Поняття трудового договору\nГлава I. Правова характеристика трудового договору.\n1.2. Сторони трудового договору.\n1.3. Зміст трудового договору.\n1.4. Види трудового договору.\nГлава II. Відмінність трудового договору від суміжних цивільно-правових договорів.\nДинамізм трудового права Російської Федерації, обумовлений переходом до ринкової економіки, активізацією видання законів з ряду питань праці, вимагає оперативного аналізу новітнього трудового законодавства і практики його застосування, а також досягнень науки трудового права.\nНовий Трудовий Кодекс містить цілий ряд принципово нових підходів до регулювання трудових відносин.\nПерш за все, в ньому значна увага приділяється розвитку безпосередньо договірних відносин між роботодавцями та працівниками: як колективних, так й індивідуальних.\nУ зв'язку з цим особливо зростає значення трудового договору як основоположного акту, на підставі якого виникають трудові відносини.\nСвобода пропозиції робочої сили й свободу попиту, встановлення вільної ціни на робочу силу в умовах ринкової економіки найкращим чином досягається при договірному методі виникнення трудових відносин.\nСьогодні неминуче підвищення договірного регулювання трудових відносин. Саме договірна форма, як підкреслюють багато правознавці, природна для ринкової системи, бо вона передбачає добровільність угоди, орієнтує на пошук компромісу .\nПрийняття трудового Кодексу Російської Федерації зумовило нове розуміння поняття «трудовий договір», на відміну від «соціалістичного» трудового договору.\nНовий закон спрямований на розвиток договірних відносин у галузі праці і створює більш гнучкі правові рамки для сторін трудового договору, він також встановлює суттєві трудові гарантії для працівників і вимагає їх обов'язкового забезпечення роботодавцями.\nПри розробці Кодексу було враховано багато практичні положення, що виникли в ході соціально-економічних перетворень в країні, міжнародний досвід, інтереси сторін соціального партнерства. Значно посилено роль державних органів з праці, які здійснюють нагляд та контроль за дотриманням трудового законодавства.\nЗначимість трудового законодавства в суспільстві незаперечна і зумовлена, насамперед, його соціальною роллю: з одного боку, це - правовий захист і трудові гарантії громадянам, з іншого - дотримання інтересів роботодавця для забезпечення ефективного виробництва. При очевидній протилежності інтересів сторін трудових відносин, абсолютно зрозуміла необхідність пошуку компромісу шляхом переговорів. Проте, абсолютно очевидно і те, що такі права і гарантії, як здорові та безпечні умови праці, нормування та оплата праці, режим праці та відпочинку, щорічна оплачувана відпустка, соціальне страхування і т.п. повинні бути забезпечені хоча б на мінімальному рівні абсолютно всім працівникам.\nУ цій роботі буде визначено поняття трудового договору, його зміст, сформульовано його специфічні ознаки та проведено відмежування трудового договору від суміжних цивільно-правових договорів.\nВідповідно до ст. 37 Конституції РФ працю вільний, кожен має право вільно розпоряджатися своїми здібностями до праці, вибирати рід діяльності і професію, примусова праця заборонена, кожен має право на працю в умовах, що відповідають вимогам безпеки і гігієни; на винагороду за працю без якої б то не було дискримінації і не нижче встановленого федеральним законодавством мінімального розміру оплати праці, а також право на захист від безробіття.\nРозпорядження здатністю до праці є виключним правом людини. Трудовий договір (контракт) виступає основною формою реалізації принципу свободи праці. Трудовий договір - основний інститут трудового права, що відображає характерні особливості трудових відносин. Трудовий договір є правовою формою індивідуального регулювання праці в організаціях, основою для розвитку трудових відносин .\nУ науці трудового права трудовий договір розглядають в наступних двох аспектах: як угоду працівника з роботодавцем про працю на даному підприємстві і як найважливіший інститут трудового права, що визначає норми трудового договору: його укладення, зміна і припинення. Трудовий договір як угоду про роботу є юридичним фактом, який породжує трудове правовідношення працівника, і необхідною передумовою для поширення на нього трудового законодавства та виникнення інших правовідносин, безпосередньо пов'язаних з трудовим.\nТрудовий договір - угода між роботодавцем та працівником, відповідно до якого роботодавець зобов'язується надати працівникові роботу за обумовленою трудової функції, забезпечити умови праці, передбачені цим Кодексом, законами та іншими нормативними правовими актами, колективним договором, угодами, локальними нормативними актами, що містять норми трудового права, своєчасно і в повному обсязі виплачувати працівникові заробітну плату, а працівник зобов'язується особисто виконувати визначену цією угодою трудову функцію, дотримуватися які у організації правила внутрішнього трудового розпорядку . У тексті нового Кодексу термін "трудовий договір (контракт)", що застосовувався раніше в КЗпП РФ, замінено у всіх випадках терміном "трудовий договір''. Основні трудові права і гарантії, які надаються громадянам, законодавство РФ пов'язує з трудовим договором. Згідно зі ст. 37 Конституції РФ встановлені федеральним законом тривалість робочого часу, вихідні та святкові дні, оплачувану щорічну відпустку гарантуються тільки тому громадянину, який працює за трудовим договором. І саме з трудовим договором пов'язані інші гарантії і компенсації, передбачені законодавством, для працівника. Правове значення трудового договору - в тому, що він є підставою виникнення і дії в часі трудового правовідносини працівника. За трудовим договором працівник стає членом даного трудового колективу і набуває додаткові пільги, встановлені колективним договором і соціально-партнерськими угодами, а також право на участь в управлінні організацією (ст. 52 Кодексу). З укладенням трудового договору на його сторони поширюються трудові права та обов'язки, передбачені іншими інститутами трудового права (щодо обмеження робочого часу, відпусток, по оплаті, охороні праці і т.д.). Таким чином, трудовий договір є підставою розповсюдження на працівника загального та спеціального трудового законодавства. Трудовий договір - це договір особистого характеру, так як працівник особисто здійснює працю в спільної кооперації праці і не може це робити через іншу особу. Тому даний договір охороняє особистість працівника, його здоров'я, честь і гідність. Трудовий договір, відображаючи індивідуальний спосіб регулювання праці, може передбачити додаткові трудові пільги для працівника.\nПричому необхідно пам'ятати, що згідно з новим Трудовому Кодексу трудовий договір вже вважається укладеним з моменту фактичного допущення працівника до роботи.\nТак, цікаво буде розглянути матеріали судової практики, зокрема, Визначення СК Верховного Суду РФ від 15 грудня 1998 р .\n"Фактичне припущення на роботу вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи був прийом на роботу належним чином оформлений"\nКириченко звернувся до суду з позовом до АТЗТ "Ареопаг ЕКС ЛТД" про внесення в трудову книжку записів про прийом на роботу в якості головного фахівця, про звільнення за скороченням штатів, про стягнення заробітної плати (за період c 1 вересня 1994 по день винесення рішення суду) і двомісячного вихідної допомоги по скороченню штату.\nРішенням Тверського міжмуніципальної суду Центрального адміністративного округу м. Москви (залишеним без зміни судовою колегією у цивільних справах Московського міського суду) у позові Кириченко відмовлено.\nПрезидія Московського міського суду залишив без задоволення протест прокурора м. Москви, в якому ставилося питання про скасування рішення і касаційного визначення.\nЗаступник Голови Верховного Суду РФ в протесті поставив питання про скасування судових постанов.\nСудова колегія у цивільних справах Верховного Суду РФ 15 грудня 1998 протест задовольнила, вказавши таке.\nВідмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що факт укладання трудової угоди між позивачем і відповідачем у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження.\nОднак з таким висновком погодитися не можна. Згідно ст.18 КЗпП РФ трудовий договір (контракт) укладається у письмовій формі. Прийом на роботу оформляється наказом (розпорядженням) адміністрації підприємства, установи, організації. Фактичне припущення на роботу вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи був прийом на роботу належним чином оформлений.\nУ зв'язку з цим трудовий договір вважається укладеним, якщо виконання роботи без видання наказу доручено службовою особою, яка має правом прийому на роботу, або коли робота виконувалась з її відома.\nЗ приєднався справи Пресненського міжмуніципальної суду Центрального адміністративного округу м. Москви вбачається, що позивач був фактично допущений до роботи та виконував доручення віце-президента АТЗТ "Ареопаг ЕКС ЛТД", гроші за липень - серпень Кириченко заплатили.\nУ матеріалах справи є копія підписаного генеральним директором фірми "Ексремос" пропуску для входу в будівлю, займане відповідачем, але вказаною обставині суд оцінки не дав, пославшись на те, що в приміщенні АТЗТ "Ареопаг ЕКС ЛТД" позивач працював над темою "Механізм розрахунків і платежів Росії щодо товарів паливної групи з колишніми союзними республіками ", але це не може служити підставою до задоволення позову.\nПроте саме цей аргумент Кириченко навів для підтвердження своїх позовних вимог, зазначивши, що виконував зазначену роботу за дорученням керівництва.\nВідмовляючи у задоволенні вимог про внесення запису у трудову книжку про прийом на роботу і про звільнення за скороченням штату, суд послався на відсутність у поданому відповідачем штатному розкладі, затвердженим 3 січня 1994 р., посади головного спеціаліста.\nТим часом це не свідчить про те, що позивач не був прийнятий на роботу і не виконував її. Відсутність відповідної посади в штатному розкладі є підставою для звільнення працівника за скороченням штату.\nБільше того, у штатному розкладі, наявному в матеріалах справи, немає і посади віце-президента АТЗТ "Ареопаг ЕКС ЛТД", займаної Бутеевим, який представляв інтереси відповідача в Пресненськом міжмуніципальний суді Центрального округу м. Москви. Суд же цей факт залишив без уваги.\nСуд, не врахувавши обставини, що свідчать про фактичне допущення позивача до роботи особою, які мають правом прийому на роботу, виконання його завдань, виплати заробітної плати (що не було оскаржено відповідачем в судовому засіданні), наявності перепустки для входу в будівлю, займане відповідачем, необгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог і не застосував відповідні цих правовідносин норми матеріального права.\nВказівка в постанові президії на те, що позивач виконував роботу за винагороду і це є угодою цивільно-правового типу, помилково, тому що не підтверджується матеріалами справи.\nЗа таких обставин судові постанови не можна визнати законними.\nТому судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд.\nСторонами трудового договору є роботодавець і працівник. Громадянин стає працівником, уклавши трудовий договір, на весь час його дії. Другою стороною трудового договору є роботодавець в особі певного підприємства, установи, організації (у тому числі фірми, акціонерного товариства, виробничого кооперативу, приватного підприємця або іншого роботодавця, що приймає громадянина на роботу за трудовим договором). Сторони можуть укласти трудовий договір, якщо обидві мають трудову праводеліктоспособностью як визнаної законодавством здатністю бути стороною трудового договору, суб'єктом трудового правовідносини.\nЗгідно зі ст. 20 Трудового кодексу працівником є фізична особа, яка вступила в трудові відносини з роботодавцем на підставі трудового договору, інших актів і особисто виконує певну роботу (трудову функцію) з підпорядкуванням правилам внутрішнього трудового розпорядку .\nЗа загальними правилами вступити у трудове відношення може особа, яка досягла 16 років. У випадках отримання основного загальної освіти або залишення загальноосвітнього закладу трудовий договір можуть укладати особи, які досягли 15 років. За згодою одного з батьків (опікуна, піклувальника) трудовий договір може бути укладений з учнем, що досягли 14 років, для виконання у вільний, від навчання час легкої праці, не завдає шкоди здоров'ю і не порушує процесу навчання (ст. 63 ТК).\nРоботодавець - це фізична особа (громадянин) або юридична особа (організація), що складається в трудових відносинах з працівником на підставі укладеного трудового договору, інших актів і є стороною зазначеного договору. У встановлених законодавством випадках як роботодавця може виступати інший суб'єкт, наділений правом укладати трудові договори. Права та обов'язки роботодавця у трудовому відношенні здійснюються ним самим (фізичною особою) і (або) органами управління юридичної особи (організації) у порядку, встановленому законом, іншими нормативними правовими актами, установчими документами організації та локальними нормативними актами (ст. 20 ТК).