Нумерологія: що значать дата народження, номер машини, номер будинку — NotaBene.info\nНумерологія: що значать дата народження, номер машини, номер будинку\nАвтор Наталка Бардалим 12 січня 2019 Опубліковано у Цікаво\nЧи замислювалися ви коли-небудь про те, чому, маючи можливість обирати якесь конкретне число (номер квитка, порядковий номер під час виступу, лотерейний квиток), ми завжди обираємо одне й те саме число. Нам здається, що саме воно принесе нам удачу та успіх.\nЗвичайно ж є скептики, які скажуть, що все це дурниці для надто чутливих людей і, мовляв, єдина місія цифр у нашому житті – позначати кількість і порядок будь-чого. Але чому ж тоді ми сідаємо на 13 місце лише в тому випадку, якщо не лишилося вільних місць, купуємо автомобільні номери із трьома сімками, панічно боїмося числа «666»?\nМагічну роль чисел у нашому житті вивчає наука нумерологія. Це давня езотерична наука, часто нумерологію називають «магією чисел».\nСьогодні вікно в таємний світ цифр і чисел для нас привідкриє нумеролог-консультант Наталія Олександрівна Броншпіц.\n– Наталіє Олександрівно, що ж це за наука така – нумерологія?\n– Нумерологія може визначити характер, сильні та слабкі сторони людини, передбачити майбутнє, підказати найбільш підходящий час для прийняття рішень, для активних дій.\nОснови сучасної нумерології були розроблені в VI столітті до н.е. давньогрецьким філософом і математиком Піфагором, який зумів об'єднати математичні системи арабів, друїдів, фінікійців та єгиптян з науками про природу людини.\nНумерологія вивчає те, що в кожному з нас закладено з народження. Кожній людині при народженні дається ім'я (до речі, дуже важливо, щоб ім'я дитині давала саме мама), ім'я теж має своє число, плюс число народження – це теж дуже важлива інформація.\nНумеролог якраз і працює з цими закладеними в кожному даними. Його завдання – прочитати, розшифрувати те, що закладено в нас вищими силами.\nНумерологія не захистить нас від життєвих труднощів, не гарантує стовідсотковий успіх у тому чи іншому починанні, але вона підкаже, в які двері людині потрібно стукати, яким шляхом іти. Це не пророкування і не ворожіння, це знання, що допомагають людині легше справлятися з життєвими задачами.\nНаприклад, візьмемо новонародженого малюка. Знання нумерології дозволяє підібрати дитинці те ім'я, з яким, образно кажучи, їй буде легше жити, прогнозувати, в якій сфері діяльності малюк буде мати успіх. Якщо батьки візьмуть цю інформацію до уваги, це значно полегшить життя дитині, адже їй не потрібно буде витрачати свої сили і час на заняття спортом, якщо її призначення – стати талановитим письменником. Якщо батьки вчасно зрозуміють, що від цієї дитини не можна вимагати 12 балів з математики, тому що це зовсім не її коник, уявіть, скільки нервових клітин ми збережемо і дитині, і батькам! На щастя, зараз багато батьків приділяють цьому особливу увагу.\n– В останні роки багато політиків і зірок вдаються до послуг нумерологів... Можливо, інтерес батьків до нумерологічного багажу своєї дитини – це всього лише данина моді?\n– Можливо, для когось і так. Але давайте звернемося до історії – у всі часи в штаті при дворі королівських персон або знатних вельмож були нумерологи та астрологи. Вони давали поради своїм панам у всьому, але особлива увага приділялася новонародженим: астролог з нумерологом могли точно сказати, чи виросте з малюка гідний спадкоємець...\n– Чи можна давати загальні нумерологічні оцінки народженим в один період, чи це все індивідуально?\n– Загальні можна. Так, дітки, народжені після 2000 року, дуже незвичайні! Якщо в 1997, 1998 і особливо в 1999 році був достаток дев'яток (а дев'ятка – це амбіції), то дітки в цей період народжувалися дуже амбітні, з бурхливим характером, то ті, які народилися після 2000 року, дивляться на життя вже простіше, без зайвих, часто не виправданих амбіцій.\nУ «двотисячників» свої особливості характеру. Якщо говорити просто – у їх даті менше цифр – двійка і три нуля, а значить і менше якостей характеру. Дітки двохтисячного – як чистий аркуш, завдання батьків – заповнити його правильно. З цими дітьми потрібно дуже багато працювати.\nЛюди повинні розуміти, що немає поганих чи гарних цифр, все гармонізується. Просто цифри і числа наповнюють наше життя особливим підтекстом, прихованим змістом, якщо хочете. Нікому не завадить знати цю особливу мову Всесвіту!\nМи повинні пам'ятати, що прийшли в цей світ не випадково. Наша душа жила до цього і буде жити після... Перш ніж здійснювати який-небудь вчинок, подумайте про те, що ваша душа буде мати наступні кармічні втілення і, можливо, навіть дістанеться комусь із ваших дітей чи онуків... Навіщо ж нагороджувати їх поганим «багажем»? Це все лякає, але це так.\nБуває і навпаки: діти народжуються, щоб врятувати батьків. Наприклад, прийшла до мене одна жінка, у неї маленька донечка. І ось я аналізую психоматрицю дитини і бачу, що дівчинка народилася під Числом Ангела, є таке поняття в нумерології. Це означає, що дитина дана сім'ї для того, щоб захищати її, оберігати свою маму.\nБуває, що дитина народжується саме для того, щоб зберегти сім'ю, буває, що діти приходять у цей світ, щоб виправити карму своїх батьків...\nЗнаючи хоча б дату народження дитини, можна багато про неї розповісти. Я, наприклад, дуже часто не бачу своїх клієнтів вживу, вони присилають мені свої дані, і я, не бачачи навіть фотографії дитини, можу точно сказати, чия вона – «мамина» чи «татова», які риси і від кого вона успадкує.\n– Більшість з нас і в церкву, і в лікарню біжить, коли вже, так би мовити, «припекло». Щоб повірити в щось Вище, нам потрібно пережити горе, впасти у відчай... Напевно, така наша людська природа?\n– До мене приходять в основному жінки. І це нормально. Чоловіки за природою своєю більш прагматичні. І ще цікаве спостереження в моїй практиці: коли людина приходить до мене з питанням «Як мені жити далі? Якою дорогою йти?», Я можу з точністю сказати, що їй приблизно тридцять з хвостиком років.\nНе дарма ми скрізь чуємо «вік Христа, вік Христа». 33 роки – це період у житті кожної людини, коли відбувається ломка характеру, переоцінка життєвих цінностей, змінюється світогляд.\nЦе підтверджується нумерологією. 35 – число зрілості. 35 років – це своєрідне перехрестя, де людина повинна зробити вибір. Згадайте, як раптом змінювалися наші друзі та близькі – людину просто не впізнати: домосіди починають подорожувати, зразкові сім'янини починають заводити зв'язки на стороні... Дуже часто це відбувається саме в 35-36 років.\n– Чи перегукується це з таким визначенням у психології, як «криза середнього віку»?\n– Ви знаєте, я думаю, що так. Взагалі, нумерологія дуже тісно поєднана з іншими науками, покликаними полегшити життя людини, – психологією і астрологією. Завдання і астролога, і психолога, і нумеролога – направити людину в потрібне русло, підказати йому, в який період їй потрібно піднатужитися, адже його старання принесуть бажаний результат, а коли розслабитися і перепочити, бо його зусилля будуть марними.\n– Навіть ті, хто не вірить в нумерологію, з пересторогою ставляться до таких чисел, як 13, 666, 7...\n– Усі вважають число «7» щасливим, числом удачі, але це для кого як! Сім – це число філософів, мудреців. Якщо сім – ваше число душі або число життя, воно дійсно вам допоможе. До речі, буває так, що людина і не знає, що це – «її» число, але воно супроводжує її протягом усього життя. Числа завжди підтримують свого господаря, якщо він до них прислухається і ставиться з повагою.\nВсі власники авто хочуть собі номерні знаки з трьома, ну, як мінімум, з двома сімками. Так, дійсно, три сімки в додаванні рівні числу три (7 + 7 + 7 = 21, 2 + 1 = 3), а трійка – це фарт, удача, але якщо вам дісталися дві сімки в номерному знаку, це дає нам число 5 (7 + 7 = 14, 1 + 4 = 5). Машина з числом п'ять буде завжди підносити вам сюрпризи і не завжди приємні, ви будете завжди на ній спізнюватися...\nСім – це число самотності, тому самотній людині, що проживає в будинку або квартирі під номером сім, дуже складно знайти свою половинку.\nМашина з кульмінацією номерного знака 8 ніколи нікого не пропустить, не поступиться дорогою, це – агресори на дорозі.\nЧисло 13 – це кармічний борг. Це не означає, що ви нещаслива або, не дай Боже, проклята людина. Просто людині, що народилася під цим числом, все життя потрібно трудитися, їй не можна розпорошуватися, займаючись п'ять років однією, потім три роки іншою справою. Людина повинна наполегливо йти до своєї мети, не звертаючи і не відволікаючись на дрібні справи.\nЧисло з поганою славою 666 і в нумерології трактується як негативне. Але у людини, що має три шістки в психоматриці, є один безперечний плюс – у неї дуже добре розвинені руки. Люди з трьома шістками повинні дуже сильно контролювати свої думки і слова, адже вони мають властивість матеріалізуватися. Їм дана могутня, але нехороша сила. Це саме той випадок, коли все, що людина скаже в серцях, збувається...\nТаким людям протипоказано займати високі пости, мати владу. Три шістки дійсно підтверджують свою злу славу. Хотілося б, щоб це не працювало, але це працює, повірте!\nПотрібно пам'ятати, що всі ми – особистості, що саморозвиваються, і в наших силах коректувати, контролювати і направляти в потрібне русло те, що дано нам зверху.\nЛюдям з числом 666 дуже корисно вивчати філософію, займатися йогою – це їх очищає, заспокоює, перенаправляє їх потужну енергію в потрібному напрямку.\n– Нумерологія – це наука, знання. Де зацікавлена людина може їх отримати?\n– Зараз дуже багато літератури по нумерології. Я особисто можу порекомендувати Олександра Александрова.\n– Давати поради – це завжди відповідальність. Нумерологи ж не просто дають поради, вони, наприклад, можуть сказати людині, що їй варто забути про славу співака, адже у неї зовсім інше призначення... Не страшно говорити подібне?\n– Я чітко усвідомлюю, що в силу своєї професії повинна втручатися в долі людей, в якійсь мірі схиляю їх до певного вибору. На мені величезна відповідальність! Але останній вибір завжди залишається за людиною. Вся суть нумерології – зробити людину щасливою, допомогти їй знайти себе, направити її на добрі справи!\n– До речі, про направлення людини на добрі справи... Як нумерологія ставиться до Бога, церкви?\n– Як я вже говорила, призначення цієї науки – зробити людину щасливою. Я думаю, це й не йде в розріз з церковними догмами. Більше того, вивчивши психоматрицю людини, нумеролог може підказати їй, яка саме ікона будеїй допомагати і захищати.\nОсобисто я – досить віруюча людина, у вірі живе моя родина, виховані наші діти.\n7 5 1 3.7142857142857 1 1 1 1 1 Рейтинг 3.71 (7 голоси(ів))


