В - Чи правильно ми говоримо?\nВзаємини, відносини, стосунки.\nВідноситися, належати, ставитися.\nВзаємини, відносини, стосунки. Ці слова передають зв'язок між людьми. «За кілька днів, оговтавшись, придивившись до товаришів по класу, до їхніх взаємин і ставлення їхнього до нього й до інших отаких, як він, — задумався пильно». (А. Головко.) «Сам господар має вдачу зроду досить егоїстичну і непривітну, хтось навіть трохи боїться його зачіпати, але зрештою ми один одному не заважаємо і тримаємось в ґречних відносинах». (Леся Українка.) «Між ними [сестрами] встановилися ті спокійно-холоднуваті відносини, коли сварки майже неможливі». (М. Руденко.) «З помкомвзводом Гладуном у студбатівців з першого ж дня встановились стосунки взаємної неприязні». (О. Гончар.)\nКоли йдеться про людей, менш правомірними видаються відношення (див. нижче) і взаємовідношення, ще менш виправданими — взаємовідносини і взаємостосунки, бо в словах відносини і стосунки закладене значення взаємності, і компонент взаємо- є в них тавтологічним.\nУ сучасній мові слово відносини в значенні «ставлення» не вживається.\nПоширене це слово як термін у дипломатії — дипломатичні відносини, в суспільно-економічній сфері — суспільні відносини, економічні відносини, у виробництві — виробничі відносини.\nВибачати. У сучасній мові форма перепрошування утворюється дієсловами вибачати, пробачати, дарувати в 2-й особі (однини чи множини) наказового способу: вибач(те), пробач(те), даруй(те). «Я не знав, що ти така образлива. Ну, вибач». (Панас Мирний.) «Ну, вибач, годі». «Вибач, коханая». (Леся Українка.)\nЗамість вибачте нерідко вживають розмовне слово вибачаюсь (пробачаюсь) — зворотну форму 1-ї особи однини дійсного способу. «Дуже вибачаюсь, що самому ніколи забігти до вас…» Це не виправдано ні з формального, ні з семантичного погляду.\nВигода, вигода. Слово вигода з наголосом на першому складі означає «користь, зиск, прибуток» (залежно від контексту). Наприклад: «Господарство має велику економічну вигоду від розведення водоплавної птиці».\nЦе саме слово з наголосом на другому складі означає «зручність, добру обладнаність житла, комфортабельність». Наприклад: «У Каневі, біля самого Дніпра, споруджено чудовий готель з усіма вигодами».\nПрощавай, дружино мила,\nНа далекії доходи.\nКрім значення й наголосу, слова вигода і вигода відрізняються й фонетично у родовому відмінку множини: вигід («Комплексний метод виробництва дає багато вигід») і вигод («У квартирі багато вигод»).\nІ ворогом стала графиня-жона,\nтурбот свого пана не тямить вона, —\nдля неї то марні розмови,\nспокійно живе серед панських вигод,\nїй тільки й на думці пишнота клейнод,\nзабави, турніри та влови.\nВиключно, винятково. Виключно означає «лише», «тільки». «Спочатку Сашко почав займатися фізкультурою виключно з однією метою: перемогти Олега Башмачного, покласти його на спину». (О. Донченко.) «Переключаючись на роботу в кіно, я думав присвятити себе виключно жанру комічних і комедійних фільмів». (О. Довженко.) «Скільки б шляхта не говорила про демократизм, про братство і рівність, про «злоту вольність» і незалежність — всі ці чудові принципи вона пристосувала виключно для себе». (З. Тулуб.)\nДні вічності, немов солдати,\nідуть завжди і виключно вперед.\nЧасто слово виключно неправильно вживають у значенні «надзвичайно», «дуже», тобто там, де треба вжити слово винятково. Наприклад: «Остання обставина має виключно серйозне значення». Треба: «Остання обставина має винятково серйозне значення».\nМожливість заміни слова виключно прислівниками тільки або лише є ознакою правильності вживання цього слова. «До складу комісії добирали виключно представників виробництва» — «До складу комісії добирали лише представників виробництва».\nВинятково означає «дуже», «надзвичайно», «особливо», «не так, як усі». Наприклад: «Так вони йшли розмовляючи, зупиняючись, щоб оглянути в траві стрепетове гніздо або щоб зірвати якусь винятково красиву квітку». (О. Гончар.)\nІнколи слово винятково помилково вживають у значенні «тільки», тобто замість виключно. Як, наприклад, у такому реченні: «— Ви думаєте, мабуть, що проблема виробництва піридинових основ має для мене винятково (треба: виключно) науковий інтерес і поза цим я нічого не хочу бачити?»\nОтже, прислівник винятково вживається тоді, коли його за змістом можна замінити словами тільки, лише.\nВимагати, потребувати. Вимагати означає «в категоричній формі ставити перед кимось якусь вимогу», «добиватися чогось». «Ми категорично вимагаємо звільнити з-під арешту Кузнецова». «Туга по Тесленкові перекипіла в серці у гнів, що владно вимагав дії». (А. Головко.) Слово вимагати можна вживати в переносному розумінні, персоніфікуючи речі, явища, поняття. «Лишилось тільки ще спакуватись… Се було одно з тих незчисленних «треба», які мене так утомили і не давали спати. Дарма, чи те «треба» мале, чи велике — вагу те має, що кожен раз воно вимагає уваги, що не я їм, а воно мною уже керує». (М. Коцюбинський.)\nВимагати в цьому значенні може керувати інфінітивом, віддієслівним іменником (наприклад: вимагаємо — чого? — звільнити, звільнення) або вживатися із сполучником щоб і дієсловом в особовій чи безособовій формі (щоб звільнив, щоб звільнили, щоб звільнено було).\nКрім того, вимагати означає ще «зумовлювати щось», «бажати, очікувати якихось дій від когось або чогось, вияву якихось якостей» (вимагати — ч о г о? або ч о г о в і д к о г о? ч о г о?). «Хлопець умів добре мастити букси й висів над колесом вагона, коли того вимагав обов'язок, але тут, в оцій урочистій, незвичайній обстановці, він розгубився». (О. Донченко.)\nСлово вимагати інколи неправильно вживають замість потребувати. Буває, що у контексті замість дієслова в доконаному виді, безпідставно вживають слово потребувати (з наголосом на е), якого в українській мові не існує. В такому разі має виступати слово зажадати (порівн.: «Випускник інституту вимагав іншого призначення на роботу» — недоконаний вид; «Випускник інституту зажадав іншого призначення на роботу» — доконаний вид.)\nВипливати, витікати. Випливати в переносному значенні означає «бути висновком, логічним наслідком чогось попереднього». «З усього сказаного випливає, що…» «Разом з тим весь реальний і земний світ бачився [нашими предками] як відлунний щодо невидимого (внутрішнього) та небесного. Це випливало із розуміння властивостей світла, поняття доцентрової і відцентрової тяги, матеріального (тілесного) та енергетичного (духовного)». (З журналу.)\nСлово витікати вживається тільки в буквальному, фізичному значенні: «литися звідкись» (наприклад: вода витікає з крана), «брати початок з якогось водоймища» (річка витікає з озера). «Полював я на сохатих… А потім я побачив, як із схилу кручі витікає маленький чорний струмок. То й була нафта». (О. Донченко.) «…Пускають електрику, пушка «стріляє» вогнетривкою масою й замуровує «льотку», щоб звідти не витікав чавун…» (З журналу.) Це значення може виступати і метафорою.\n«З його грудей голос витікав тихеньким струмочком, жебонів неквапно…» (Є. Гуцало.) Стилістична помилка полягає в тому, що дехто в значенні «бути логічним наслідком чогось» вживає слово витікати. Наприклад: «І треба сказати, що цей факт звучить у п'єсі правдиво і цілком логічно витікає з розвитку подій». Але слово витікати в переносному значенні не узвичаєно вживати. Тому тут слід сказати: випливає з розвитку подій.\nВисвітлювати. В літературній мові вживається переважно в переносному значенні — «показувати», «розкривати», «пояснювати», «розповідати про щось». Наприклад: «висвітлювати питання (проблему)» і т. ін. «В журналах вона часто знаходила новий матеріал, читала наукові розвідки, які по-новому висвітлювали те або інше питання в науці чи літературі». «Але даремно хотіли присутні довідатись, які ж питання висвітлюватиме стаття». (О. Донченко.) «Твори І. Карпенка-Карого на історичну тему правдиво висвітлювали героїчну історію українського народу». (З журналу.)\nЗрідка слово висвітлювати може вживатися не тільки в переносному, а й у прямому значенні: «світячи або спрямовуючи кудись світло, робити видним щось». «У цю мить до місця події підійшов зустрічний «оппель» і, не розминаючись, спинився, яскраво висвітлюючи фарами». (Іван Ле.)\nУмілими руками —\nУ цьому ж значенні висвітлювати може вживатися з відтінком «освітлювати, вихоплюючи щось із темряви»: «Щоразу прожекторні смуги висвітлювали обличчя Поліни, яка сиділа з ногами в розлогому фотелі, притуленому до письмового столу». (В. Коротич.)\nПомилкою є вживання слова освітлювати (освітлення) у значенні «показувати», «розкривати», «розповідати про щось» замість висвітлювати (висвітлення). Наприклад: «В освітленні доповідача питання набрало іншого характеру».\nВиходити. «Залишати межі чогось». Коли йдеться про те, що пасажир залишає під час зупинки трамвай, тролейбус, автобус, автомашину, треба вживати дієслово виходити («На якій зупинці ви виходите?»), а не злазити, вилазити, вставати, сходити, як нерідко трапляється в усному мовленні. Перші два слова в цьому випадку сприймаються як зниження стилю («Вилізла з трамвая на першій зупинці». «Де ви злазите?»), решта — як неточно вжиті: «На якій зупинці ви встаєте (сходите)?». Адже пасажир не обов'язково сидить у трамваї — він може і стояти; сходити можна з якогось підвищення, а види транспорту, про які йдеться, не сприймаються як предмети, розташовані на певній висоті. Тому, очевидно, немає підстав у цьому контексті вживати дієслово сходити.\nВишневий. Відносно-якісний прикметник. Він може однаково вільно вживатися то з відносним, то з якісним значенням — залежно від того, за якою ознакою (матеріально-речовинною чи колірною) характеризується предмет. У словосполученнях вишневий садок (садок, що складається з самих вишень (дерев), порівн.: яблуневий садок — такий, що складається з яблунь), вишневе варення (варення з вишень) слово вишневий — відносний прикметник; у словосполученні вишневе плаття — прикметник якісний (означає колір). Такі прикметники, які виникли з відносних і в різних контекстах проявляють себе то як перші, то як другі, можуть виступати із суфіксом -еньк- (наприклад: «Надінь червоненьке або вишневеньке платтячко»), а відносні — без суфікса.\nОтже, з граматичного погляду вживання словосполучення вишневенький садок не є нормативним. Однак таку форму вжито у відомій українській народній жартівливій пісні «Ой під вишнею, під черешнею». Чим можна це пояснити? Очевидно, форму вишневенький ужито для розміру, з одного боку, і для емоційного забарвлення мови — з іншого. Адже старий дід, підлещуючись до своєї молодої жінки, аби вона не йшла гуляти, обіцяє купити їй і хатку, і сіножатку, і ставок, і млинок, і вишневенький садок. Не властива слову вишневий у цьому значенні зменшувальна форма із суфіксом пестливості підкреслює емоційний стан старого. Порівн. відповідь жінки: «Ой не хочу хатки, ані сіножатки, Ні ставка, ні млинка, ні вишневого садка».\nВідігравати роль. Цей фразеологізм семантично відповідає словосполученню «мати значення». «Кожний вид мистецтва має свою специфіку (колорит у живопису, пластика ліплення в скульптурі, лінія в графіці і т. ін.), свої виражальні засоби, які відіграють велику роль у виконанні твору». (З журналу.)\nПри цьому слід зробити одне застереження. Оскільки вислів відігравати роль семантично тотожний вислову мати значення, їх інколи плутають, утворюючи неправильний вираз «відігравати значення». Ще одна поширена стилістична помилка полягає в тому, що вживають також словосполучення «відігравати функцію» замість виконувати функцію. Ось, наприклад, цитата з однієї журнальної статті: «Очевидно, на думку Сковороди, самі пісні по відношенню до епіграфів повинні були відігравати функцію ілюстрацій-прикладів».\nЦікаво зазначити, що із фразеологізмом відігравати роль часом трапляється й інша трансформація: деякі мовці замість відігравати вживають слово грати і припускаються вже іншої стилістичної помилки. Сказати «це не грає ролі» не можна.\nСловосполучення грати роль у літературній мові вживають найчастіше в значенні «виконувати роль дійової особи в п'єсі». Наприклад: «він грає роль Гамлета». «Богдан Ступка своєрідно грає роль Миколи Задорожного в драмі Івана Франка «Украдене щастя». «Марія Бієшу чудово грає роль мадам Баттерфляй в опері Джакомо Пуччіні «Чіо-Чіо-Сан». Останнім часом частіше кажуть виконує — «виконує роль Гамлета».\nСловосполучення грати роль вживають також щодо людини, яка удає із себе когось (за посадою, походженням, вдачею та ін.): «Він грав роль великого начальника» (хворого, щирої людини), тобто прикидався великим начальником, хворим, щирою людиною.\nВідмінний, відмітний. Слову відмінний властиві два значення: «такий, що чимось відрізняється від когось або чогось» і «дуже високої якості», «дуже добрий», «гарний». Ось приклади першого значення. «Як відомо, критичний реалізм об'єднував у своїх межах письменників з дуже відмінними один від одного художніми почерками. Досить порівняти, приміром, Толстого і Чехова або Франка і Коцюбинського, щоб наочно переконатися в цьому». (З журналу.) «Історична пісня являє собою особливий жанр, відмінний від дум». (М. Рильський.)\nЯк бачимо, в прикладах є зіставлення з кимось або чимось і обов'язково присутній прийменник від.\nУ другому значенні це слово теж вживається досить часто. «У нашому суспільстві немає об'єктивних причин, які б не дозволяли виробляти продукцію відмінної якості». (З журналу.)\nЯкщо вжити слово відмінний у значенні «такий, що чимось відрізняється від когось або чогось», «не такий, як інші» без прийменника від і без згадки про об'єкт порівняння, можна подумати, що йдеться про якість. Наприклад, у реченні «Звернення до національних традицій — відмінна риса своєрідності і чарівності грузинської сценографії» — твердження про національні традиції в грузинській сценографії можна трактувати неоднозначно. Зміст речення дає змогу розуміти словосполучення відмінна риса як «характерна особливість», а відсутність зіставлення з чимось і вживання без прийменника від дає підставу тлумачити його як «дуже позитивна риса».\nТакої двозначності не було б, якби замість слова відмінна вживалося відмітна (риса). Саме словом відмітний у сполученні зі словами риса, властивість, особливість і передається значення «який чимось виділяється, відрізняється від інших». «Суспільному життю, порівняно з явищами природи, властивий ряд відмітних рись. (З журналу.) «Потрібно звернути особливу увагу учнів на те, що членоподільна мова є відмітною особливістю людини». (З журналу.) «Відмітною властивістю процесу розвитку легенд та переказів є … легке прив'язування мотивів і сюжетів до різних історичних подій, осіб та географічних осередків». (Легенди та перекази.)\nВідноситися, належати, ставитися. Слово відноситися має кілька значень. Передусім — «переміщуватися».\nПісня-казка стара, лісова\nПовернулась в поліські гаї,\nВ ті, де Леся почула її…\nІ відносилось в крони дубові\nСлово Мавчине, повне любові.\n«Відлунки вмирають десь в ущелинах, пил відноситься вітром у море і лишається там; на майбутній новій дорозі натруджений скрегіт екскаваторів, бурмотіння далеких бульдозерів». (О. Сизоненко.)\nЗначення «перебувати в певній відповідності, співвідношенні з чимось» також передається словом відноситися. Зокрема, в математиці воно виражає зв'язок між членами пропорції. Наприклад: «А так відноситься до В, як С до D». У лінгвістиці: «Крім головних і другорядних членів, у реченні можуть бути слова, які відносяться до речення в цілому або якоїсь його частини. Такі слова не є членами речення». (З підручника.)\nКоли мають на увазі спілкування, поводження з кимось, висловлення думки про когось або щось, треба вживати слово ставитися. «На господі в себе Чайченко такий самий небалакливий, як і в людях, мати ж його дуже ласкава і привітно до всіх ставилась». (Марко Вовчок.) «Я бачив, що вони сумлінно ставляться до праці, а це на фронті так само необхідно, як і десь на заводі». (О. Гончар.) «До виступу свого він ставився якнайуважніше». (А. Головко.)