\nПідприємство, установа, організація може бути стороною трудового договору, не є юридичною особою. Це філії, представництва юридичних осіб, яким останнє передало право прийому і звільнення працівників цієї філії; вони мають самостійний рахунок в банку з оплати праці та план по праці. Від імені організації, підприємства, установи виступає її керівник, що володіє правом прийому і звільнення. Обидві сторони вільні і рівноправні у виборі іншої сторони трудового договору. Закон встановив деякі обмеження для роботодавця, зобов'язуючи його прийняти за квотою інваліда або інша особа, молодого заявленого нею для підготовки фахівця, а також забороняючи (ст. 64 Кодексу) необгрунтована відмова в прийомі на роботу, тобто не по діловим якостям, та дискримінацію при прийомі, тобто будь-які переваги чи обмеження прав не за діловими якостями.\nЗабезпечення прав працівників і роботодавців вимагає від них відповідних дій. Взаємні обов'язки сторін трудового договору становлять важливий принцип регулювання трудових відносин. Стаття 2 ТК РФ передбачає обов'язки сторін трудового договору дотримуватися умов укладеного договору.\nУкладаючи трудовий договір, роботодавець бере на себе зобов'язання забезпечити працівника роботою, обумовленою цим договором. Якщо працівник попередив роботодавця про відсутність роботи, але працедавець з будь-яких причин роботу не надав, то він повинен сплатити працівнику час простою в розмірах, встановлених ст. 157 ТК РФ .\nРоботодавець зобов'язаний забезпечити працівникові умови праці, що відповідають вимогам охорони праці. Під умовами праці в даному випадку розуміється сукупність факторів виробничого середовища і трудового процесу, що впливають на працездатність і здоров'я працівника (ст. 9 ТК РФ). Трудовим договором встановлюється обов'язок роботодавця виплачувати заробітну плату працівнику своєчасно і в тому обсязі, який визначений цим договором. За загальними правилами, встановленими ст. 136 ТК РФ, заробітна плата виплачується працівникові не рідше ніж кожні півмісяця в день, визначений правилами внутрішнього трудового розпорядку організації, колективним договором або трудовим договором.\nКолективними договорами або локальними нормативними актами організації не можуть встановлюватися строки виплати заробітної плати, що погіршують становище працівників порівняно з законодавством, наприклад не може передбачатися виплата працівникам заробітної плати один раз на місяць. У той же час сам працівник може звернутися до роботодавця з проханням про виплату нарахованої заробітної плати не кожні півмісяця, а один раз на місяць, якщо це з якихось причин йому зручніше.\nУ разі затримки виплати заробітної плати на термін більше 15 днів працівник має право, сповістивши про це роботодавця в письмовій формі, припинити роботу на весь період до виплати затриманої суми, крім випадків, коли припинення роботи відповідно до Кодексу неможлива (ст. 142 ТК) .\nЗаконодавством встановлена матеріальна відповідальність роботодавця за порушення строків виплати працівникам заробітної плати.\nОбов'язки працівника. Працівник зобов'язаний:\n· Негайно повідомити роботодавця або безпосередньому керівникові про виникнення ситуації, що представляє загрозу життю і здоров'ю людей, цілості майна роботодавця.\n· На працівників окремих категорій законами та іншими нормативними правовими актами покладаються деякі загальні додаткові зобов'язання, пов'язані зі специфікою виконуваної ними роботи .\nПід змістом трудового договору розуміються всі умови, що визначають права і обов'язки його сторін - працівника і роботодавця. Ці умови встановлюються законами, іншими нормативними правовими актами про працю або визначаються самими сторонами.\nУ трудовому договорі можуть бути індивідуалізовані умови праці, а також підвищені гарантії для окремо взятого працівника, якщо це не суперечить приписам законів, інших нормативних правових актів, угодою, колективним договором та локальним нормативним актам.\nУмови трудового договору не можуть знижувати рівень прав і гарантій працівників, передбачений законодавством про працю (ст. 9 ТК РФ). Умови, які погіршують становище працівників, є недійсними. Добровільна згода працівника на умови, що погіршують його становище, не звільняє роботодавця від встановленої законодавством відповідальності за порушення законів та інших нормативних правових актів про працю.\nТрудовий договір включає в себе обов'язкові умови, за яких договір неможливий, а також додаткові умови, без яких він можливий.\nІстотні умови трудового договору. У ч. 2 ст. 57 ТК РФ перераховані умови, які є необхідною складовою частиною будь-якого трудового договору.\n1) Під місцем роботи конкретного працівника розуміється відповідна організація (філія, представництво), її структурний підрозділ (цех, відділ, лабораторія, управління та ін) з урахуванням їх територіального розташування на день укладення договору. Місце роботи в трудовому договорі може бути конкретизовано (наприклад, вказівкою на тип автомобіля, на якому буде працювати його водій; вказівкою на, те, що працівник буде обслуговувати різні підрозділи організації, розташовані на різних територіях, і т. д.).\n2) Дата початку роботи визначається угодою сторін при укладенні трудового договору. Ця дата пов'язується з початком дії договору, який набирає чинності з дня його підписання працівником і роботодавцем, якщо інше не встановлено федеральними законами, іншими нормативними правовими актами або самим договором (ст. 61 ТК РФ). Трудовий договір вважається таким що набуло чинності і тоді, коли він не був належним чином оформлений, але працівника було допущено до роботи з відома або за дорученням роботодавця або його представника. У цьому випадку договір набирає чинності з дня, коли працівник фактично приступив до роботи.\n3) При укладанні трудового договору працівник насамперед домовляється з роботодавцем про характер тієї роботи, яка повинна буде їм виконуватися. У договорі вказується найменування професії або посади, а також спеціальність і кваліфікація, що характеризують трудову функцію працівника, обумовлену угодою сторін.\nДодаткові умови трудового договору. До числа умов, які можуть міститися в трудовому договорі на розсуд сторін, тобто є необов'язковими, ст. 57 ТК відносить, зокрема:\nумова про випробування із зазначенням конкретного строку випробування;\nВипробування при прийомі на роботу встановлюється за згодою сторін з метою перевірки відповідності працівника йому доручається. Якщо сторони домовилися про встановлення випробування, це має бути прямо зазначено в самому трудовому договорі. Якщо ж умова про випробування не було обумовлено при укладенні трудового договору і не передбачено в ньому, вважається, що працівник прийнятий на роботу без випробування .\nПорядок встановлення випробування, гранична його тривалість, а також категорії осіб, для яких не може бути встановлено випробування, закріплені ст. 70 ТК. Строк випробування при прийомі на роботу, як загальне правило, не може перевищувати трьох місяців. Інший термін, але не більше шести місяців, може бути встановлений керівнику організації, його заступникам, головному бухгалтеру та його заступникам, керівнику філії, представництва або іншого відокремленого структурного підрозділу. Частина 4 ст. 70 ТК визначає категорії осіб, для яких не може бути встановлено випробування при прийомі на роботу:\nØ особи, що надходять на роботу за конкурсом на заміщення відповідної посади, проведеним в порядку, встановленому законом;\nØ вагітні жінки;\nØ особи, які досягли віку 18 років;\nØ особи, які закінчили навчальні заклади початкової, середньої та вищої професійної освіти і вперше приймаються на роботу за отриманою спеціальністю;\nØ особи, обрані (вибрані) на виборну посаду на оплачувану роботу;\nØ особи, запрошені на роботу в порядку переведення від іншого роботодавця за погодженням між роботодавцями.\nГромадяни приймаються на роботу на підставі укладеного в письмовій формі (у 2-х примірниках, по одному кожній стороні) трудового договору. Прийом на роботу оформляється наказом (розпорядженням) адміністрації підприємства, установи, організації (його керівника, що має право прийому і звільнення), який оголошується працівникові під розписку. Якщо фактично громадянин допущений до роботи без укладення трудового договору, то це вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи був прийом на роботу належним чином оформлений. І це формулювання без її підкріплення нормою про відповідальність за неоформлення належним чином прийому на роботу нерідко використовується роботодавцями для неукладення письмового трудового договору.\nПрацівникові, запрошеному з іншого виробництва за погодженням між керівниками старого і нового місця роботи, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Відмова може бути оскаржений у суді як необгрунтований. У деяких випадках укладення трудового договору повинен передувати ще якийсь акт. Так, інвалід, який приймається за квотою, повинен мати від служби зайнятості напрям за квотою і медичну довідку про його трудової рекомендації. Особи, прийняті за конкурсом або на виборні посади, повинні бути обрані за конкурсом або виборів. Для окремих видів праці і категорії працівників до укладення трудового договору треба пройти медичний огляд (наприклад, підліткам до 18 років та особам, прийнятим на роботи з шкідливими і важкими умовами праці): у дитячі установи, лікарні, заклади громадського харчування (кухарі, офіціанти) , харчові торговельні заклади. Деякі особи після укладення трудового договору повинні бути затверджені на даній посаді (наприклад, розпорядники кредитів). Керівники державних підприємств приймаються за контрактом строком на 5 років, і умови контракту повинні бути узгоджені з відповідним трудовим колективом .\nПри прийомі на роботу громадянин повинен пред'явити (ст. 65 ТК) паспорт або інший документ, що засвідчує особу; трудову книжку, крім випадків надходження на роботу вперше і на умовах сумісництва; страхове свідоцтво державного пенсійного страхування, а демобілізовані і підлягають призову - військовий квиток. При прийомі фахівців пред'являється документ про спеціальну освіту, при прийомі водія, машиніста - ще й права на водіння певного типу машини, локомотива. Інвалід додатково представляє трудову рекомендацію МСЕК. Якщо громадянин вперше надходить на роботу і у нього немає трудової книжки, то він подає довідку про його останню зайнятості (домогосподарка, учень і т.д.). Заборонено вимагати при прийомі на роботу документи крім передбачених законодавством (наприклад, характеристики, якщо для цієї роботи вони не потрібні).\nНовий Трудовий кодекс РФ (далі - ТК РФ), як і раніше діючий КЗпП РФ, передбачає два види трудових договорів залежно від терміну їх дії:\n- Трудові договори, укладені на невизначений термін (сторони договору не обмовляють тривалість його дії);\n- Строкові трудові договори.\nВідповідно до ст. 58 ТК РФ строкові трудові договори укладаються на певний строк, як правило, не перевищує 5 років. На термін більше 5 років трудовий договір може бути укладений лише у випадках, прямо зазначених в ТК РФ або в іншому федеральному законі. Висновок строкових трудових договорів відповідно до загальних вимог ТК РФ (випадки, віднесені до першої групи) допускається:\n1. Для заміни тимчасово відсутнього працівника, за яким відповідно до закону зберігається місце роботи. Принципово тут те, що запропоноване місце роботи (посада) невільно. Воно зайнято працівником, який з яких-небудь причин відсутній, але відповідно до законодавства місце роботи (посада) за ним зберігається. Наприклад, на час перебування працівника у тривалому відрядженні, у відпустці по догляду за дитиною та ін\nТермін договору у даному випадку залежить від часу повернення працівника до виконання своїх трудових обов'язків.\n2. Працівники, які уклали трудовий договір на термін до 2-х місяців, у раніше діяв законодавстві називалися тимчасовими працівниками. Трудовий договір з працівником укладається на строк до 2-х місяців для виконання будь-яких тимчасових робіт (ст. 59 ТК РФ). При цьому на таких працівників повністю поширюється трудове законодавство, але з певними винятками. Так, вони оформляються на роботу так само, як і постійні працівники, уклавши трудовий договір у письмовій формі, але при цьому вони попереджаються про те, що приймаються на роботу на термін до 2-х місяців. Більш того, в наказі (розпорядженні) про прийом на роботу, а також у письмовій формі трудового договору повинен бути зроблений запис, що цей працівник прийнятий на роботу на термін до 2-х місяців, або зазначено термін його роботи, наприклад з 15 квітня по 20 травня 2002 В іншому випадку буде вважатися, що працівник прийнятий на постійну роботу з дня укладення з ним трудового договору .\n3. Для проведення термінових робіт із запобігання нещасних випадків, аварій, катастроф, епідемій, епізоотії, а також для усунення наслідків зазначених та інших надзвичайних обставин (наприклад, для усунення наслідків пожежі, вибуху і т. п.). Так як закон не визначає максимальний або мінімальний термін, на який може бути укладено трудовий договір за вказаних обставин, в кожному конкретному випадку він визначається за згодою сторін.