Як розблокувати планшет lg v521\nОбговорення LG G Pad III 8.0\nLG G Pad III 8.0, V522\nопис | Обговорення »|\nПеред тим як поставити запитання, подивіться FAQ по Android OS і Словник . Поважайте своє і чуже час.\nДля обговорення і пошуку сторонніх програм / ігор користуйтеся розділами:програмиіігри.\nДля порівняння пристрої з конкурентами і з питань вибору пристроїв звертайтеся в розділ:Вибір і порівняння.\nДоступний обсяг оперативної пам’яті і пам’яті для установки додатків обговорюється в темі:Скільки пам’яті у вас в апараті?\nРезультати тестів продуктивності Android пристроїв дивіться в темі:Benchmark\nПеред розміщенням фотографії ознайомтеся з темоюРобота з зображеннями на форумі\nПовідомлення, що не відносяться до теми обговорення (оффтоп), видаляються без попередження.\nповідомлення відредагував velikashkin — 05.12.16, 11:53\n1. Не зміг знайти повноцінні огляди саме V522. Планшетів від LG так багато, відмінності взагалі є крім назви моделей? 🙂\n2. Останній андроїд, з яким я стикався, був 4-ої версії. враження негативні. Як 6-а для яблучників, чи не здається вже огидною?\nНічого в інтерфейсі починаючи з версії 4 глобально не змінювалося.\n3. Наскільки надійні ці планшети від лижі? Друзі з андроїд-пристроями звично говорять про їх глючності: вильоти софта, перезагрузках, зависаниях, з’їданні батареї і т.п. Для мене дика сама думка миритися з таким, може, просто криві\nпристрою / софт / руки?\nА друзі не пробували купувати що то брендоване, а не китайські вироби ?\n4. Стічна прошивка хороша або заміна її на щось від чергової групи хакерів є завдання обов’язкова?\nАндроїд як Андроїд. LG майже не застрала систему ніж то своїм (на відміну від Самсунга, напрмер)\n5. Як там з безпекою? Мені, по-великому рахунку, хром, ютюб, читалка, поштовий клієнт, апплікухі від банків, тих. апплікухі. Нічого ставити стороннього типу ліхтарика, який просить доступ до інету і контактам, не планую.\nТочно так само як і на яблуці.\nВ цілому, планшет хороший, з моєї точки зору. Майже голий Андроїд без модифікацій від вендора. 2Гб ОЗУ і 8 ядер на пару Full HD дисплеєм мені подобаються.\nПридбав LG G Pad X 8.0 v520 від оператора AT&T, відрізняється від деяких аналогів Rogers, Fido v522 / T-Mobile v521 (5Mp / 16Gb / Snap615) збільшеним об’ємом пам’яті — 32Gb і камерою 8Mp, а так же процесором Snapdragon 617, на скільки я знаю Korea v525 має таку ж конфігурацією. У інших операторів планшет називається LG G Pad 3 8.0, візуально ніяких відмінностей, крім різних кольорів, у AT&T задня кришка темно синя.\nЗ коробки був встановлений Android 7, читав зарубіжні форуми, для AT&T версії немає прошивки у відкритому доступі, апдейт можна отримати тільки перебуваючи в США зі вставленої цим картою AT&T по wi-fi, апарат може бути unlocked. Так що, якщо попадеться Adnroid 6, оновлення не видать.\nhttps: // www.att.com / ta … ch.html # sku = sku7950353\nhttp: // www.lg.com / us / tablets / lg-V520-g-pad-x-8.0\nУ мене планшет на контракті, не вдається розблокувати мережу через офіційний сайт AT&T. Був вибір Android 6 unlocked або Android 7 locked, я вибрав другий, до того ж були шанси на офіційний анлок. Порадьте способи відв’язування від оператора, якщо платні, то краще перевірені. шукаю варіанти..\n"This device is not eligible to be unlocked now because it’s still under contract"\nhttps: // www.att.com / deviceunlock\nповідомлення відредагував 1dyrko1 — 08.08.17, 2:14\nРозблокував тут за 12.5 $, код прислали через 4 години, хоч і терміни вказані 1-10 хв. Продавець на ebay відшкодував кошти за розблокування, exellent! У нас olx пропонували розблоковувати за 60-80 $.\nhttps: // unlocklocks.com\nповідомлення відредагував 1dyrko1 — 10.08.17, 00:09\nпопався такий же, походу не прив’язаний до АТіТ — сімку бачить і реєструється — але при спробі подзвонити — якась АТіТ-шная приблуда відразу Блоч і не викидає на американський сміття. хто-нить сказали цю проблему? чи існує варіант чистої небрендовану прошивки для нього або може какой-нить сторонній Коллер ставити?


Податковий облік ремонту та поліпшень транспортних засобів - Бухгалтерський і податковий облік автотранспорту та перевезень - Навчальні матеріали онлайн\nПодатковий облік ремонту та поліпшень транспортних засобів\nПодаток на прибуток. За нормами Податкового кодексу, в податковому обліку відображають суму витрат з ремонту, техобслуговування автомобілів та їх поліпшень за даними бухгалтерського обліку платника податку на прибуток. Тобто за датою відображення таких витрат у складі собівартості авто послуг або інших витрат діяльності. При цьому ремонти і техобслуговування можуть проводитися за двома способами: підрядним та господарським.\nЗа підрядного способу робіт дані для податкового обліку вибирають з проведень по кредиту рахунку 63 у дебет рахунків 23, 91, 92, 93 тощо.\nЗа господарського способу робіт дані для податкового обліку вибирають з проведень по кредиту субрахунків 201, 207, 661, 65 тощо в дебет рахунків 23, 91, 92, 93 тощо. Найбільш доцільно на підприємстві організувати накопичення даних про статті витрат з ремонтів і техобслуговування на окремому субрахунку рахунка 23, а по закінченні місяця загальною сумою списувати на інші рахунки витрат. У цьому варіанті такі витрати локалізуються, їх легко контролювати та аналізувати.\nТакий підхід доцільний з метою податкового обліку, оскільки, відповідно до норм податкового кодексу, на витрати діяльності може бути списана лише частина накопичених витрат з ремонтів, модернізацій основних засобів (у тому числі й автомобілів). Така частина встановлена на рівні 10% від вартості, яка амортизується, об'єкта основних засобів на початок звітного року в тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Решта витрат на ремонт об'єкта основних засобів збільшує первісну вартість такого об'єкта. Порядок збільшення первісної вартості такого об'єкта було розглянуто в розділі 2 посібника.\nУ Податковому кодексі не наводиться вимог щодо нормування витрат ресурсів з метою оподаткування. Крім того, підприємствам, які не одержують фінансування з державного або місцевого бюджетів, не обов'язково дотримуватися норм витрачання ресурсів з метою ведення бухгалтерського обліку. Підприємство самостійно приймає рішення щодо застосування (не застосування) типових норм витрачання.\nПервинним документом, який узагальнює дані про надані на сторону або отримані зі сторони послуги (в тому числі і з техобслуговування), відповідно до Податкового кодексу, є акт виконаних робіт (послуг).\nРеєстрами податкового обліку з податку на прибуток можуть бути ті відомості, які самостійно застосовує підприємство, - відомості витрат з ремонтів, розрахунок собівартості ремонтів тощо.\nПодаток на додану вартість. Реєстром обліку використовують Реєстр виданих та отриманих податкових накладних. У ньому відображають суми податкового кредиту з вартості отриманих від сторонніх організацій зазначених послуг та зобов'язання з поставки послуг на сторону. Підставою для заповнення Реєстру є належним чином оформлені податкові накладні. В декларації з податку на додану вартість суми податкового кредиту відображають у розділі ІІ, суми податкового зобов'язання відображають у розділі І декларації.\nУ бухгалтерському обліку операції з податкового кредиту відображають по дебету субрахунка 641 та на субрахунка 644, а операції з податкового зобов'язання - по кредиту субрахунка 641 та на субрахунку 643. Підставою для записів є товарні та розрахункові документи - товарні накладні, рахунки-фактури тощо. По закінченні місяця звіряють записів, які відбулися в податковому обліку (в реєстрі накладних) та в бухгалтерському обліку (журнал 3). Якщо документообіг злагоджений, то підсумки дебетових та кредитових обігів різних реєстрів обліку повинні збігатися.\nВнутрішні операції переміщення запасів або надання послуг з обслуговування в межах одного платника податку не є об'єктом оподаткування і, відповідно, не відображаються в податковому обліку.


Путін привітав Лукашенка з перемогою на виборах - Телеканал ATR\nОфіційні привітання Путіна 10 серпня з’явилися на сайті російського керманича. Володимир Путін став третім президентом у світі, який надіслав Лукашенку вітальний лист.\n«Володимир Путін надіслав Олександру Лукашенку вітальну телеграму у зв’язку з перемогою на виборах президента Республіки Білорусь», — йдеться у повідомленні.\nЗазначимо, що першим Лукашенка привітав голова Китаю Сі Цзіньпін. Він заявив, що в останні роки білорусько-китайські відносини функціонують на високому рівні і зазначив, що Китай і Білорусь — це «залізні брати» і «всепогодні партнери».\nДругим був президент Казахстану Касим-Жомарт Токаєв.\n«Підсумки виборів, що відбулися в складній політичній ситуації, свідчать про народну підтримку вашого стратегічного курсу, спрямованого на зміцнення суверенітету і незалежності Білорусі», — йдеться в телеграмі від Токаєва.\nЯк повідомляв ATR.ua, раніше з'явилася реакція президента України, очільника Меджлісу кримськотатарського народу Рефата Чубарова та окремих українських нардепів на події у Білорусі, пов'язаних із масовими протестами та затриманнями учасників акцій.\n#Лукашенко #Путін #Білорусь #вибори


