди нас запросили, пахло полуницею. У кімнаті – пакунки з продуктами, в іншій кімнаті – склад, купа старих дитячих речей і взуття. Для першої нагальної допомоги тим, хто «вискочив», устигши захопити лише документи.\nЛюди ж нічого не знають, що відбувається. Скільки чуток, скільки провокацій\n13-річна Вікторія з Луганська тут, у туборі, разом із хлопчаками грає у футбол, лазить по деревах і допомагає мамі виховувати двох молодших братиків – шестирічного Романка та майже дворічного Олексійка. Скоро у їхній родині з’явиться четверта дитина. Їхній тато лишився дома, поки що...\n«Я не хочу в школу, адже канікули... – усміхається дівчинка. – Сподіваюсь, у вересні піду в школу вдома. І взагалі... Може, і літо проведу в Луганську. Сподіваюсь, все буде спокійно...».\nІрина Виртосу, Центр інформації про права людини спеціально для Радіо Свобода. Фото авторки


Зниження закупівельної ціни на тендері в Тунісі посилює тиск на ринки пшениці\nЗернова агенція Тунісу (ODC) придбала на тендері 25 лютого 125 тис т м’якої борошномельної пшениці довільного (імовірно французького) походження з поставкою 25 березня – 25 травня за ціною 232,92-233,98 $/т C&F, яка на 13,07-13,85 $/т нижча, ніж на попередніх торгах 17 січня.\nЗниження біржових цін на пшеницю опускає ціни на фізичних ринках, що підтверджують підсумки останніх закупівельних тендерів. Тиск посилює розповсюдження короновірусу по Європі.\nВ поточному сезоні ЄС експортував 18,715 млн т м’якої пшениці, що на 64% перевищує показник 2019 р. на цю ж дату, хоча ще тиждень тому темпи експорту випереджали минулорічні на 70%.\nТравневі ф’ючерси на борошномельну пшеницю на MATIF впали на 1 €/т до 7-тижневого мінімуму 188,5 €/т або 204,97 $/т.\nЦіни пропозицій європейської пшениці на фізичному ринку впали до 217-218 $/т FOB, що посилює тиск на ціни чорноморської пшениці.\nОдночасно зростає експортна конкурентоздатність російської пшениці внаслідок падіння курсу рубля, який лише за вчора опустився відносно долара на 2% до 65,42 руб/$.\nТравневі ф’ючерси в Чикаго почали вчорашню сесію з падіння до найнижчого з 12 грудня 2019 р. рівня. Проте завдяки спекулянтам, які закривали короткі позиції та проводили технічні закупівлі, торги завершилися в «зеленій зоні».\nна 0,83 $/т до 197,31 $/т на м’яку озиму SRW-пшеницю в Чикаго,\nна 1,01 $/т до 169,75 $/т на тверду озиму HRW-пшеницю в Канзас-Сіті,\nна 0,74 $/т до 194,65 $/т на тверду яру HRS-пшеницю в Міннеаполісі.\nКоментар до новини: Зниження закупівельної ціни на тендері в Тунісі посилює тиск на ринки пшениці


Українські моряки розповіли деталі аварії судна в Чорному морі - ZAXID.NET\nСуховантаж Arvin затонув поблизу берегів Туреччини\nСуспільство — Максим Охримчук, 08:59, 18 січня 2021 0 285\nВнаслідок катастрофи загинули щонайменше двоє членів екіпажу\nВрятовані українські моряки з суховантажу Arvin, який затонув біля берегів провінції Бартин, що в Туреччині розповіли подробиці аварії судна. З їх слів, судно пішло на дно дуже швидко – приблизно за п’ять хвилин, пише «Укрінформ» у понеділок, 18 січня.\n«Вітер почав набирати силу з 11:00-11:30, хвилі досягали 6 метрів. На кораблі почули хруст, тоді було оголошено сигнал тривоги. Сигнал про те, що судно тоне, було відправлене о 12:20. Судно затонуло швидко, приблизно за 5 хвилин», – розповіли врятовані моряки.\nВони розповіли, що через погані погодні умови не рухалися за маршрутом, а стали на якір. Вони очікували, що хвилі досягатимуть 3,5-4 метри.\nНагадаємо, що суховантаж зазнав аварії біля берегів турецької провінції Бартин у неділю, 17 січня. Спершу ЗМІ повідомили, що судно було російським, однак пізніше стало відомо, що його власником є українська компанія Arvin Shipping LTD.\nСудно затонуло через погодні умови, прямуючи з грузинського порту Поті до болгарського Бургаса із вантажем селітри. Попередньо відомо, що на борту перебувало 10 українців та 2 росіян. Внаслідок катастрофи загинуло щонайменше двоє членів екіпажу. Відомо, що наразі 6 моряків врятовані, ще 5 продовжуть шукати.