\nЯкщо термін такого трудового договору не перевищує 2 місяців, що виникли трудові відносини повинні регулюватися з урахуванням особливостей, встановлених ст. 289-292 ТК РФ відносно осіб, які укладають трудові договори на строк до 2 місяців.\n4. Для проведення робіт, що виходять за рамки звичайної діяльності організації, а також робіт, пов'язаних з явно тимчасовим (до одного року) розширенням виробництва або обсягу послуг, що надаються. Під звичайною діяльністю у цьому випадку слід розуміти такі види робіт, які відповідають основним напрямам діяльності організації, закріпленим в її статуті.\nВ якості прикладу робіт, що виходять за рамки звичайної діяльності організації, закон називає проведення реконструкції, монтажу, пусконалагоджувальних робіт. У залежності від характеру (виду) звичайної діяльності організації це можуть бути і інші роботи (наприклад, ремонтні, будівельні і т. п.). Однак у всіх випадках роботи, що виходять за рамки звичайної (основної) діяльності організації, для виконання яких можуть укладатися строкові трудові договори, повинні носити тимчасовий (терміновий) характер.\n5. З особами, які надходять на роботу в організації, створені на свідомо певний період часу або для виконання явно певної роботи, а також для виконання явно певної роботи у випадках, коли її виконання (завершення) не може бути визначене конкретною датою.\n6. Для виконання робіт, безпосередньо пов'язаних зі стажуванням та професійним навчанням працівника, а також робіт, виконуваних працівниками, які навчаються за денною формою навчання. Трудовий договір у цьому випадку укладається на строк, встановлений для проходження стажування або професійного навчання.\n7. З особами, обраними на певний строк до складу виборного органу або на виборну оплачувану посаду, а також у разі вступу на роботу, пов'язану з безпосереднім забезпеченням діяльності членів виборних органів або посадових осіб в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, а також у політичних партіях та інших громадських об'єднаннях.\n8. З особами, спрямованими на тимчасові роботи органами служби зайнятості населення, в тому числі на проведення громадських робіт. У даному випадку мова йде тільки про тимчасових роботах. Якщо робота, на яку громадянин спрямований органами служби зайнятості, носить постійний характер, укладення з ним строкового трудового договору допускається лише на загальних підставах, тобто з урахуванням обмежень, встановлених законом для укладення строкових трудових договорів.\n9. З особами, яким у зв'язку зі станом здоров'я відповідно до медичного висновку дозволена робота винятково тимчасового характеру. Медичний висновок такого роду вправі видати лише той орган або установу, яким таке право надане (наприклад, клініко-експертні комісії, установи медико-соціальної експертизи та ін) .\nЄ ряд термінових трудових договорів, безпосередньо передбачених законом. Так, ст. 59 Кодексу встановлює, що строковий трудовий договір може бути укладений з ініціативи роботодавця або працівника в 20 випадках, зазначених у ній та інших передбачених законами, у тому числі з керівником організації, його заступником, головним бухгалтером, з педагогічними працівниками освітніх установ, з державними службовцями; для роботи в районах Крайньої Півночі і прирівняних до них місцевостях, учнівські для отримання професії на виробництві даного роботодавця строком до 6 місяців.\nСтроковий договір може бути укладений на будь-який інший строк не більше 5 років. Отже, з 32 видів трудових договорів більше 12 - з невизначеним терміном і 20 термінових. Одним з застерігаються сторонами трудових договорів необхідних умов має бути умова про вид відповідного договору, інакше це буде звичайний трудовий договір для постійної роботи.\nТут буде цікавим розглянути матеріали судової практики. Так, ще за старим КЗпП було винесено визначення СК Верховного Суду РФ від 28 березня 2000 р.  "Строковий трудовий договір (контракт) укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру майбутньої роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника,\nа також у випадках, безпосередньо передбачених законом (ч.2 ст.17 КЗпП РФ) "\nМ. звернулася до суду з позовом до муніципального закладу охорони здоров'я "Стоматологічна поліклініка-2" про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за вимушений прогул, при цьому послалася на наступні обставини. У 1990 році вона була прийнята на роботу як заступник головного лікаря з лікувальної частини на невизначений термін. У 1995 році адміністрація їй запропонувала укласти контракт строком на один рік, з тих пір такі контракти укладалися щороку. 16 січня 1997 за пропозицією головного лікаря укладено трудовий договір строком на три місяці, після закінчення якого вона була звільнена по п.2 ст.29 КЗпП РФ, що позивачка вважає незаконним.\nРішенням Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу (залишеним без зміни судовою колегією суду Ханти-Мансійського автономного округу) у позові відмовлено.\nПрезидія суду Ханти-Мансійського автономного округу протест заступника Голови Верховного Суду РФ про скасування судових постанов і направлення справи на новий розгляд залишив без задоволення.\nЗаступник Голови Верховного Суду РФ в протесті поставив питання про скасування всіх судових постанов.\nСудова колегія у цивільних справах Верховного Суду РФ 28 березня 2000 протест задовольнила, вказавши таке.\nВирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що, починаючи з січня 1995 р., з позивачкою полягав строковий трудовий договір терміном на один рік, з 16 січня 1997 р. - на три місяці і після закінчення цього часу адміністрація вправі була звільнити позивальницю по п.2 ст.29 КЗпП РРФСР (після закінчення терміну контракту).\nУ рішенні суд послався на те, що контракти М. укладала і підписувала з доброї волі, порушень її прав при цьому не допущено.\nЗ висновками суду не можна погодитися, оскільки вони зроблені з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права.\nВідповідно до ч.1 ст.17 КЗпП РФ трудовий договір (контракт) може бути укладений: на невизначений термін; на певний термін не більше п'яти років; на час виконання певної роботи.\nСтроковий трудовий договір (контракт) укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру майбутньої роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника, а також у випадках, безпосередньо передбачених законом (ч.2 ст.17 КЗпП РФ).\nЯк роз'яснив Пленум Верховного Суду РФ у п.10 постанови від 22 грудня 1992 р. N 16 "Про деякі питання застосування судами Російської Федерації законодавства при вирішенні трудових спорів" (в ред. Постанов Пленуму від 21 грудня 1993 р. N 11 та від 25 жовтня 1996 р. N 10 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму від 15 січня 1998 р. N 1), якщо трудовий договір (контракт) з працівником припинений за мотивами закінчення терміну після введення в дію Закону Російської Федерації від 25 вересня 1992 "Про внесення змін і доповнень до Кодексу законів про працю РРФСР" і працівник оспорює таке звільнення, законність припинення трудового договору (контракту) повинна оцінюватися відповідно до ч.2 ст.17 КЗпП РФ.\nПри вирішенні справи суд взяв до уваги, що строковий трудовий договір позивачкою було укладено добровільно.\nТим часом для правильного вирішення справи правове значення мали інші обставини. Зокрема, чи зверталася М. із заявою про укладення контракту, дозволяли умови виконання нею своїх службових обов'язків здійснювати їх у рамках трудового договору, укладеного на невизначений строк, надавало чи висновок термінового трудового договору пільги і переваги позивачці, які вона не могла отримати, працюючи постійно в займаної посади.\nУ матеріалах справи заяви М. про перехід на роботу за контрактом немає.\nКрім того, відповідачем не представлені докази того, що в рамках трудового договору, укладеного на невизначений строк, позивачка продовжувати роботу не могла, а тому з нею з 1995 року щорічно укладався контракт.\nУ рішенні суд не вказав на пільги і переваги, надані в рамках строкового трудового договору, які М. не могли бути надані за умови роботи на постійній основі.\nОтже, висновок термінового трудового договору без урахування характеру майбутньої роботи, умов її виконання, всупереч інтересам працівника, який звернувся із заявою про прийом на роботу на невизначений термін, за відсутності обставин, що обмежують час дії трудового договору, суперечить трудовому законодавству (ч.2 ст. 17 КЗпП РФ).\nЗ урахуванням вимог закону укладення з працівником строкового трудового договору не дає підстави для його припинення після закінчення терміну, на який він укладений.\nЗалишаючи протест заступника Голови Верховного Суду РФ без задоволення, президія Верховного суду автономного округу вважав, що щорічно позивачка добровільно укладала з адміністрацією строкові трудові договори і, отже, немає підстав вважати, що при цьому порушувалися її трудові права та інтереси. Президія послався на заяву М. від 31 березня 1997 р. про продовження контракту на новий термін та на відмову в такому продовженні з урахуванням думки профспілкового комітету.\nКрім того, президія суду вказав, що безпосередньою причиною звільнення М. послужили результати перевірки, проведеної в стоматологічній поліклініці в лютому 1997 р., які виявили неналежне виконання позивачкою службових обов'язків.\nВисновок строкового трудового договору може мати місце лише у випадках, передбачених ч.2 ст.17 КЗпП РФ.\nМожливість його ув'язнення в інших випадках не залежить від волевиявлення сторін у трудовому договорі, тому що при цьому обмежуються права працівника. Він може бути звільнений за додатковими підставами, передбаченими трудовим законодавством для розірвання договору, укладеного на невизначений строк, після закінчення терміну.\nОбгрунтовуючи правомірність відмови у продовженні строку трудового договору за заявою М. від 31 березня 1997 р., президія послався на те, що така відмова зроблений з урахуванням думки профспілкового комітету.\nМіж тим думку профспілкового комітету підприємства не має правового значення для висновку або продовження трудового договору, укладеного працівником з адміністрацією. Не мають правового значення для вирішення питання про правомірність припинення трудового договору з М. результати перевірки, проведеної в поліклініці в лютому 1997 р., оскільки підставою для припинення трудового договору з'явилися не упущення в роботі позивачки, виявлені перевіркою, а закінчення строку трудового контракту, укладеного на три місяці.\nЗа таких обставин судові постанови підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.\nТрудовий договір, укладений на невизначений строк. Надходження на роботу завжди є добровільним. Тому юридично надходження-прийом на роботу оформляється трудовим договором (контрактом) між працівником і роботодавцем, тобто адміністрацією підприємства, установи. Трудовий договір - це угода про умови праці і перш за все про ту трудової функції, яку буде виконувати працівник.\nТрудовий договір може бути терміновим або безстроковим. Умова про те, чи буде трудовий договір обмежений певним строком, обумовлюється сторонами при прийомі працівника на роботу. Строковий договір укладається на певний строк, після закінчення якого він або продовжується, або припиняється і працівник звільняється з роботи. Достроково цей договір може бути припинений з підстав, зазначених у законі. Наприклад, працівник може розірвати строковий трудовий договір достроково, якщо адміністрація не виконує взятих на себе за договором зобов'язань, а також через хворобу і інших поважних причин.\nТермін дії безстрокового трудового договору не визначається. Ст.58 ТК РФ встановлює загальне правило укладення трудового договору (контракту) - на невизначений термін, тобто на постійну роботу.\nТрудовий договір, укладений на визначений строк при відсутності достатніх для цього підстав, встановлених органом, що здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням трудового законодавства та інших нормативних правових актів, що містять норми трудового права, або судом, вважається укладеним на невизначений строк .\nДоговір може бути розірваний працівникам у будь-який час, але необхідно попередити адміністрацію про це не пізніше ніж за два тижні. Адміністрація також може розірвати безстроковий трудовий договір, але лише з причин, прямо зазначених у законі. Назвемо деякі:\nØ скорочення чисельності, або штатів;\nØ невідповідність займаній посаді;\nØ систематичне (більше одного разу протягом року) порушення трудової дисципліни;\nØ прогул, тобто відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.\nУ ТК РФ точно вказані всі підстави розірвання трудового договору та їх юридичні наслідки. Цим питанням присвячені ст.77-84 ТК РФ.\nДля працівника вигідніше укладати безстроковий трудовий договір. Роботодавця ж більш влаштовує строковий трудовий договір. Його інтересам відповідає правило про те, що по закінченні строку трудового договору (контракту) він може його розірвати без пояснення причин, що працівник може бути звільнений достроково за додатковими умовами, зазначеними в контракті, а так само те, що працівник втрачає право на звільнення за власним бажанням.