Віра Агеєва: «1990-ті для мене — це неймовірний досвід читання» – The Ukrainians Віра Агеєва: «1990-ті для мене — це неймовірний досвід читання» – The Ukrainians\nВіра Агеєва: «1990-ті для мене — це неймовірний досвід читання»\nПрофесорка і літературознавиця — про перше нецензуроване зібрання творів Лесі Українки й безмежжя сюжетів українського літпроцесу\nОдна з чільних українських літературознавиць Віра Агеєва і ґрунтовно досліджує, і цікаво розповідає. Захистила кандидатську дисертацію ще в радянські часи, але, щойно впала завіса, почала відкривати заборонені доти твори й прочитувати їх незнаними раніше літературознавчими методами. Вона впроваджувала феміністську інтерпретацію тексту, ще коли в Україні про неї не чули, а як чули, то глузували. Досліджувала творчість українських модерністів, зокрема Лесі Українки, письменників доби «Розстріляного відродження», В. Домонтовича, авторів-емігрантів, відшукувала «культурний спротив» у творчості та діяльності тих, кого шанували й за радянської влади: Максима Рильського, Миколи Бажана.\nВіра Агеєва послідовно доводить, що поняття «соцреалістична література» — оксиморон, бо мистецтво неможливе у таких рамках, і якщо в радянські часи щось і було мистецтвом, то воно за визначенням протистояло нав’язаному стилю.\n1996 року Віра Агеєва стала лауреаткою Шевченківської премії, 2008 року — Премії Петра Могили. Від самого заснування «Бі-Бі-Сі Книги року» є членкинею журі цієї премії.\nПрофесорка Києво-Могилянської академії, вона охоча ділиться знаннями не лише зі студентами-філологами й читачами поважних фоліантів — Віра Павлівна пише статті для різних видань, розповідає цікавинки з життя авторів ХХ століття, говорить про проблеми вивчення літератури у школі.\nВ інтерв’ю для The Ukrainians ми спілкувалися про вибір шляху, про 14-томне повне зібрання творів Лесі Українки, що вийшло цьогоріч і є, зокрема, плодом праці й Віри Агеєвої, про неоране поле сюжетів українського літпроцесу й про те, як освіта може сприяти або навпаки перешкоджати національній безпеці.\nАнастасія Левкова: Ви народилися й виросли в Бахмачі на Чернігівщині, ваші батьки — вчителі. Як впливало на вас оточення, і чому ви вибрали філологію?\nВіра Агеєва: На питання, чому вибрала літературознавство, колись дуже гарно відповіла Соломія Павличко: «Мені здається, це не я його вибрала, а воно вибрало мене». Так, я росла в учительській родині, і я росла в епоху літературоцентричну.\nМи захланно читали — література була основним джерелом задоволення. Серед моїх улюблених у дитинстві книжок була одна з неймовірною історією. У нашій книжковій шафі стояла велика, зеленкувата, з кольоровими ілюстраціями «Лісова пісня». Звідки саме це видання? Бахмач був великим залізничним вузлом, тому в 1941 році його жахливо бомбардували. І старші люди, які пам’ятали ще попередні війни, бігали в пошуках солі, ще якихось продуктів, а моя мама, яка саме в той рік закінчила школу (батько теж, але він уже був на фронті), разом з подругою кинулися до зруйнованої бібліотеки, яку вони безмежно любили, й притягнули звідти мішок книжок.\n«Лісова пісня» в нашому домі — це була та, яку принесла мама з розбомбленої бібліотеки. Може, це й визначило мою любов до Лесі Українки.\nА. Л.: Ви навчалися в Києві у роки «застою». Яким було тоді ваше середовище, і на яких книжках ви зростали як науковиця?\nВ. А.: Київський університет 1970-80-х років — це було не найкраще середовище, принаймні в гуманітаристиці. Я не раз уже казала, що поколіннєво мене мали би вчити учні Миколи Зерова, але вони не вціліли у вирі репресій. Втім, якась тяглість була, геть невеличка, й та дещиця моїх добрих викладачів — а добрих направду було небагато — вчилася в Олександра Білецького, який здобув освіту ще до більшовицької революції, він чи не єдиний, хто вижив, перетривав ті роки.\nАбо, скажімо, професор Кіра Шахова, яку ми дуже любили, була опосередкованою ученицею літературознавця доби «Розстріляного відродження», перекладача-романіста Стефана Савченка. Те, що справді могло надихати в роки мого навчання в Київському університеті, — це ґрунтовне вивчення класичної літератури. Тяглість класичної філологічної освіти якимось чином в усіх тих погромах не була перервана.\nСтосовно лектури в той час, то найбільша моя претензія до Радянського Союзу — та, що він позбавив мене можливості прочитати в належний час належні книжки. Ми були відлучені як від україністики, так і зарубіжної літератури, не кажучи вже про світову філософію. Радянська модель виключала весь модернізм, вона обмежувалася реалізмом, але якщо мій курс зарубіжної літератури закінчувався приблизно Томасом Манном чи Фолкнером, то філософія — Карлом Марксом. Ми не прочитали вчасно не лише українські романи, а й філософські праці, тобто — праці засадничі.\nМоє покоління це встигло наздогнати, а от для українських шістдесятників це була справжня проблема, бо вони постали на краю культурної пустки, якраз після всіх погромів. Вони не знали ні українського, ні західного модернізму, тож мусили винаходити велосипед, створювати те, що вже давно було створено. Звісно, обрив традиції не був цілковитим, культурний простір не змогли все ж зачистити тотально. Трохи забороненої радянською цензурою літератури з’явилося в обігу в роки окупації. (Скажімо, Юрій Шевельов згадує, як він купив на базарі томик Хвильового, хоча це означало, що доведеться голодувати, бо на хліб того дня вже не зосталося).\nНайбільша моя претензія до Радянського Союзу — та, що він позбавив мене можливості прочитати в належний час належні книжки\nІ в 1960-ті деякі книжки передавалися й читалися «захалявно» — сьогодні ми вже знаємо, що шістдесятники читали Підмогильного та Хвильового, до речі, при арештах у 1970-ті часом вилучали твори якраз цих авторів. Утім, це не було систематичне засвоєння класичної спадщини, тому шістдесятники багато зробили, але не все те, що могли б зробити за інших умов. Ми досі це наздоганяємо, але хочеться, звичайно, наздогнати пошвидше.\nА. Л.: Коли ви познайомилися з творами, які сьогодні є для вас (і для нас) знаковими: Віктора Петрова-Домонтовича, Валер’яна Підмогильного, Миколи Зерова, інших авторів «Розстріляного відродження»?\nВ. А.: Якщо я зараз скажу, що в моїй університетській програмі з української літератури не було прозаїків Домонтовича, Йогансена, Хвильового, Підмогильного, Винниченка, то закономірним буде зауваження: то якими ж дурними ви були! У цьому сенсі ми справді були дурними, але моєму поколінню пощастило більше: в мої аспірантські роки ринула хвиля заборонених раніше книжок. І це дивовижний досвід.\nЧасто говорять: 1990-ті, розвал, злидні — так, звичайно, але ми були молоді й усім тим не аж так переймалися. Для мене 1990-ті — це неймовірний досвід читання. Були ще паперові журнали, де на сусідніх сторінках ми могли, наприклад, читати першу публікацію Валерія Шевчука чи Івана Драча або навіть Андруховича, а поруч — Хвильового чи Підмогильного. І це дивовижно. Ті тексти, які були тоді прочитані, те, що відкрилося в 1990-х, — великою мірою визначило цінності мого покоління.\nА. Л.: А коли ви вчилися, то знали, що ця література існує?\nВ. А.: Відповідь на це запитання дуже індивідуальна. Моя викладачка з української літератури Валентина Миколаївна Поважна, яка мене дуже любила, якось розповіла мені про Домонтовича у приватній розмові. Щось ми знали про Винниченка. Хвильового я прочитала вже в аспірантські роки. Але в когось могло бути інакше — наприклад, у декого з шістдесятників, про що ми вже згадували. Та якщо відповісти на ваше питання трохи з іншого боку, то варто наголосити що україністи, починаючи з 1930-х років, жили з почуттям меншовартості.\nНам дуже багато розповідали про велику російську літературу, а про українську — лише в тому контексті, що вона непорівнянна з російською, і це при тому, що з української літератури були вилучені, як потім з’ясувалося, безліч найкращих її імен. А й ті, що лишили, маргіналізували, як-от Лесю Українку: її послідовно маргіналізували, щонайменше у трьох контекстах: як українську авторку, як жінку і як модерністку.\nІ от у результаті ми мали таке: хто така Леся Українка? — Ну, вона написала «Лісову пісню». — А про що «Лісова пісня»? — Волинський фольклор: бігала дитина в ліс, бачила мавку… Бо що, мовляв, іще цим українцям треба, окрім фольклору? Культура підпорядкованої нації — це культура, яка, з точки зору колонізаторів, не може мати елітарних явищ.\nКультура підпорядкованої нації — це культура, яка, з точки зору колонізаторів, не може мати елітарних явищ\nХристя Лещук: Ваша перша книжка — «Пам’ять подвигу: Українська воєнна проза 60—80-х років» — вийшла 1989 року. Наскільки ваші наукові інтереси були зумовлені режимом? Чи мали ви тоді якісь підпільні дослідження, що їх до 1991 року публікувати не могли? Як ви студенткою, в радянські часи, уявляли своє наукове майбутнє та наукові інтереси?\nВ. А.: Не треба думати, що радянські люди були аж такими дурними чи аж такими щирими. Радянські люди були за визначенням дворушними. У мене на п’ятому курсі в Київському університеті імені Тараса Шевченка був курс, який називався «Образ комуніста в українській літературі». А ще був курс «Атеїзм». Звичайно, ми не сприймали цього всерйоз — усі розуміли, що все, що потрібно, — це отримати за них оцінку.\nДипломну роботу я писала про Василя Земляка. Він тоді був страшенно популярний, щойно вийшли його «Лебедина зграя», «Зелені млини», потім зняли фільм «Вавилон ХХ», усі довкола говорили про магічний реалізм — це було найсвіжіше в українській літературі.\nАле для кандидатської дисертації я не мала право сама вибрати тему. Я хотіла писати про Земляка — мені сказали, що ні, про Земляка ні в якому разі. Відділ в Інституті літератури Академії наук, куди я прийшла в аспірантуру, називався «радянської літератури», тобто література мала бути таки ж радянська. Я ніколи не включаю першу книжку — свою кандидатську дисертацію — до бібліографій, бо хвалитися нема чим. Такий був час. І те, що на останньому етапі мене змусили включити у дисертацію цитату з газети «Правда», — це теж був «дух часу».\nЯкби Радянський Союз не закінчився, моя доля була б така сама, як у багатьох талановитих літературознавців, які не мали простору для самореалізації, бо не може бути добрих книжок, коли немає свободи думки. Прикладом могла б бути кар’єра мого наукового керівника Леоніда Новиченка: зламаний, «пропаща сила», він багато чого не міг сказати, але, поза сумнівом, був талановитим літературознавцем, текст відчував як ніхто. І багато чого мене навчив — це була велика школа, за яку я йому дуже вдячна.\nА. Л.: Які методи прочитання тексту ви використовували в той час?\nВ. А.: У ті роки єдино досяжним з притомних методів був структуралізм — ми читали, наприклад, Тодорова. Хтось іще чув щось про психоаналіз, але хіба краєм вуха. (У спогадах Леоніда Плюща є епізод із тих часів: він зустрівся з Мирославом Поповичем, і той його запитав: «А ти Фрейда читав?»). Через структуралізм ми знали формалізм, і це те, чого мене навчив Новиченко, за що я йому знов-таки дуже вдячна.\nА. Л.: Коли і як ви дізналися про феміністичну інтерпретацію текстів?\nВ. А.: На це запитання можна відповісти коротко: приїхала Марта Богачевська (історикиня, громадська діячка родом з Галичини, з 1940-х років живе у США — TU) і нам розповіла. Це не зовсім повна, але цілком чесна відповідь. Ми про це дізналися від західних колег. У 1992 році я викладала в Канаді, й там про це багато читала і слухала. Ну а крім того, були книжки: їх привозили і західні колеги, і потім уже й ми самі. У цьому всьому, зокрема, неймовірна роль Соломії Павличко — вона була цим одержима.\nЗагалом, скажу так: гендерні студії не могли не відбутися в українській літературі, бо наша література така, що її годі без них прочитати. Зараз кажуть, що фемінізм ми імпортували з «нахабної Америки», але це неправда, бо все навпаки: українка Надія Суровцева в 1920-х була членкинею делегації, що прибула у Штати й кілька місяців їздила американськими містами, пропагуючи жіночу емансипацію.\nА. Л.: Чи стикалися ви з негативним ставленням до гендерних студій в академічних колах?\nВ. А.: Точніше було б спитати: а чи був хтось, хто з вас не насміхався? На рубежі 1980-90-х років академічний істеблішмент складався переважно з чоловіків. І всі вони від сміху аж за боки бралися: ну що ці дівчата таке вигадали? Який фемінізм? Яка гендерна проблематика в українській літературі?\nЩоб проілюструвати міру — не агресивності, а рівня нерозуміння — розповім таке: коли мені принесли на вичитку верстку статті, яку я готувала в журнал «Слово і час» у 1991 році, я побачила, що редакторка всюди виправила слово «гендер» на «тендер». Коли я запитала, в чому річ, вона сказала: «Але ж такого слова немає». Це не була зла воля редакторки — вона щиро вірила, що це слово слід виправити, бо слова «гендер» не чула.\nВилучивши російського посередника\nА. Л.: Чим відрізняється 14-томне «Повне зібрання творів» Лесі Українки, яке вийшло цьогоріч, від попереднього — 12-томника, виданого у 1975-1979 роках? В анонсах нового видання йшлося про те, що в 14-томник увійшли твори, які 12-томник оминув (як-от поема «Бояриня»). А що нового можуть розповісти українським читачам і читачкам коментарі у виданні 2021 року?\nВ. А.: Насправді після видання Лесі Українки 1920-х років, яке зробило видавництво «Книгоспілка», а підготували Микола Зеров та його колеги, наш 14-томник — це перше академічне видання. Я стверджую так не з бажання перебільшити значення нашої роботи й применшити вагу радянських укладачів. Мене і всіх творців цього ПЗТ вже звинувачували у тому, що ми не поважаємо тих, хто підготував 12-томник, але подивімось на те, яка з ним проблема.\nКоли кажуть, що радянська влада видавала українських класиків, підтримувала українську культуру, то це, звичайно, брехня. Бо якщо були великі проєкти — видавничі, культурні, — то поставали вони або з пристрасті когось із наших культуртрегерів, як-от «Українська радянська енциклопедія» постала з великої пристрасті Миколи Бажана, або — як ідеологічна відповідь «заокеанським запроданцям». Так вийшло і з Лесею Українкою.\nЇї сторіччя припало на 1971 рік, а роботу над ПЗТ розпочали після ювілею. Чому? Бо у Штатах до ювілею Лесі Українки було видано величезний том — хронологію, упорядковану її сестрою Ольгою Косач-Кривинюк. Тож за залізною завісою мусили на це якось відповісти, й риторика була така: не віддамо наших класиків ворогам Радянської України.\nКрім того, роботу над 12-томником почали після погрому 1972 року, і тут вгадуємо й бажання применшити роль 10-томника, виданого в 1960-х роках, створеного в ліберальнішій атмосфері.\nОтже, які претензії до 12-томника? Там справді не було «Боярині», кількох віршів і статті «Винниченко», вилучені деякі листи, а якщо в ПЗТ не включені якісь твори, то це вже не ПЗТ.\nАле йдемо далі. 12-томне видання — наскрізь ідеологічне: якщо послідовно читати коментарі до цього так званого ПЗТ, то постає приблизно така картина: Леся Українка — друг робітників, близька до марксизму, майже радянська людина. Натомість довкола неї — суцільні вороги: мати, чоловік, найближчі друзі, не кажучи вже про дядька Михайла Драгоманова, — усі вони буржуазні націоналісти, вороги трудящих. Постає питання: то як же вона зберегла цноту в такому середовищі?