Проект "Партисипативна демократія та обґрунтовані рішення на місцевому рівні в Україні" | Великокопанівська сільська територіальна громада Херсонської області\nВеликокопанівська громада » Події » Проект "Партисипативна демократія та обґрунтовані рішення на місцевому рівні в Україні"\nЗустріч з гостями із Норвегії та представниками громад із усієї України\n14 вересня на території Великокопанівської ОТГ у приміщенні Великокопанівської сільської ради відбулося засідання робочих груп з підвищення ефективності діяльності за напрямком: місцева демократія та взаємодія з громадськістю в рамках проекту "Партисипативна демократія та обґрунтовані рішення на місцевому рівні в Україні", за участю представників з Норвегії та громад із всієї України.\nПроект, в рамках якого відбулася зустріч, впроваджується вже три роки. Його метою є зміцнення місцевого самоврядування в Україні шляхом підвищення якості надання послуг соціального сектору – освіти, охорони здоров’я, соціального захисту населення та створення умов для забезпечення соціальної рівності та впровадження європейських стандартів.\nПід час засідання на практиці було перейнято досвід залучення громадськості до формування соціальної інфраструктури ОТГ. Проведено роботу в групах, обговорено показники кожної з ОТГ, спільно сформовано анкети для опитування громади і депутатів.\nГостям було запропоновано екскурсію, на яку вони погодилися залюбки. Зокрема, дуже зацікавила сфера освіти. Відділ освіти показав свою пророблену роботу та поділився планами на майбутнє.\nДуже вразив ДНЗ ясла-садок «Ягідка» Великокопанівської сільської ради своїм зовнішнім виглядом: галявина перед садочком з казковими героями нікого не залишила байдужим. Нажаль, не вдалося показати приміщення садочку, адже був час відпочинку для малечі.\nНезабутнє враження залишилося й від Великокопанівського Будинку культури, котрий зустрів своїх гостей яскравим номером. Із захопленням слухали про кількість художніх колективів та гуртків, величезну костюмерну та власний цех з пошиття сценічного вбрання. Музей, ізостудія, дитяча та доросла сільські бібліотеки с. Великі Копані зустріли своїх запрошених відвідувачів словами поезії, малюнками життя та незвичайними пам’ятками історії. Познайомилися й із представниками правопорядку опорного пункту, що знаходиться на території с. Великі Копані.\nУ представників Норвегії та інших громад України склалося чудове враження про Великокопанівську ОТГ, а для нас ця зустріч дала змогу піднятися ще на одну сходинку вище у своєму баченні розвитку Великокопанівської громади!


Лелека, білий лелека (Ciconia ciconia), гніздо лелек, аістіха пташенята, годування пташенят лелеки, лелеченя поведінку фото голінасті птиці, реферат доповідь червона книга, мир тварин лелека\nDogServiceClub.ru » Птахи » Білий лелека (ciconia ciconia)\nНа верхівці засохлого дуба, що стоїть позаду городу, примостилося старе дерев'яне колесо давно відслужила воза. Воно надійно тримає громіздке аістіное гніздо. Десять років поспіль одна і та ж пара птахів виводить тут пташенят. Білі лелеки звикли до людей, знають, що вони їх не образять, допоможуть облаштуватися.\nПівтора місяці минуло, як подружжя повернулося з далеких мандрів. І ось після цілого місяця насиджування тріснула шкаралупа останнього яйця і здалася мокра здивована голова лелеченя. Гучний і різкий тріск над головою змусив його злякано притиснутися до шкаралупи. Це аістіха тріщить дзьобом, опускає вниз і закидає назад голову, присідає на довгих ногах. Так вона зустрічає і вітає підлетів до гнізда чоловіка.