\nСтосунок, відношення до когось або чогось можуть передаватися словом стосуватися: «Це розпорядження стосується всіх» (не відноситься до всіх). Вживаючи слова із заперечною часткою не, слід розрізняти нюанси: якщо треба сказати, що якесь явище, факт, подія на когось не поширюються, вживають форму не стосується. Наприклад: «Наказ директора не стосується тих працівників, які вже використали профвідпустку». «Ти мій, мій, це все тебе не стосується, нікому тебе не віддам». (О. Гончар.) У такому разі, з погляду сучасної літературної мови, не варто вживати слово відноситись. Наприклад, у реченні «Це до діла не відноситься, — спокійно одвів від себе удар Дорош» правильно сказати: «Це діла не стосується». З огляду на сучасну норму в реченнях: «А вчора, проходячи по вулиці, виразно почув позад себе лайку, що напевне відносилась до нього» та «Пройшовши мимо Тимка, дівчина зупинилася і стала розмовляти зі своєю подругою і, мабуть, сказала їй щось дошкульне й смішне, і це сказане, безсумнівно, відносилося до Тимка, бо та глянула на парубка і зареготала на все горло» правильно було б вживати слово стосуватися. Коли йдеться про байдужість особи до якоїсь обставини чи дії іншої особи, інколи — про демонстративну незацікавленість, вживають форму не обходить. Наприклад: «Мене ся справа не обходить зовсім…». (І. Франко.) «Левіт: Та що мені до арфи? Мене пісні й пророцтва не обходять. Аби закон, пророків непотрібно». (Леся Українка.)\nЯкщо йдеться про належність до певного кола, групи, категорії людей, до якогось класифікаційного розряду, періоду, часу і т. ін., треба вживати дієслово належить (залежно від контексту — припадає). «Ця дівчина належить до людей, у яких слово не розходиться з ділом». «Тигр належить до родини котячих». У реченні «До них [символів], зокрема, відноситься так званий «тризуб» (до речі, термін вперше вжитий М. Карамзіним). Його зображення зустрічається на клеймах плінф і монетах київських князів Володимира Святославича, Святополка, Ярослава Мудрого» (З газети.) — замість слова «відноситься» краще сказати належить. «Розквіт діяльності відомого українського художника М.К. Пимоненка припадає на кінець XIX — початок XX ст.»\nТа найчастіше слово відноситься мовці помилково вживають у значенні «ставитися» («Він добре відноситься до свого товариша», треба: «Він добре ставиться до свого товариша». «Сумлінно відноситься до своїх обов'язків», треба: «Сумлінно ставиться до своїх обов'язків»).\nВідносно. Як прислівник вживається в значенні «більш-менш», «порівняно». Наприклад: «Стан невагомості космонавт переносив відносно добре». «В українському живописі натюрморт зародився відносно пізно — у середині XIX століття. Та ще впродовж багатьох пізніших років до нього ставились як до несерйозного жанру». (З журналу.)\nЯк прийменник слово відносно вживається з родовим відмінком: «Відносно поведінки цих учнів буде окрема розмова». В цьому значенні стилістично краще в літературній мові вживати слово щодо: «Щодо поведінки (про поведінку) цих учнів буде окрема розмова». «Сорт Миронівська 40. Відзначаючись високою стійкістю щодо бурої, стеблевої іржі, мучнистої роси та обсипання, він за якістю зерна віднесений до цінних сортів». (З журналу.)\nВідношення. Вживається в науковій мові, найчастіше — в математиці, для вираження різного роду зв'язку між двома величинами: геометричне відношення, арифметичне відношення. У лінгвістиці: граматичні відношення слів, синтаксичні відношення. Золоте відношення — термін в архітектурі, що позначає певне співвідношення розмірів частин будівлі.\nВідношення може вживатися як синонім до слів (залежно від контексту) стосунок, причетність. «Режисер фільму мав певне відношення до нового творчого об'єднання» — «Режисер фільму мав певний стосунок до нового творчого об'єднання». «До справи з журналом староста класу не мав відношення» — «До справи з журналом староста класу не був причетний». «Чи має він якесь відношення до скарбу?» (О. Донченко.) «…Почалась якась складна гра з новими, несподіваними учасниками, які до хімії не мають ніякого відношення». (Ю. Шовкопляс.)\nСлово відношення (з прийменником по) в значенні прийменника, що вказує напрям дії («Оця ваша незрозуміла настороженість по відношенню до мене» (А. Головко.), часто буває доцільно замінити словами щодо, до («…настороженість щодо мене»).\nВідношення вживають паралельно з іншими лексемами, коли треба підкреслити якийсь аспект, план розгляду, бік справи або явища, певний погляд: «У цьому відношенні ви маєте рацію».\nКоли мають на увазі спілкування, поводження з кимось, вияв думки про когось або щось, треба вживати слово ставлення, а не відношення («Усім подобалося ставлення нового директора до членів колективу»). Розглянемо такий приклад: «Прошу написати про своє ставлення до нової раціоналізаторської пропозиції групи інженерів вашого відділу». Якщо тут замість ставлення вжити слово відношення, зміст буде викривлений: вийде, що автор листа цікавиться не тим, як оцінює працівник відділу пропозицію своїх колег, а тим, чи має він якийсь стосунок до підготовки цієї пропозиції. «Хто сей Юрчик? Ворог чи приятель? Помогти хоче чи продати? Але пригадала заступництво Юрчика, пригадала вороже відношення його до Марусяка — вже ж не став би Юрчик вислужуватися перед молодиком». (Г. Хоткевич.) «Щось рідне, братерське, батьківське вона відчула в відношенні до Суворого». (О. Досвітній.)\nЗ погляду сучасної стилістичної норми в останніх двох прикладах замість слова відношення треба сказати ставлення («вороже ставлення його до Марусяка»; «у ставленні до Суворого»).\nВідпуск, відпустка. В українській мові є два іменники — відпуск і відпустка, — утворені від різних видових форм дієслова (відпускати — недоконаного і відпустити — доконаного виду).\nВідпуск вживається в кількох значеннях: насамперед як торговельний термін — процес видачі товарів, продуктів. «Механізовані такі трудомісткі процеси, як бухгалтерський облік реалізації, відпуск і надходження товарів». «За допомогою вдосконалених автоматів прискорюється відпуск товарів, підвищується культура обслуговування». Відпуск означає і дозвіл, який дається комусь. «Хан про відпуск невільників і слухати не хотів. Лютував, як навіжений. Грозився спопелити всю Україну». (Н. Рибак.)\nЯк виробничий термін слово відпуск вживають, коли мова йде про термічну обробку сталі для зменшення її крихкості. «Загартовану сталь відпускають, щоб надати їй більшої в'язкості і пластичності. Чим вища температура при відпуску, тим більш в'язкою (м'якою) стає сталь». (З журналу.)\nВідпустка — перерва в робочій діяльності для відпочинку, лікування та ін. «…Він думає, чи то часом не син пролетів та й розписався тасьмою в небі над рідним вранішнім степом. Міг би розповісти, як жде свого сокола у відпустку, і як святкує нарешті душа його, коли син отак, як зараз, сидить під тополями у чабанському товаристві, самою своєю з'явою змінивши одноманітність батькового життя». (О. Гончар.)\nПоет — не пасажир і не турист.\nНема йому відпустки і спочинку. (Л. Дмитерко.)\nВ усному мовленні, а інколи й у художніх творах відпуск і відпустку плутають. «Останній тиждень перед вакаціями був чи не найтяжчим тижнем, очікуванням довгожданого відпуску».\nУ цьому реченні слід вжити не відпуск, а слово відпустка, бо йдеться про перерву в роботі.\nВідрізнятися. Коли треба вказати на відмінність предметів чи явищ, то кажуть, що вони відрізняються один від одного. «— …Припустимо, що всі герої роблять одне й те ж… ну, перуть білизну, наприклад. Але у тому, як вони це роблять, вони й відрізняються один від одного». (О. Довженко.) «Одягнені однаково, однакових років, вони напочатку мало чим відрізнялися один від одного». (І. Сенченко.)\nМенш продуктивною у сучасній мові є конструкція відрізнятися між собою. «Старе місто, що обсіло лівий берег Пруту, цілком відповідало своїй назві. Старі, низькі, але довгі будинки з запалими покрівлями й перекошеними вікнами, біля яких часто теліпалися віконниці, інколи відрізнялися між собою тільки кольором стін». (Ірина Вільде.)\nВідтинок, відтінок. Відтинок — відрізок простору або часу. «Водночас дрібні партизанські групи місцевого значення безперестанку шарпали залізничну колію на відтинку Вапнярка — Одеса…» (Ю. Смолич.) «Коли в'їхали в ліс, через який проходив найнебезпечніший відтинок шляху кілометрів на півтора, сонце зайшло». (В. Козаченко.)\nВідтінок — різновид кольору, відмінний від основного насиченістю тону. «С. Васильківський (1854 — 1917) у період творчого піднесення показує себе як талановитий колорист. Живопис його стає складним за відтінками, насиченим, кольорова гама визначає настрій твору». (З журналу.) «Це був чудовий букет, барвисте сузір'я всіх кольорів і відтінків, гаряча мозаїка тріпотливих пелюстків». (О. Донченко.) «З кожної печери визирали молоді ялинки, з-за кожного каменя стриміла зелена, з сизим відтінком хвоя…» (О. Донченко.)\nПереносно слово відтінок вживається у значенні «властивість», «різновид, що являє собою тонку відмінність», «малопомітний перехід від якогось нюансу до іншого». «Та Замойський вловив найтонший відтінок настроїв цих двох «півнів», як прозвав їх він у думці». (Іван Ле.) «Звертаючись до зображення іншого соціального середовища, письменник надає байці іншого лексичного відтінку. Наприклад, у байці «Ведмежий суд» Гребінка пародіює стиль судових документів». «І чого б тільки вона [Надійка] не зробила, на які б тільки жертви не пішла, щоб тільки знову побачити його поблажливу усмішку, повернути йому отой звичний, з відтінком теплої іронії, жартівливий тон». (В. Козаченко.)\nГрафічно й у вимові слова відтинок і відтінок часом плутають. Порівн.: «Ірина не пам'ятала, як повернулася з станції, як опинилася в своєму ліжку. Наче хтось витер чорним рукавом з її свідомості цей відтінок часу» (треба: відтинок часу).\nВласник, володар. Власником називають господаря чогось, людину, якій особисто належить якась річ, майно. «Вони не мали сумніву, що перед ними саме капіталіст, власник якого-небудь розбомбленого підприємства». (О. Гончар.) «Дедалі я відчував усе дужче, як він ховається за ці речі. Вони потрібні йому для того, щоб увагу переводити з себе на них. Вони потрібні йому для того, щоб бути в наших очах не тільки власником цих речей, а й щоб здатись їхнім продовженням, щоб здаватися таким же вартісним і цікавим, як вони». (Є. Гуцало.)\nУ художній літературі для позначення того, хто має якусь характерну прикмету, вживається слово власник (власник низького голосу, власник довгого носа). «Жанна: — Що вам треба? — Почути ваш голос і подивитися на вас, — відказав на те власник вусиків». (М. Тарновський.)\nКнижне слово володар має здебільшого переносне значення — володар життя, володар землі (не певної ділянки — в планетарному масштабі). «В усій його [Охріма] кремезній поставі почувалася велика сила справжнього володаря землі». (В. Кучер.) «Боротьба була довгою і важкою. Володар неба [орел] не здавався». (З. Тулуб.)\nВолодарем дум називають тих, хто має великий суспільний вплив. «Будь-який твір володаря дум простого народу — Тараса Шевченка міг збудити людську душу, розбурхати почуття». (А. Іщук.)\nЯк поняття історичне і в нашій дійсності — архаїчне, володар — це той, хто має необмежену владу, монарх.\n«Вишневецький вступав у свою дідизну як самостійний володар, як король Лубенщини». (І. Нечуй-Левицький.) «Завойовники завжди палять книги, бо в них вихваляються попередники, а це зле для нового володаря». (П. Загребельний.)\nВолодар часом вживають і тоді, коли йдеться про власника чогось і факт володіння цією власністю у нього самого чи в інших викликає глибокі позитивні емоції. Наприклад: «Панкратов оглядав архівні папки з таким виразом, наче він уже був володарем старовинних карт з багатющими родовищами міді, срібла, вугілля, калію». (О. Донченко.)\nАле у звичайній, не піднесеній, не риторичній мові людину, в якої є власність, слід називати власником, а не володарем, незалежно від обсягу й вартості майна: власник авторучки і мільйонер — власник заводів, газет, пароплавів. Тому ми сприймаємо як порушення стилістичної норми такі, наприклад, речення:\nХоч серце гнівом дуже клекотало,\nТа викрити Лисицю мужності не стало.\nВолодарі великих вух\nВ клубочки скулились і затаїли дух.\n«Нові лінзи не завдають їх володарям незручностей. Вони пластичні, не заважають сльозі проникати до поверхні рогівки».\nВ обох випадках слід було вжити слово власник, а не володар (власники великих вух, власники нових лінз).\nВластивий. Синонім слів характерний, притаманний. Після себе, як і слово притаманний, слово властивий вимагає давального відмінка.\nЯ пам'ятаю красний день,\nГлибокі віддихи вологи…\nІ суміш сили та знемоги,\nТаку властиву дням весни,\nТаку щасливу, як вони.\n«В кімнаті затишок, ошатність, властиві жіночій оселі». (І. Кочерга.)\nСлово характерний вимагає після себе родового відмінка з прийменником для. Оскільки всі три слова — властивий, притаманний, характерний — семантично дуже близькі, часто плутають керування, внаслідок чого виникають неправильні конструкції типу «характерний багатьом творам», «властивий для сучасної української мови», «для нього притаманний».\nОтже, слова властивий і притаманний вимагають після себе питання к о м у? ч о м у? («Досліджувані форми властиві (притаманні) сучасній літературній мові»), а слово характерний — д л я к о г о? ч о г о? («Досліджувані форми характерні для сучасної літературної мови»).\nВступати. У сучасній українській мові слово вступати вживають у значенні «бути зарахованим до якогось навчального закладу, до складу якоїсь організації». «Виявляється, вони зі Світланою товаришують ще з того часу, як разом вступали до інституту». (Є. Гуцало.) «Микола, як звали нового знайомого, виявилося, теж вступає в університет, тільки не на літературний, а на біологічний факультет». (Григорій Тютюнник.)\nНе бажано з погляду сучасної норми вживати в цьому значенні слово поступати. На жаль, таке явище помічається часто. Наприклад: «І Улас задумав поступати в Харківський університет».\nПравомірність форми вступати підтримується наявністю таких слів, як вступ, вступники та ін.\nПоступати часом також неправильно вживають замість слова надходити.\nНадходити, крім значення буквального («підходити» — «Незабаром до гурту надійшов ще один хлопець»), вживається й у переносному значенні. Насамперед для передачі наближення якогось часу, періоду. «Надходив вечір, але мати десь забарилась». (О. Довженко.)\nДруге йога значення — «дійти, прибути за призначенням, коли йдеться про щось надіслане, повідомлене, передане». «У торговельну сітку міст і сіл надходить дедалі більше товарів».\nБуває, що поступати вживають замість робити, діяти, чинити. Наприклад, у мові персонажів: «О д а р к а. … не гнала я її (дочки) від себе і приймати не буду… Ї в г а. Ото-то й є, що ти не по-матерньому поступаєш…» (Панас Мирний.) «М у с і й. Як по закону поступати, то слід її арештувати». (М. Кропивницький.) Порівняйте: «У л я н а. Прошу тебе, Іване! Я потерпіла людина. Я маю право! О р л ю к. Я так само потерпілий. Але я повинен мислити і діяти залежно від сили речей». (О. Довженко.) «…Самець і самка [лебеді] паруються раз, на все життя. І коли одне з них гине, то гине й друге. — …І якщо подруга залишилась сама, — розповідає Воронцов, заплющивши очі, — то робить так: знімається з тужливим ячанням високо-високо в небо, забирається на страшенну височінь — ледве мріє… І потім враз, склавши крила, шугає звідти сторчма вниз…» (О. Гончар.) «— Що мені чинити, що робити? Адже я згодився, обіцяв! — бігає по хаті збурений Макар Іванович». «Дмитрик чує дитячим серцем, що так погано чинити, як вони чинять». (М. Коцюбинський.)\nУ «Словнику української мови» (т. VII, с. 383 — 384) наведено слово поступати, але всі його значення визнані застарілими. Отже, фактично слова поступати в сучасній українській літературній мові не існує.\nВтрачати. Здебільшого вживається, коли йдеться про втрату чи шкоду абстрактного характеру (втрачати ілюзії, надії, спокій, розум, свідомість, пам'ять, сором). «Лейтенант застогнав і ткнувся сержантові в груди головою із слабістю людини, що втрачає свідомість». (Григорій Тютюнник.) «Є ж люди, що не занепадають духом, не втрачають самовладання за будь-яких обставин! Шукати, думати, боротись — в цьому тепер ти весь». (О. Гончар.)\nВтрачати вживається також, коли йдеться про шкоду матеріальну. «Без води верблюд може прожити десять діб, втрачаючи за цей час майже третину ваги. Кров його при цьому не загусає, як у інших ссавців, що, зрештою, і рятує тварину від смерті». (З журналу.) «— Коли набираєш ґрунт на ніж, прислухайся до роботи двигуна. Як тільки відчуєш, що він починає втрачати потужність, — годі». (О. Гончар.) «Настав час, коли полин з попелястого зробився сизо-голубим, трави втрачали соки й хлорофіл». (Л. Дмитерко.) «Так, вона любила школу, любила свою роботу, при якій втрачала голос, хрипла». (М. Коцюбинський.)\nІнколи дієслово втрачати плутають з губити (див. нижче). Очевидно, краще було б ужити слово втрачати замість губити в такому прикладі: «І без тебе знаю. Голови ще не гублю». Порівн. у М. Коцюбинського: «Не втрачай голови… не втрачай голови … — говорило щось у ньому».\npage revision: 7, last edited: 18 May 2008 22:36