\n(До речі, нав’язане переконання про Ларису Косач — марксистку живе й далі, бо, щойно ми публічно заговорили про те, що готуємо ПЗТ, мене засипали листами молоді сучасні українські марксисти з вимогою включити у повне зібрання творів переклад «Маніфесту Комуністичної партії», буцімто зроблений Лесею Українкою. Молоді сучасні українські марксисти посилалися на «Большую советскую энциклопедию». Я не знаю, чому вони досі не зрозуміли, що «БCЭ» не є інформаційним джерелом, — це джерело ідеологічне. А за листами Лесі Українки легко простежити, що вона не перекладала цього маніфесту).\nЗвичайно, з цієї самої ідеологічної настанови в 12-томнику подано російський переклад драми «Ткачі» Герхарда Гауптмана, нобелівського лауреата, чиї твори Лариса Косач справді дуже любила і нібито — згідно з радянськими укладачами — його переклала російською. Та як ми знаємо з листів, Лариса Петрівна не любила російську культуру й була щодо неї вельми скептична. Що виявилося насправді? Російський переклад драми «Ткачі» вийшов за підписом «Л.К.».\nОтже, коментатори, недовго думаючи, вирішують, що «Л.К.» — це Лариса Косач і вміщають цей переклад у видання, зокрема й задля того, щоб показати, як Леся Українка любила російську культуру. Насправді ж, як виявилося, переклад зробила Людмила Коломойцева для видавництва «Донская речь». Отак і творили міф.\nА що зробили в 12-томнику з коментарями? Зараз я розкажу вам найбільш промовистий приклад. Леся Українка перекладала Генріха Гайне, а в Гайне є згадка про Азінія, римського аристократа, якому Вергілій присвячував свої твори. І от, у нібито академічному 12-томнику є посилання: «Азіній (лат. asinus) — осел». І то все… Зверніть увагу: дужки, «лат.», крапка після «лат.», тире… Все дуже академічно! І такого багато — можна укласти цілий перелік. Коли я читала ці примітки, то не вірила своїм очам, думала, може, перепрацювала. Але ні, вони там насправді є.\nМені кажуть, що я не поважаю своїх попередників, які працювали над 12-томником, — і скажу щиро: так, я не поважаю тих, хто зовсім уже не опирався тискові. І не йдеться про героїзм, швидше про неповагу до фаху. Я можу зрозуміти, чому в це видання не включили «Бояриню», — бо ніякими брехливими коментарями не можна було врятувати в Радянському Союзі твір, у якому протагоністка каже «Та й осоружна ж ся мені Москва!». Вилучені також майже всі листи до Михайла Кривинюка, що стосувались національного питання (тоді виправдовувалися тим, що вилучають інформацію особистого характеру).\nТак, я розумію, що цензура забороняла певні речі. І я можу поспівчувати академіку Євгенові Шабліовському, який писав до цього 12-томника передмову, де проаналізував два твори: «На полі крові» (за Шабліовським, це твір про зрадників — українських націоналістів) та «В катакомбах», де Леся Українка, за Шабліовським, — атеїстка. І в мене немає претензій до цієї передмови, бо це — цензура. У мене навіть немає претензій до того, що тодішні коментатори не могли зрозуміти всіх алюзій у драмах Лесі Українки, адже для кожної з них вона читала кількома європейськими мовами щойно видані тексти тодішніх релігієзнавців, сходознавців, філософів. Щоб усе це відчитати, треба було мати освіту, неможливу в Радянському Союзі.\nАле в мене є великі претензії до людей, які полінувалися погортати доступний їм енциклопедичний словник Брокгауза і Єфрона й подивитися, хто такий Азіній. Бо Азінія ніхто не забороняв і про нього можна було довідатись.\nТому я наполягаю на тому, що 12-томник Лесі Українки 1970-х років — це національна ганьба. Добре, що були тексти. Але те, як там представлена наша найбільша авторка, наша найвидатніша авторка, — це ганьба.\nЩо зроблено в цьому виданні, у 14-томнику? З нього постає інша Леся Українка — не маргіналізована, а та, яка заново підключила українську культуру — вилучивши російського посередника — до європейського контексту, до загальноєвропейської мережі, повернула Україну Європі.\nЛеся Українка — та, яка заново підключила українську культуру до європейського контексту\nОсь чому античність і ось чому християнство, бо це дві засади, на яких ґрунтується велика європейська цивілізація. Ось це все у новому виданні стало відчутним, бо — прокоментованим. Тепер можна інакше читати, інакше сприймати, інакше тлумачити. Тепер ми можемо побачити всю нашу культуру під іншою оптикою.\nНеоране поле сюжетів\nА. Л.: Ви багато і часто розповідаєте історії з життів письменників, різні бувальщини, анекдотичні ситуації. Ви розповідаєте їх на лекціях в університеті, у статтях, у приватних розмовах, на літературних заходах… Чи ніколи не думали про те, щоб видати ці історії окремою книжкою?\nВ. А.: Знаєте, я б хотіла стільки всього!.. Але це неможливо з огляду на відміряний нам час. Насправді більшість із того, про що ви говорите, — це апокрифи. Частина має підтвердження, частина ні. Я люблю повторювати вслід за Сергієм Жаданом, що письменники не лише писали — вони ще й жили. І знов-таки: це ширша проблема. Це треба робити, і я не розумію, чому цього так мало робиться.\nУ нас лежить перелогами неймовірна кількість сюжетів — і ми при цьому жаліємося, що в нас немає великої культури. Коли ми робили Лесю Українку, вже на етапі анонсування мене запитували: чи є якась одна невелика біографічна книжка, з якої можна прочитати про Лесю Українку? Ні, такої книжки немає, а така книжка повинна бути. Повинні бути академічні видання — але мають бути й популярні книжки.\nАбо ще важливе питання — культурних локацій. Гуляючи центром Києва, я бачу, що в останні роки в середмісті з’явилося кілька меморіальних табличок корумпованим міністрам, мовляв, у цьому будинку жив такий-от. Я розумію: за ваші гроші — будь-яка табличка. Або просто біля Маріїнського палацу кілька років тому звідкись вигулькнув пам’ятник Анні Ахматовій. Мені дуже цікаво: хто дозволяв, чому, на якій підставі? Ахматова — гарна поетка, я не проти меморіальної дошки на стіні будинку, де вона жила, але чому пам’ятник у Маріїнському парку? Або меморіальна дошка Осипу Мандельштаму. Я не проти, але при цьому я не помітила жодної меморіальної дошки діячам української культури.\nЯкщо на Лютеранській жив Лесь Курбас, інші відомі діячі, то чому на Лютеранській є дошка Ахматовій, але немає їм? Я часто бачу групу з гідом, котрий розповідає про Ахматову і Мандельштама, але екскурсій про Леся Курбаса, Максима Рильського чи Миколу Бажана на вулицях Києва не бачу ніколи. Нам конче потрібна розмітка культурного простору. Ніхто не буде виробляти нам ззовні, за нас культурний паспорт — це повинні зробити ми самі, спільними зусиллями, зокрема й встановивши для цього державну рамку.\nНа цю ж тему — історія про Підмогильного і Прагу, яка мене вразила. Почну здалеку. Нещодавно я почала займатися Підмогильним — і просто жахнулася: минуло менше ста років — і нічого не залишилося. Ні біографії хоч трохи задовільної, ні архіву хоч якось репрезентативного. У кого дружина чи родина зберегла архів — про них ми знаємо, але це не випадок Підмогильного, тому там пустка. Його забрали у 33 роки, й навіть біографію годі реставрувати, тоді як це одна з найвидатніших постатей у нашому класичному каноні.\nІ ось я знаходжу згадку, що Підмогильний був у Чехії. За п’ять хвилин, звіривши зі щоденником Аркадія Любченка й мемуарами Валер’яна Поліщука, отримую підтвердження: таки так, був у Чехії та Німеччині. А потім дізнаюся, що у Празі знають кав’ярню, де Підмогильний виступав, туди водять українських гостей, тобто у Празі цю адресу знають, а в Києві не знає майже ніхто й не популяризує! І це знов-таки проблема позначення свого культурного простору.\nКолись у Харківському літературному музеї я запитала: колеги, а де було кафе «Пок»? Те саме, зображене Анатолем Петрицьким, де Семенко — на тлі вітрини цього кафе. Кафе «Пок» — це місце, де відбувалося все українське харківське відродження 20-х років. Там пили каву і алкоголь, там писали тексти, редагували статті, укладали угоди… Працівники Харківського літмузею шукали кафе — і не знайшли. Чому? Бо «Пок» — назва неформальна, офіційна була інша.\nХ. Л.: Здається, тепер уже знайшли: в Літмузеї називають адресу Сумська, 5. Офіційно кафе «Пок» звалося «Червоний кондитер». Це найбільш вірогідне, але все-таки припущення, бо достовірних даних досі немає.\nВ. А.: Бачите, дослідити насправді складно. А бізнесово — яка б це була гарна ідея: зробити в цьому приміщенні кафе «Пок», літературна кав’ярня, Сергій Жадан відкриває… Тільки в останні роки в Харкові щось таки змінилось посутньо. Сподіваюся, ми ще вип’ємо каву у «Пока»…\nШкола й національна безпека\nА. Л.: Ви часто коментуєте шкільну програму з літератури. Ви, зокрема, читали лекції шкільним учителям української літератури. Чи бачите зміни в цій царині починаючи з 2014 року?\nВ. А.: Як на мене, ми досі зловживаємо представленням української літератури як такої, що мала основним своїм завданням боротьбу з кріпацтвом, царатом, що вона передусім про бідних нещасних трудящих, селян, кріпаків. Та скільки ж можна вже говорити про тих кріпаків?! Говорімо сучасним дітям сучасною мовою.\nЯ не кажу, що кріпацтво і нещасних трудящих українська література не зображала, — але ж вона цим не обмежується. Невже сучасним дітям аж так потрібен «Хазяїн» Карпенка-Карого? Може, можна вже й без Чіпки Варениченка обійтись — треба над цим подумати. Крім того, література не повинна виховувати напряму, не повинна бути пропагандистською — не тому, що це погано, а тому, що це не працює. Вивчивши «Любіть України» Сосюри, більше любити Україну сучасне покоління не буде. Більше, на мій погляд, буде любити, прочитавши «Лісову пісню».\nЛітература не повинна виховувати напряму, не повинна бути пропагандистською — не тому, що це погано, а тому, що це не працює\nВи запитуєте про зміни. Зміни потрібні, але обдумані. На якомусь етапі реформ виявилося, що команда Міністерства освіти України — дуже сучасна, дуже освічена, дуже прозахідна — запропонувала об’єднати українську мову, українську літературу й зарубіжну літературу в один предмет. Коли я писала про це статтю, то починала з того, що треба звертатися до СБУ, бо йдеться про національну безпеку, і я не перебільшую.\nПідозрюю тут не ворожі підступи, а, перепрошую, дурість: люди не розуміють, що роблять. Навіть якщо це досвід певних держав — у міністерстві посилалися на фінський досвід, то я, не знаючи конкретно фінської ситуації, припускаю, що хтось — наприклад, фіни — може собі таке дозволити. Але ми собі цього дозволити не можемо — ми лише видряпуємося з колоніального минулого.\nГаразд, від цієї пропозиції ми відбилися. Але зробили це силами академічної спільноти. А де культурна політика? Де державна рамка для цього? Я загалом не бачу в суспільстві розуміння того, що, аби люди голосували за проукраїнські політичні сили, вони повинні мати українську ідентичність. А немає іншого способу сформувати українську ідентичність, крім як дати відповідну освіту. Тому ж так потужно й працювала радянська ідеологія, тому й було так ретельно вибудувано радянський дискурс (і тому в програмах не було Винниченка і Хвильового) — щоби сформувати ідентичність радянської людини. І Радянському Союзу це сяк-так вдалося.\nУ вивченні літератури в нинішній школі є проблема і з зарубіжною. Бо хто в нас переважно викладає зарубіжну літературу? Не секрет, що зазвичай це люди з освітою русистів, їх іще достатньо багато. Я бачила на дуже багатьох прикладах, що людям, які здобули освіту русистів, дуже рідко вдається подолати отрутний пієтет перед великою російською культурою. Російська класика займає в курсах зарубіжки непропорційно велике місце.\nА. Л.: Якщо ми вже почали про російську літературу, то нуртує ще одне питання. Весь світ знає Толстого і Достоєвського, є вершинні зразки російської літератури, той же Пушкін. Але часто російська література, як це показує, зокрема, американська дослідниця Ева Томпсон, є трубадуркою імперії, вона шовіністична, зокрема щодо українців.\nЯ колись хотіла припинити читати булгаковську «Білу гвардію» на місці, де герої вкрай зневажливо дискутують про українську мову. Чи варто українським школярам вивчати твори Булгакова? І чи мають вони вивчати Толстого, Достоєвського, Пушкіна?\nВ. А.: Нещодавно я завершила книжку есеїв про українсько-російські культурні взаємини — сподіваюся, вона скоро вийде. Мої ровесники впізнають алюзію, бо про російсько-українські культурні взаємини написані сотні томів, цілі бібліотеки. Це була надзвичайно прибуткова професія: розповідати, як Чернишевський чи Добролюбов вплинули на Шевченка.\nЯ зовсім не кажу, що в російській літературі немає нічого доброго, але те, що західна славістика годувалася переважно російськими імперськими грішми, — теж правда. Я не кажу, що українські діти не повинні читати Пушкіна. Але з іншого боку, якщо не прочитають, то аж такої біди не буде. Я ніколи не чула криків з приводу того, що українські діти не прочитають Байрона чи Гете. А от крики з приводу Пушкіна — невпинні.\nЗ Булгаковим складніше. Тому що такий шовінізм, таке нерозуміння годі толерувати. Письменник — це мала б бути особа, яка добре відчуває порухи людської душі. Тоді постає питання: як людина, що жила в Києві, що бачила всі тутешні перипетії 1917-1918 років, могла бути такою мірою сліпою і глухою, щоб нічого не зрозуміти? Адже «Біла гвардія» — це абсолютно сфальшована історія, це майже зоологічний шовінізм. У Булгакова є ще оповідання «Я вбив» — і воно просто людиноненависницьке, воно страхітливе. Якщо говорити про Булгакова, то варто чесно пояснювати: от він — такий, отак він ставився до нас. До речі, в Оксани Забужко є про це блискуче есе.\nЯкщо хтось хоче любити Булгакова, попри те, як він ставився до українців, то це приватна справа тієї людини, але є ще освіта, яка має узгоджуватися з країною, з інтересами держави, в якій цю освіту дають.\nА. Л.: Тобто «Майстер і Маргарита» не має бути у шкільній програмі?\nВ. А.: Та Булгаков у шкільну програму з літератури просто за рівнем не може ввійти, бо скільки там тих уроків зарубіжної літератури у школі? І в цю кількість уроків слід помістити все видатне між Гомером і, скажімо, Кундерою, а це величезна кількість авторів, тож Булгаков там аж ніяк не вміщається. Чому ніхто не обурюється, що діти у школах не вивчають Чеслава Мілоша? До речі, очевидною є брак паритету між інтересом до українсько-російських та українсько-польських культурних взаємин. Контактів було дуже багато, і там були дуже цікаві речі. Але на питання «чому обурюються цим, а не обурюються іншим?», звичайно, є відповідь: усе впирається у російську пропаганду.\nЯ справді читала курс лекцій для вчителів української літератури, і груп було кілька: деякі зголосилися добровільно — і з ними було цікаво, інших зобов’язали приходити на лекції, в рамках курсу підвищення кваліфікації, — і ці вчителі слухали, нічого не питали, не висловлювалися, після лекцій швидко збиралися і йшли геть. Отже, держава вкладає якісь гроші в ці курси, але все це буксує. Для того, щоб усе змінилося, потрібно перевчити вчителів. Як це зробити? Я не знаю. Але це проблема, об яку ми будемо спотикатися дуже довго. І поки ми не поставимо україноцентричність в основу нашої освіти, ми весь час спотикатимемось об політичні проблеми.\nРозмовляли Анастасія Левкова та Христя Лещук.\nВіра Агеєва, Києво-Могилянська академія, література, Леся Українка\nІнтерв`ю — 10 Червня\nЄвгенія Кузнєцова: «Українці вміють сміятися з себе з любов’ю та повагою»\nУкраїнська письменниця — про стереотипи, які псують якість життя\nЯрослава Тимощук, The Ukrainians\nІнтерв`ю — 14 Січня 2015\nРозмова з відомим українським письменником та поетом\nВолодимир Бєглов, Назарій Пархомик