\nВизначення поняття трудового договору наводиться в ст. 56 ТК РФ. Беручи до уваги зміст зазначеної статті, можна сформулювати наступне визначення цього поняття.\nТрудовий договір є угода між працівником і роботодавцем, в силу якого працівник, включаючись в господарську сферу роботодавця, приймає на себе обов'язок виконувати роботу за певною трудової функції з підпорядкуванням правилам внутрішнього розпорядку трудовогo, а роботодавець зобов'язується надати роботу по обумовленої трудової функції, своєчасно і в повному обсязі виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати виконання інших умов праці, що випливають з трудового законодавства, колективного договору (угоди) та угоди сторін .\nУ даному визначенні даються основні, сутнісні, риси трудового договору, що дозволяють відмежувати його від інших, перш за все, цивільно-правових, договорів, що виникають у зв'язку з працею (договір підряду, надання послуг, авторський договір тощо).\nВся специфіка трудового договору зводиться до двох основних рис (всі інші відмітні риси, по суті, так чи інакше пов'язані з ними або похідні від них).\nПо-перше, висновок трудового договору передбачає включення працівника в сферу господарювання роботодавця (хазяйську сферу), завдяки чому працівник, який реалізує свою здатність до праці, фактично стає елементом цієї сфери. Іншими словами, в силу включення працівника в господарську сферу роботодавця ця сфера розширюється, більше того, праця працівника є необхідним елементом, що забезпечує її функціонування. Навпаки, суб'єкт цивільно-правового договору (наприклад, підрядник) не включається до хазяйську сферу замовника, навпаки, замовник, передаючи роботу підрядникові, тим самим звужує свою господарську сферу, вилучаючи з неї ті роботи, які передаються підряднику. Останній, у свою чергу, або створює свою власну господарську сферу, або розширює існуючу за рахунок включення до неї робіт, що виконуються за підряду.\nЩо стосується праці фізичних осіб у рамках господарського товариства (суспільства), то тут у вигляді товариського договору відбувається формування нової сфери господарювання, в рамках до торою діють (і взаємодіють) учасники товариства\nсуспільства. По-друге, найважливішою рисою, що характеризує трудовий договір, виступає його предмет. Предметом трудового договору є жива праця, тобто процес безпосередньої реалізації людиною своєї здатності до праці. Укладаючи трудовий договір, працівник приймає на себе обов'язок реалізувати цю здатність, виразити її у вигляді трудової діяльності, причому трудової діяльності не взагалі, а у вигляді праці конкретного виду, якості і кількості.\nПредмет цивільно-правового договору також пов'язаний з реалізацією здатності людини до праці, однак цей зв'язок має не пряма, а непрямий, опосередкований характер. Замовника цікавлять, власне, не вид, якість і кількість праці, що витрачається підрядником, а те, що є наслідком витраченої праці. Таким oбpaзом, предмет трудового договору - жива праця, тобто безпосередня реалізація людиною своєї здатності до праці, предметом таки цивільно-правового договору є результат праці, тобто праця, втілений у речі чи послуги.\nІз зазначених двох основних якостей трудового договору, що відрізняють його від інших договорів, пов'язаних з працею, випливає і більша частина інших його відмінних властивостей.\nТак, оскільки працю відповідно до трудового договору здійснюється в рамках хазяйської сфери роботодавця, то ця праця стає елементом організації даної сфери. Іншими словами, працівник, включаючись своєю працею у господарську сферу роботодавця, включається і в той внутрішній трудовий розпорядок, який складається в рамках зазначеної сфери і, відповідно, на нього поширюється обов'язок підкорятися нормам, які регулюють трудовий розпорядок (правилами внутрішнього трудового розпорядку, положення про персонал і т.п.). І, навпаки, в силу того, що виконавець робіт за цивільно-правовим договором (підрядник) не включається до хазяйську сферу замовника, а формує свою, то на нього, зрозуміло, обов'язок підкорятися правилам, що регламентують трудовий розпорядок замовника, не поширюється, і він в рамках своєї власної хазяйської сфери самостійно організовує свою працю .\nДалі, оскільки предметом трудового договору є жива праця, праця як процес, то зрозуміло, що в інтересах як роботодавця, так і працівника кількісно і якісно формалізувати цей предмет. Отже, в трудовому договорі повинні бути визначені як вид праці, так його якість і кількість. Це виражається в тому, що у відповідності з трудовим договором працівник приймає на себе обов'язок виконувати роботу за певною трудової функції, яка, як правило, виражається в категоріях спеціальності і кваліфікації або посади. У свою чергу, роботодавець, будучи вправі вимагати від працівника виконання роботи в рамках трудової функції, позбавлений можливості, за певними винятками, чітко визначеними в законі, доручати останньому роботи, що знаходяться за межами його трудової функції (тобто вимагати від працівника виконання роботи того виду, якості і кількості, яке знаходиться за рамками обумовленої договором трудової функції).\nОскільки предметом цивільно-правового договору є результат праці, то сторони даного договору зацікавлені в тому, щоб регламентувати якісні і кількісні характеристики саме цього предмета, але аж ніяк не те, якими способами, тобто із застосуванням праці якого виду та якості і з якими трудовими витратами виконавець робіт забезпечить досягнення обумовленого результату.\nСпецифіка предмета визначає і дія розглянутих до-говорів у часі: цивільно-правовий договір припиняється з моменту виконання сторонами прийнятих на себе обов'язків, трудової ж договір носить триваючий характер, тобто, за загальним правилом, виконання сторонами своїх обов'язків по відношенню один до одному не припиняє дії договору.\nЗазначимо, нарешті, ще одна властивість трудового договору: оскільки його предметом є реалізація здатності людини до праці, зрозуміло, що ця властивість може бути реалізовано тільки самою людиною, як зрозуміло і те, що доручити реалізацію своєї власної здатності до праці іншій особі людина не може . Звідси випливає, що на боці працівника в трудовому договорі завжди виступає жива людська особистість, фізична особа, особисто реалізує як притаманну йому фактичну здатність до праці, так і весь комплекс випливають з цього факту юридичних прав і обов'язків. Навпаки, сторонами цивільно-правового договору можуть виступати як фізичні, так і юридичні особи. Сказане вище дозволяє сформулювати основні функції трудового договору. Під функціями у філософській літературі прийнято розуміти зовнішній прояв властивостей якого-небудь об'єкта в даній системі відносин. Іншими словами, категорія функції дозволяє характеризувати сутність якого-небудь явища, виявляється в його взаємодії з іншими (зовнішніми) явищами. Оскільки трудовий договір є елемент механізму правового регулювання праці, тобто категорія службова, то функції трудового док злодія виражають його цільове призначення. Таким чином, сутність трудового договору, що виражається в його функціях, можна виявити відповівши на вопрoc про те, заради досягнення яких цілей існує це соціальне явище.\n1. Трудовий договір - соціальний регулятор (тобто він є чинником формування системи економічних відносин, а в правовому плані - фактором формування правопорядку в сфері праці, і в цій своїй якості є елементом об'єктивного права).\n4. Як результат узгодження інтересів двох сторін - работнички і роботодавця - трудовий договір є джерелом суб'єктивних трудових прав і обов'язків цих сторін.\n5. Оскільки в даний час проголошена і юридично забезпечена свобода розпорядження людиною своїми здібностями, до праці, трудовий договір як юридичний вираз узгодження: інтересів і воль його сторін відповідно виступає альтернативою примусової праці; відповідно він виконує захисну (гарантійну) функцію.\nСтан правового регулювання трудових відносин перед прийняттям нового Трудового кодексу РФ в нашій країні відображало специфіку перехідного до ринкової економіки періоду.\nІстотним недоліком сучасного стану трудових відносин є відсутність чіткого механізму реалізації принципів, закладених в законодавстві.\nСлід також виробити практичні рекомендації, які дозволили б конкретним учасникам трудових відносин знати і вміти правильно застосовувати існуючі правові норми.\nБезумовно, трудовий договір має велике народно-господарське та правове значення. Основна функція трудового договору - створити дію в часі трудових правовідносин і регулювати його.\nТрудовий договір є основою правової форми залучення, розподілу, закріплення та раціонального використання трудових ресурсів. Це одна з правових форм здійснення працівниками принципу вільної праці.\nЯк було сказано, необхідно відрізняти трудовий договір від суміжних договорів, предметом яких є праця людини і відносяться до сфери цивільного права.\nПравильне розмежування трудового договору від суміжних цивільно-правових договорів має велике практичне значення, так як трудові права та обов'язки, встановлені законодавством про працю, поширюються тільки на обличчя, яке уклало трудовий договір.\nУ висновку, слід зазначити, що, незважаючи на багато недоліків в практиці застосування трудового договору, на сьогоднішній день з усіх форм реалізації права громадян на працю, трудовий договір слід визнати головною формою, так як саме він найкраще відповідає потребам трудових відносин ринкової економіки, заснованої на найманій характер праці.\n1. Конституція Російської Федерації / / Російська Газета, 1993р.\n2. Трудовий кодекс Російської Федерації - Спб.: Юридичний Центр, 2002\n3. Акопова Е.М. Сучасний трудовий договір (контракт). Ростов н / Д, 2002.\n4. Бугров Л.Ю. Проблеми свободи праці в трудовому праві. Перм, 2000.\n5. Головіна С.Ю. Понятійний апарат трудового права. Єкатеринбург, 2002.\n6. Іванов С.А. Трудове право перехідного періоду: проблеми використання зарубіжного досвіду / / Держава і право. 1995. № 3.\n7. Кисельов І. Я. Трудове право Росії: Історико-правове дослідження. М., 2003.\n8. Лушнікова М.В. Держава, роботодавці і працівники: історія, теорія і практика правового механізму соціального партнерства. Ярославль, 2002.\n9. Маврін С.П. Трудове право Росії. Підручник. - М.: МАУП, 2003.\n10. Нікітінський В.І., Коршунова Т.Ю. Правове регулювання трудових відносин працюючих власників / / Держава і право. 2003.\n11. Нуртдінова А.Ф. Соціальне партнерство в Трудовому кодексі Російської Федерації / / Хіп. 2002. № 4.\n12. Орловський Ю.П. Коментар до Трудового кодексу Російської Федерації. М., 2002.\n13. Пашков А.С. Договори про працю в умовах багатоукладної економіки / / Держава і право. 2003. № 6.\n14. Скобелкін В.М. Трудові правовідносини. М., 2004.\n15. Ставцева А.І. Вирішення трудових спорів. М., 2003.\n16. Ставцева А.І., Шептулина М.М. Відповідальність керівника організації за порушення законодавства про працю. М., 2004.\n17. Сулейманова Г.В. Працевлаштування і зайнятість. Правове регулювання. М., 2003.\n18. Толкунова В.М. Трудове право: Курс лекцій. М., 2004.\n19. Шеломав Б.А. Загальні положення Трудового кодексу: Коментар до ТК / / Людина і праця. 2002. № 4.\n Кисельов І. Я. Трудове право Росії: Історико-правове дослідження. М., 2003.\n Нікітінський В.І., Коршунова Т.Ю. Правове регулювання трудових відносин працюючих власників / / Держава і право. 2003.\n Орловський Ю.П. Коментар до Трудового кодексу Російської Федерації. М., 2002., С. 35\n Судова практика по трудових спорах. - М.: «Статус-Кво 97», 2004, С. 112\n Орловський Ю.П. Коментар до Трудового кодексу Російської Федерації. М., 2002., С. 61\n Ставцева А.І., Шептулина М.М. Відповідальність керівника організації за порушення законодавства про працю. М., 2004., С. 116\n Лушнікова М.В. Держава, роботодавці і працівники: історія, теорія і практика правового механізму соціального партнерства. Ярославль, 2002, С. 78\n Маврін С.П. Трудове право Росії. Підручник. - М.: МАУП, 2003., З. 71\n Скобелкін В.М. Трудові правовідносини. М., 2004., С. 131\n Сулейманова Г.В. Працевлаштування і зайнятість. Правове регулювання. М., 2003., С. 92\n Толкунова В.М. Трудове право: Курс лекцій. М., 2004., С. 157\n Судова практика по трудових спорах. - М.: «Статус-Кво 97», 2004, С. 93\n Шеломав Б.А. Загальні положення Трудового кодексу: Коментар до ТК / / Людина і праця. 2002. № 4., С. 42\n Головіна С.Ю. Понятійний апарат трудового права. Єкатеринбург, 2002., С. 174\n Акопова Е.М. Сучасний трудовий договір (контракт). Ростов н / Д, 2002., С. 113