\nГальмуючи широкими крилами, виставивши вперед червоні, голінасті ноги, на край гнізда обережно сідає лелека. У довгому дзьобі він тримає шматок газети. Поки аістіние діти маленькі, батько з полювання, крім смачної їжі, приносить їм різні подарунки: невеликі гілочки, сухий клаптик сіна, а то і порвані газети. Звичайно, аістіная сім'я не вміє читати, газету використовують як підстилку. Коли ж порив вітру зносить папір з гнізда, господиня собака Дружок зло кусає і рве її, переможно несучи в свою конуру.\nТреба сказати, що пес при кожному зручному випадку чим може докучає птахам. Головна причина ворожнечі - гучний, розкотистий тріск дзьобами, який дуже заважає собаці спати вдень в сарайчику під дубом.\nЛелека дуже поспішає і не звертає уваги на собаку. Птаху до темряви треба зробити ще кілька зльотів за сухою травою. Наступаюча ніч за всіма прикметами буде холодною, і потрібна свіжа, суха підстилка для пташенят.\nЛелеки, як і інші птахи та звірі, що живуть у природі, знають наперед, яка буде погода через добу, а то й через декілька. Тому вони завжди готові до холоду, спеки, сильного вітру, проливного дощу.\nПерший тиждень батьки годують лелеченят дрібної і різноманітною їжею. Це спіймані комахи, маленькі жабенята, рибки, пучки ніжних водоростей. Все це лелеки заковтують на полюванні в довгий стравохід, немов у сумку. Потім їжу відригають на лоток гнізда в невелику купку. Відразу ж пташенят вчать правильно з'їдати жабенят, спритно підкидаючи їх вгору і ковтаючи на очах у дітей. Головне - все заковтувати з голови, в іншому випадку можна вдавитися.\nЦі прості уроки маленький лелеченя засвоїв швидше за інших. Також Він зрозумів, що до купки з їжею потрібно підповзати якнайшвидше - більше дістанеться. Але вчора він посунувся занадто швидко і настільки близько, що весь був завалений жабами і рибками.\nКоли зійшов місяць, аістіная сім'я спала. Лелеки рано засинають, щоб за короткі літні ночі добре відпочити. Рано вранці, ще у сутінках один з батьків летить на полювання. Тільки через місяць пташенят будуть залишати самих, а поки біля них постійно чергує лелека або аістіха, по черзі літаючи за їжею.\nПід теплим материнським крилом, згорнувшись у маленькі клубочки, солодко спали лелеченята. Не так давно їх розбудили два великих метушливих травневих жука, з сильним гулом випадково залетіли на гніздо. Забившись під крило, пташенята зі страхом спостерігали, як жуки їли зелені листочки гілки, принесеної днем лелекою. Аістіха трохи почекала і склювала їх, показуючи, що жуки цілком їстівні.\nЗ турботливими батьками швидко і весело ростуть лелеченята. Вони в усьому копіюють дорослих-пробують стояти на одній нозі, розчісувати пір'я, вміло тріщати дзьобом, швидко ковтати всю їжу. Їх вже залишають одних. Лелека з аістіхой днями на полюванні, ненажерливі пташенята з кожним днем вимагають все більше і більше їжі.\nСтоять спекотні дні. У небі ні хмаринки. Лелеченята то й справа відкривають клювики, часто дихають. Батьки крилами роблять тінь, але це мало допомагає. Тоді лелека злітає вниз у двір. Там стоїть велике корито для домашньої птиці. Він нахиляється і п'є воду, щоразу піднімаючи голову, як це роблять кури і гуси. На гнізді цю холодну воду виливає на лелеченят. Повеселілі, вони розправляють крильця, тріщать дзьобиками. Розбризкані краплі летять вниз, зачіпають сплячого Дружка. Пес розплющує очі, здивовано дивиться на безхмарне небо, але нічого не розуміючи, засинає знову.