Білоруський пасажирський літак повернули до Києва через антимайданівця на борту\nУправління повітряного руху на вимогу СБУ повернуло у київський аеропорт «Жуляни» пасажирський boing, що прямував із Києва у Мінськ.\nПрес-служба білоруської авіакомпанії «Бєлавія» зазначає, що на борту літака було 136 пасажирів та 6 членів екіпажу. За 50 км до входу в повітряний простір Білорусі, надійшла вказівка про термінове повернення літака у Київ Також було повідомлено, що у разі невиконанні вимоги – у повітря будуть підняті винищувачі.\nПісля повернення до Києва, з борту літака був знятий громадянин Вірменії Армен Мартиросян – антимайдановець та журналіст російського видання Україна Ru» (входить в агентство Росія сьогодні», яке очолює Дмитро Кисельов)\nЧерез деякий час Армена Мартиросяна чомусь відпустили. Зараз прихильник «духовных скреп» знаходиться у Москві. СБУ поки ситуацію не коментує.\nУкраїна Білорусь СБУ ЗМІ антимайдан РФ


Як досягти споживача\nВ 80-е роки фахівці з піару стали ширше використовувати електронні кошти, щоб доставляти споживачам « додому» інформацію про продукцію, послуги й інвестиціях. Ця нова сфера відкрилася завдяки злиттю декількох технологій: кабельного телебачення, супутниковому звязку, домашнього відео. Їхня комбінація забезпечила набагато більш широкий доступ до споживачів вдома.\nНа жаль, дуже довго в пресі зявлялося вкрай мало публікацій про використання електронних ЗМІ для звязків зі споживачами й інвесторами. По деяких свідоцтвах, однак, з початку 80-х років електронні кошти усе активніше застосовуються для звертання до покупців вдома. Наприклад, два дослідження компанії D/J Brush Associates1011 виявили досить скромне використання відеозаписів. Дослідження 1986 р. виділяло двадцять категорій програм. Серед них програми, присвячені звязкам з населенням, з урядовими й трудовими установами, а також з фахівцями з вивчення фінансової діяльності компаній займали, відповідно, 13-е, 19-е й 20-е місця. Однак в 1988 р. дослідження корпоративного відео показало, що «усе більше відеопрограм адресується зовнішньої аудиторії — споживачам, суспільним трупам і суспільству в цілому».


«УМ» привітала велосипедиста і з останніми успіхами, і з новорічними святами. Віталій прозвітував про свої здобутки та плани. >>\nОлексій Сокирко: Міф без науки неможливий. Як і наука без міфу\nЗ Олексієм Сокирком ми зустрілися на історичному Подолі в кав’ярні Театр Кави. Говоримо про історичні події й про те, як вони сприймаються у суспільстві. Спочатку з’ясовуємо, як наш співрозмовник бачить громадянську релігію сучасної України: як усе ще радянську, як проросійську (російську — імперську), як усе–таки українську, як еклектичну, ніяку? >>\nМіністр у справах сім’ї, молоді та спорту запевняє, що в Україні подолано дитячу безпритульність, а немовлята для усиновлення — справжній дефіцит. Про планів громаддя і перепони у спорті, благородні починання у захисті дітей–сиріт і про фізкультуру без жертв — про все це Юрій Павленко розповів «Україні молодій». >>\nАлхіміки вважали, що філософський камінь створений за допомогою вогню та води, водночас складається з мінералу, що містить «живе» і «рослинне» начало. На думку древніх мудреців, він володіє не лише плоттю, а й духом. Розглядати його як буденну, просту річ не можна, бо філософський камінь здатний принести своєму володареві Божественну могутність. Йому під силу перетворювати не лише звичайний метал на золото, а й людину міняти духовно, відкриваючи їй шлях до істинної досконалості. Як же нам, що потонули в нескінченних чварах та політичній мімікрії, бракує сьогодні саме цієї дивовижної «дрібнички»! А може, прадавній артефакт дійсно існує і його варто пошукати хоча б новорічними днями, коли особливо легко віриться в диво? По компетентну пораду «УМ» звернулася до директора фестивалю фантастики «Зоряний міст», доцента Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна Миколи Макаровського. Він не просто знає про філософський камінь усе, а й володіє ним на практиці. >>\nМодель і футболіст\nБразильська топ–модель Жизель Бюндхен, можливо, незабаром змінить прізвище. Одна з найдорожчих манекенниць світу отримала офіційну пропозицію від свого бойфренда, зірки американського футболу Тома Брейді. Щоправда, для Жизель це вже не перший такий досвід — свого часу вона вже була заручена з Леонардо Ді Капріо. Але тоді до заміжжя так і не дійшло, і пара зрештою розійшлася. З 31–річним Томом 28–річна модель крутить любов лише трохи більше року — значно менше, ніж тривав роман із Лео. >>\n— Уявляєш, у мене вдома купа зламаних речей — вирішила звернутися у фірму «чоловік на годину». Знайшла найдешевший варіант.\n— Ну і як, тобі все відремонтували?\n— Та яке там! Прийшов чоловік, сів на диван і годину пив пиво, дивлячись по телевізору футбол! >>\nСвятвечір цього року 49–річний житель села Верхній Рогачик, що на Херсонщині, зустрів наодинці у власному будинку. Грошей на те, щоб зігріти себе у святковий час, чоловік не мав. А вранці сусіди знайшли його мертвим. Як розповіли «УМ» у Головному управлінні Міністерства з питань надзвичайних ситуацій у Херсонській області, померлих у святкову годину було п’ятеро. «У ніч на 7 січня ми справді зібрали сумний урожай, — розказали в прес–службі. — У Новій Каховці на вулиці знайшли непритомну людину, яка померла дорогою в лікарню. У селі Благодатьєво, в порожньому приміщенні колишнього магазину, знайшли тіло 78–річного чоловіка. Що він там робив — невідомо. Також відомості про смертельні випадки надходили з Чаплінки та Асканії Нової». >>\nПлати, Петре, поки тепле\nУ місті Кіровське Донецької області внаслідок пошкодження на магістралі водогону велика частина населеного пункту залишалася без теплопостачання. Аварійні бригади ліквідували пошкодження, проте мешканці міста ще кілька днів відчували перебої з теплом та гарячою водою у своїх помешканнях. За умов холоднечі, як це часто буває, на жаль, різко збільшився і ризик пожеж та отруєнь чадним газом. >>\nВпав — і затаївся\nУчора курс гривні на міжбанківських торгах учергове впав щодо «головних» іноземних валют. За долар США вже дають 8,6— 8,75 гривні, а за євро — до 11,6 гривні. Пояснюється це все тим же високим попитом на інвалюту серед українських компаній та фінустанов, які мають розраховуватися за своїми корпоративними зобов’язаннями та повертати валютні кредити. >>\nЧас рушати на АЗС!\nЦіна на найпопулярніший серед українських водіїв бензин 95–ї марки з початку нового року в окремих регіонах уже сягнула 5 гривень 30 копійок за літр, це при тому, що лише два тижні тому його вартість складала щонайбільше 4 гривні 96 копійок за літр. У цілому ж по Україні середній ціновий показник наразі зупинився на позначці 4,86, що становить 0,2 % росту. А вже до кінця поточного місяця експерти прогнозують підвищення вартості пального до шести гривень і пов’язують такі процеси з загальносвітовими тенденціями на ринку нафтопродуктів, де фіксується поступове підвищення вартості нафти. Вартість нафти на українському кордоні зросла від трьох до 13 відсотків. На оптовому ж ринку держави ситуація виглядає загрозливішою — ціни зросли в середньому на 30—35 відсотків. >>\nПального повно — погода несприятлива\nУчора вранці в Макіївці несподівано здійснив «тверду» посадку вертоліт. Гелікоптер, який належить клубу «Аеромайстер», упав у полі неподалік тутешньої копальні «Глибока». Очевидці кажуть, що під час падіння він зачепив одну з опор лінії електропередач. Жертв серед населення та руйнувань наземних споруд не було. >>\nНема лиха без добра. А тому завдяки сусідам, які носяться з пропонованим нам газом, як один зі ступою, і «по–братському» ніяк не складуть йому ціни, чимало підприємств Донеччини завбачливо почали застосовувати проекти альтернативної енергетики. В області вже встигли напрацювати певний досвід використання нетрадиційних джерел енергії: шахтного газу–метану, доменних та коксових газів, відходів сільського господарства, біомаси, а також енергії вітру та сонця. >>\n«Побути в Іспанії і не відвідати кориду — несерйозно», — переконував супутник. Здається, це був єдиний випадок, коли мене вмовляли «дегустувати» традицію країни, яку хочеш пізнати. Збагнути, чому в цивілізованій Європі, з технологіями і свідомістю XXI століття, до цього часу смакують насильство, прикриваючись грою в майстерність, — важкувато. Чужі муки, кров і смерть можуть викликати захват тільки в садиста, — подумала я. І... купила квиток на бій із биками. «Побачу першу кров і піду», — пообіцяла собі. І — залишилася до кінця. >>\nПопри складну ситуацію з фінансуванням збірної, наші біатлоністи продовжують тішити своїми досягненнями на міжнародних змаганнях. Позавчора в німецькому місті Обергоф стартував четвертий етап Кубка світу і одразу приніс нашим «стріляючим лижникам» місце на п’єдесталі. Йдеться про жіночу збірну, яка не отримувала дорогоцінного металу за свої виступи майже рік. Востаннє квартет українок піднімався на подіум у лютому минулого року на чемпіонаті світу в шведському Остерсунді. Тоді ми теж були другими. >>\nВостаннє наша національна команда пробивалася на Євробаскет у 2003 році. Тоді в Греції українки посіли 11-те, передостаннє, місце. Наслідком спаду жіночого баскетболу в країні стали невдалі кампанії кваліфікації на континентальні першості 2005 і 2007 років. >>\nВедмідь страшний, коли голодний\nСьомого січня о 7 годині 44 хвилини, коли православні християни святкували Різдво, Російська Федерація зупинила подачу газу на станції «Суджа». Таким чином наш північний сусід не тільки перекрив вентиль Україні, а й перерізав газогін до більшості західноєвропейських країн. Офіційно «Газпром» одразу ж відхрестився від своїх дій й оперативно звинуватив у цьому... нашу державу. Риторику використовували традиційну: мовляв, Україна — транзитер ненадійний і нині завзято «тирить» європейський газ в особливо великих розмірах. >>\nОлександр ШИМАНСЬКИЙ Юрій ПАТИКІВСЬКИЙ\nНад прірвою в житті\nЗа все своє життя Джером Девід Селінджер дав єдине інтерв’ю — шістнадцятирічній дівчинці для її шкільної газети. За останні сорок років він не оприлюднив ані рядка. Але при цьому він залишається автором, що користується шаленою популярністю і неослабною увагою, причому не лише у Сполучених Штатах. Прижиттєво долучений до сонму класиків і геніїв, він прагнув лише одного — щоб його залишили у спокої.\n«А я стою на самому краєчку скелі, над прірвою... І моя справа — ловити дітлахів, щоб вони не зірвалися у прірву. Ось і вся моя робота. Стерегти дітей над прірвою у житі...» Джером Девід Селінджер любив дітей. Як і герой його знаменитої повісті Голден Колфілд. А дорослих терпіти не міг... Утім, якщо нам цікава передусім творчість Селінджера, а не він персонально, то в Америці загадкова фігура письменника–самітника вже багато років не лишає у спокої біографів, журналістів і просто читачів. Вони обожнюють Селінджера і водночас розуміють, що все, написане ним, — це «записки божевільного».\nНа жаль, усе, чим може задовольнитися сьогодні читацька цікавість про письменника, — це спогади Джойс Мейнард та дочки Селінджера Маргарет. Для них, та й для усього світу, сьогодні він — просто душевнохворий. Але це не завадило йому бути генієм. >>\nЄвро на кордоні України\nІз 1 січня в Словаччині запроваджено в готівковий обіг спільну європейську валюту — євро. Те, що Словаччина першою з країн колишнього радянського блоку і першою з Вишеградської четвірки виконала всі вимоги щодо приєднання до єврозони, є певною сенсацією. Як «темна конячка», яка взагалі з великими зусиллями пройшла через двері ЄС у порівнянні з її більш перспективними партнерами, спромоглася дістатися мети першою? >>