У 1903 р. Загальна Українська Організація, а радше її Рада, яка дотепер не мала якоїсь політичної платформи, опрацювала такий проект і представила його з'їздові. Але, як виявилося, з'їзд був поділений у поглядах на потребу політичної платформи з такими політичними гаслами, як автономія та федерація, які могли перелякати багато членів Громад на провінції, що здебільша були державними або земськими урядовцями і не молоді вже віком. Деякі члени Ради, як Науменко і Беренштам, вважали, що політична програма всіх не задовольнить і може викликати роздор та ліквідацію Загальної Української Організації1.\nНезважаючи на ті застереження, на з'їзді восени 1904 р. організацію переназвано на Українську Демократичну Партію і схвалено політичну програму, яка включала:\n1) знесення політичного абсолютизму й заведення парламентарного ладу;\n2) свободу слова, особи й віри, свободу зборів, спілок, організацій, страйків;\n3) заведення народної мови в школах, судах, адміністрації та у всіх громадських інституціях;\n4) заведення національної автономії та, крім всеросійського парламенту, також й українського сойму;\n5) восьмигодинний день праці, державну пенсію для калік і немічних, а також для робітників, що дожили до шістдесятирічного віку, заведення прогресивно-доходового податку, вивласнення державних, монастирських, удільних та кабінетних земель на території України і передачу їх за оплатою в користуванні селянства і т. п.\nАле програма ця нікого не задоволила й тому в організації розпочався розбрат. Молодші й енергійніші члени Київської Старої Громади, як Сергій Єфремов, Модест Левицький і Йосип Юркевич, вийшли з неї, вважаючи УДП замало революційною. Одночасно старші члени почали відтягатися, вважаючи програму занадто радикальною.\nЗ початком 1915 р. заходами Бориса Грінчснка, Сергія Єфремова, Модеста Левицького, Ф. Матушевського засновано Українську Радикальну Партію, яка, беручи до уваги брак національної свідомості серед маси українського населення, зосередила свою діяльність на видання політичних брошур, що виходили у Львові й Петербурзі. Але незабаром виявилося, що Українська Радикальна Партія, до якої здебільша належали письменники, не мала сподіваного впливу на маси. Тому восени 1905 р. вона об'єдналася з Українською Демократичною Партією, у висліді чого постала Українська Демократично-Радикальна Партія (УДРП), побудована на принципах парламентаризму і федералізму. У політичній програмі УДРП головним завданням було здобути для України в рамках конституції Росії широку автономію з українським крайовим соймом та введення української мови у школах, судах і взагалі в адміністрації, а в соціально-економічній ділянці — примусовий викуп землі від приватних власників і промислових підприємств. Серед лідерів Української Демократично-Радикальної Партії були Євген Чикаленко, Федір Матушевський, Дмитро Дорошенко, Сергій Єфремов, Борис Грінченко та інші.\nУ 1908 р. з ініціативи УДРП була створена таємна понадпартійна політична і громадська організація українців під назвою Товариство Українських Поступовців (ТУП) для координації українського національного руху і його оборони перед посиленим наступом російського уряду і російського націонал-шовінізму. До ТУП належали, крім демократів-радикалів, частина соціал-демократів і безпартійних. ТУП очолювала обирана на щорічних з'їздах рада, до якої входили Михайло Грушевський, Євген Чикаленко, Ілля Шраг, Сергій Єфремов, Симон Петлюра, Володимир Винниченко, Петро Стебницький, Дмитро Дорошенко, Андрій В'язлов, Федір Штайнгель і Людмила Старицька-Черняхівська. Ця Рада мала свої громади й поза Україною, координувала працю громад ТУП, у тому числі і в Петербурзі. Остання тісно співпрацювала з українцями депутатами в Думі. Політичною платформою ТУП була вимога автономії для України та конституційного парламентаризму в Російській імперії. Але в міжчасі ТУП намагалося здобути якнайбільше прав для українського культурного життя, у першу чергу впровадити до народних шкіл навчання української мови, а до середніх і вищих шкіл також українську літературу й історію України та допустити українську мову до громадських установ, судів, а головно до церкви.\nУ 1891 р. студенти-українці Харківського Університету організували прогулянку на могилуТараса Шевченка в Канові й там заложили "Братство Тарасівців". Його членами стали молоді українські патріоти, які не хотіли йти до московських нелегальних партій. Основоположниками цього товариства були Микола Байздренко, Михайло Базькевич, Іван Липа та Віталій Боровик, всі харківці. Пізніше цей гурток поширив свою діяльність і на інші університетські міста. Одним з видатних членів Київського гуртка був саме Микола Міхновський, студент Київського університету1. На чолі "Братства" у Харкові сталиБорис Грінченко й Іван Липа, а в Києві Микола Міхновський та інші. Тарасівці зобов'язалися між собою поширювати українську мову в родинах, установах і в школі, культивувати ідеї Т. Шевченка й висунули постулат визволення українського народу з-під російського панування, а також боронити його соціальні й культурні права.\n"Братство Тарасівців" мало спершу свій осередок в Харкові, але після арештів його членів влітку 1893 р. його осередком стало місто Київ. Менші осередки були також у Полтаві, Лубнах і Одесі. Тарасівці діяли як організація до 1897 p., коли Стара Громада переорганізувалася на Загальну Українську Безпартійну Демократичну Організацію. Молодше покоління створило в 1900 році Революціну Українську Партію.\nВ середині 1890-х pp. енергійно діяла українська студентська громада в Київському університеті, членами якої були Д. Антонович, І. Черкаський, Є. Черняхівський, І. Стешенко, О. Моргун, М. Кривинюк, П. Тучапський, С. Шелухин, В. Шемет та ін. Незабаром ця громада поділилася на дві частини: першу з Антоновичем, Черкаським, Кривинюком, Міхновським, Шеметом, Шелухіним та іншими,— і другу, звану "драгоманівською", зі Стешенком, Моргуном, К. Василенком, П. Тучапським, М. Ковалевським. З цим гуртом була в тісних стосунках Леся Українка. З нього пізніше виділилися марксисти К. Василенко і П. Тучапський.\nРеволюційна Українська Партія (РУП), заснована в Харкові з початком 1900 p., була першим політичним утвором в Україні. Основоположником РУП були Дмитро Антонович, Боніфатій Камінський, Михайло Русов, Левко Мацієвич, Юрій Коллард, Олександер Коваленко та Дмитро Познанський. Але душу в цю партію вдихнув молодий харківський адвокат Микола Міхновський, своєю доповіддю на перших сходинах. Цю доповідь РУП видала ще того самого року у Львові окремою публікацією під назвою "Самостійна Україна". У ній Міхновський кинув гасло боротьби за "Одну, єдину, нероздільну, вільну, самостійну Україну від гір Карпатів аж по Кавказ, бо "Україна для українців".\nБеручи до уваги тодішні політичні умови, зокрема під Росією, де ніхто навіть з найбільш передових діячів не відважився мріяти про самостійну українську державу на всіх українських землях, це був неабиякий революційний клич. Ідея самостійної України порівняно з драгоманівською утопією про федерацію українських земель з демократичною Росією, була великим кроком уперед у розвитку української політичної думки.\nУ Києві 1903 р. РУП випустила "метелика", в якому з'ясовано жалюгідний стан в Україні й висловлені відповідні домагання, що були на даний час політичною платформою РУП: "Ми українці не маємо права говорити на своїй мові по школах, в судах, ми не маємо своїх газет, ні книжок, ми повинні вчитися російською мовою, якої не розуміємо. На нашій землі, по всій Україні, де живуть українці, для українців повинні бути українські школи, університети, газети, журнали, книжки на українській мові; в судах, банках, поштах і інших державних місцях повинна бути наша українська мова"1.\nОдначе під впливом московських соціалістичних партій, які голосили рівність і братерство для всіх робітників і селян, українська інтелігенція, що виростала й виховувалася на ідеях московського "єдинонеділимства", тяготіла в сторону модних тоді соціалістичних доктрин і теорій. Урешті соціалістичні впливи перемогли і РУП відступила від ідеї Міхновського про незалежність України. Більшість її членів пішла за соціалістичними кличами, задовольняючись автономістичною програмою, й партія перестала існувати.\nРУП відіграла в історії розвитку української політичної думки видатну роль, об'єднавши українських політичних діячів початку XX ст. до політичної боротьби й активності у різних політичних таборах і спричинилася до піднесення свідомості українського селянства в боротьбі за покращення умов праці й суспільних прав.\nКоли в 1902 р. РУП почала замінювати гасло самостійності на автономію України й федерацію з Росією, Микола Міхновський зі своїми однодумцями (брати Василь і Грицько Шевченки, брати Володимир і Сергій Шемети та інші) заклали Українську Народну Партію (УНП), політичне кредо якої базувалося на доповіді Міхновського "Самостійна Україна" і було сформульоване в "10-ти заповідях націоналіста". У вересні 1905 р. НУП почала видавати у Львові часопис "Самостійна Україна". У ньому була широко накреслена програма українського самостійницького руху, а також ви-друкований проект конституції майбутньої української держави. У цьому проекті можна завважити сліди теорії Драгоманова, якщо йде мова про структуру майбутньої української держави, а саме, що Україна мала бути спілкою "вільних і самоуправних земель, утворених на підставі своїх природних особливостей та окремішностей і заселених українцями." Таких земель мало б бути десять: Чорноморська Україна, Слобідська Україна, Степова, Лівобережна або Гетьманщина і т. п. Цей проект конституції передбачав широкі права громадянина, законодатний орган із двох палат, виборче право для всіх громадян віком від 25 років і вище, земські та громадські самоуправи тощо. УНП цікавилася не тільки національними, але також і соціальними проблемами й домагалася націоналізації землі1.\nПро потребу самостійної української держави заговорив також і Дмитро Донцов на політичному вічу в актовому залі Петербурзького університету, яке влаштувала українська Студентська громада разом зі "старшими" українцями, такими як Олександр Лотоцький, українець з Кубані Лука Бич та ін., що мешкали тоді в Петербурзі. Донцов за те був арештований і відправлений до Лук'янівської тюрми у Києві, де він мав стати на суд разом з іншими членами РУП, а радше НУП.\nПро появу часопису "Самостійна Україна" у Львові, як і про виступ Д. Донцова на українському вічі у Петербурзі, з'явилося повідомлення у часописі "Хлібороб", що всупереч урядовим московським заборонам почав виходити в Лубнах на Полтавщині і був першим українським часописом в Україні під російською зай-манщиною. Його видавали й редагували брати Володимир і Сергій Шемети й Микола Міхновський. Від себе редакція "Хлібороба" ствердила, що Донцов зробив правдиві закиди "проти московського уряду, ба і проти російського суспільства взагалі та навіть соціал-демократії, що вони однаково гнітили й ганьбили український народ"3.\nПершими на ту подію відгукнулися москвофільські настроєні українські соціал-демократи у своєму першому числі журналу "Вільна Україна" за січень-лютий 1906 p., що його вони видавали в Петербурзі. "Боронь Боже, нести в народні маси націоналізм "Хлібороба",— писав редактор журналу "Вільна Україна".— Він поведе до братовбивства, до татарсько-вірменської різні, він стане на перешкоді культурному розвиткові української нації, він, і цс найголовніше, затримає поступ класової свідомості українського пролетаріату і дасть змогу буржуазії та визискувачам народу збудувати "цезаризм буржуазії", поставити його на підвалини ще міцніші, ніж на них стояв царат". Одночасно знаний уже тоді соціал-демократ суспільно-громадський діяч, літературознавець і письменник Іван Стешенко виступив з обуренням на сторінках щоденника "Кіевскіе отклики" на "Самостійну Україну" Миколи Міхновського і з нагоди промови Д. Донцова в Петербурзі. Він писав, що це "на відкриту політичну арену виступив український шовінізм". До речі, цей самий І. Стешенко був автором вірша на прославу червоного прапора, як символу справедливості без різниці для всіх націй і віку. "Червоний стяг — прапором нашим, скрізь має нині на землі. До нього ж всі! І всі розкажем про наші болі і жалі". Так думала, на жаль, тоді більшість української інтелігенції, для якої соціалістичні утопії затьмарювали інтереси українського народу, якому вони змагали принести волю і добробут.\nНа своєму з'їзді в 1907 р. УНП схвалила програму організації українського пролетаріату, щоб забезпечитися перед конкуренцією з боку московського пролетаріату, який заливав Україну й відбирав в "українського робітника працю". Москалі випихали українців з усіх професій, з фабрик, заводів і робітень у ряди безробітного пролетаріяту, в пащу моральної, а потім і голодової смерти.\nУ відповідь на тезу Маркса, яку пропагував Ленін зі своєю партією, що "в робітника немає батьківщини", цей з'їзд зовсім слушно заявив, що "пролетаріат пануючої нації і зневоленої — це два класи з неподібними інтересами". Але через поворот до самодержавства й обмеження політичної діяльності державними органами безпеки невдовзі після цього з'їзду діяльність УНП занепала і щойно під кінець 1917 р. колишні члени УНП створили Українську Партію Соціалістів-самостійників.