Янукович вже підписав «диктаторські» закони? | OstanniPodii.com\nЯнукович вже підписав «диктаторські» закони?\nОпубліковано: 08:13 п`ятниця, 17 січня 2014 р.\nЗа твердженням ЗМІ, президент України Віктор Янукович вже підписав 5 прийнятих зі скандалом Верховною Радою законів, а саме: про судоустрій і статус суддів, про спрощення зняття депутатської недоторканності, про відеофіксацію порушень ПДР, про відповідальність під час футбольних матчів та про заочне кримінальне провадження.\nЯк повідомляє ZN.UA з посиланням на джерело у патронатній службі президента, Віктор Янукович вчора, 16 січня, вже підписав п’ять законів, прийнятих Верховною Радою того ж дня.\nМова йде про такі закони:\nзакон «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та процесуальних законів щодо додаткових заходів захисту безпеки громадян» авторства Олійника та Колісниченка (законопроект №3879, в якому, крім іншого йдеться про відповідальність за наклеп, заборону пересуватися автоколонами більше ніж по 5 машин, блокування державних та громадських будівель та споруд, купівлю sim-картки лише за паспортом, заборона встановлювати намети, використовувати маски, шоломи на масових акціях),\nзакон про зміни до Регламенту ВР щодо спрощення зняття депутатської недоторканності (законопроект №3883),\nзакон про фото- та відео-фіксацію порушень правил дорожнього руху (законопроект №3879),\nзакон про відповідальність за вчинення дміністративних правопорушень під час проведення футбольних матчів (№3837),\nзміни до Кримінального процесуального кодексу відносно заочного кримінального провадження (№3587).\nЗауважимо, за частину з цих законів 16 січня у Верховні Раді голосували без використання електронної системи «Рада» - підняттям рук.\nПрийняття законів відбувалося із скандалом: опозиція блокувала трибуну та президію, відбулися сутички. Як ми писали, депутат-«регіонал» Володимир Малишев вдарив по голові депутата від «УДАРу» Марину Іонову. Згодом її забрала «швидка». Малишева теж хтось вдарив. Постраждали ще кілька депутатів.\nВ опозиції називають прийняті закони «диктаторськими». Ознайомитися з цими законами можна на сайті ВР.\nНа сайті Президента не повідомляється, чи підписав Янукович вказані вище 5 законів.\nДоповнено: Янукович точно підисав скандальні закони.


Свідомість є специфічною людською формою освоєння світу, яка передбачає освоєння об'єктів спочатку без фізичної дії на них. У вигляді образів, схем, конструкцій вони ніби «пересаджуються» в голову людини, трансформуючись у ній: позбуваючись будь-яких предметних властивостей і набуваючи форми ідеального.\nОсновними ознаками (властивостями) свідомості є: Ідеальність. Це — найзагальніша форма існування свідомості як суб'єктивної реальності. За своїм змістом свідомість — це екстракт буття, яке репрезентоване в ній в ідеальних формах. Поза ідеальністю свідомості не існує. Вона тільки там і починається, де і коли людина змушена об'єктивувати свій внутрішній світ у загальнозначущих цінностях, починає дивитися на себе збоку, очима інших людей, співвідносити свою поведінку із загальновизнаними нормами, «ідеальними за своєю суттю». Наявність ідеального дає змогу людині стати об'єктом і суб'єктом культури. Людина не лише пасивно засвоює культуру, а й активно творить її. Тому існують два носії ідеального: розум людини і об'єктивовані форми культури та історії: мова, наука, мистецтво, релігія, мораль тощо.\nОпосередкованість мовою. Як ідеальна, свідомість існує тільки в матеріальній формі свого вираження — мові. Наші знання, проекти майбутньої діяльності, різноманітна творчість неодмінно пройняті мовою. Свідомість і мова діа-лектично поєднані. Не існує мови без мислення, як і мислення без мови. Водночас структура мислення і структура мови є різними. Свідченням цього є те, що закони і форми мислення єдині для всіх людей, а мова в кожного етносу своя — національна, а отже, специфічна. Завдяки мові ідеальність має і матеріальну оболонку, оскільки об'єктивується в книгах, художніх полотнах, архітектурних будівлях, скульптурі, знаряддях праці та інших різновидах матеріальної та духовної культури, які щодо існування є матеріальними, а за суттю, походженням — ідеальними.