Проект "Украинский протез": ZAXID.NET: У Львові встановили протез ноги солдатові, скаліченому у зоні АТО\nZAXID.NET: У Львові встановили протез ноги солдатові, скаліченому у зоні АТО\n24 Июля 2014 Опубликовал admin\n“Ми знімаємо гіпсовий негатив. Потім виготовляємо гіпсовий позитив, ідентичний розмірам культі. Все дуже індивідувально,”\n– пояснив технік-протезист Юрій Яськів.\n“Комплектація протеза, основні вузли – світової німецької фірми «Отобо», однієї з найкращих. Ця категорія людей, військовослужбовці, потребує високофункціональних протезів, ми будемо ставити на всі протези німецьку комплектацію”,\n– розказав директор Львівського протезного заводу Сергій Суязов.


Інна Рубан-Оленіч: Колір. Чорний - ВІРШ, Вірші, поезія. Клуб поезії\nСайт поезії, вірші, поздоровлення у віршах :: Інна Рубан-Оленіч: Колір. Чорний - ВІРШ\nЧорний хліб є на столі, Рілля чорної землі, Чорна та липка смола, І мачиночка мала. Чорний шоколад, як ніч, В чорній сажі наша піч, Чорна фішка у лото Колір цей боїться хто?\nдата надходження: 11.08.2018 00:02:03\n© дата внесення змiн: 11.08.2018 00:02:03\nЧайківчанка, Дмитро Кiбич, Makkilan, Колiр, Ніна Незламна, Валентина Ярошенко, Олекса Удайко, Катерина Собова, Аяз Амир-ша, Любов Вишневецька, Tychynin Herbert, Valentyna_S, Аскет, Сабилла, КВолынский, ВАЛЕНТИНАV, Валентина Ланевич, Тарас Комаринський\nТарас Комаринський, 13.08.2018 - 21:01\nВірш про чорний колір, а вийшов яскравим. І це добре\nВалентина Ланевич, 12.08.2018 - 15:06\nІнна Рубан-Оленіч відповів на коментар Валентина Ланевич, 12.08.2018 - 15:39\nВАЛЕНТИНАV, 12.08.2018 - 15:03\nІнна Рубан-Оленіч відповів на коментар ВАЛЕНТИНАV, 12.08.2018 - 15:39\nАскет, 11.08.2018 - 19:46\nТа ніхто його не боїться, фіфтіфіфті. На зеро тре ставити. всі гроші\nІнна Рубан-Оленіч відповів на коментар Аскет, 11.08.2018 - 20:17\nЯ не гравець\nАскет відповів на коментар Інна Рубан-Оленіч, 11.08.2018 - 20:38\nА сюдячи по віршам -- гравець, причому азартрний. Парадокс!\nІнна Рубан-Оленіч відповів на коментар Аскет, 12.08.2018 - 09:25\nАскет відповів на коментар Інна Рубан-Оленіч, 12.08.2018 - 18:42\nЯкі висновки? Інтуїтивні здогадки. Чорне чи червоне?\nValentyna_S, 11.08.2018 - 17:52\nІнна Рубан-Оленіч відповів на коментар Valentyna_S, 11.08.2018 - 19:14\nКатерина Собова, 11.08.2018 - 10:11\nХай тільки сюди не вплітається чорна смуга в житті!\nІнна Рубан-Оленіч відповів на коментар Катерина Собова, 11.08.2018 - 10:18\nНі в якомц разі...тільки чорна кава на Чорному морі\nОлекса Удайко, 11.08.2018 - 09:20\nХто? Білі ворони! Хай їм грець!\nІнна Рубан-Оленіч відповів на коментар Олекса Удайко, 11.08.2018 - 09:53\nНіна Незламна, 11.08.2018 - 05:12\nІнна Рубан-Оленіч відповів на коментар Ніна Незламна, 11.08.2018 - 08:40\nКолiр, 11.08.2018 - 01:20\nГарно. Я люблю усi кольори)))\nІнна Рубан-Оленіч відповів на коментар Колiр, 11.08.2018 - 07:12\nДякую...вийшла ціла різнобарвна ода!\nЧайківчанка, 11.08.2018 - 00:38\nІнна Рубан-Оленіч відповів на коментар Чайківчанка, 11.08.2018 - 08:39