\nУ грудні 1905 р. виникла Українська Соціал-Демократична Робітнича Партія (УСДРП), яка визнавала марксистську ідеологію на взір Російської Соціал-Демократичної Робітничої Партії (РСДРП), але діяла незалежно від неї. Основна різниця між ними полягала в тому, що УСДРП підкреслювала національне питання й, хоча лідери-члени партії вийшли з РУП, нова партія відмовилася від самостійності України. Але на відміну від РСДРП, яка нехтувала національним питанням, УСДРП поставила у свою програму, як одну із цілей — вимагати для України автономії у межах Російської держави. Головними діячами УСДРП були відомий уже тоді український письменник Володимир Винниченко, журналіст Симон Петлюра, театрознавець Дмитро Антонович, син славного професора Володимира Антоновича, адвокат Михайло Ткаченко, Лев Юркевич, економіст Микола Порш та інші.\nЗростання заворушень робітників та селян налякало російський уряд і він наприкінці XIX ст. впровадив деякі полегшсння, зокрема дав дозвіл на збільшення пресових органів. В Україні почав виходити новий часопис "Кіевскіе отклики", під редакцією історика Івана Лучицького. Довкола нього гуртувалися відомі українські діячі, як В. Антонович, М. Василенко, С. Єфремов, Б. Кістяківський, А. Кримський, В. Науменко, С Петлюра, С. Русова, І. Стешенко та інші. Хоча "Кіевскіе отклики" друкувалися російською мовою, часопис був присвячений українським питанням і виходив тиражем у 25 000 прим.\nВ Україні відбувалися Археологічні з'їзди (XI у Києві 1899 p., XII у Харкові 1902 p., XIII — 1905 pi в Катеринославі, XIV — 1908 р. у Чернігові). На цих з'їздах українські вчені виголосили ряд цікавих доповідей з української археології, які привернули увагу вчених усього світу. Але, згідно з Емським Указом, на XII і XIII з'їздах заборонено було читати доповіді українською мовою. Це, однак, приносило більше шкоди урядові, бо підносило революційний рух в колах української інтелігенції і скріплювало проукраїнський сантимент навіть серед неукраїнців. Велике значення для українського національного руху мали ювілейні святкування Івана Нечуя-Левицького та Миколи Лисенка у Києві.\nЗаходами Полтавського земства на чолі з Федором Лизогубом побудовано пам'ятник батькові нової української літератури Іванові Котляревському з нагоди 100-ліття появи першої частини його "Енеїди". Але відкриття пам'ятника відбулося щойно в 1903 р. На це свято з'їхалося багато визначних гостей, представники Наддніпрянщини, Галичини й Буковини. Тоді вся Полтава заговорила українською мовою. Але в часі офіційного відкриття державна влада заборонила виступати з привітаннями українською мовою усім, за виїмком галичан, які не вміли говорити російською мовою. Це викликало велике незадоволення в широких колах українського громадянства. Микола Міхновський відмовився читати вітання московською мовою і разом зі своїм протестом віддав предсідникові порожню папку, в якій мав привітання. За ним усі решта зробили таку саму демонстрацію — подавали порожні папки й виходили з залу. Урочисте засідання цим було перерване.\nЗ часу підписання Емського указу було багато спроб добитися полегшення для українського друкованого слова. Олександер Кониський, київський адвокат та відомий письменник і суспільно-громадський діяч подав у 1890 р. міністрові внутрішніх справ князеві І. М. Дурново прохання скасувати Емський указ. У 1890 р. Олекса Коваленко, який жив поза Україною на Уралі в місті Челябінську, просив міністерство дозволу видавати там українською мовою тижневик "Україна". Два роки пізніше (1892 р.) Харківське товариство грамотності післало петицію до уряду, щоб звільнити україномовні публікації від обмежень, але всі заходи були безуспішні.\nРосійський уряд 24 квітня 1904 р. скасував закон про обмеження друкованого слова литовською мовою. Це стало поштовхом для трьох високих імперських урядовців у Петербурзі, Олександра Лотоцького, Петра Стебницького та Петра Садилова попробувати ще раз звернутися до Міністерства внутрішніх справ та до Головного правління у справах друку, щоб зняти заборону з українського друкованого слова. Тут до помочі став також і відомий російсько-український письменник Данило Мордовець, який також підписав те прохання. Було це тим більше надійне, що міністром внутрішніх справ став тоді ліберальний князь Петро Святополк-Мірський. Однак справа знову залишилася без відгуку. Тоді О. Лотоцький і П. Стебницький стали використовувати персональні знайомства. Лотоцький звернувся з цією справою до прем'єра уряду Сергія Вітте, який виявив певне зацікавлення. У кінці І904 р. Рада Міністрів остаточно обміркувала справу скасування заборони і цензурних обмежень української мови й передала її до Імперської Петербурзької Академії Наук, зокрема, до відділу Славістики, який очолював російський славіст академік Олексій Шахматов. В Академії Наук створено окрему комісію для розгляду цього питання. Комісія звернулася до експертів за порадою, а в тому числі й до Харківського та Київського університетів та інших науковців, які висловились на користь української мови.\nПротягом березня 1905 р. на засіданні Комісії, якою офіційно керував академік Федір Корш, знавець української мови й літератури, вироблено текст: "Про знесення заборони малоросійського друкованого слова", в якому стверджено, що українська мова є окремою східнослов'янською мовою і дозволяється вживати її публічно у слові та друку. У закінченні цієї записки було додано від Академії Наук побажання, щоб "малоруське населення мало таке саме право як великороси говорити публічно і друкуватися рідною мовою".


За добу на Черкащині знайшли 23 міни та снаряди часів минулих війн | «Медіа-центр»: телестудія «Тясмин», радіо FM «Тясмин»\n22 Червня 2021, 15:30 Сміла\nЗ початку доби сапери вилучили 11 артилерійських снарядів 76 калібру в Звенигородці. Не встигли співробітники ДСНС повернутися до постійного місця дислокації, як отримали ще одне повідомлення. Цього разу небезпечні предмети виявили місцеві жителі села Григорівка Бобрицької ТГ Черкаського району. Ними виявилися 12 мінометних мін, калібром 120 мм.\nПісля обстеження прилеглої території на вміст додаткових небезпечних предметів сапери виявлені боєприпаси вилучили для подальшого знищення на спеціальному полігоні, повідомили в обласному управлінні ДСНС.


Євроремонт без клопоту » Все для дачників і городників, поради та рекомендації\nЯкщо зважилися на перепланування, то ні в якому разі не поспішайте трощити всі стіни, які зустрілися вам на шляху.\nДля початку необхідно отримати дозвіл. Для цього потрібно звернутися в наглядові органи, де пояснять, що робити і куди податися за оформленням проекту.\nКвартиру повинен оглянути інспектор, який прийме рішення про можливість реконструкції. Якщо це можливо, то все буде документально оформлено, а в техпаспорт житла будуть внесені відповідні зміни. Звичайно, "бігати по кабінетах" - заняття мало в кого викликає радість, але знехтувати цим ніяк не можна - раз на кілька років БТІ може перевіряти квартири на предмет самовільної реконструкції, і в разі виявлення такого порушення, господарів не тільки штрафують, а й зобов'язують повернути приміщення в колишній вигляд. У підсумку, ви понесете величезні розтрати, так як ремонт квартир у Мінську ціни на який і так захмарні, принесе за собою ще й штраф. Також і на зведення додаткових перегородок потрібен дозвіл, і, до речі кажучи, на скління балкона теж.\nНаступний етап - обробка та облаштування комунікацій. Почати слід з електрики. Провід краще використовувати мідні - вони надійніші. Слід передбачити заздалегідь розстановку в квартирі побутових електроприладів, і підвести до місць їх майбутнього розташування розетки. Це звільнить вашу квартиру від зайвих проводів подовжувачів, та й взагалі їх використання не бажано - вони збільшують навантаження. Не варто перевищувати навантаження в 3,5 кВт на одну одну електролінію - це небезпечно. І обов'язково встановити пристрій захисного відключення - для захисту від короткого замикання.\nЗдійснюючи ремонт ванної кімнати, систему водопостачання зазвичай заміняють новими трубами - металопластиковими (вони гнучкі і зручні в з'єднанні). Всю систему необхідно убезпечити надлишкового тиску і великих частинок іржі, встановивши фільтри грубого очищення.\nНе завадить, а точніше, буде дуже до речі, додаткова вентиляція в квартирі. Її можна забезпечити за рахунок електровентиляторів. Вони споживають не багато електроенергії, не створюють шуму, і їх можна встановити навіть в приміщеннях з підвищеною вологістю.\nНаступний і обов'язковий етап - це вирівнювання поверхонь. Це необхідно зробити, якщо в майбутньому не хочете проблем з установкою меблів, кладкою плитки та ін Звичайно, це займе якийсь час, але результат того стоіт.І не в якому разі не намагайтеся спростити та прискорити цей процес - найімовірніше тільки "програєте" в цьому.\nНу і звичайно не один такий ремонт не обійдеться без встановлення нових вікон, як правило з ПВХ. Краще замовити зі спеціальним - k або i-склом. Вони повертають близько 70% і 90% сонячного тепла відповідно. Обов'язково стежте за монтажем вікон, щоб були дотримані всі встановлені правила. Зокрема - з зовнішнього боку шви повинні бути захищені спеціальною гідроізоляційною стрічкою, а з внутрішньої - пароізоляційною.\nЗвичайно, як робити ремонт вирішувати вам - замовити його під ключ, або зробити своїми руками, але найголовніше, якщо зважилися на це, то варто робити добре, і економити не треба.


Від одного до тисячі. Як COVID-19 шириться областями України - ВІДЕОІНФОГРАФІКА | Новини\n15:20, 1 травня 2020 р.\nМи вирішили порівняти, як змінювалась кількість захворілих на коронавірус у Донецькій області та ще в декількох інших регіонах. Для наочності ми взяли п’ять областей із абсолютно різною, навіть протилежною епідемічною ситуацією.\nПерший випадок коронавірусу в Україні був зареєстрований 3 березня 2020 року. Захворів чоловік, котрий повернувся до Чернівецької області з Італії, в якій вже тоді панувала епідемія. Ще у двох жінок із Чернівецької області COVID-19 підтвердили 16 березня.\nКарантин в Україні оголошено з 12 березня. Незважаючи на те, що карантинні обмеження зробили більш жорсткими, захворюваність в Україні з кожним днем поки тільки зростає. Ми вирішили прослідкувати динаміку поширення коронавірусу в декількох областях та порівняти її. Зробили це на прикладі Донецької, Миколаївської, Чернівецької, Чернігівської, Хмельницької області та міста Києва. Чому обрали саме ці регіони – пояснимо нижче.\nТут перший випадок зафіксували 18 березня у 52-річного жителя Маріуполя, який повернувся із Єгипту. На той момент у Чернівецькій області було 10 випадків, у Житомирській – 1, у Київській – 2.\nМОЗ повідомляє, що станом на 1 травня у нас 70 випадків.\nУ цій області досить тривалий час не було випадків захворювання на коронавірус, у той час, коли в інших областях вже було по декілька чи десятку захворілих. Але в останній день квітня тут вже більше випадків, ніж у Донецькій області, де перший випадок зареєстрували 18 березня.\n28 березня – зафіксований перший випадок.Незважаючи на те, що тут довгий час не будо жодного випадку, зараз Миколаївська область «випереджує» Донецьку – станом на 1 травня тут 126 випадків.\nЕпідемія коронавірусу в Україні почалася саме тут. Як ми казали на початку, у Чернівецьку область повернувся чоловік з Італії, захворювання зареєстровано 3 березня. Ця область зараз лідер за кількістю захворілих, 1662 випадки на 1 травня.\nТут, як і в Миколаївській області, перший випадок був зафіксований 28 березня. Сьогодні Чернігівська область має 50 випадків, а це чи не найменший показник по всій Україні.\n29 березня – зареєстровано перший випадок, пізніше, ніж у Донецькій області. 1 травня – 92 випадки.\nУ столиці України зараз трохи менше захворілих, ніж у Чернівецькій області в цілому.\n16 березня – два випадки. 1 травня – 1453 випадки.\nАби побачити, як кожного дня змінювалися цифри в обраних нами областях, і як між ними формувалася різниця, дивіться наше відео:\n#Слов'янськ #Дружківка #новини #карантин #коронавірус #карантин в Україні #COVID-19 #статистика\n13:54, 29 липня


12 Сер 2020 о 11:03\nВони спостерігали за прикордонними нарядами та намагалися втекти, коли їх виявили.\nТрапилося це вчора, 11 серпня, на ділянці відповідальності відділу «Красноїльськ», пише ІА АСС з посиланням на пресслужбу Чернівецького прикордонного загону.\nДвоє молодих чоловіків потайки намагалися перетнути лінію кордону.\nЧитайте також: Контрабанда на Буковині: прикордонникам довелося стріляти\nОднак, їх викрив наряд. Порушники вдалися до втечі. Прикордонники здійснили попереджувальні постріли у повітря, бо на голосові команди правопорушники не реагували.\nПід час подальших пошуків прикордонники затримали одного з утікачів, а згодом виявили іншого. Останній заплутався в інженерному загородженні «Єгоза», яке намагався подолати. Самостійно виплутатись він не міг.\nВідтак, його визволили з інженерного загородження, надали медичну допомогу і викликали карету швидкої допомоги, якою його доставили до Сторожинецької ЦРЛ.\nЖодних документів у порушників при собі не було. З’ясувалося, що правопорушниками виявилися мешканці населеного пункту Красноїльськ, один з яких неповнолітній.\nЗатриманий певний час ухилявся від призову у лави Збройних сил України.