\nІнтенціональність (лат. іпіепію — прагнення). Свідомість завжди є усвідомленням чогось. Вона спрямована на певну предметність. У свідомості наявне те, що є її предметом. Тобто відображається не світ узагалі в його різноманітності, а лише те, що є предметом конкретної діяльності чи уваги людини. Цю властивість свідомості Е. Гуссерль назвав інтенціональністю. Вона означає, що самосвідомість розпадається на те, що в ній, і на те, як у ній. Те, на що розпадається свідомість, є предметом, а те, як вона розпадається, є формою. Ця предметність («що») є горизонтом світу для свідомості. Форма ж свідомості засвідчує рівень, якість його буття. Свідомість має три форми: життєвий досвід, оцінка і сенс.\nВиокремлюють два невіддільні типи інтенції свідомості: первинну — спрямовану на світ явищ, і вторинну -спрямовану на духовний, божественний світ. Основоположною є вторинна інтенція, оскільки вона дає змогу людині реалізувати своє фундаментальне онтологічне переконання: реально існує цей світ речей навколо мене і надоче-видне буття надособистого, імперперсонального духовного світу. Первинна інтенція підтримує тільки суб'єктивний бік справи — умонастрій «Я сам». Але й без нього неможливо, оскільки пізнання вищого світу відбувається через самопізнання людини.\nЗдатність творити і відтворювати ідеї. Передусім свідомість виробляє осмислений план поведінки людини як у світі природи, так і в суспільстві. Орієнтація тварини у певному середовищі детермінована інстинктами. За таких обставин свідомість не допомагала б, а заважала поведінці тварин.\nІдейні стосунки між індивідами виникають у співтоваристві, але за певної індивідуалізації суб'єкта від ньо-\nго. З одного боку, людина є істотою соціальною, а з іншого — вона неповторна, незалежна у певних параметрах від соціуму. Тільки за таких умов і з'являється можливість продукувати ідеї. Тварина не має творчого змісту в своєму мозку.\nБуттєвість свідомості започатковується з виникненням внутрішнього світу ідей. Людина має образи речей у своїй свідомості навіть тоді, коли ці речі безпосередньо не дані в чуттєвому сприйманні. Такі образи і є творчим змістом свідомості. На основі творчості ідей вперше стало можливим вироблення елементів мови, а володіння словом, у свою чергу, створює умови для різноманітних маніпуляцій думки.\nСвідомість людини вільно відтворює різні образи та уявлення і не обмежена чуттєвістю конкретного моменту. У своїй творчій уяві людина вільно переміщається в різноманітних параметрах прострору і часу. Світ доступний їй не лише «тут і тепер», а й «там і тоді». Тому й поведінка людини визначається не лише конкретною сенсорною ситуацією, а й уявною, мислимою. Творчий зміст людської свідомості відрізняє її від психіки тварини. Творчість і відтворення ідей є неодмінною умовою зростання і збагачення свідомості. Тільки завдяки їй людська психіка набуває свого унікального внутрішнього світу думок, ідей, уявлень, що звільняють людину від сліпої залежності конкретного моменту.\nОтже, основними властивостями (ознаками) свідомості є: її ідеальність, опосередкованість мовою, Інтенціональність (цілеспрямована предметність), здатність творити і відтворювати ідеї.\nСвідомість є складним системним утворенням, а тому існують різні підходи щодо вияву її структури. Ми вважаємо найбільш оптимальною позицію В. Г. Нестеренка1. У нього структура свідомості має два вияви: компонентний (змістовий) і рівневий.\nКомпонентний. Охоплює складові, необхідні для діяльності людини: а) знання або когнітивну сферу свідомості (відчуття, сприймання, уявлення, поняття, судження тощо); б) цінності, потреби, інтереси, емоційні стани, що обґрунтовують і стимулюють активність, або мотиваційна сфера свідомості; в) програми (проекти, плани, цілі), або нормативно-проективна сфера свідомості. Ця конс-\n'Див.: В. Г. Нестеренко. Вступ до філософії: онтологія люди-— К., 1995. — С. 210—212.\nтрукція не є лише умоглядною, а постає як закономірний характер організації свідомості. Вона відтворює сутнісну смислову структуру буття: знання репрезентують у свідомості буття як наявне; цінності, потреби, інтереси — незавершеність буття; програми -- його здатність до са-мозміни.