Порошенко привітав Макрона з перемогою на виборах | Факти\nФакти / Україна / Порошенко привітав Макрона з перемогою на виборах/ Травень, 07 , 2017 в 22:35\nПорошенко привітав Макрона з перемогою на виборах\nПрезидент України Петро Порошенко привітав лідера партії Вперед Еммануеля Макрона з перемогою на виборах президента Франції.\n– Щиро вітаю Еммануеля Макрона з видатною перемогою! Солідний кредит довіри французького народу Єдиній Європі, – написав президент.\nВін також підкреслив, що Україна розраховує на амбітну співпрацю з Францією та активізацію Нормандського формату.\nЧитайте: Хто такий Еммануель Макрон\nНагадаємо, результати екзит-полів показали, що Еммануель Макрон переміг на президентських виборах у Франції.\nОпубліковано Травень, 07 , 2017 в 22:35\nТеги: Вибори у Франції, Еммануель Макрон, Петро Порошенко


Вживані німецькі електрички з'являться в Україні - Омелян - Укрaїнa - TCH.ua\nВживані німецькі електрички з'являться в Україні - Омелян\nУкрaїнa 9 листопада 2017, 16:55\nПоки що невідомо, передадуть їх безкоштовно чи ні.\nЕлектрички, які вже відпрацювали трохи у Німеччині, можуть з'явитися в Україні наприкінці наступного року, повідомив міністр інфраструктури України Володимир Омелян.\nЗа його словами, відучора в Німеччині перебуває група українських фахівців, які оглядають запропоновані зразки. І якщо ознайомлення з документами підтвердить можливість їх переобладнання до потреб української залізниці, то вже наприкінці наступного року українці зможуть відчути німецький комфорт.\nОмелян зазначив, що потяги перебувають у хорошому технічному стані, але ще не зрозуміло чи передасть німецька сторона їх безкоштовно.\nЧитайте також: "Укрзалізниця" запускає новий потяг-трансформер до Запоріжжя\n”Дискусія про умови передачі ще попереду. Для нас було важливо зрозуміти, чи відповідає технічний стан для експлуатації в Україні. Це, безумовно, так. Ми мали зрозуміти, наскільки складно буде переобладнати поїзди для експлуатації в Україні. Це реально зробити. Залишається питання, буде їх надано безкоштовно, чи ні," - додав міністр.\nНагадаємо, восени "Укрзалізниця" почала ремонтувати приміські електрички. На маршрут вже навіть вийшло два модернізовані електропоїзди. Один із них – на рейсі №818, що курсує від Фастова на Київщині до Ворожби на Сумщині. Усередині вагона змінили все – від кольорової гами до захисних штор-рамок на вікнах та м'яких індивідуальних сидінь.\nВідеоКиївська міська електричка повільно помирає\nКиїв 24 грудня 2013, 20:17


2 жовтня, 14.00 - пресконференція, присвячена феєричному виступу збірної Чернігівщини на Кубку України з боксу\n2 жовтня 2020 року о 14.00 год. у конференц-залі готелю «Україна» відбудеться пресконференція, присвячена феєричному виступу збірної команди Чернігівської області в Кубку України з боксу.\nДенис Песоцький – володар кубку України;\nДанило Жасан - володар кубку України\nАндрій Тимошенко – бронзовий призер Кубку України\nТренери боксерів: Андрій Корець, Вадим Казанін, Павло Примаченко, Віктор Балабко\nАндрій Дериземля – начальник управління у справах сім`ї, молоді та спорту Чернігівської міської ради\nЄвгеній Артюх – президент Чернігівської федерації боксу.\nДенис Песоцький, Данило Жасан – володарі Кубків України з боксу!\nФеєричний виступ збірної Чернігівської області на Кубку України з боксу- це, безперечно, кращий результат наших боксерів на змаганнях такого рівня за всі роки існування Чернігівського боксу!\nВ загальному заліку Чернігівська область зайняла 2 місце серед усієї України! Це найбільший успіх наших боксерів на національних змаганнях за всю історію боксу Чернігівщини.\nКубок України з боксу серед чоловіків - Меморіалу Макара Мазая 2020, який з 21 по 27 вересня проходив у Маріуполі. Близько 150 найсильніших боксерів з усіх областей України боролися за титул чемпіона.\nОтже, «бронзовим» призером став Андрій Тимошенко (Новгород - Сіверський, МС, тренер Віктор Балабко). Андрій в 1/4 переміг представника Борисполю, але отримав неприємне розсічення, що і завадило йому повністю реалізувати свій потенціал у півфіналі з Чемпіоном Європи і призером світу серед молоді Іваном Папакіним, який представляє Бровари. 2 «золота»!\nДенис Песоцький у в/к 64 кг (ОДЮСШ, тренер Павло Примаченко) провів 3 чудові поєдинки. 4-й не відбувся: суперник з Черкас знявся з двобою. 1/4 фіналу: дуже важкий поєдинок з МСМК, чемпіоном України 2017 Дмитром Черняком (Луганськ) і перемога! 1/2 перемога над сильним представником Вінниці, медалістом юніорських і молодіжних ЧЄ і ЧС Ігорем Ковтуном! І фінал! Перемога над срібним призером юнацьких Олімпійських Ігор Тарасом Бондарчуком з Броварів!\nПриємно, що Денис Песоцький зміг реалізувати свій спортивний потенціал та виборов заслужену перемогу на престижних змаганнях!\nДанило Жасан у в/к 81 кг ( ОДЮСШ, тренери Андрій Корець та Вадим Казанін). Перший двобій в 1/4 фіналу, з суперником з Луганську, Данило завершив у 2 раунді після 3 нокдаунів! 1/2 фіналу: Жасан бере реванш у давнього знайомого, МСМК з Вінниці, боксера - професіонала, Андрія Ісакова. Фінал: теж реванш у поєдинку з харківським боксером Максимом Коцом і заслужена перемога!\nЗа інф. Управління сім'ї, молоді та спорту Чернігівської міської ради


Із сесійної зали » Голос Присеймів'я\nГолос Присеймів'я » Із сесійної зали\nДата: 5-04-2021, 08:49\n30 березня відбулося засідання восьмої сесії Бахмацької міської ради 8 скликання. В його роботі брали участь 18 депутатів із 26.\nРозпочалася сесія традиційним виконанням Державного Гімну України. Присутні хвилиною мовчання вшанували всіх загиблих захисників української державності.\nНа початку роботи пленарного засідання було оприлюднено звернення членів громадської організації « Вогонь відродження» до депутатів Бахмацької міської ради та Бахмацького міського голови щодо засудження випадку жорстокого поводження з безпритульними тваринами. У зверненні йдеться про те, що отруєних тварин дорослі та діти бачили 28 березня на території міського ринку та в інших місцях. Громадські активісти звертались із вимогою спільно звернутися до відділення поліції для проведення об’єктивного розслідування. А також акцентували увагу на вирішенні проблеми існування безпритульних тварин у місті і Бахмацькій громаді в цілому, взявши до уваги досвід тих міст, де з цим успішно справляються.\nСлід зазначити, що проблема, озвучена ГО «Вогонь відродження» є актуальною досить тривалий час. Тому після жвавої полеміки було вирішено пришвидшити реалізацію Програми «Регулювання чисельності безпритульних тварин гуманними методами на підвідомчій території Бахмацької міської територіальної громади на 20212022 роки».\nБахмацький міський голова Павло Шимко повідомив, що виконавчий комітет міської ради оперативно відреагував на цей прикрий випадок, і вже в понеділок, 29 березня, було направлено звернення до відділення поліції №1 Ніжинського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області щодо проведення розслідування.\nНа сесії депутати розглянули 52 питання порядку денного. Зокрема, затвердили акт приймання – передачі майнового комплексу колишнього центру хоспісної допомоги хворим на туберкульоз, що знаходиться за адресою: Бахмацький район, с. Бахмач, вул. Південна, 20. Прийняли рішення про передачу в оренду без проведення аукціону нежитлових приміщень за адресою: Чернігівська обл., м. Бахмач, вул. Першотравнева, 36 ( приміщення, в якому знаходилася Бахмацька районна державна адміністрація) з 1 квітня 2021 року по 31 грудня 2023 року:\n громадській організації «Бахмацька міська спілка ветеранів Афганістану ( воїнівінтеранціоналістів) та воїнів АТО і ООС» кабінет №6 на першому поверсі загальною площею 31,16 кв.м для проведення діяльності громадської організації;\n народному депутату України Анатолію Гуньку кабінети №7,8 на першому поверсі загальною площею 57,88 кв. м для розміщення громадської приймальні;\n Ніжинській районній державній адміністрації кабінет №13 на третьому поверсі загальною площею 75, 07 кв.м, кабінет № 15, 16 на третьому поверсі, кабінет № 15 на четвертому поверсі загальною площею 105, 47 кв. м для розміщення архівосховищ архівного відділу, відділу державної реєстрації та надання адміністративних послуг, кабінети № 17, 18, 20,21,22 з коридором (23) на четвертому поверсі загальною площею 206, 48 кв. м для розміщення відділів райдержадміністрації.\nКомунальній установі «Центр фізичного здоров’я населення «Спорт для всіх» передано нерухоме майно, яке розташоване за адресою : м. Бахмач, вул. 9 вересня, 6 (міський стадіон). Внесено зміни до Статуту Бахмацького КВП «Комунальник» у зв’язку з розширенням сфери діяльності підприємства на території всієї громади.\nДепутати розглянули більше 30 земельних питань. стосувались вони надання дозволів на виготовлення ( відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) з подальшою передачею в оренду; про передачу земельних ділянок в оренду; про поновлення договору оренди земельної ділянки на новий строк; про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування; про надання дозволу на розробку проекту землеустрою; щодо відведення та зміни цільового призначення земельної ділянки, право оренди якої підлягає продажу на земельних торгах тощо.\nВирішили більш детально опрацювати ті питання, що стосуються громадських пасовищ у населених пунктах громади. Депутати одностайно підтримали першочерговість надання земельних ділянок площею 2 га учасниками АТО/ ООС.\nУ «Різному» Бахмацький міський голова зачитав заяву депутатів про створення фракції ВО «Батьківщина» у Бахмацькій міській раді. Очолює фракцію депутат міської ради Сергій Протащук.\nДепутати підтримали звернення до Прем’єрміністра України Дениса Шмигаля та Кабінету Міністрів із проханням пришвидшити вирішення питання щодо передачі у комунальну власність міської ради приміщення лікарської амбулаторії загальної практики сімейної медицини села Бахмач, яке було побудоване у вересні 2020 року, але до цього часу не працює.\nДо відома присутніх було доведено відповідь Укрзалізниці на звернення депутатів щодо відновлення руху потягів «КиївШостка», «КиївКостянтинівка» та «БахмачКременчуг». Отримано відмову, яка обумовлена нерентабельністю зазначених маршрутів, окрім збереження зупинки потяга № 779,780 « СумиКиїв»/«ВінницяСуми» на станції «Бахмач –Пасажирський».\nПід час засідання сесії до міського голови та депутатів звернулися підприємці, які здійснюють свою діяльність на ринку «Колос», з проханням дозволити торгівлю промисловими товарами. (Нагадуємо, що обмежувальні протиепідемічні заходи « червоного» рівня епідемічної небезпеки на території громади діють з 29 березня, в рамках яких, зокрема, заборонена і діяльність непродовольчих ринків). Депутати одноголосно прийняли рішення дозволити працювати підприємцям, які здійснюють торгівлю на відкритому повітрі у межах «змішаного ринку» з дотриманням усіх санітарних вимог.\nАле вже наступного дня, 31 березня, на вимогу начальника відділення поліції №1 Ніжинського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області Миколи Омельченка щодо скасування рішення восьмої сесії бахмацької міської ради 8 скликання про надання дозволу на здійснення торгівлі непродовольчою групою товарів суб’єктами підприємницької діяльності, які працюють на відкритому повітрі на території ринку «Колос», міський голова Павло Шимко скликав дев’яту (позачергову) сесію Бахмацької міської ради восьмого скликання. На сесію прибуло лише 17 депутатів. після тривалого обговорення цього досить нагального питання, голоси депутатів розділились. За скасування рішення проголосували: Роман Гришко, Ірина Левченко, алла Лисицина, Світлана Мельник, Сергій Протащук, Олег Рубан, Зоя Фурсова, Світлана Шатан, Павло Шимко. Проти скасування рішення проголосували: Володимир Брюховецький, Василь булах, Віктор Дудко, Микола іванюк, тетяна Неділько, Денис Сергієнко, тамара Силка, Володимир Сорока. Утримався Володимир Клепач. таким чином рішення про надання дозволу на здійснення торгівлі непродовольчими товарами суб’єктами підприємницької діяльності, які працюють на відкритому повітрі на території ТОВ «Бахмацький ринок «Колос», прийняте 30 березня , депутати не скасували, адже працюють для людей, які довірили їм відстоювати їх інтереси.\nТакож на сесії розглянуто питання про організацію утримання та функціонування кладовищ на території сільських населених пунктів Бахмацької міської територіальної громади.\nз метою забезпечення належного утримання та функціонування кладовищ на території сільських населених пунктів, організації поховань померлих та надання ритуальних послуг відповідно до діючого законодавства, міська рада вирішила передати кладовища сільських населених пунктів Бахмацької міської територіальної громади на баланс та обслуговування КП «Бахмацьке».