Екскерівник передвиборчого штабу Путіна приховав 19 млрд. рублів доходу - За Лаштунками\nЕкскерівник передвиборчого штабу Путіна приховав 19 млрд. рублів доходу\nРектор Санкт-Петербурзького гірничого університету Володимир Литвиненко, який очолював передвиборчі штаби Володимира Путіна на президентських виборах в 2000-му, 2004-му і 2012-му роках, приховав в деклараціях про доходи близько 19 мільярдів рублів, стверджує російське видання “МБХ медиа”.\nЗМІ, вивчивши фінансову звітність Литвиненка, виявило, що як мінімум з 2014-го року в неї не потрапляють дивіденди від акцій холдингу “Фосагро”, яким володіє ректор.\nЗа шість років частка Литвиненка в компанії збільшилася на шість відсотків, досягнувши майже двадцяти одного відсотка. Дивіденди від акцій склали близько 20 мільярдів рублів, в той час як ректор задекларував за цей термін лише 1,3 мільярда доходів.\nВідзначається, що під керівництвом Литвиненка Володимир Путін в 1997 році захистив дисертацію по темі “Стратегічне планування відтворення мінерально-сировинної бази регіону в умовах формування ринкових відносин”.\nПізніше Литвиненко був науковим керівником майбутніх глави “Роснафти” Ігоря Сєчіна і прем’єр-міністра Росії Віктора Зубкова. Обидва працювали в комітеті із зовнішніх зв’язків мерії Санкт-Петербурга, який очолював Путін.\nКількість переглядів: 15,590\nТеги:"Фосагро", виборший штаб Путіна, Віктор Зубков, Володимир Литвиненко, захист дисертації, Ігор Сєчін, науковий керівник, приховав, Путін, Санкт-Петербурзький гірничий університет


Лікування позбавляючи за допомогою народних засобів, Сайт здорової шкіри\nСайт здорової шкіри Лікування дерматологічних захворювань Лікування позбавляючи за допомогою народних засобів\nЩоб приготувати компреси, які допоможуть позбутися гнойнічних уражень шкіри або від лишаїв, використовують безсмертник піщаний або суцвіття кмину звичайного.\nДля цього приготуйте згущений відвар: 3-4 столові ложки суцвіть кип’ятіть півлітра води протягом 10 хвилин. Відвар повинен настоятися близько двох годин. У готовій суміші змочіть марлю, і прикладайте її на ділянки шкіри, уражені хворобою. Як тільки шкіра висохне, її слід знову зволожити.\nДля лікування лишаю висівкоподібного треба приготувати сік з часнику посівного і змащувати їм хворе місце 4-5 разів протягом дня.\nЩоб вилікувати хворого від стригучого лишаю (трихофітії), потрібно уражені місця змочувати компресом\nне менше шести разів на день. Останнє промивання краще зробити перед самим сном. У випадку, якщо лишай хворого потривожить вночі, потрібно 1-3 рази зволожити уражену позбавляємо шкіру марлею, змоченою в яблучному оцті, який, є прекрасним антисептичним засобом, що його швидкому одужанню.\nЦе ж засіб ефективний для лікування оперізуючого лишаю. Нерозбавленим оцтом поливають уражені хворобою ділянки шкіри не менше чотирьох разів на день і двічі-тричі вночі в тому випадку, якщо хворий прокинувся. Завдяки використанню даного методу під час лікування, одужання наступає дуже швидко.\nМожна приготувати відвар із суміші листя золотого вуса, кореневища перстачу прямостоячі, трави пажитника і рут\nи. Візьміть по 20 грамів кожного інгредієнта і варіть в одному літрі води протягом півгодини. Застосовуйте відвар для примочок під час лікування лишаю.\nПриготуйте суміш з 10 гр квіток календули, 20 гр кореня лопуха і шишок хмелю, варіть все в 200 мл води. У відвар додайте 3 чайних ложки золотого вуса і 100 мл вазеліну. Перемішайте всі інгредієнти, поки не отримаєте мазь, яку застосовують для лікування лускатого лишаю, накладаючи її тонкими шарами на ділянки шкіри, уражені хворобою. Застосовуйте ліки кілька разів протягом дня.\nНатирайте місце, уражене позбавляємо, соком ведмежого вушка (квітки коровьяка).\nДо ураженого лишаєм місця прикладіть лист капусти, змастивши його попередньо сметаною. Накладіть зверху бинтовую пов’язку. Як тільки компрес висохне, замініть його новим. Застосовуйте капустяний компрес, поки не наступить повне одужання.\nВикористовуйте родзинки або кишмиш для натирання хворого ділянки шкіри кілька разів протягом дня.\nЗмішайте перець і хну в рівних пропорціях, приготуйте порошок, нанесіть його на ділянку шкіри, уражений позбавляємо, зафіксуйте за допомогою пов’язки. Цю процедуру слід повторювати щодня.\nПід час лікування лускатого лишаю використовуйте насіння портулаку городнього, накладаючи компреси або примочки.\nДля лікування лишаю приготуйте 50% мазь з трави очитка їдкого, приготовлену на добре прогрітому свинячому жирі. Втирайте приготовлену суміш на ділянки, уражені хворобою.\nНастоянку або настій кори осики звичайної застосовують під час лікування лишаю або туберкульозу шкіри, роблячи з розчину компреси або примочки, які прикладають до хворого місця.\nНастоянка: 30%-ная на 70-40 градусному спирті, застосовується для розтирання ураженої ділянки шкіри.\nЗ листя або околоплодника горіха волоського готують сік або згущений настій, яким лікують стригучий лишай, туберкульоз шкіри та екзему, натираючи уражені ділянки шкіри 2-3 рази на день.\nСтатті за темою Залишити коментар Інформація


Цибуля слизун: основи вирощування і догляду за ним | Ремонт та вироби своїми руками\nЦибуля слизун: основи вирощування і догляду за ним\nНасіння або розсади?\nВідео «Розпізнавальні особливості»\nУ чому користь цибулі\nВідео «Короткий огляд лука слізуна»\nДалеко не всім городникам відомий відмінний вид цибулі – цибуля слизун, який поки не так популярний, як ріпчаста, порей або батун. Але він також заслуговує пильної уваги, оскільки володіє прекрасними лікувальними якостями і смаковими характеристиками. Сьогодні ми розповімо, як правильно посадити ця рослина на вашій присадибній ділянці, які особливості догляду за даної овочевою культурою, яким способом його краще всього розмножити, і чим такий лук корисний для організму.\n1 Особливості посіву\n2 Насіння або розсади?\n3 Відео «Розпізнавальні особливості»\n5 У чому користь цибулі\n6 Відео «Короткий огляд лука слізуна»\nЦибуля слизун, який ще прийнято називати проникаючим, росте в дикому вигляді на території Східної та Західної Сибіру, а також на Алтаї і в Середній Азії. Там місцеві жителі традиційно їдять його не тільки свіжим, але і роблять засолку, і сушать. Цибуля слизун по праву можна назвати салатним овочем. Він володіє слабо-гострим смаком і відрізняється часниково-цибульним ароматом.\nЦей багаторічний овоч здатний без додаткового утеплення нормально витримувати навіть 40 градусні морози. Протягом 5 – 6 років цибуля буде давати хороший врожай, якщо проводити його вирощування на родючому і помірно вологому грунті. Краще всього для посіву такої культури насінням або вирощування іншим способом підійде нормально освітлений сонцем ділянку землі.\nВ попередниках цибуля слизун воліє мати томати, огірки, картоплю, капусту, редиску. Не можна здійснювати посів насіння в кислий грунт, оскільки тоді цибулеве перо буде володіти гіркотою.\nВосени під час перекопування необхідно внести компост або перегній – кількість добрив становить близько 10 кг на квадратний метр. Також вносять фосфорно-калійні добавки – близько 40 грам на таку ж площу. У весняний період перед висадкою на грядки вносять ще і перегній, а також добре пролити їх розчином з торфо-гумінових підживлень. Цибуля слизун прийнято саджати за такою схемою – у підготовлені заздалегідь ряди, відстань між якими в ідеалі становить до 40 см, а між посадковим матеріалом слід залишити десь 20 див. Особливістю, яку має цибуля слизун, можна сміливо назвати його властивість розростатися корінням у вигляді півкола і при цьому витісняти всі з’явилися зайві бур’яни. Оскільки цибуля слизун також є декоративним рослиною, то цю особливість успішно застосовують ландшафтні дизайнери для створення красивих альпінаріїв.\nЦибуля має властивість гілкуватися під час всього періоду вегетації. На другий рік свого життя він утворює близько 4 гілок втечі, на яких з’являється до 10 листків. До кінця п’ятого року життя кількість їх становить до 25 штук, а листя на кожної овочевої культури виростає від 50 до 200. Рослина починає цвісти на другий рік. Цибуля слизун ще називають проникаючим тому, що на початку періоду цвітіння його стрільцям властиво випрямлятися. Стрілкування і цвітіння рослини відбувається протягом місяця.\nРозмноження такої культури проводять насінням або розсадою – пагонами або частинами куща. При виборі способу розмноження насінням, їх прийнято сіяти в землю або вирощувати розсаду. Висівати насіння фахівці радять навесні і як можна раніше. Для цього готують борозенки, відстань між якими повинна бути до 35 див. В них виробляють посів близько 1 грама насіння на кожен метр квадратний. Входи після посіву насіння можна буде побачити на городі через 25 днів. Багато чого тут буде залежати від ступеня вологості землі, а також її температури. Урожай, має гідний товарний зовнішній вигляд, можна буде отримати при посіві насіння тільки на другий рік.\nТакож цибуля слизун вирощування реально проводити розсадним способом, а не тільки насінням. Щоб отримати хорошу якісну розсаду, слід посіяти насіння цибулі до початку червня. Розсаду, яку вдалося виростити з насіння, традиційно висаджують за наступною схемою – 70 на 20 см. При такому способі посадки рослини виходять більш життєздатними, ніж при методі поділу кущів. Але можна все-таки віддати перевагу спосіб посадки слизуна і окремими кущиками. Для цього з двох-трирічної посадки потрібно вибрати кущики і розділити їх на окремі культури. Слід враховувати, що кожна рослина дасть вам близько 15 – 30 цибулин. Після чого їх потрібно висадити в один рядок, відстань при цьому повинно скласти близько 50 см, а між посадковим матеріалом – до 20 см.\nДогляд за даної овочевою культурою передбачає регулярний полив в рекомендованих дозах, своєчасне розпушування та прополювання землі, а також обов’язкову зрізання листя і добриво.\nНа другий і інші роки після зростання цього лука ділянку слід звільнити від решти частин культур, а також розпушити землю у міжряддях. Крім того, фахівці і досвідчені городники радять внести в грунт азотні добрива в кількості до 25 грам на метр квадратний. У літній період обов’язково проведіть близько трьох обрізок листя, довжина зрізу в ідеалі має становити до 25 див. Щоб рослини встигли відновитися після проведення даної процедури, в третій раз її рекомендовано проводити не пізніше кінця серпня.\nТакож у цей період слід внести фосфорно-калійне добриво. Для цього його беруть з розрахунку до 50 грам суперфосфату, а також приблизно 30 г калійної солі. Слід пам’ятати, що вигонку рослин, яким виповнилося два або три роки, прийнято виганяти в тепличних умовах, або навіть у домашніх. У такому разі восени рослини потрібно викопати і перемістити в неглибокі ящики, після чого залишити на вулиці для підморожування. Їх можна застосовувати з цибулиною через місяць – після того, як відросте листочки.\nЦибуля слизун дуже корисний для нашого організму. У його складі є такі групи вітамінів, як В1, В2, С, РР. Також є цукри, каротин і фітонциди, мінеральні солі калію, цинку, магнію, молібдену, багато заліза. Цибуля корисний при низькому рівні гемоглобіну та недокрів’ї, проблеми з ШКТ, в тому числі високому рівні кислотності. Також його листя має болезаспокійливими і протизапальними властивостями, тому їх радять прикладати до ран. Фахівці сходяться на думці, що 10 кг цибулі містять річний запас всіх необхідних людському організму поживних речовин.\nЯкщо з’їдати щодня його навіть у невеликих кількостях, можна суттєво поправити навіть загальний стан здоров’я, не кажучи вже про перераховані вище проблеми. Також цей дивовижний овоч може сприяти правильній роботі серця, зміцнювати стінки судин, виводити токсини і шкідливий холестерин, нормалізувати роботу щитовидної залози. Вживаючи в їжу цей овоч, ви зможете не тільки зміцнити імунітет, але також ефективно побороти авітаміноз.\nУ відео наведено короткий, але дуже ємний огляд даного виду культури. Ролик допоможе вам дізнатися про особливості вирощування та догляду за даним сортом.