Июнь 2019 — Realplast пластикові вікна\nНа сучасному ринку пропонуються різні види пластикових вікон. Глухі пластикові вікна Глухе пластикове вікно є конструкцією, в якій одна з стулок заблокована і не відкривається. Крім звичайних застосувань для будинків і квартир, глухі вікна часто використовуються для створення вітражів, тому що з їх допомогою забезпечується цілісний панорамний вид. Часто з метою економії 2-х і 3-х […]\nПогодьтеся, ніщо так не дратує, як брудні і заляпані металопластикові вікна: жирні плями на поверхні рами, каламутні розлучення на стеклах, забруднена фурнітура. До речі, для фурнітури забруднення будь-якого роду дуже шкідливі, так як сміття і пил порушують її нормальне функціонування. Тому регулярно мити металопластикові вікна просто необхідно. Втім, як і будь-які інші. Однак у випадку […]\nДо початку кризового 2009 року дефекти і поломки усували самі фірми-установники згідно гарантійним зобов’язанням і післягарантійного обслуговування. Однак багато компаній згорнули свою діяльність через кризу, і обслуговувати клієнтів, які зверталися до цих компаній, більше нікому. А зараз саме той період, коли потрібно сервіс, адже термін служби фурнітури становить близько 2-3 років. Завдяки цьому стали з’являтися […]\nСьогодні кожен споживач знає, що монтаж вікна — це дуже важлива і відповідальна частина облаштування будинку, адже навіть найбільш якісне і дороге вікно не буде правильно виконувати покладені йому функції, якщо воно встановлено некоректно. Так що витрати на дороге скління може виправдати тільки грамотний монтаж металопластикових вікон. Теплоізоляційні властивості майже на половину залежать від якості […]\nЧому пітніють пластикові вікна? Це питання вже давно став звичним, адже утворення конденсату на пластикових вікнах — досить поширене явище, з яким стикаються багато споживачів, однак мало хто знає причини його виникнення. Давайте спробуємо розібратися, чому ж потіють пластикові вікна. Сучасні пластикові вікна володіють прекрасними звуко- і теплоізоляційними властивостями. Однак найчастіше після установки пластикових вікон […]\nПри заміні старого скління на нове потрібно завжди пам’ятати, що сучасні пластикові вікна мають меншу товщину, ніж традиційні дерев’яні, тому після закінчення робіт по периметру рами залишається щілину близько 15см — в панельних будинках, і близько 60см — в цегляних. Установка і обробка укосів допоможе впоратися з цією проблемою. Укоси — це елемент отвору, який […]\nВікна в фен-шуй називаються очима будинку. Через вікна в кімнату проходить сонячне світло, який сам по собі є енергією ци. Якщо не доглядати за вікнами, бруд і пил, який накопичується на поверхні скла, буде перегороджувати потоку денного світла в приміщення, а, отже, і потрапляння всередину доброчинної енергії ци, недолік якої позначається на здоров’ї і благополуччі […]\nСьогодні піонерами і законодавцями бізнесу ПВХ-вікон вважаються німецькі виробники. Але мало кому відомо, що ПВХ (полівінілхлорид) виник абсолютно випадковим чином в 1835 році. Французький гірський інженер і фізик Анрі Віктор Реньо, проводячи досліди над розчином вінілхлориду, виявив в ньому білий порошок. Однак після цілого ряду непотрібних дослідів вчений втратив до нього інтерес, і про полівінілхлориді […]\nХолодна пора року для ринку металопластикових вікон вважається періодом спаду, «несезоном». І якщо виробництва ще сяк-так продовжують свою роботу, то кількість замовлень на монтаж практично зводиться нанівець. В основному клієнти побоюються встановлювати металопластикові вікна взимку. І причини у всіх різні. Хтось думає, що заміна вікон займає надто багато часу і боїться охолодити приміщення. Хтось наслухався […]


Як перетворювати відповіді "НІ" наших клієнтів на УГОДИ та ПОКУПКИ!\nВи частіше чуєте «Ні», «Дякую, я подумаю» або «Якщо що – звернемось»?\nВи ламаєте голову, чому потенційні клієнти\nйдуть від вас без покупок?\nУ Вас все добре, але Ви хотіли б ще краще?\nЧитайте нову книгу експрес-порад Людмили Калабухи\n«Як перетворювати відповіді «Ні» наших клієнтів на УГОДИ та ПОКУПКИ»\nЗа 10 хвилин ви дізнаєтесь:\nЯкі техніки використовувати, щоб значно відрізнятися від тих, хто щось пропонує по сто разів на день,\nЯк заволодіти ініціативою в переговорах та сміливо фахово просувати будь-яке заперечення до продажу,\nЯк відповісти на заперечення “Ми працюємо з іншими, нам нічого не треба”, щоб клієнти самі захотіли зразу почати співпрацю!\nМетоди нейтралізації заперечень, які раніше вибивали у вас грунт з-під ніг,\n4 техніки закриття продажу, після якої вам більше не скажуть “Дякую, я подумаю!”, а почнуть активно купляти,\nАвторські методи переконання, які не використовує ніхто,\nі у ваших клієнтів нема на них “імунітету”!\nЯ маю 3 працюючих бізнеси (консалтинговий, ювелірний та зообізнес). Навчання онлайн та офлайн пройшли більш ніж 1000 менеджерів та підприємців з 10 країн світу.\nЛюдмила Калабуха — бізнес-тренер і діючий підприємець, з досвідом в продажах майже 20 років. Відома своїми унікальними авторськими тренінгами з мистецтва продажів.\nВи недавно в продажах: постійні заперечення клієнтів “Дорого”, “Складні часи” та “Ми працюємо з іншими” викликають у вас страх і невпевненість, ви просто живете на роботі, а результат – далекий від того, на який ви розраховували?\nВи зовсім не мріяли з дитинства комусь щось продавати, і якщо вже так склалося, Вам терміново потрібні практичні знання і навики, щоб вже завтра нарешті стартанути?\nВи приватний підприємець і у вас працюючий бізнес: конкуренти продають аналогічний товар дешевше і ви не знаєте, як переконати купляти у вас, та ще й криза підкосила.\nВи втомилися витрачати свої гроші і здоров’я на рекламу, акції і розширення асортименту, які нічого не дають.\nВи хочете швидко збільшити продажі без знижок і навчити цьому ваших продавців?\nВи керівник відділу продажів – постійно самі проводите переговори?\nКрім того, вам потрібно чітко ставити завдання своїм підлеглим – що, коли і як вони мають робити, щоб виконати план?\nВід цього залежить ваша кар’єра і фінансова стабільність?\nВи досвідчений менеджер: закрили десятки успішних продажів, та добре розумієте, що зараз кількість платоспроможний клієнтів різко зменшилася, і ваші методи переконання більше не дають того ефекту, який вам потрібний.\nМолоді і голодні дихають в спину і готові працювати цілодобово за копійки?\nА ви звикли до певного рівня доходів, у вас сім’я і кредити?\nЗавантаж PDF книгу зараз!\nЩо говорять учасники моїх тренінгів та онлайн-семінарів\nСразу после тренинга переписал шаблоны деловых писем, просмотрел все скрипты своих «холодных звонков», понял, как много «слов-агрессоров» и выражений, разрушающих деловое общение, использовал. А также получил много ответов на вопрос «Почему?», которые ранее были не до конца понятны. Тренер умеет четко, структурировано и доступно передавать очень важную информацию\nООО «Арлоджик» (холдинг «Аркас Украина»), Одесса\nПісля проходження навчання клієнти більш уважно прислухаються до пропозицій і, звичайно, більше купляють, адже деякі техніки змінили моє бачення продаж.\nРезультати ростуть, але я розумію , що треба працювати не покладаючи рук, відкривати нові горизонти. Інвестуючи в себе – ніколи не програєш.\nМенеджер з продажів стоматологічних матеріалів, Nanoplant Hoechst, Київ\nНадзвичайно жива і цікава подача матеріалу. Техніки відповідей на заперечення просто вражають! Все так просто і так працює! Отриманий результат після тренінгу перевершив всі мої очікування! Продаємо набагато більше з азартом і задоволенням!\nДиректор, Салон подарунків «Le Present», Київ\nЗавдяки Вам, “холодні дзвінки” стало психологічно легше здійснювати. Клієнти це також відчувають і більше купляють. Більше вхідних дзвінків появилося. Потроху почали продаватися неліквіди.\nМенеждер з продажу подіграфічних матеріалів, “Екотеп”, Львів\nДізнайтеся за 10 хвилин, як працювати\nз запереченнями і збільшити ваш дохід!


На Волині школи не готові до пожеж | Волинь 24 - новини Волині та Луцька\nНа Волині школи не готові до пожеж\n07 травень, 2018, 09:40\nНа Волині загальноосвітні та дошкільні заклади не обладнані системою протипожежного захисту.\nУ четвер, 3 травня співробітники підрозділів Управління ДСНС України у Волинській області провели 8 позапланових перевірок загальноосвітних та дошкільних закладів, - повідомили в управлінні ДСНС України у Волинській області.\nУсі перевірені об’єкти – загальноосвітні та дошкільні заклади Турійського, Рожищенського, Локачинського та Іваничівського районів – не обладнані системою протипожежного захисту.\nДерев’яні конструкції горищ не оброблені вогнетривким розчином у загальноосвітніх школах I-II ступенів села Обенижі Турійського району та села Морозовичі Іваничівського району, а також в дитсадках сіл Морозовичі та Луковичі Іваничівського району.\nУ загальноосвітній школі села Навіз Рожищенського району не проведено заміри опору електромережі, а в школі села Духче Рожищенського району – ще й пошкоджена система блискавко захисту, а водонапірна вежа не пристосована для забору води пожежними автомобілями.\nЗа результатами перевірок 3 посадові особи притягнуті до адміністративної відповідальності у вигляді штрафів.\nТеги: пожежна безпека, школа, діти, волинь\nУ Луцьку діти масово хворіють на кір\n30 листопад, 2018, 17:31


Диван-гойдалка дачна 3-4-х місна. Виробництво Італія. подарує романтичний настрій весняної Венеції Вам і Вашим близьким. Довжина сидіння складає 170 см і раскладивется за допомогою системи "клік-клак" в диван. Си... Читатм далі...\nДиван-гойдалка дачна 3-4-х місна.\nподарує романтичний настрій весняної Венеції Вам і Вашим близьким.\nДовжина сидіння складає 170 см і раскладивется за допомогою системи "клік-клак" в диван.\nМатрац виготовлений з 100% натуральної бавовни.\nТент & nbsp; виготовлений з тканини тексілк (спеціальна тканина для вуличних меблів, яка не пропускає UV-промені і стійка до вологи).\nРодзинка цієї садової гойдалки - в її шторах, які можна красиво задрапірувати, або сховатися від настирливих очей і комах.\nТеги: садова гойдалка, диван гойдалки, розкладні гойдалка, для дачі гойдалка, гойдалка з матрацом, італійська гойдалка для саду, велика садова гойдалка, садова гойдалка италія, гойдалка для дачі розкладна


Заняття з логіко-математичного розвитку для середньої групи " В гостях у трьох ведмедів" ⋆ 💙💛Виховуємо та навчаємо📖\nГоловнаКонспекти занятьЗаняття з логіко-математичного розвитку для середньої групи ” В гостях у трьох ведмедів”\nЗаняття з логіко-математичного розвитку для середньої групи ” В гостях у трьох ведмедів”\tЗалишити коментар\nКонспекти занять\t 03.06.2020 03.06.2020\nСертифікат № DS154\nМелянець Наталія Михайлівна\nм.Біла Церква ДНЗ №14\nКонспект заняття з логіко – математичного розвитку в середній групі по знайомленню з числом і цифрою 5 та величиною предметів з теми:\n« В гостях у трьох ведмедів»\nТема: Ознайомлення з числом та цифрою 5. Величина предметів.\nМета: ознайомити дітей з числом та цифрою 5; вчити співвідносити кількість предметів та число; розвивати вміння чітко дотримуватись інструкцій вихователя;\nВправляти дітей у вмінні порівнювати предмети за величиною: великий, менший, найменший; групувати їх відносно величини: великому – велика, меншому – менша, найменшому – найменша; Розвивати увагу, логічне мислення, послідовність у роботі; Виховувати дисциплінованість, любов до занять з логіко – математичного розвитку.\nМатеріали: іграшкові ведмеді, меблі, посуд різні за величиною, корзина з яблуками та медом, цифри від 1 до 5;\nроздатковий:ведмеді різні за величиною, бочки з медом також різні за величиною, цифри від 1 до 5 та сунички для дидактичної гри « Уважним будь», матеріали для дидактичної гри « Знайди стільки, скільки…»\nДіти, ми з вами потрапили до лісу. В лісі стрибають зайчики, пострибайте, як зайчики. Літають птахи, покажіть, як птахи махають крильцями. І ростуть високі – превисокі дерева (Показують). Подув легенький вітерець, покажіть, як він розхитав дерева. Вітерець помаленьку стихає, стихає і зовсім стих. Виглянуло сонечко, лагідними промінцями тронулися до обличчя, і діти лагідно посміхнулися до сонечка та один до одного.\n-Діти, хто живе в лісі? (Зайчик, лисичка, вовк, ведмідь…)\n-Як їх можна назвати одним словом? (Дикі звірі)\nОсь ми йшли та йшли лісом і натрапили на хатинку.\nГарна хатка в лісі, Всі вони хороші,\nВ хатці є віконця Любо подивиться\nГрають ведмежата Пісню їм співає\nУ промінні сонця. Мама – ведмедиця.\n2. Розгляд ведмедів та їх хатинки.\n-Хто живе в хатці, діти? (Ведмеді)\n-Ведмідь – тато, ведмедиця – мама та ведмежатко.\n-Якого вони кольору?(Коричнерого)\n– Які на дотик?(м’які, пухнасті, приємні…)\n-Давайте розглянемо, чи однакові вони за величиною?\n(Шляхом прикладання: ведмідь – тато великий, найбільший; ведмедиця – мама менша, а ведмежатко ще менше, або найменше.)\n-Давайте поглянемо, як у них чисто та гарно у хатці. А що є у хатці?( Стіл, стільці, ліжечка…)\n– Як це все можна назвати одним словом? (Меблі)\nЗ.Дидактична гра « Почастуємо ведмедиків»\n– Чемні люди, ідучи в гості, беруть з собою обов’язково гостинці. Ось і ми принесли ведмежатам ласощі мед та яблука. Сідайте за столики і ми пограємо в гру: «Погодуємо ведмедика»\n– Візьміть, будь-ласка, ведмедиків та викладіть їх перед собою зліва на право. Першим буде який ведмедик? (найбільший).\n– За ним буде…\n-Покладіть їх від найбільшого до найменшого.\n– Ми принесла ведмедикам бочечки з медом. Розкладіть їх відповідно до величини ведмедикам.\nПотягнуся для забави\nПіднімаю лапку праву\n(Піднімають праву ручку)\nА слідом за нею ліву\n(Піднімають ліву руку)\nНахилився раз і два\n5. Дидактична гра «Уважним будь» та «Поклади відповідну цифру»\n– А що ще полюбляють ведмедики? (Суниці…)\nДавайте пограємо ще в одну гру та почастуємо ведмедиків суничками.\nЯ буду плескати в долоньки, а ви уважно слухайте та викладайте правильну кількість суничок. Хто перший викладе сунички, піднімає відповідну цифру. Раз, два, три, гру почали.\n6. Ознайомлення з числом та цифрою 5.\n– А зараз до чотирьох суничок добавте ще одну. Скільки всього суничок? Давайте порахуємо. 1,2,3,4,5. Всього 5. Цю кількість суничок, також можна позначити цифрою. Це цифра 5.\nЦифру 5 малює Костик\nОсь півколо, риска, хвостик.\nА якщо їх поєднати,\nТо п’ятірку будеш мати.\nОсь така у нас є цифра 5. Давайте її розглянемо. Ось півколо, риска, хвостик. Давайте обведемо цифру пальчиком. А тепер пальчиком намалюємо в повітрі.\n-Що це за цифра?(П’ять) Повтори Яночка, Владик, Валерія, Софія.\n7. Вправа иа закріплення цифри 5 та підготовки руки до письма\n-Давайте з вами, серед поданих цифр, знайдемо цифру 5 та обведемо її по рисках. Далі зафарбуємо її в свій любимий колір.\n8. Дидактична гра « Домалюй, щоб було стільки ж»\nУ дітей у вазах зображення квітів по 2, по 3, по 4. Потрібно домалювати в кожну вазу стільки квітів, щоб утворилося в кожній вазі по 5 квіток.\n-У кого ми були сьогодні в гостях.\n-З якою цифрою ми сьогодні познайомилися?\n-Чим ми частували ведмедиків?\nА зараз я вам роздам гостинці від ведмедиків. Роздаю по яблучку, а ось мед від ведмедиків ми будемо з ним пити чай, щоб бути здоровими та дужими, як ведмеді.\n← Заняття “Казка з нами скрізь, завжди- вчимось змалку доброті”\nLEGO як інноваційна технологія всебічного розвитку особистості дошкільника →