Українських вчителів чекають масові скорочення | podrobnosti.ua\nУкраїнських вчителів чекають масові скорочення [ Редактировать ]\n24 ноября 2019 22:05 по материалам: Подробности-ТВ 1297\nВ Україні вчителів більше, ніж потрібно, так вважає голова міністерства освіти Анна Новосад. На її думку, особливо це відчувається в сільській місцевості. Що пропонують у відомстві та до чого це може призвести? - з'ясовували наші кореспонденти.\nЗаява міністра освіти викликала неоднозначну реакцію у суспільстві, особливо - серед педагогів. Виявляється, у країні забагато тих, хто навчає. І це треба міняти.\n"У нас справді є проблема, що кількість вчителів більша, ніж потрібна для того контингенту учнів, який є зараз. Безперечно, це річ дуже непопулярна, але тим вчителям, які працюють у школах в селі і учнів яких будуть возити в опорні школи, їм потрібно буде підвищувати кваліфікацію і перекваліфіковуватися"\nТобто, у профільному міністерстві хочуть, щоб учителі стали такими собі універсалами. І могли викладати не один, а одразу кілька предметів. Адже процес об'єднання шкіл триватиме. Насамперед у сільській місцевості.\nІгор Ковровський уже не один рік працює педагогом у Кагарлицькій загальноосвітній школі. Він не розуміє, чому у профільному міністерстві переймаються такими проблемами. Адже, за його словами, в закладі, де він зараз викладає, кадрів навпаки не вистачає.\n"У нас немає надлишку вчителів, хоча я хочу сказати - іноді ми встаємо в такий ситуації, коли ми шукаємо для себе вчителів, шукаємо педагогічний персонал", - стверджує Ігор Ковровський, учитель іноземних мов.\nУчителі здивовані підрахунками очільників. Мовляв, не можуть збагнути, що саме чиновники хочуть реформувати.\n"У кожному явищі, я вважаю, є два аспекти: доцільність і об'єктивність. От ми будемо говорити, ви говорите про надлишок вчителів, я не можу судити за Україну, адже в одному із інтерв'ю нашого міністра - вона говорила, що навпаки, - скажімо, в західних регіонах вчителів не вистачає", - переконана Ірина Горбач, директорка школи.\nОднак, якщо кількість педагогів усе-таки скорочуватимуть, то тим, хто залишиться, доведеться опановувати нові предмети. Така собі перекваліфікація.\n"Я глибоко переконаний, що протягом кількох років в нас буде глибока криза в забезпеченні наших шкіл вчителями - з кількох причин. Перш за все, це негативний економічний стан і від'їзд великого числа молоді за кордон; по друге: старінням наших педагогічних кадрів і наших славних ветеранів, а їх напевно в школі до 30-40 відсотків, - вони рано чи пізно підуть на відпочинок. І наступна причина - ми не добираємо сьогодні вчителів із таких точних дисциплін, набори дуже мізерні, а ще - якщо взяти, що половина чи третина не піде в школу працювати, - то у нас буде повна криза", - застерігає Станіслав Ніколаєнко, міністр освіти і науки України (2005-2007).\nФахівці стверджують, що скоротивши кількість учителів, держава хоче зменшити бюджетні витрати. У Міністерстві освіти кажуть, що в середньому підготовка одного учня коштує 21 тисячу гривень. А в не укомплектованій школі ця сума може сягати й 100 тисяч гривень. Та чи не вплине це на якість освіти?


Артем Шрайбман виїхав з Білорусі в Україні після інтерв'ю Романа Протасевича\nБілоруський політичний аналітик Шрайбман виїхав в Україну після згадки його в «інтерв’ю» Протасевича\n13:07, 5 червня 2021\nБілоруський політичний аналітик Артем Шрайбман покинув Білорусь після згадки його в «інтервʼю» затриманого опозиціонера Романа Протасевича білоруському держтелеканалу ОНТ.\nПро це Шрайбман повідомив у своєму Telegram-каналі.\n«В інтервʼю на ОНТ Роман Протасевич сказав, що я допомагав порадами в чаті, який можна було назвати координаційним штабом революції — Love Hata. Можу тільки здогадуватися, чому і чи по своїй волі, але Рома перебільшив мою участь у процесі. Я дійсно до кінця осені 2020 року був в цьому чаті, який починався як проста онлайн-сходка блогерів, але в міру наростання протестів, ця тема ставала ключовою в обговореннях», — написав аналітик.\nБатько Протасевича назвав «інтерв’ю» сина білоруському держканалу наслідками знущань і психологічного тиску в СІЗО\nМЗС Чехії про «інтерв’ю» Протасевича на білоруському держканалі: Лукашенко використовує методи сталінських репресій\nВін наголосив, що у теперішній Білорусі «навіть непричетність до того, що влада вважає злочином, — вже недостатня страховка».\nШрайбман також підкреслив, що ніякої образи на Протасевича у нього немає і бути не може. «Ми не знаємо, який підвал у «ЛНР» і яку долю для його дівчини [затриманої росіянки Софії Сапеги] йому описали в разі відмови від цього інтервʼю. Заручників не судять», — наголосив він.\nЛукашенко заявив, що не проти, щоб бойовики «ЛНР» допитали Протасевича, і запросив їх у Білорусь\nКулеба: Лукашенку «буде боляче», якщо бойовикам «ЛНР» дозволять допитати Протасевича\nУ коментарі «Наша Ніва» Шрайбман уточнив, що виїхав в Україну. «Я зараз в Україні, добирався обхідними стежками, як точно — не скажу, може стане в нагоді комусь іще», — сказав він.\n3 червня білоруський держканал ОНТ показав 1,5-годинне «інтервʼю» з Протасевичем. На фрагментах відео він публічно визнає свою «провину» в закликах до протестів у Білорусі та запевняє, що поважає самопроголошеного президента Олександра Лукашенка, назвавши того «людиною зі сталевими яйцями».


2.1. Донцовський „Вістник\_" як документ свого часу\nУ добу сумнівів і непевності діяльність Дмитра Донцова стала однією з найсуттєвіших потреб тогочасного українського суспільства. „Вістник\_" став документом про діяльність філософа.\nХарактер, стиль, ідейні переконання авторів „Вістника\_" були не просто новими, але також передовими і революційними, тому помітно відрізнялися від інших періодичних видань Західної України, української еміграції та тих, що видавалися на українських землях під більшовицьким пануванням.\nПротягом 17 років (з 1922 по 1939) журнал Дмитра Донцова („Літературно-науковий Вістник\_" та „Вістник\_") формували світогляд українсьеого народу, особливо прогресивної інтелігенції та молоді, яка щиро і захоплено відгукувалася на сміливі ідеї.\nПояву чергового номера журналу чекали і гаряче обговорювали зміст вміщених у ньому статей. „Вістник\_" був організатором і посередником у спілкуванні, забезпечував безперервний потік цікавої інформації, продовжував знайомити читачів з уже відомими авторами і відкривав для них твори початківців.\n„Вістник\_" був журналом зі скромною обкладинкою, без звичних сучасному оку різнобарвних ілюстрацій, проте кожний його випуск збирав людей у хати-читальні, де вони засиджувалися аж до ранку.\nУ „Вістнику\_" вміщувалися художні твори, нариси, статті тобто первинна інформація, а також інформація вторинна: наукові огляди, реферати. Читачі писали в редакцію журналу, ставлячи різні запитання суспільно-політичного, історичного, та художньо-літературного характеру. Автори журналу підтримували діалог з читачами своїми статтями, аналітичними оглядами, публікації яких задокументовано у „Вістнику\_".\n„Вістник\_" Дмитра Донцова є справжнім документом своєї доби, її історичним підтвердженням. Для нашого покоління „Вістник\_" є журнальним свідком настроїв та сподівань українців між двома світовими війнами, намагання наших дідів і прадідів зрозуміти і виокремити роль українського народу у світовій історії та формування його власної долі.\nОпрацювання плану використання рекламних засобів у рекламній кампанії передбачає визначення: де, коли, як часто, протягом якого часу публікується (або транслюється) рекламне звернення. При цьому вибір засобів і носіїв реклами тісно пов\_'язаний з їх іміджем і рейтинговими характеристиками. Зарубіжні дослідження свідчать, що інформація в газетах сприймається як найдостовірніша, натомість телевізійну рекламу вважають надокучливою та недоказовою. Найрозумніший підхід— давати рекламне звернення там, де зосереджено більшість потенційних покупців і в засобах, що мають найвищий рейтинг.\nПри розробці планів рекламної кампанії необхідно використовувати досягнення сучасних інформаційних технологій і систем. Успіх у бізнесі нині неможливий без інновацій — електронної оргтехніки, комп\_'ютерних локальних мереж і засобів Internet .\nВажливе питання — коли рекламувати продукт, тобто час виходу рекламного звернення у телевізійному ефірі або на радіо. Якщо газети приходять, як правило, зранку, рідко ввечері, то з телебаченням і радіо справа непроста. Тут треба врахувати все: пори року, дні тижня, час, хвилини і навіть секунди. Треба чітко уявляти, що в час виходу в ефір рекламного звернення може робити більшість ваших потенційних покупців, чи є в них час і можливість дивитися (по телевізору) або слухати (по радіо) рекламу. Рекламу, розраховано на домогосподарок, можна транслювати цілий день – у більшості з них вдень працює радіо або телевізор.\nДля ділових людей рекламу на радіо краще передавати з ранку і ввечері у рейтингоних радіостанціях FM - діапазону — в цей час вони їдуть на роботу або з роботи і в машині слухають радіо. Телевізійну рекламу краще передавати у \_"прайм-таймі\_" — в часи, коли глядацька аудиторія максимальна (з 19.00 до 23.00). Сказане стосується робочих днів. У вихідні дні рекламу, розраховану на ділову аудиторію, можна обмежити до мінімуму або зовсім не планувати її трансляцію.\nНеобхідно також враховувати, що більшість фірм мають відповідні рекламно-інформаційні служби, які ретельно відстежують рекламні публікації у пресі, спеціалізованих професійних виданнях, у каталогах та інформаційних повідомленнях. Наприклад, можна бути впевненим, що реклама комплектуючих і складових конфігурації комп\_'ютерної техніки, опублікована у довідниках і спеціалізованих часописах, обов\_'язково знайде свого споживача.\nРозміщуючи рекламу в газетах, важливо враховувати мінімальну ефективну частоту контактів (у подальшому— МЕЧ) — тобто мінімальну кількість контактів за один рекламний цикл, починаючи ч якої реклама \_"починає діяти\_". При цьому необхідно вести корегуючи коефіцієнти за двома параметрами форматом і кольором реклами.\nЯкщо за кольоровий стандарт взяти чорно-біле оголошення, то додавання кожного нового кольору збільшує увагу на 50 % (якщо додати один колір) і на 80 % — при додаванні двох кольорів. Таким чином, МЕЧ набуває значення 1,5 і 1,8 відповідно. Зарубіжні спеціалісти рекомендують використовувати наведені значення МЕЧ 1,5 та 1,8, тому що немає прямого зв\_'язку між подальшим збільшенням кількості кольорів і ефективністю привернення уваги читачів.