\nРівнева структура свідомості. Охоплює складові, які засвідчують, що не все, що є змістом свідомості, реально усвідомлюється. Людина, за 3. Фрейдом, не є господарем сама собі, її інтелект безсилий перед людськими пристрастями. У рівневій структурі він виокремлює такі елементи: а) несвідоме або «Воно» — інстинкти, домінуючу роль серед яких відіграє лібідо (пристрасті, бажання, енергія сексу); б) свідоме або «Я» — своєрідний посередник між «Воно» і зовнішнім світом; в) несвідоме або «Над-Я» — сфера соціальних фільтрів, крізь які «Воно» має діяти на «Я» (своєрідні автоматизми — догми, традиції, ідеали, совість та інш; цінності й заборони морального, соціокуль-турного, сімейно-історичного походження, що домінують у культурі).\nДля розуміння сутності відносин між «Воно», «Я» і «Над-Я», Фрейд вдається до такого метафоричного порівняння. «Воно» і «Я» — це кінь і вершник. «Я» прагне підкорити собі «Воно», як вершник сильнішого, ніж він, коня. Поки кінь спокійний, він підкоряється вершнику. Якщо ні, то вершник змушений рухатися туди, куди несе його кінь. Врешті-решт виявляється, що коли вершник потурає забаганкам коня, то і «Я» фактично підкорене волі «Воно» і лише створює видимість своєї переваги над ним. Отже, «Я» є вірним слугою «Воно».\nНе менш складними є й відносини між «Я» і «Над-Я». Подібно до «Воно», «Над-Я» може панувати над «Я», виступаючи, наприклад, у ролі совісті. Це своєрідний адвокат внутрішнього світу людини.\n«Я» виявляється у лещатах надзвичайно глибоких суперечностей з боку «Воно» і «Над-Я». За словами 3. Фрейда, «Я» є нещасною істотою, яка служить трьом панам і тому може зазнавати утисків з трьох боків: з боку зовнішнього світу, з боку «сексуальних бажань «Воно» і з боку суворого «Над-Я». Крім того, існує невідповідність вимог «Воно» і вимог неповноцінності та інші диском-фортні стани психіки.\nГлибшу диференціацію «Воно» Фрейда дав його учень К.-Г. Юнг. Він виділив, крім «особистісного несвідомого як відображення в психіці індивідуального досвіду», ще\nглибший шар — «колективне несвідоме», яке є відображенням досвіду попередніх поколінь. Його змістом є, за Юнгом, загальнолюдські прообрази-архетипи. Тобто воно охоплює образи, які однакові для всіх часів і народів -колективне несвідоме, хоча за своєю природою первинне певним чином залежить від індивідуального несвідомого. Воно змінюється, стає усвідомленим і сприйнятим. Юнг стверджував, що не існує жодного відкриття в науці чи мистецтві, яке б не мало прообразу в колективному несвідомому. Цей прообраз сягає своїми витоками найдавніших архетипів тих часів, коли «свідомість ще не думала, але сприймала». На архетипах ґрунтуються міфи, сновидіння, символіка художньої творчості. Вплив архетипу полягає в тому, що він полонить психіку своєю силою і змушує суб'єкта вийти за межі людського, виявитися в лоні надлюдського. Архетип — найінтимніша частина людської психіки, і ми оберігаємо її як особисту таємницю. Якщо особисті образи переживаються суб'єктом, то колективні образи походять не з життєвого досвіду, а з досвіду предків. Завдяки архетипам здійснюється смисловий зв'язок епох і генерацій, підтримується духовна цілісність культур.\nКолективне несвідоме — образ світу, що сформувався ще в прадавні часи і виражається, як правило, мовою символів, а найвідо-мішою формою для вираження свідомого є словесна.\nОтже, структура свідомості охоплює індивідуальне і колективне несвідоме, які, поєднуючись, суттєво доповнюють одне одного.\nСвідомість набуває своєї завершеності та цілісності через самосвідомість, яку розглядають у двох аспектах:\n— як усвідомлення людиною самої себе, свого становища у світі, своїх інтересів і перспектив, тобто власного «Я»;\n— як спрямованість свідомості на саму себе або усвідомлення кожного акту свідомості. Ці підходи до розуміння самосвідомості є взаємодоповнюючими.\nСамосв/дом/'сгь — здатність людини поглянути на себе збоку, тобто дистанціюватися від себе, побачити себе очима інших.\nЧерез це людину так хвилює думка інших людей. Якщо людина не має такої здатності, то це є ознакою психічного захворювання.