Директор Львівського бронетанкового заводу запевнив: «Я наразі не відсторонений» | Новини Львова\nДиректор Львівського бронетанкового заводу запевнив: «Я наразі не відсторонений»\n17:45 19 липня 2017 р.\nРоман Тимків, якого суд відпустив під заставу, за його словами, продовжує роботу.\nДиректор держпідприємства «Львівський бронетанковий завод» Роман Тимків запевнив сьогодні, 19 липня, що він не відсторонений від посади і продовжує роботу. Він стверджував у середу здивованим журналістам: «Я наразі не відсторонений».\nДиректор Львівського бронетанкового заводу також запевнив, що це підприємство виконало свої зобов'язання за контрактом, через який розпочато кримінальне провадження стосовно його керівника. Роман Тимків уточнив: «Наш завод повністю виконав свої зобов'язання, крім чотирьох двигунів – вони підлягали заміні. Ми готові їх замінити і після зняття арешту можемо вбудувати їх в танки і відправляти в війська».\nСтосовно звинувачень, які пред’явило йому НАБУ, Тимків сказав, що останнім часом на його підприємстві проводилисьядві аудиторські перевірки. Одна з них виявила збитки на 680 тисяч гривень – по одному з чотирьох згаданих двигунів, друга прийшла до висновку, що матеріальних збитків немає.\n«Кілька тижнів тому знову була аудиторська перевірка за два роки, під час якої це питання вивчили. І там чітко сказано: матеріальний шкода не була заподіяна», – додав Роман Тимків За його словами , заставу за нього внесла його сестра.\nПро це повідомили сьогодні, 19 липня, в інформаційній агенції «Інтерфакс-Україна». Як інформував «ЩЛ», детективи НАБУ затримали керівників Львівського бронетанкового заводу, Спеціалізована антикорупційна прокуратура пояснила, що посадовці Львівського бронетанкового заводу й ЗСУ вкрали 28,5 млн. гривень, однак директор Львівського бронетанкового заводу вийшов на волю за заставу.


Лікування зубів у людей похилого\nЗа висновком експертів ВООЗ, до 2005 року більше 1 млрд людей переступило 60-річний рубіж. При цьому тільки в будинках для людей похилого віку в Німеччині 2000 року проживали 1,56 млн осіб похилого та старечого віку, що склало 4,5% від усього населення в цілому. За даними соціологічних досліджень, проведених в США, до 2030 р кількість осіб старше 65 років перевищить нинішній показник в 2 рази.\nВ Україні до 2012 року кількість пенсіонерів перевищить рівень в 25% - це більше 38 млн осіб (тобто складе чверть населення країни). В даний час поняття «старіння» визначають як природний результат дії всіх процесів, що ведуть до зниження здатності до адаптації.\nНа старіння реагують всі органи і системи організму: відбувається їх руйнування з одного боку і пристосування до нових умов існування і життєдіяльності з іншого. З віком звужується діапазон адаптаційно-пристосувальних механізмів (біологічних і соціальних): утруднене пристосування літньої людини до темпу життя, знижується стійкість до стресів.\nУ віковій групі 75 років більш ніж у 50% є поєднання трьох і більше хронічних захворювань, що привертають до множинних фізичним, психічним і соціальним проблемам.\nЩо стосується стоматологічної допомоги пацієнтам похилого та старечого віку, то її ефективність залежить від нерозривно пов'язаних наступних блоків і проблем.\nВзаємозв'язок соматичної і стоматологічної патології у людей похилого і старечого віку широко обговорюється в літературі. У середньому при обстеженні пацієнтів похилого і старечого віку визначається 3-5 захворювань. Перебіг патологічних і адаптаційних процесів в роті у осіб геріатричного віку, обтяжених хронічними захворюваннями внутрішніх органів, і особливо їх поєднанням - коморбідних, вивчено недостатньо. Ця обставина робить проблему ефективності та якості стоматологічного лікування пацієнтів похилого і старечого віку особливо актуальною.\nКоморбідні стану у пацієнтів похилого та старечого віку не тільки істотно впливають на стан здоров'я організму в цілому і органів і тканин рота зокрема, а й визначають прогноз при стоматологічному лікуванні.\nНезнання поняття коморбидности лікарем-стоматологом може привести до серйозних лікарських помилок, що викликають ятрогенні захворювання на всіх етапах лікування, а також істотно впливає на його довгострокові результати.\nОбтяжливі стоматологічну патологію системні соматичні захворювання часто зводять нанівець копітку роботу стоматологів-хірургів, ортопедів, терапевтів та інших суміжних профільних фахівців.\nОднак настільки поширена за радянських часів диспансеризація рідко використовується зараз лікарями-стоматологами, ефективність і дієвість її останнім часом знизилася, менше частка в практичній роботі.\nОсобливо страждають в даному аспекті стоматологічні пацієнти, обтяжені системної соматичною патологією, що накладає несприятливий відбиток на клінічний перебіг і лікування карієсу зубів, пульпіту, періодонтиту, захворювань пародонту, скронево-нижньощелепного суглоба. Сприяють цьому і відсутність чітко розроблених критеріїв, термінів, кратності диспансеризації, оцінок її ефективності, а також відсутність у лікарів-стоматологів спеціальних знань в частині клініки і діагностики соматичної патології.\nБільш 64,2% обстежених пацієнтів старше 60 років страждають повною втратою зубів, у 50% обстежуваних пацієнтів спостерігаються порушення при пережовуванні їжі, більше 70% не задоволені станом порожнини рота і відчувають дискомфорт у повсякденному житті.\nТобто серед стоматологічних патологій перше місце у пацієнтів похилого та старечого віку займає втрата зубів з подальшими функціональними порушеннями в зубощелепної системі за умови відсутності своєчасної допомоги з боку лікарів-стоматологів.\nУ пацієнтів старших вікових груп відзначаються нерівномірна атрофія верхньої і нижньої щелепи, порушення прикусу, є характерні зміни індексу КПУ, зменшується обсяг рота, відбувається атрофія мімічної і жувальної мускулатури, а також зміна положення і стану СНЩС. Активне і різнобічне вивчення проблеми забезпечення якісної стоматологічної допомогою пацієнтів похилого і старечого віку як за кордоном, так і в Україні дає підставу для виділення спеціального розділу сучасної стоматології - геронтостоматологія.\nАналіз стану літніх людей в Україні за соціально-демографічними і економічними показниками дозволяє констатувати їх незадоволеність станом власного здоров'я, в тому числі і стоматологічного, малозабезпеченість, самотність і, як результат, соціальну дезадаптацію.\nУ сформованих соціально-економічних умовах, потреби і потреби пацієнтів похилого і старечого віку не в повній мірі враховуються державою. Послуги приватних стоматологічних клінік, як правило, малодоступні. У державному та муніципальному секторах сучасної системи охорони здоров'я немає достатньої економічної мотивації у лікарів-стоматологів в наданні допомоги даному контингенту, а діюча система ОМС не забезпечує вирішення стоматологічних проблем і не створює достатню економічну мотивацію лікарів-стоматологів, зайнятих в системі державної охорони здоров'я в наданні якісних, індивідуально адаптованих послуг пацієнтам цієї групи.\nФактично політика останніх років призвела до дискримінації більше 1/4 населення нашої країни в частині отримання стоматологічної допомоги, особливо високотехнологічних методик профілактики та лікування стоматологічних захворювань. Відсутність державного регулювання даного напрямку стало причиною значного відставання вітчизняної геронтостоматологіі від діючих програм надання стоматологічної допомоги геріатричним пацієнтам в інших розвинених країнах, де для комплексного, адекватного і максимально ефективного вирішення проблем пацієнтів похилого та старечого віку в співфінансуванні спеціальних програм беруть участь як приватні, так і державні фонди і страхові компанії, муніципальні органи влади.\nІснуючий фінансовий провал, особливо відчутний при хірургічному та ортопедичному лікуванні, змінив істотно як структуру стоматологічної захворюваності серед пацієнтів похилого і старечого віку, так і різко обмежив саму можливість отримання якісної та кваліфікованої допомоги лікаря-стоматолога (терапевта, хірурга, ортопеда). При всій очевидності зв'язку між старінням і дезадаптацією зубо-щелепної системи, геріатричний контингент, постійно збільшуючись, має все менше можливостей скористатися своїм конституційним правом на отримання доступної, а іноді і безкоштовної медичної допомоги, тобто на сьогоднішній день відсутня державна стоматологічна політика, що стосується такого численного і соціально значимого контингенту, як люди похилого віку та люди похилого віку.\nНеобходімоcть підвищення уваги до цієї проблематики зумовлює створення нових освітніх програм для лікарів-стоматологів, виділення геронтостоматологіі в окрему дисципліну і створення спеціалізованих програм з даної спеціальності.\nВ даний час цей розділ представляється малоперспективним і непривабливим з фінансової точки зору. Ситуація, що склалася може бути змінена при створенні нової стратегії державного фінансування програм з профілактики та лікування стоматологічних захворювань у пацієнтів похилого та старечого віку з допомогою вдосконалення програм навчання по геронтостоматологіі для лікарів стоматологів-хірургів, підвищення компетенції в частині клініки і діагностики соматичної патології, вдосконалення моделей взаємодії лікарів-стоматологів з фахівцями загальномедичного профілю.\nУ зв'язку з вищесказаним стає очевидною актуальність, а також велике теоретичне і науково-практичне значення, соціальна значимість створення доктрини розвитку геронтостоматологіі, зокрема що стосується потребу, обсягу надання, ефективності та перспектив впровадження екстреної та планової хірургічної стоматологічної допомоги пацієнтам похилого та старечого віку на основі міждисциплінарного підходу і інтегрування геронтостоматологіі в державну систему фінансування.\nДіти-люди похилого віку: синдром Гетчінсона - Гілфорда\nУкраїнські лікарі обіцяють лікувати людей по-старому