Останніми роками децентралізація культури в країні починає пускати паростки у вигляді нових інституцій та фестивалів – хоча, звісно, узагальнень робити ще не випадає і поступ може виглядати збоку неймовірно повільним. Для справді суттєвих зрушень на місці потрібен збіг кількох факторів – серед них і якість культурного продукту, і його інтеграція з місцевим середовищем, і регулярність, яка створює в містян звичку до культурного дозвілля певного типу. Ті прекарні умови, в яких наразі функціонує культура, часто стають на заваді регулярності, а відсутність місцевих мистецьких інституцій не дозволяє привезеному продукту міцно осісти в ґрунт.\nЦього року стало очевидно, що після кількох перероджень франківський Porto Franko став дедалі більше нагадувати містоформуючу подію, якої дуже бракує практично у всіх обласних центрах України – окрім, можливо, Києва та кількох міст-мільйонників. Аналогами можна назвати дніпровську “Конструкцію” чи чернівецький Meridian Czenowitz – це фестивалі, що надихаються локальним контекстом і є у ньому укорінені, проте в дизайні програми великою мірою покладаються на немісцевих авторів/-ок та митців/-кинь. Вдало знайшовши свою нішу, вони перетворилися на фірмовий знак міста – подію, завдяки якій багато хто взагалі щось знає про сучасні Дніпро й Чернівці.\nЦікавий парадокс полягає в тому, що на відміну від жанрових Меридіану чи Конструкції, Porto Franko є класичною фестивальною «солянкою» музики, театру, літератури та візуального мистецтва, яка міксом різних жанрів прагне привабити максимально різні аудиторії. Надзвичайна кількість реклами по всьому місту та поза ним також свідчить про інтенсивну роботу піар-відділу і бажання залучити якомога більше людей – що, зрештою, і вдалося, адже подієві майданчики фестивалю були практично завжди заповнені. В той же час за рівнем подій Porto Franko виходить за межі, зрозумілі та прийнятні для частини цієї аудиторії. Здавалося, що інколи відвідувачам бракувало зрозумілих сценаріїв глядацької поведінки для деяких запропонованих форматів – як, наприклад, для опери на спортивному стадіоні. Така «дитяча хвороба росту» є радше нормою для подій, що роблять різкий стрибок у досяжності, і водночас пропонують продукт авангардний або новаторський для свого середовища. Цей етап минущий і він переростається – частина аудиторії розсмаковує таку культуру і залишається, частина відпадає. З роками фестиваль знаходить свою аудиторію і вона стає його ядром.\nУ цьому процесі, втім, важливу роль відіграє культурна критика і робота медіа загалом. Природа культури є такою, що вона не працює як «річ у собі», а радше існує у співпраці та взаємозалежності із іншими елементами екосистеми – від освітніх закладів до культурних медіа. І добре виконувати свою роботу можна лише тоді, коли інші елементи системи працюють так само справно. У професійній спільноті вже неодноразово проговорювалася та проблема, що діячі і діячки культури в Україні часто змушені бути «і швець, і жнець, і на дуді грець» – по типу «сама організувала подію, сама написала її огляд».\nУтім, дискусії у фейсбуці всі ці дні були присвячені не мистецькій вартості подій фестивалю, а посту франківського можновладця – мера міста Руслана Марцінківа, який обурився оголеному тілу соліста «Хамерман Знищує Віруси» під час їхнього виступу в Палаці Потоцьких і наказав виконавчому директору Porto Franko освятити місце проведення заходу. Після його посту вже традиційно відкрився портал в пекло і мережу заповнили пости з хештегом #pornofranko (який миттєво був апропрійований опонентами) про те, що «київських понтів ми сюди не допустимо», що «це не мистецтво», а «несмак і вульгарщина», «обригалово», «вакханалія» та інші достойні епітети. З іншого боку барикади цьому хору опонували «прогресивні» голоси, які скаржилися, що мер знову «пробив дно», «скрєпи похитнулися», а офіційна сторінка Сергія Жадана, який виступав на цьому ж майданчнику наступного дня, саркастично підтримала мера та підтвердила, що сцена – не місце для геніталій.\nЦікаво, що консервативна частина цієї суперечки намагалася замаскувати своє обурення під оцінку «мистецькості» виступу ХЗВ, хоча дискусія вочевидь виникла по лінії розмежування етики та естетики. І спроби критиків скористатися аргументом «це не мистецтво, бо це не естетично» не витримують тесту на відповідність сучасним основам мистецтвознавства. Не дивно, що далі за емоційний вигук «фу!» критика виступу «Хамерманів» не зайшла; а шкода, було би справді цікаво прочитати спробу дискурс-аналізу їхніх текстів, рухів та костюмів від якогось локального видання.\nІсторія з ХВЗ насправді демонструє глибоку кризу, в якій перебуває регіональна журналістика сьогодні. В ситуації, коли фахова культурна критика відсутня в місцевих медіа як вид, вакуум сенсів починає заповнювати швидка вірусна реакція в соцмережах. На заміну довгим текстам і вдумливим рефлексіям приходять імпульсивні нерозбірливі вигуки – причому, з обох сторін. І консервативне маркування оголеного тіла як такого, що нівелює мистецький характер акції, і оцінювання дій консервативної частини громади як «дна» є радше шаблонами мислення, ніж реальним аналізом того, що відбулося. А відбулося лише те, що за кількаденними не-на-життя-а-на-смерть холіварами, спричиненими фотографією пеніса в шкарпетці та безглуздим коментарем мера, зник простір для аналізу значення важливої культурної події для Франківська.\nPorto Franko, безумовно, запропонував дуже багато поживи для культурної критики: музично-літературна програма в Палаці Потоцьких, постановки литовців Някрошуса та Коршуноваса, перформанси в кабіні літака та в місцевому художньому музеї, авангардний балет «Oh, magic!» в драмтеатрі – кожну з цих подій можна було б аналізувати окремо. Але одним із найцікавіших об’єктів для аналізу є найбільш «локальний» продукт із важковаговиків програми – футуристична опера відкриття «AEROPHONIA» авторства Романа Григоріва та Іллі Разумейко у постановці Ростислава Держипільського.\nАнонс події на сайті повідомляє, що «центральний музичний інструмент опери – легендарний літак Ан-2 є водночас головним елементом декорацій, на фоні яких артисти NOVA OPERA створять постдраматичну оперу, поєднавши сонорику авіа-турбіни з григоріанським хоралом, монгольськими колисковими та тріп-хоповими ритмами». Амбітний задум справді трансформувався у вражаюче видовище – site-specific дизайн простору, центром якого був АН-2, візуальні ефекти, що синхронізувалися із кожною новою композицією, перформативний елемент масовки, влучний вибір локації (це все відбувалося на стадіоні), та, звичайно, музика від NOVA OPERA. За амбітним техзавданням стояла не менш амбітна ідея – відобразити дихотомію людини та машини, земного та небесного, і у візуально-просторових образах та композиціях раз у раз читалась алюзія на мрію людини про небо та загалом відголосок усіх цивілізаційних «окультурювальних» потуг людства.\nПостановка стала вдалою метафорою і самого фестивалю, який вочевидь бачить своєю місією «окультурення» Франківська та популяризацію в місті актуального мистецтва. Як сказано у поширеному сьогодні маніфесті фестивалю, «PORTO FRANKO існує в паралельній реальності Івано-Франківська та Галичини, і випереджає оточуючі його суспільно-політичні процеси на 30-35 років». Одне можна сказати точно – цій паралельній реальності потрібні не лише відвідувачі, але й критики та оглядачі. Адже за відсутності діалогу та вдумливої рефлексії одна суперечка в соціальних мережах може створити враження, що середовище є більш ворожим до фестивалю, ніж насправді, і призвести до реальної шкоди – як от відкрите на організаторів кримінальне провадження за статтею «хуліганство».\nЯкщо ж залишити юридичний аспект, бо ще незрозуміло, як буде розвиватися ситуація, то варто пам’ятати, що цю суперечку викликала навіть не найбільш «відверта» подія – адже “Oh, magic!” з повністю оголеними виконавцями не підняв такої бурі, – а просто та, яку було найлегше роздути у велике щось. І що багато критиків виступу ХВЗ писали коментарі з питаннями «Що це було?!» і «Як до цього ставитися?!» – а деякі з них, отримавши відповідь, навіть змінювали свою думку. Можливо, до цих питань варто ставитися більш серйозно і не прикриватися відмовкою, ніби «якщо треба пояснювати, то не треба пояснювати».\nСвіт уявних консенсусів і коаліцій є тим небезпечнішим, чим загальнішими мазками ми уявляємо утворене об’єднання. І в цьому сенсі ідея про аналіз виступу ХВЗ у місцевому медіа вже не видається такою смішною – зрештою, чи не зашкодило б нам всім ще раз перевірити, чи розуміємо ми, про що вони співають? Можливо, тоді ця історія набуде якогось зовсім іншого сенсу.\nНаталя Єрьоменко, КорИдоР\n07.06.2018 Наталя Єрьоменко 3995 2\nВолодимир 2018.06.23, 10:02\nНаписано нудно, НУ ДУЖЕ НУДНО, я так і не зрозумів чи пісюн в шкарпетці на думку автора це добре ))). Біда в тому, що не хочеться надалі, щоб ФРІКИ організовували такі святкування.\nПанчишин Ігор 2018.06.23, 10:52\n...Нарешті хтось притомно сказав про "дитячу хворобу" - вдсутність дискурсу мистецького і критичного. Про те, що мистецька подія "мистецькою" може називатись лише після означення її за мистецькою дискусією. А підміна її суті (мистецької) соцальним збудженням - це не оцінка фестивалю. Давайте говорити про сенс "амбіцій" кураторів, а не "розмазувати кашу по столу"...


Бюджет 2020 року - Богдан оцінила внесення правки - новини України | СЬОГОДНІ\n22 жовтня 2019, 13:13\nПотрібно прибрати дворазовий розрив між розміром фактичного і встановленого прожиткового мінімуму, вважає аналітик\nВерховна Рада 18 жовтня ухвалила в першому читанні проект держбюджету на 2020 рік. При цьому депутати внесли низку правок, доцільність яких оцінити однозначно не можна. Таку думку в коментарі сайту "Сьогодні" висловила зав. відділом держфінансів Growford Institute, доктор економічних наук Тетяна Богдан.\nВона зазначила, що в кошторисі були збільшені доходи загального фонду державного бюджету – на 17,8 млрд грн, до 1,097 трлн гривень. Причому таке рішення було виправданим, вважає експерт.\n"Доходи держбюджету в першому варіанті законопроекту були заплановані в сумі 1,079 трлн грн. або 23,7% ВВП, що на 1,9 процентних пункта (п.п.) ВВП менше планових доходів бюджету-2019 і на 2,4 п.п. ВВП менше фактичних доходів 2018 року. Такий підхід був необґрунтованим, оскільки зміни податкового законодавства та макроекономічних показників в 2020-му не могли пояснити помітного зменшення доходів бюджету", – зазначає Богдан.\nЗа її словами, збільшення витрат на освіту і медицину також виправдано. Позитивно експерт оцінює і кроки щодо усунення нераціональних витрат держави. Йдеться про скорочення чисельності працівників системи центральних органів виконавчої влади та витрат на фінансування партій.\nВодночас, говорить Богдан, серед пропозицій є економічно необґрунтовані. І вони, на думку експерта, можуть стати причиною зростання непродуктивних витрат держави. Експерт має на увазі повернення субвенції місцевим бюджетам на соціально-економічний розвиток окремих територій.\n"Таку субвенцію ще називають "депутатською", оскільки сам факт її виділення і розмір залежать виключно від лобістського впливу відповідного народного депутата", – пояснює Богдан.\nВодночас експерт звертає увагу, що вже існує окремий Державний фонд регіонального розвитку, який функціонує на конкурсній основі.\nКрім того, можна було почекати зі збільшенням на 25% бюджетних витрат на потреби Міністерства культури, молоді і спорту, каже експерт.\n"При нинішньому стані бюджету та економіки країни щедра підтримка державою сфер культури і спорту без створення належних умов для залучення приватного капіталу є вельми сумнівною в контексті ефективного використання обмежених бюджетних ресурсів", – пояснює Богдан.\nЩо стосується соцстандартів, то при підготовці бюджету до другого читання вони мають бути переглянуті, впевнена фахівець. Вона підкреслює: розмір прожиткового мінімуму з 1 січня 2020 року встановлено на рівні 2027 грн, тоді як фактичний розмір прожитмінімуму в цінах серпня 2019 року в розрахунку на місяць на одну особу становив 3669 грн (4208 – з урахуванням обов'язкових платежів).\n"Очевидно, що майже двократний розрив між розміром фактичного й офіційно встановленого прожиткового мінімуму веде до зубожіння найвразливіших верств населення ... Він нівелює роль держави як гаранта виживання людини в складних життєвих обставинах і є потенційно небезпечним фактором суспільно-політичних потрясінь в країні", – вважає Богдан.\nВ цілому, каже вона, підвищення соцстандартів доречне, але важливо при цьому забезпечити їх відповідність можливостям дохідної частини державного і місцевих бюджетів.\nНагадаємо, раніше новини "Сьогодні" разом з експертами вже розбиралися, що не так в проекті нового держбюджетуі як можна виправити документ до другого читання.\nосвіта медицина держбюджет прожитковий мінімум субвенції соцстандарти правки бюджет-2020