Новим депутатом міськради Черкас став представник партії "Черкащани" Олександр Сандецький » ПРОВІНЦІЯ - Інформаційно-аналітичне видання\nУ Черкаській міській раді новий депутат. Як інформує прес-служба міськради, лави черкаських депутатів поповнив Олександр Сандецький. До міської ради в 2015 році обирався від політичної партії "Черкащани". Він замінить свого колегу Максима Скорика, який склав повноваження у зв'язку з призначенням на посаду заступника міського голови.\nОлександр Сандецький працює начальником цеху водопостачання та промислової каналізації ПАТ "АЗОТ". Також на громадських засадах входив до складу виконавчого комітету.


Неважливо, скільки вашій дитині років, місяців і навіть днів, захист на дорозі має бути присутня завжди. Навіть звичайне автокрісло або автолюлька допоможуть уберегти дитину від саден і синців при падінні під час різкого гальмування або від більш серйозної небезпеки в разі ДТП.\nНаявність дитячого автокрісла у вашій машині є обов’язковим, і справа не в штрафах через його відсутність, а в безпеці вашого малюка. Воно повинно бути міцно і правильно закріплено в салоні машини. Вибір автокрісел і автолюлек, як і інших дитячих товарів, величезний, але в першу чергу, потрібно враховувати те, що воно повинно бути зручним і надійним.\nВсі автокрісла для дітей покривають спеціальним матеріалом, який не дозволяє маляті зісковзнути. При виборі крісла ви повинні врахувати, де саме будете його встановлювати.\nВажливим моментом є спосіб кріплення\nВони зустрічаються в двох видах:\nКріплення штатним ременем. Ременем можуть фіксуватися різні групи крісел, 0, 0 + кріпляться ременем тільки до сидіння машини. Групи II, III мають свої внутрішні ремені. Цей метод кріплення має недоліки. Як показує статистика, лише 2 з 10 закріплених ременем автокрісел, встановлені вірно. Це можна пояснити хитромудрої системою кріплення. Також варто відзначити, що автомобілі вітчизняного виробництва не завжди оснащені досить довгими ременями безпеки.\nIsofix. Система відрізняється наявністю двох кронштейнів з замками. В цілому, це більш надійна система кріплення, проте при сильному ударі замки можуть не витримати. Тому є обмеження: вага дитини не повинен перевищувати 18 кг.\nПридбати автокрісла для ваших діток ви можете, не виходячи з дому. Для цього є безліч інтернет-магазинів з величезним вибором моделей. Зручніше за все шукати моделі за допомогою порталу порівняння цін http://www.aport.ru/avtokresla_detskie/cat4508. Всі товари тут можна порівняти за ціною.\nАвтокрісло від 0 до 10 кг. Це своєрідна люлька, в ній малюк знаходиться в положенні лежачи. Встановлюється така модель поперек заднього сидіння автомобіля. Єдиним мінусом такого автокрісла є те, що воно швидко стає тісним для зростаючого дитини.\nНаступна категорія — до 12 кг. В такому кріслі дитина приймає положення напівлежачи. Для новонароджених є м’яка вкладка. Автокрісло встановлюють по руху, а малюка саджають особою в зворотну сторону. Кріплять такі автокрісла зазвичай стандартними ременями безпеки, що знаходяться в кожній машині. Деякі моделі мають можливість кріпитися до шасі колясок.\nАвтокрісло від року до 4 років. Використовується при вазі малюка від 10 до 17 кг. Встановлюється так, щоб дитина перебувала особою вперед, у напрямку руху. Малюка фіксують п’ятиточковими ременями безпеки. Також до крісла може додаватися утримує столик.\nКрісла для дітей від 3 до 12 років, що важать від 15 до 36 кг. Дитину фіксують стандартними триточковими ременями, але пропускають їх через спеціальні напрямні.\nЄ автокрісла, які виробники назвали бустерами. Їх використовують для дітей від 6 до 12 років. Такі моделі являють собою сидіння без спинки. Великий плюс бустерів — низька ціна. Але є і величезний мінус — вони не мають бічного захисту, тому що немає достатньої безпекою. Цей момент потрібно обов’язково врахувати при виборі.\nРозроблено та універсальні автокрісла-трансформери. У комплектації є спеціальні вкладки, які дозволяють пристосувати обсяг крісла до зростом і вагою дитини. У таких моделях використовуються п’ятиточкові ремені безпеки. Купуючи універсальне крісло, ви економите чималі гроші, адже його можна буде використовувати тривалий час, поступово модифікуючи.\nІснує безліч варіантів крісел, що дозволяють перевозити малюка на передньому пасажирському сидінні автомобіля. Але потрібно запам’ятати наступне правило — обов’язково вимкніть подушку безпеки з боку самого головного пасажира (така можливість є не у всіх автомобілях). У деяких зарубіжних країнах подібне взагалі заборонено, і на передньому пасажирському сидінні можна перевозити тільки автолюльки з новонародженими.\nНе забувайте звернути увагу на відповідність обраного автокрісла стандартам. Слідкуйте за тим, щоб на продукції були всі маркування, що позначають, що вона змогла витримати необхідні випробування.