\nДистанціювання від себе забезпечується завдяки комунікації. Людина усвідомлює, постійно звертається до себе\nяк внутрішнього співрозмовника, хоча й постійно промовляє «про себе» способами внутрішнього мовлення: немовби конспективно пояснює собі те, що діється, оцінює події, людей, саму себе. Тому для розвитку самосвідомості важливо розвивати внутрішнє мовлення. Найкращим засобом для цього є читання книг (ТУ, якщо й не га'льмує розвиток свідомості, то вже напевно не розвиває її інтенсивно), мистецтво, філософія, осмислене спілкування з якими дає широкий вибір засобів для духовного зростання, змогу стати дійсним суб'єктом свого життєвого процесу. Засобом розвитку самосвідомості може бути і релігія. Зокрема, сповідь у християнстві розвиває у людини фундаментальні для самосвідомості здатності: самоаналіз, самооцінку, самовибу-дову (каяття). Схожі дії вироблені й в інших релігіях, зокрема в конфуціанстві.\nЗасобом закріплення й розвитку самосвідомості є пам'ять, яка зберігає й репрезентує в межах свідомості минуле й, отже, уможливлює дистанціювання від теперішнього та майбутнього.\n— самопізнання — охоплює самовідчуття (відчуття власного тіла, свого місця у просторі);\n— самооцінки — включає самопочуття (емоційна оцінка своєї життєвої ситуації та себе в ній), оцінку себе відповідно до певних життєвих еталонів, рівень домагань (оцінку наперед моїх бажань і здобутків);\n— саморегуляції -- передбачає таку послідовність виявів самосвідомості як самоконтроль, самодетермінація, са-мотворення.\nОтже, свідомість є складним і багатофункціональним феноменом, однією з особливостей людини, які визначають її специфічний стан у світі, її особливий онтологічний статус. Філософія виокремлює такі основні типи відношення свідомості до світу: а) пізнання (однією з форм існування свідомості є знання); б) практика як цілеспрямована діяльність людини завдяки свідомості; ціннісне ставлення до світу, людини, суспільства, що визначається системою моральних, естетичних, етичних та інших норм, прийнятих у суспільстві.\nЗрозуміти повною мірою свідомість у всьому багатстві її функцій, у розмаїтті її виявів можна лише в контексті всієї культури людства, всієї його історії.\n1. Чому слово «свідомість» є багатозначним і коли в європейській філософії з'являється поняття «свідомість»?\n2. Проаналізуйте тлумачення свідомості на різних етапах розвитку філософії.\n3. З'ясуйте особливості розуміння свідомості у філософії марксизму.\n4. Концепції свідомості, що існують в історії філософії, поділяють на два типи — індивідуалістські та колективістські. Точку зору яких ви поділяєте і чому?\n5. Що таке «технологічний вимір» свідомості й у чому він виявляється?\n6. Проаналізуйте свідомість у контексті відношення людини до тіла.\n7. Охарактеризуйте визначальні ознаки свідомості.\n8. Проаналізуйте компонентну структуру свідомості.\n9. Дайте оцінку рівневої структури свідомості.\n10. У чому полягає взаємозв'язок мови і свідомості?\n11. Що таке самосвідомість і які її функції?\n1. Свідомість і духовний світлюдини.\n2. Свідомість і несвідоме.\n3. Ментальність і свідомість: точки дотику.\n4. Самосвідомість і несвідоме: проблема взаємозв'язку.\n5. Свідомість, самосвідомість, підсвідомість: форми вияву.\n6. Індивідуальна і суспільна свідомість: спільне й відмінне.\nДельдаго Хосе. Мозг и сознание. — М„ 1994.\nШлет Г. Свідомість та її власник // Філософська і соціологічна думка. — 1993. — № 2.


Мова йде про об'єкт "Феодосія-13" та базування стратегічної авіації на аеродромі в Гвардійську\nРосія відновлює об'єкти для зберігання ядерної зброї на території анексованого Криму. Таку інформацію української розвідки повідомив начальник Генерального штабу ЗСУ Віктор Муженко. Водночас він наголосив, що інформації про переміщення ядерних боєприпасів натепер немає.\n"Нарощування російської військової присутності в Криму напевно передбачає розміщення зброї масового ураження, проводяться роботи з відновлення можливостей щодо зберігання ядерних боєприпасів. Мається на увазі об'єкт "Феодосія-13", та створюються умови для базування стратегічної авіації на аеродромі в Гвардійську. В нас немає поки інформації про переміщення ядерних боєприпасів, ядерних зарядів, але такі роботи проводяться, це теж є демонстрацією, психологічним тиском та, по великому рахунку, можливістю розміщення ядерних боєприпасів на цих об'єктах", – зазначив Муженко.\nРаніше лідер кримськотатарського народу Мустафа Джемілєв повідомив, що Росія розмістила в анексованому Криму шість ядерних боєголовок.\nВіктор Муженко Генштаб ЗСУ Росія окупація Криму ядерна зброя Крим