Заступниця міністра цифрової трансформації відвідала сьогодні луцький ЦНАП - «Волинь» — незалежна громадсько–політична газета\nПосадовиця зазначила, що тут надається найбільша кількість послуг в Україні.\nЛюдина і суспільство 25.02.2020, 16:28\nЗаступниця міністра цифрової трансформації відвідала сьогодні луцький ЦНАП\nЦНАП міста Луцька є одним з найкращих в Україні, - зазначила у вітальному слові Людмила Рабчинська\n25 лютого 2020 року до Центру надання адміністративних послуг у місті Луцьку завітала заступниця міністра цифрової трансформації України Людмили Рабчинської з нагоди презентації послуги «єМалятко».\nЗ 31 січня 2020 року у Луцьку молоді батьки мають змогу скористатися послугою «єМалятко» в пілотному режимі та отримати вісім комплексних послуг за однією заявою:\nдержавна реєстрація народження дитини із видачею свідоцтва про народження;\nреєстрація новонародженої дитини у Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків;\nвнесення інформації про новонароджену дитину до Єдиного державного демографічного реєстру з присвоєнням УНЗР;\n«ЦНАП міста Луцька є одним з найкращих в Україні, - зазначила у вітальному слові заступниця міністра цифрової трансформації України Людмила Рабчинська. - Радію за наших громадян, які мають змогу отримувати тут послуги. Завдяки якісному наданню адміністративних послуг люди відчувають, що держава працює для них і заради них. У Києві ми завжди ставимо у приклад ЦНАП міста Луцька, адже тут надається найбільша кількість послуг в Україні, прекрасна логістика. Всі в захваті від його діяльності і завжди повертаються зі словами «це можливо зробити».\n«єМалятко» є надзвичайно важливою ініціативою, адже батькам після народження дитини не потрібно ходити у різні установи, щоб отримати послуги, вони можуть це зробити відразу у пологовому будинку або перинальному центрі. Саме на такий сервіс давно очікували громадяни і саме такий сервіс забезпечують для них адміністратори ЦНАП.\nЗа словами, заступниці міністра Людмили Рабчинської, впровадження комплексної послуги «єМалятко» є величезним успіхом для країни, адже ніде у світі за один раз неможливо отримати стільки послуг. І дуже приємно, що місто Луцьк відгукнувся та став одним з десяти міст, яке запустили пілотний проєкт.\n«Нове маленьке життя з перших днів відчуває, що ми радіємо його народженню, робимо все від нас можливе, аби послуги були надані швидко й у найкомфортніших умовах. Аби батьки не думали про паперові справи, а приділяли більше часу новонародженій дитині, яка у перші дні свого життя особливо потребує багато турботи», - наголосила Людмила Сергіївна.\nСекретар міської ради Григорій Пустовіт зазначив, що Луцьк завжди був та є приємним відкриттям. Особливу атмосферу у місті створює ЦНАП, який щодня своєю роботою виправдовує довіру жителів та гостей міста.\n«Найстрашніше — це зупинитися і не розвиватися далі. Міська влада завжди дбає про розвиток міста, рухається вперед, відкрита до нових ідей та постійно долучається до пілотних проєктів, аби лучанам та гостям міста було зручно, швидко та комфортно отримувати ті чи інші послуги. Наразі ЦНАП надає таку велику кількість послуг, що потребує розширення і ми сподіваємося, що обласна та державна влада піде нам на зустріч і невдовзі ми зможемо відкрити ще одну філію ЦНАП у Луцьку».\nДиректор ЦНАП Лариса Карп'як наголосила, що «єМалятко» є надзвичайно важливою ініціативою, адже батькам після народження дитини не потрібно ходити у різні установи, щоб отримати послуги, вони можуть це зробити відразу у пологовому будинку або перинальному центрі. Саме на такий сервіс давно очікували громадяни і саме такий сервіс забезпечують для них адміністратори ЦНАП.\nГрафік прийому адміністраторами ЦНАП у місті Луцьку послуги «єМалятко» у КП «Луцький клінічний пологовий будинок»: понеділок, середа, п’ятниця з 09.00 до 13.00 та у Волинському обласному перинатальному центрі: вівторок, четвер з 09.00 до 13.00.\nДякуємо у реалізації проєкту Департамент соціальної політики Луцької міської ради, департаменту державної реєстрації Луцької міської ради, управлінню інформаційно-комунікаційних технологій Луцької міської ради, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, Луцькій ДПІ Луцького управління ГУ ДФС у Волинській області, Луцький клінічний пологовий будинок/ Lutsk Clinical Maternity Hospitalта Волинський Обласний Перинатальний центр\nНаприкінці зустрічі заступниця міністра цифрової трансформації України Людми Рабчинська залишила відгук у Книзі почесних гостей та отримала приємні подарунки на згадку про візит до ЦНАП міста Луцька\nДжерело: Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку


Кожен день чоловік садив дерева в одному місці. Ось, що вийшло за 37 років | Журнал ECOBUSINESS\nКожен день чоловік садив дерева в одному місці. Ось, що вийшло за 37 років\nДжадана Пейен, юнак з Індії, вирішив трохи допомогти матінці природі і почав садити дерева більше 30 років тому. Він садив насіння в дуже пустельній місцевості недалеко від свого будинку в штаті Ассам, Індія.\nДжадана хотів створити середовище проживання для диких тварин і протистояти людям, які вирубують дерева. Пізніше, Джадана вирішив, що присвятить своє життя створенню власних лісів і посадці дерев. Майже кожен день протягом 37 років він садив насіння і успішно створив нову екосистему.\nПідраховано, що на сьогоднішній день розмір лісу складає близько 550 гектарів. Поворотним для Джадава став випадок, коли він знайшов кілька мертвих змій в піщаній місцевості, після повені. Померлі рептилії підштовхнули його до ідеї побудувати середовище проживання, де тварини не повинні відчувати загрозу або мати шанс позбутися свого дому.\n«Змії загинули від спеки, у них не було можливості врятуватися в тіні дерев. Я сів і заплакав. Це була справжня бійня. Я сповістив департамент, який займається лісами і просив зайнятися посадкою лісу в нашому районі. Вони відповіли, що нічого не будуть садити там, запропонували мені спробувати швидкозростаючий бамбук. Це було боляче і я вирішив, що займуся цим сам. Мені не було звідки чекати допомоги, ніхто в цьому не був зацікавлений», - сказав 47-річний Джадана в інтерв'ю The Times Індія.\nВідданий індійський лісівник побудував дійсно екологічний рай для диких тварин, фантастичний приклад того, якою красивою може бути природа. Ліс Джадава став домівкою для більш ніж 115 слонів, безлічі носорогів, оленів і навіть пари тигрів.\n«Я буду продовжувати садити дерева до останнього подиху» - сказав він.


Купить молнии для пошива одежды. Большой выбор\nHomeФурнітураБлискавки для одягу (потайні)Потайна блискавка 29, темно-зелена, 20 см\nАртикул: PB29 Категорія: Блискавки для одягу (потайні)\nПотайна блискавка 29 – вид застібок, призначених для швидкого з’єднання деталей одягу. Складається з двох текстильних стрічок, на яких закріплені йдуть в шаховому порядку пластмасові ланки. Потаємна блискавка відрізняється тим, що її зуби прикриті тасьмою і практично не видно, тобто з лицьового боку вироби видно тільки її замочок. Таким чином застібка дійсно практично непомітна.\nБудьте першим, хто залишив відгук “Потайна блискавка 29, темно-зелена, 20 см”“ Скасувати відповідь


Поліція провела облаву на організаторів договірних матчів. ОНОВЛЕНО | Новинарня\nHome / Україна / Межа закону / Поліція провела облаву на організаторів договірних матчів. ОНОВЛЕНО\nПоліція провела облаву на організаторів договірних матчів. ОНОВЛЕНО\nМасова облава на можливих організаторів договірних футбольних матчів відбулася в Україні зранку 22 травня. Правоохоронні органи провели понад 50 обшуків в 9 областях України, повідомляє “Футбол24“.\nЗа інформацією слідства, йдеться про 5 злочинних організованих груп. Як пише “Українська правда” з посиланням на власні джерела, у справі фігурує близько 50 осіб. Обшуки були проведені як мінімум у чотирьох арбітрів, які обслуговують ігри українського футболу та у кількох тренерів.\nФігурантами справи також виступають кілька президентів футбольних клубів. Наразі імена затриманих невідомі.\nОНОВЛЕНО. Представники Нацполіції провели брифінг, присвячений облаві. За словами правоохоронців, відбулося 40 обшуків, хоча можна було провести більше – до 500.\nПід час брифінгу на екрані було продемонстровано ролик про окремі результати розслідування. Судячи з нього, під підозру потрапили до трьох десятків клубів. Серед них – луганська “Зоря”, харківський “Геліос”, донецький “Олімпік”, луцька “Волинь”.\nТакож поліція показала оперативне відео переговорів представників ПФК “Суми” з арбітром ФФУ. За перемогу над луцькою “Волинню” сумський клуб заплатив 100 тисяч гривень.\nПов’язані публікаціїdon't missдоговірні матчіобшукполіціяфутбол


Швидше вітру. У США запустять поїзд, здатний рухатися зі швидкістю звуку / Новое Время\nШвидше вітру. У США запустять поїзд, здатний рухатися зі швидкістю звуку\n5 Сiчня, 2016, 14:00 0 0 коментувати\nВакуумні поїзди можуть докорінно змінити уявлення про наземний транспорт\nВ штаті Невада розпочнуться випробування вакуумного поїзда, вигаданого Ілоном Маском. Хоча компанія Hyperloop Technologies, що запускає винахід Маска, з ним ніяк не пов'язана.\nМаск продовжує спростовувати тезу про те, що не можна бути святішим Папи Римського. Винахідник не тільки процвітає у всьому, що робить, але ще й встигає обдаровувати світ новими ідеями. Причому безкоштовно.\nІдея про ваккумний поїзд, який зможе вирішити проблему наземного транспорту, і буде харчуватися електрикою, одержуваною за допомогою сонячної енергії, вперше прозвучала з вуст Маска в серпні 2013 року.\nВсього три роки потому вона може бути реалізована, нехай і у вигляді тестового відрізку, на якому інженери спробують вперше розігнати поїзд у вакуумному тунелі.\nКомпанія Hyperloop Technologies збирається зробити пробний запуск вже у 2016 році на тестовому полігоні, будівництво якого розпочато в штаті Невада, на північ від Лас-Вегаса. Площа полігону складає близько 50 га, будівництво планується завершити в першому кварталі 2016 року.\nМаск вважає, що винайшов п'ятий вид транспорту\nДовжина тестового відрізку складе 1 км. В ході початкових випробувань потяг планується розігнати до швидкості 500 км/ч.\nДо кінця 2016 року планується спорудження більш довгого полігону, на якому вакуумний потяг можна буде розігнати до заповітної 1 тис км/год, при яких поїзд буде за годину долати відстань, яку звичайні поїзди перетинають за 6-7 годин.\nУ разі, якщо випробування будуть успішними, Hyperloop Technologies обіцяє зробити технологію вакуумного поїзда доступною для массвого використання до 2020 року.\nПрофесія — мрійник\nІлон Маск любить мріяти. І любить ставити нереальні завдання. Він успішно втілив у життя вже, як мінімум, дві революційні ідеї.\nЗадуманий ним електромобіль Tesla вже породив цілий напрямок в автомобільній промисловості. А космічний челнок до Falcon з ракетою-носієм багаторазового використання і зовсім погрожує перевернути уявлення людства про освоєння космосу.\nЄ ймовірність, що незабаром буде втілена і третя фантастична задумка Маска. Хоча, ймовірно, що без його безпосередньої участі.\nМаск є прибічником надання своїх ідей і патентів у відкрите користування, причому безкоштовно.\nТестовий полігон у Неваді дозволить розігнати потяг до 500 км/год\nУ 2014 році він розпорядився віддати у відкритий доступ всі патенти, пов'язані з Tesla, заявивши, що не боїться конкуренції, але хоче, щоб автомобільна індустрія як можна швидше перейшла б з двигунів внутрішнього згоряння на електромотори.\nІдею вакуумного поїзда він також надав у відкритий доступ.\nТоді, у серпні 2013 року, вона прозвучала як фантастичне одкровення. Маск запропонував ввести п'ятий вид транспорту після літака, автомобіля, корабля і, власне, поїзду. І порівняв свій винахід з «Конкордом на столі для аерохоккею».\nСуть задуму полягала в тому, щоб пустити поїзд всередині трубопроводу, розташованого над землею на опорах. Поїзд, власне, представляв би собою капсулу довжиною 25 м, розраховану на два ряди сидячих місць по 14-15 крісел в кожному. Маск стверджував, що в умовах розрідженого за майже повного вакууму повітря всередині труби, таку капсулу можна буде розігнати до швидкості 1200 км/ч. Іншими словами до швидкості звуку.\nЗа підрахунками Маска, витрати на будівництво такого трубопроводу будуть незначними, якщо виходити з того, що товщина стінок зі сталі складе 20-25 мм. Прагнути до досягнення повного вакууму теж не обов'язково. Маск підрахував, що досягаючи тиску в одну тисячну від атмосферного (а цього легко досягти за допомогою недорогих насосів) можна досягти високих швидкостей переміщення. Досягнення цього вакууму не дало б суттєвої прибавки в швидкості, але вимагає значно більших витрат на будівництво трубопроводу.\nМаск заявив, що на будівництво такої «залізниці» із Сан-Франциско до Лос-Анджелесу знадобилося б усього $6 млрд. В той час, як влада штату Каліфорнії планували витратити на модернізацію цього відрізка майже в 10 разів більше. При цьому, швидкість переміщення поїздів не перевищила б 300 км/ч.\nВинахідник відразу зазначив, що у нього навряд чи знайдеться час зайнятися реалізацією такого масштабного проекту, тому він буде тільки вітати інших бажаючих.\nПершим ентузіастом нового транспортного засобу став Сандіп Совані, засновник комп'ютерної компанії Ansys. Він провів комп'ютерне моделювання, яке показало життєздатність ідеї.\nОтримавши підтримку від краудсорсингової платформи JumpStartFund, Совані заснував компанію Hyperloop Transportation Technologies. Модель, за якою працює ця компанія, досить незвична. Більшість її співробітників — добровольці, які не отримують зарплату, але розраховують на відсотки у випадку, якщо проект стане комерційно успішним.\nМайже всі вони працюють в компанії у вільний від основної роботи час. В даний момент в компанії працює більше 200 добровольців, багато з них є штатними працівниками таких компаній, як Boeing та Cisco.\nСвою тестову трасу компанія Совані збирається будувати в Каліфорнії, хоча терміни реалізації проекту поки не оголошені.\nДругий проект — компанія Hyperloop Technologies — стартував пізніше, але збирається стати першим. Компанію заснував Шервін Пішевар, відомий як інвестор Über та великий спонсор Демократичної партії США.\nУ 2013 році Пішевар домігся аудієнції у президента США Барака Обами, в ході якої, судячи з усього, був настільки переконливим, що Обама доручив Національному бюро з наукової політики в складі своєї адміністрації вивчити ідею Маска.\nНе чекаючи підтримки державних бюрократів Пішевар заснував Hyperloop Technologies і знайшов кошти для найму команди інженерів.\nБудівництво дослідної траси в околицях Лас-Вегаса зажадає інвестицій у розмірі близько $80 млн. Пішевар сам береться осилити половину цього бюджету, а другу візьмуть на себе залучені ним інвестори.\nЛас-Вегас обрано місцем випробувань не випадково. Основними інвесторами Hyperloop Technologies є власники місцевих казино, які мріють про швидкісне транспортне сполучення столиці азартних ігор з узбережжям Каліфорнії. Це приверне в Лас-Вегас туристів, переконані вони.