Аграрний лобізм: як привілеї великих холдингів б'ють по економіці » Портал "Аграрний тиждень. Україна" www.a7d.com.ua Агрополітика, новини, технології, техніка, агрохімія та все про агробізнес\nАТУ » Новини » Аграрний лобізм: як привілеї великих холдингів б'ють по економіці\n13 июль, Розділ Новини / Агрополітика, переглядів 374\nСільське господарство, будучи за багатьма показниками драйвером української економіки, отримує пільг і дотацій більше, ніж будь-яка інша галузь. І розподіл цих благ від держави відбувається переважно в одному напрямку –великим холдингам. Навіть зараз, вирішивши посилити тиск на бізнес і зібрати більше до держбюджету, уряд не став чіпати аграріїв. Точніше – найбільших з них. Детальніше про спотворену підтримку прибуткових холдингів за рахунок інших галузей – нижче у матеріалі РБК-Україна.\nВисокі ціни і низькі доходи\n"Ковід" і супутні йому локдауни підкосили економіку України. Її відновлення проходить не так швидко, як того очікували в уряді. У Мінекономіки розраховують, що за підсумками року ВВП зросте на 4,1%. Поки ж, за даними Держстату, в першому кварталі економіка впала на 2,2% в порівнянні з таким же періодом минулого року. І якщо в квітні, коли зростання в базових галузях склало 18%, з'явилися проблиски надії на більш активне відновлення, вже у травні вони розвіялися – зростання лише на 4%.\nЧерез таку ситуацію в економіці ледь зростає і фінансовий добробут громадян. Реальний наявний дохід українців піднявся лише на 1%. І це при тому, що ціни з початку року вийшли за цільовий коридор Нацбанку – споживча інфляція в Україні вже наближається до двозначної цифри (9,5% - червень 2021 року до червня 2020 року).\nІ що цікаво, продукти харчування дорожчають ще більш швидкими темпами, про що раніше писало РБК-Україна. У лідерах – соняшникова олія (зростання цін на 80%), цукор (70%), хліб (16%), хлібопродукти (14%), м'ясо та м'ясопродукти (10,5%). Якщо врахувати, що у середньому українські сім'ї витрачають на продукти 40% своїх доходів, через різкий стрибок цін удар по бюджетах громадян представляється більш ніж відчутним.\nІ хоча продуктову інфляцію останнім часом прийнято пояснювати світовою кон'юнктурою, ціни на внутрішньому ринку за окремими категоріями зростають швидше, ніж на зовнішніх. Наприклад, та ж сама соняшникова олія в Україні в квітні коштувала на 64% більше, ніж роком раніше, тоді як її експортна ціна за рік зросла на 43%. Іншими словами, населення купує продукти українського виробництва за світовими цінами, а нерідко і дорожче.\nВлада, формально реагуючи на різке зростання цін, запропонувала знизити ставку ПДВ на всю аграрну продукцію з 20% до 14%. Ця ініціатива на даний момент знаходиться на узгодженні в стінах парламенту. Але, навіть прийнявши такі правки до Податкового кодексу, зовсім немає гарантії, що виробники знизять ціни пропорційно отриманим податковим пільгам.\nПриклад був – з 1 березня Рада знизила з 20% до 14% ставку ПДВ на широкий ряд позицій агросировини. Результатом стало зростання експорту сировини, її стало менше на внутрішньому ринку, тому вона подорожчала для переробників, які виробляють продукти харчування. Що внесло свій внесок у зростання цін продуктів харчування. У підсумку, по частині позицій агросировини в липні повернули ставку 20%.\nНе реагувати ж на ситуацію зовсім політики не можуть, оскільки на тлі ледь зростаючих доходів ціновий шок може не кращим чином позначитися і на рейтингах влади. Тому не виключено, що виходом із ситуації може стати тимчасове держрегулювання оптових цін агровиробників. Тим більше що таке рішення знайде відгук у громадян, підтримуючих стримування цін за рахунок підвищення оподаткування великого бізнесу, і агрохолдингів зокрема.\nПодатки, пільги та дотації\nВ Україні аграрний сектор – один з китів, на якому тримається економіка країни. Обсяги експортної виручки на тлі високих цін на світових ринках підтримують стабільність курсу гривні, в галузі працевлаштовані мільйони громадян. І хоча с/г бізнес досить прибутковий, від держави аграрії отримують підтримку більше, ніж будь-яка інша галузь. Маючи і так високу маржу, агробізнес традиційно перший у черзі на великі преференції у вигляді податкових пільг, дотацій та інших поблажок.\nДо того ж існуюча система оподаткування дозволяє агрохолдингам оптимізувати податки. Великі компанії, переводячи частину своїх підприємств (зазвичай – найприбутковіші з них) на спрощену систему оподаткування, по суті, звільняються від податку на прибуток.\nЩо ж стосується заяв холдингів про мільярди сплачених податків, то, як правило, це стосується перерахованих до держбюджету ПДВ, податку на доходи фізосіб (ПДФО) і ЄСВ. ПДВ – це податок на споживання, який платять кінцеві покупці продукції. А ПДФО та ЄСВ – податки на зарплатний фонд. Іншими словами, це податки працівників, а великі агрохолдинги лише виконують функцію податкових агентів, просто перераховуючи податки, які віднімаються з доходів працівників.\nЄ кілька прикладів, що підтверджують ці податкові спотворення. Скажімо, МХП заявив про сплату 12 млрд гривень податків за три роки. З яких податок на прибуток склав лише 569 млн гривень, тоді як майже все інше – перерахування податків за працівників і ПДВ, який платять споживачі.\nЩе один приклад – компанія "Кернел". За 9 місяців маркетингового року, що недавно закінчився (в сільському господарстві рік починається з 1 липня), холдинг отримав 4 млрд доларів виручки і 0,5 млрд доларів прибутку. І при таких високих показниках компанія займає досить скромне 147-е місце за сумою сплачених податків. Разом з тим, минулого року "Керел-Трейд" з бюджету відшкодували ПДВ майже на 10 млрд гривень.\nДо соціальної відповідальності аграріїв також є питання. У секторі з багатомільярдними оборотами, за даними Держстату, майже 1,5 млн осіб зайняті без офіційного працевлаштування. Це приблизно половина від загальної кількості нелегально працюючих в країні. Якщо врахувати, що середня офіційна зарплата в сільському господарстві становить 9,5 тисяч гривень, то ці 1,5 млн тільки за один місяць легальної роботи принесли б до бюджету близько 2,5 млрд гривень у вигляді ПДФО і 208 млн гривень військового збору.\nАле реальність така, що неофіційне працевлаштування дозволяє агрокомпаніям пропонувати більш конкурентні зарплати сезонним робітникам. Інша сторона цього – недоплачені податки до бюджетів різних рівнів і Пенсійний фонд, що дотується з держскарбниці.\nВирішивши додатково обкласти бізнес і громадян податками, уряд в цьому питанні відверто проігнорував великі аграрні холдинги. У проекті закону № 5600, яким серед іншого підвищуються рентна плата за воду, акциз на пиво, екологічні податки, акцизи на частоти мобільних операторів і скасовується пільга з ПДВ на першу поставку житла, не передбачено навантаження на великі агрохолдинги.\nНавпаки, дрібні і середні фермери можуть опинитися у менш вигідному становищі у порівнянні з аграрними гігантами. Норми проекту закону передбачають скорочення у 4 рази площі особистої ділянки (з 2 га до 0,5 га), з якої вирощена продукція не оподатковується. Крім того, вводиться мінімальне податкове зобов'язання, яке будуть платити з кожної особистої ділянки площею понад 0,5 га – сума платежу складе 5% нормативної оцінки землі.\nЦим влада, по суті, примушує фермерів до здачі їх землі в оренду великим агрохолдингам. Оскільки податкове навантаження на невеликі агрогосподарства істотно зросте, дрібним фермерам буде невигідно вирощувати продукцію, залишається тільки варіант зі здачею в оренду.\nЗвичайно, зростання пропозиції оренди землі великі агрохолдинги використовують для того, щоб "збити" вартість оренди. Поки проект проходить підготовку до другого читання, у депутатів є час, щоб врахувати це і передбачити більш справедливе оподаткування найчастіше надприбуткових агрохолдингів.\nЗалізничні тарифи – чому аграрії платять менше\nЩе один приклад того, як великі с/г компанії отримують преференції за рахунок інших секторів економіки – перевезення вантажів. А точніше те, у скільки ця послуга їм обходиться. Аграрії використовують залізничну інфраструктуру по максимуму, але платять менше за інших. Тоді, як, скажімо, при перевезенні залізної руди використовується 3 тисячі км колій і 25 станцій, а при перевезенні зернових – 18 тисяч км колій і 500 станцій. Очевидно, що витрати "Укрзалізниці" при обслуговуванні аграріїв незрівнянно вище, ніж при обслуговуванні тих же металургів.\nМіністерство інфраструктури на початку липня опублікувало проект наказу про підвищення залізничних тарифів, закамульований під зміну тарифних коефіцієнтів класів вантажів. І далеко не весь бізнес згоден з тим, як це пропонується зробити. Мінінфраструктури пропонує в два етапи підвищити тарифи на вантажоперевезення 1 і 2 тарифних класів з вересня на 8%, а з січня 2022 року – на 20,4% і 6,5% відповідно.\nДля чого це робиться? Змінивши тарифи на перевезення вантажів і порожніх вагонів, як вказують у міністерстві, нібито вдасться зменшити перехресне субсидування між вантажами. Тільки заковика в тому, що" Укрзалізниця " не розкриває собівартість залізничних перевезень за класами і видами вантажів. І найцікавіше, що замість зменшення перехресного субсидування, його посилять – тим, хто платить мало, тариф зовсім трохи підвищать, а тим, хто обслуговується зараз за високим тарифом, його накрутять кардинально.\nПретензії бізнесу зводяться до того, що відомство хаотично і безсистемно тасує тарифні класи вантажів і економічно безпідставно змінює тарифи. Але найголовніше у тому, що замість реформи "Укрзалізниці" пропонують чергове підвищення тарифів. До тих пір, поки "Укрзалізниця" буде являти собою "чорну діру" з перемішаними прибутковими і збитковими бізнесами, гроші від будь-якого підвищення тарифів потонуть в єдиному котлі корупції і безгосподарності. Що, судячи з усього, влаштовує керівників держмонополіста.\nТарифи можуть бути економічно обґрунтованими тільки після поділу на вантажні перевезення, інфраструктуру, управління локомотивним і вагонним господарствами, пасажирські перевезення і реального прояснення ефективності кожного з цих сегментів. Власне, в цьому і полягає перший етап реформи "Укрзалізниці".\nАграрії використовують малодіяльні станції (МДС), які, як правило, тільки їх і обслуговують. МДС розташовані біля зернових елеваторів, працюють сезонно, а обсяг навантаження і вивантаження на них становить в середньому всього 2,3 вагона на добу. Це в сотні разів менше, ніж на середніх і великих станціях. Витрати на утримання МДС досить високі – 450-480 млн гривень на рік. Тоді доходи з них – низькі. Ці станції до того ж відволікають значний обсяг дефіцитних локомотивів і вагонів, створюючи додаткові логістичні складності.\nВраховуючи обсяг задіяної інфраструктури для перевезення агропродукції, економічно логічно, щоб аграрії платили більший тариф. Але, всупереч цим аргументам, Міністерство інфраструктури пропонує більше підвищити тариф на перевезення якраз позакласових вантажів і вантажів 1 класу. Іншими словами, за аграріїв доплатять, наприклад, перевізники піску і щебеню. Зі зростанням їх витрат на логістику буде збільшуватися і вартість промислової продукції, що напевно здорожить будівництво доріг в рамках того ж президентського проекту "Велике будівництво". Не кажучи вже про те, що на тлі і так дорогих будматеріалів продовжить збільшуватися і собівартість нового житла.\nЯк і припускав колишній посол США в Україні Дж.Пайєтт, Україна вже стала аграрною наддержавою, зайнявши одне з провідних місць на міжнародному сільгоспринку. Ось тільки левова частка продаваних у світі агротоварів – сировина з невисокою часткою доданої вартості. Та й велика кількість пільг, які приватні українські аграрні компанії отримують за рахунок держави (тобто, за рахунок громадян-платників податків) викликає все більше обґрунтованих питань, що лежать у площині соціальної та економічної справедливості.\nАлександр Хищенко, РБК-Україна\nПоліпшення зростання економіки відбулося за рахунок сільського господарства - експерт


У Польщі затримали українців за контрабанду 160 кілограмів чорної ікри | Львів — місто натхнення\nВи переглядаєте:Головна»Новини»У Польщі затримали українців за контрабанду 160 кілограмів чорної ікри\nУ Польщі затримали українців за контрабанду 160 кілограмів чорної ікри\nУ польсько-українському дорожньому пункті пропуску через державний кордон Смільниця затримали двох громадян України, які на автомобілях перевозили контрабандну чорну ікру. Про це повідомляє 112.ua з посиланням на прикордонну службу Польщі.\n“Прикордонники знайшли в автомобілях банки і пластикові контейнери без етикеток. Виявилося, що водії транспортних засобів, громадяни України, транспортували ікру сибірського осетра”, – йдеться в повідомленні.\nПольські прикордонники додали, що у затриманих чоловіків не було необхідних дозвільних документів на її перевезення. “Вони стверджували, що є кур’єрами і мають доставити товар до Львова”, – сказано в повідомленні.\nВартість вилученої ікри становить понад 1,2 мільйона злотих (більше 350 тисяч доларів).\nВідповідно до законів Польщі, через кордон можна перевозити одну банку ікри осетрових або до 125 грамів на людину. При цьому банка ікри повинна мати відповідну упаковку та етикетку з інформацією про легальне походження. За контрабанду чорної ікри в Польщі загрожує до п’яти років тюремного ув’язнення.\nРаніше екс-нардеп Тарас Чорновіл заявив, що Україна не є бідною країною, а проблема в нерівність викликана тим, що багато забезпечених українців не платять податки. Серед іншого він зазначив, що останнім часом став все частіше помічати в черзі людей, які купують “ультрадорогі продукти”, в тому числі чорну ікру.\nПопередня статтяЧи знають львівські політехніки, що навчаються у монастирі?\nНаступна стаття Вірш про славнозвісну львівську кавалєрку\nЛьвівські митники знайшли золоті злитки на майже 2 мільйони у банці з-під фарби\nЛьвівські митники затримали рекордну кількість валюти


Палю фішку! Дуже дешеві посилання на ваш сайт.\nin Створення сайтів 06.01.2014\t4 Comments 504 Views\nВсі сеомайстри знають наскільки важливу роль у просуванні ресурсів у пошукових системах мають зовнішні посилання. Чим більше якісних посилань на ваш ресурс, тим краще.\nПроблему із лінками кожен вебмайстер вирішує самостійно: хтось робить ставку на якісний та цікавий контент, хтось проводить конкурси, хтось обмінюється посиланнями, ще хтось їх купує посилання.\nОстанній метод, до речі, також не є поганий, але трошки … дорогий.\nУ цій статті спалю одну фішку, за допомогою якої свого часу посилання мені обходились по 17-40 копійок. Можливо комусь не сподобається їхня якість, але на мою думку це непогані лінки на хороших ресурсах. Крім того, те, яким чином вони згенеровані, в мене не викликає тривоги. Це і є ті самі природні посилання про які так часто розказують інженери Гугл та Яндекс.\nКупувати посилання можна на різноманітних біржах, десь є кращий вибір десь гірший. Є така біржа лінків як Ротапост.\nТут можна купити непогані посилання за оптимальною ціною. Отут є дуже хороша можливість отримати купу посилань за ціною одного.\n1.Реєструємось на біржі Ротапост http://www.rotapost.ru/ і поповнюємо рахунок способом який підходить найкраще: Webmoney, кредитні картки, і т.д.\n2.Заходимо у вкладку «Купить» – «Сайты». Тепер нам треба вибрати сайти які нас цікавлять.\nДля цього заходимо у вкладку «Типы площадок» (1), і у ній ставимо галочку тільки навпроти «liveinternet.ru (свой домен)».\n3.Все, тепер нам доступний список сайтів які працюють на цій платформі.\nЧому нам потрібні саме ці сайти? Тому що їхні матеріали дуже часто перепощують, і таким чином куплене посилання в іхній статті опиниться на великій кількості сайтів.\nДехто скаже що пошукові системи такі посилання склеюють, ще якісь причини.\nЯ ж знаю, посилання таким чином поширюються мережею максимально природньо, і пошукові системи повинні це бачити.\n4.Не всі площадки котрі нам запропонувала система однаково корисні. Тому я рекомендую вам звернути увагу на сайт «Вдохновлялочка Мариэтты» (3). Якщо ви зайдете на її сайт http://marrietta.ru/ , то в самому низу кожного анонсу запису побачите скільки разів та чи інша стаття цитувалася. Тобто вона опинилась на іншому блозі.\nСкільки саме процитують ту чи іншу статтю – не скаже ніхто. Як повезе. Можливо ні разу, а можливо і сотні разів. Напевне все залежить від якості матеріалу, його сенсаційності, часу написання (перепости збільшуються з часом, не раптово).\nЯ купив у неї 1-2 роки тому три посилання. Так от, одну статтю із моїм посилання процитували 105 разів, іншу 101 раз, і ще одну 236 разів! Платив я тоді за один постовий 230, і навіть 130 російських рублів. На гривні це приблизно 62 грн та 18 грн, відповідно. Якщо взяти ціну заплачену мною тоді за одне посилання (18 грн) і поділити на кількість посилань які я отримав (105), то виходить що одне посилання обійшлось мені у 17 українських копійок!!! Це ж казка.\nЗараз вона ціну підняла до 400 рос.рублів. але все одно, хто хоче спробувати – раджу.\nЗнаю, що найякісніші посилання в GoGetLinks чи MiraLinks, але й вид посилань слід розбавляти. І лінки із блогів для цієї цілі підходять якнайкраще.\n10.01.2014 at 1:49 pm\nА хіба на лайфінеті не в нофолоу посилання беруться?\n10.01.2014 at 2:44 pm\nНіби відкриті. В будь-якому разі, Яндекс ці всі мої посилання бачить.\nНаприклад в пошуку по Яндекс блогах http://blogs.yandex.ru/ коли вставити адрес мого сайту про папуги, то все прекрасно враховується.\n11.01.2014 at 2:39 pm\nтільки що перевірив – там перший місяць після створення щоденника в нофолов беруться, а потім ні)\nБо я колись там створював – і посилання в нофолов були, а зараз глянув – вони вже без нього)))\n11.01.2014 at 2:41 pm\nКажу ж, для урізноманітнення посилань – те що треба.\nТільки треба поспішити, бо спосіб потрапить в паблік – ціна посилання із цього сайту виросте.