«Що не знають дилетанти?» Відповідь І. Костенко, М. Остапенко | Сайт Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника\nГоловна » «Що не знають дилетанти?» Відповідь І. Костенко, М. Остапенко\n«Що не знають дилетанти?» Відповідь І. Костенко, М. Остапенко\nНещодавно з’явилася чергова публікація Ірини Костенко та Марини Остапенко “Що замовчують екскурсоводи у Києво-Печерській лаврі (до 300-ліття великої лаврської пожежі)”, в якій вони висувають низку претензій до “лаврських екскурсоводів” (так шановні автори, вочевидь, іменують співробітників Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника). На цей раз їм інкримінується вже не сама дія: спотворення історії Печерської лаври, а умисна пасивність – замовчування фактів, що стосуються цієї самої історії. Допис, як завжди, містить цілу низку неточностей (авторки навіть не спромоглись уточнити ім’я академіка Шахматова), пересмикувань, суперечливих тез і відвертих фальсифікацій. Розглянемо лише основні тези наших опонентів.\n1. Велика лаврська пожежа, “ініційована” Петром I\nАвтори наполягають, що “Лавру підпалили посланці з Москви, які були одягнені як ченці”, цитуючи київського історика Ігоря Гирича, що в свою чергу посилається на архів київського протоієрея П. Лебединцева. За легендою (Василевський П. Цар Петро І і Києво-Печерська лавра // День. 2000. № 107. 16 червня.), цей священик зберігав “сповідні записки” із зізнаннями в умисному підпалі монастиря, отримані від одного зі своїх пращурів, що “з ХVII століття приймав таїнство сповідей від тих (лаврських) монахів”. Таємничі “записки” пізніше буцімто потрапили до рук наркома освіти Миколи Скрипника, а останній показував їх своєму приятелеві О.М. Кисельову, керуючому справами РНК УРСР.\nОднак вся ця версія шита “білими нитками”. Ніяких “свідчень очевидців пожежі, що зберігалися у Петра Лебединцева”, не існує, принаймні ще ніхто не зміг пред’явити їх на живо, а не з чуток. Людини на прізвище Кисельов в апараті уряду УРСР теж ніколи не існувало. Скрипник, як пересічний адепт націонал-комунізму, завжди виявляв “нещадну боротьбу проти всіляких чужих ворожо-клясових антиленінських “теорій” та впливів на фронті національно-культурного будівництва” (читайте тогочасну радянську пресу). Окрім того, рід Лебединцевих бере початок лише з середини XVIII ст., при чому жоден священик з цієї родини ніколи не мав відношення до Печерської лаври, а отже не міг сповідувати лаврських ченців (це входило в обов’язки штатного духівника, що обирався виключно з місцевої братії). Згідно церковним правилам сповідні записки завжди знищуються після служби, оскільки їх зберігання є відвертим порушенням таїнства сповіді й карається відлученням. Зрештою, весь “архів Лебединцева” складав лише його власноручні записи, що нині зберігаються в Інституті рукопису НБУВ. Ніяких свідчень про лаврську пожежу 1718 р. в ньому не має.\nАвтори роблять погану послугу Iгорю Гiричу, посилаючись на його неавторизовані i неверифiковані припущення, в яких він надміру захоплюється конспірологічними сюжетами.\n2. Церковна незалежність Печерського монастиря і Київської митрополії впродовж багатьох століть\nЦе твердження не відповідає дійсності, оскільки Київська кафедра з моменту свого заснування і впродовж подальших 700 років лишалася провінційною єпархією Константинопольського патріархату і всі призначення на неї затверджувалися виключно грецькими першоієрархами. Більшість предстоятелів кафедри у домонгольські часи були греками й відстоювали інтереси візантійських можновладців. За три перші століття існування Київської митрополії лише три її предстоятелі були місцевими вихідцями (Іларіон русин, Климент Смолятич, Кирило).\nПечерський монастир з останньої третини XII ст. також перебував під ставропігією Константинополя, що позначилося на його внутрішньому устрої. Зокрема, на печерського архімандрита Полікарпа в 1168 р. було накладено сувору єпитимію через суперечку з приводу постування. В 1643 р. грецькі патріархи відмовилися затвердити катехізис (символ віри) київського митрополита Петра Могили, доки до нього не були внесені суттєві догматичні виправлення. Таким чином ідеалізація юрисдикційного статусу Київської митрополії і Печерської лаври в епоху середньовіччя є безпідставною. Низка ж постулатів на підтримку цього уявлення (“київські митрополити були цілком незалежними, рівними з московськими патріархами”, знову з посиланням на Ігоря Гірича) є взагалі безглуздою. Митрополія у Києві ніяк не могла зрівнятися у правах з жодною патріаршою кафедрою будь-де (байдуже у Москві чи Константинополі), оскільки її предстоятель займав нижчий духовний сан.\nЗгадка про навмисне спотворення (скорочення) титулу Петра Могили в музейній експозиції також є звичайнісіньким пересмикуванням, оскільки владика користувався в побуті саме таким підписом: “Петръ Могила архiепископъ митрополитъ Кiевскiй рукою власною”.\nВарто згадати й про те, що в ктиторському грецькомовному напису Петра Могили у відбудованій ним церкві Спаса-на-Берестові стоїть взагалі лаконічне: “Петро Могила, архієрей Божий”.\n3. Згадка про те, що “передача Москві Київської митрополії відбулася за допомогою хабара”\nАвтори допису підкреслюють, що перехід Київської митрополії під юрисдикцію Московської патріархії відбувся із порушенням канонічного права. Не заперечуючи сам факт дачі хабара, необхідно відмітити, що тут цілковито ігнорується політична обстановка, в якій розгорталися згадані події. “Гріховне падіння” грецького духовенства, що під турецьким натиском спочатку було змушене піти на віросповідне зближення з католицьким Заходом (Флорентійська унія 1439 р. та подальші події), а потім взагалі підпало під владу “поганого нехристиянського царя” (завоювання Константинополя османами в 1453 р.) призвело до перегляду ставлення до візантійського благочестя у православному світі. З другої третини XV ст., руські архієреї починають відмежовуватися від “грецької пагуби”: “Гречьское царство разорися и не созиждется…, понеже они [греки] предаша православную греческую веру в латинство”.\nВодночас у Східній Європі визрівають відцентрові тенденції, зумовлені прагненням місцевої еліти до повного політичного суверенітету і небажанням бачити на чолі своєї церкви предстоятеля, поставленого “во области безбожных турков”. Таким чином “розлучення” із Константинополем було лише справою часу, а дискримінаційна політика уряду Речі Посполитої у відношенні до “схизматиків” просто унеможливили інший сценарій розвитку подій. У православних в Україні стояв насправді вибір між втратою церковної автономії і повною втратою самої батьківської віри. Поляки, як відомо, обрали шлях ліквідації православної ієрархії, призвівши до того, що після 1612 р. в їх володіннях не лишилося жодного православного єпископа. За цих обставин дійові особи були представлені лише сторонами конфлікту і ситуативними союзниками, і ніхто не міг передбачити, як буде розгортатися національно-релігійне протистояння. Спроба ж висвітлити вказані події однобічно, чорно-білими фарбами, позбавлена будь-якої правдоподібності.\n4. Втрата під час пожежі 1718 р. монастирського архіву підірвала економічну самостійність обителі\nПопри офіційну заяву про загибель під час пожежі “государевых крепостей” (тобто грамот на володіння нерухомим майном), лаврська депутація, що відвідала Петербург в 1722 р., раптом визнала, що хоч обитель їх згоріла “безостатку”, але “на другижъ тои киево-печерской обители маетности, села, деревни, мельницы, озера, в рѣках рыбные ловли, всякіе угодья сыскались письма, оставшиеся послh бывшаго в тои печерской лавре пожару частью нѣкоторые подлинные а с иных списки” (Яремич С. Памятники искусства XVI–XVII ст. в Киево-Печерской лавре // Киевская старина. К., 1900. Т. 69. Июнь. Отд. 1. С. 381).\nПосилання на те, що в монастирі зберігалися “древні грамоти попередніх патріархів константинопольських, майже за 500 років”, ґрунтується на сумнівному свідченні арабського мандрівника Павла Алеппського (середина XVII ст.), що навряд-чи розумів мову показаних йому документів, бо володів лише арабською. Набагато ймовірніше припустити, що давні лаврські акти загинули у XIII–XV ст. після спустошливих нападів кочівників.\nТвердження про ліквідацію економічної незалежності Лаври російськими царями внаслідок секулярної реформи 1786 р. є надмірним перебільшенням. У Печерського монастиря навіть після секуляризації (що в цілому зберігала прогресивний характер, сприяючи духовній емансипації суспільства) лишалося 3000 десятин орних земель та близько 1000 десятин сінокосу тощо. Мабуть, зайве перераховувати тут все нерухоме майно Лаври, але її статки в грошовому еквіваленті становили в банківських вкладах у 1850 р. 687 387, а в 1895 р – вже 1 817 212 рублів. Заява ж, що “монастирський штат поповнили російськими офіцерами” є сміховинною, якщо переглянути формулярні списки лаврської братії – більшість ченців походили з селянського середовища.\n5. Мовно-лінгвістичні фантазії\nВказуючи на “національні (себто українські) основи Печерської лаври”, які буцімто замовчують “лаврські екскурсоводи”, автори допису забувають, що ані в часи Київської Русі, ані в Польсько-Литовську епоху в українських землях ще не існувало граматично унормованої мови. Тому будь-яка вибірка слів з літописів, агіографічних творів чи будь-яких інших писемних джерел не може вважатися репрезентативною. Дійсно, в Печерському патерику (приміром за Касіянівською II редакцією 1462 р.) згадується Марко, але там також присутні Мойсей (не Мусій), Никита (не Микита), Василій (а не Василь). А княгиня Ольга згадується в напису XIII ст. на стіні Софійського собору саме як “Елена”, а не “Олена” (графіті № 46 – Высоцкий С.А. Древнерусские надписи Софии Киевской. Вып. 1. XI–XIV вв. К., 1966. С. 90-91). Апеляція до епіграфічних пам’яток XVI ст. теж не може вважатися коректною: слово “року” (родовий відмінок) на могильній плиті є полонізмом (походить від польського “rok”) – в Давній Русі ця фраза звучала б як “в лѣто”.\nСлово “пещера” з’являється в церковнослов’янській мові (як уніфікованій літературній (не розмовній!) мові освіченого прошарку) ще за часів Київської Русі, а до неї потрапило із лексикону свої попередниці, старослов’янської мови (найдавнішої писемно-літературної мови слов’ян, що побутувала в дунайсько-балканському регіоні в IX–X ст. і дала початок регіональним мовним діалектам місцевих слов’янських народів). Згідно “Slownika jazyka staroslovenskeho” (Praha, 1982, t. 3, s. 30), в IX–X ст. мали рівноцінний ужиток одразу три словоформи згаданого терміну: “печера”, “пещера”, “пештера”. Так що полеміка з цього приводу цілковито безглузда.


Четвер, 22 серпня 2019, 18:30\nУ мережі опублікували відео акустичного вечора пам’яті Андрія Кузьменка. Захід відбувся 16 серпня на території «CITY PARK». А організатором вже другий рік поспіль виступив Громадянський Рух «СВІДОМІ». Цьогоріч до нього приєднався ще й луцький фан-клуб співака «Модна країна».\nВідео із заходу опублікували на сторінці Громадянського Руху «СВІДОМІ».\n«Тепла атмосфера, знайомі пісні, приємно проведений час у дружньому колі. Саме так відбувався акустичний вечір до дня народження Андрія Кузьменка. Шукайте себе на відео та діліться своїми враженнями», – йдеться у дописі.\nНагадаємо, що захід відбувся поблизу єдиного в Україні пам'ятника Андрію Кузьменку, який споруджений за кошти бізнесмена та мецената Андрія Покровського.\n"Хай йому завжди буде там добре...": у луцькому «Сіті Парку» згадували Кузьму\nСіті Парк СВІДОМІ відео вечір памяті Луцьк Андрій Кузьменко