«Полювання на адвокатів»: обшуки та затримання захисників кримських політв'язнів | Громадське телебачення\n«Полювання на адвокатів»: обшуки та затримання захисників кримських політв'язнів\n26 січня, 2017 12:47\nУпродовж останніх двох днів у Криму російські силовики розпочали неприховану кампанію із переслідування адвокатів. Причому саме проти тих, хто береться за «проблемні» справи — політичних в‘язнів, журналістів, проукраїнських активістів та членів Меджлісу.\nЗатримання чи викрадення?\nСпочатку, 25-го січня, в центрі Сімферополя — на вулиці Сєрова шестеро співробітників ФСБ підійшли до російського адвоката Ніколая Полозова та фактично змусили його поїхати із ними до главку ФСБ на бульварі Франка. Полозов якраз прямував на суд до свого підзахисного Ахтема Чийгоза. Він встиг повідомити знайомих, що серед тих, хто затримував, був слідчий ФСБ із прізвищем Скрипка та колишній працівник СБУ, що нині перейшов до лав ФСБ, Шевченко.\nВолодимира Шевченко. Фото Центру журналістських розслідувань\nЦе була не перша спроба тиску цих силовиків на Полозова. Адже саме слідчий Скрипка, який веде справу й іншого підзахисного Ніколая Полозова, заступника голови Меджлісу Ільмі Умерова, вже намагався усунути із процесу «незручного» захисника, вимагаючи через суд дозволу допитати адвоката як свідка у справі його ж клієнта. Це заборонено законами Росії, і суд не дозволив цього.\nАле цього разу Скрипка, Шевченко та інші вирішили взяти ініціативу в свої руки. Поки черговий ФСБ не пускав до затриманого Полозова інших адвокатів, вони намагались поставити йому питання як свідку у справі Умерова. Навіть, якби він офіційно відмовився свідчити, але поспілкувався із ними, це унеможливило б подальший захист Ільмі Умерова. Однак, захисник витримав тиск, свідчень не давав, та за пару годин ФСБ випустило його на волю.\nНіколай Полозов після виходу із ФСБ, відео Крим.Реалії\nСпецоперація проти адвокатів\nНаступного ранку кримські силовики влаштували, схоже, цілу спецоперацію із нейтралізації незручних адвокатів. Вони прийшли із обшуком в дім бахчисарайця Сейрана Салієва. Шукали причетність чи то до ІДІЛу, чи то більш традиційно — до Хізб ут-Тахрір. Поки під будинком збиралися небайдужі люди, із Сімферополя на допомогу Сейрану виїхали кримські адвокати Еміль Курбедінов та Едем Семедляєв. Втім, дорогою їх зупинив патруль ДПС. Як з'ясувалось, невипадково.\nЗатримання Еміля Курбедінова, Бахчисарай, АР Крим\nОзброєні силовики в масках, які вже чекали на захисніків, затримали Еміля Курбедінова. Представлялися співробітниками Центру протидії екстремізму — ЦПЕ або Центр «Е». Його повезли до Сімферополя, розпочали обшуки в офісі адвокатів та вдома у Еміля.\nАдвокат Едем Семедляєв — про обшук в офісі адвокатів та затримання Курбедінова, Сімферополь, АР Крим\nОбшук вдома у Курбедінова, відео Alim Aydamak. Сімферополь, АР Крим\nДо речі, до обшуку квартири Курбедінова, причому за його відсутності, долучилась і ФСБ, хоча за офіційною «легендою» ним нібито займаєтсья інше відомство — Центр «Е». До будинку показово підігнали Камаз-автозак.\nАдвоката Еміля Курбедінова визнали виним у правопорушенні за ст. 20.3 КоАП за публікацію у соцмережах 2013 року — відео з мітинга Хізб ут-Тахрір у Криму. Попри те, що його адвокат просив обмежитись штрафом, йому присудили покарання у вигляді 10 діб арешту.\n«Стаття 20.3. Пропаганда або публічна демонстрація нацистської атрибутики або символіки, або атрибутики чи символіки екстремістських организацій, або інших атрибутики чи символіки, пропаганда або публична демонстрація яких заборонена федеральними законами»\nПід час судового засідання Курбедінов провину визнав частково:\n«Вину признаю частично. Я действительно допускаю, что мною была размещена эта запись в социальной сети. Тогда, в далёком 2013 году, в Симферополе проходило много митингов Хизб ут-Тахрир, и я мог разместить видео и фотоматериалы. Но ни о какой пропаганде речь не идёт. Тогда Хизб ут-Тахрир не была запрещена в Крыму, действовала легально. Я разместил и забыл об этом. Если бы сотрудники ЦПЭ сообщили мне, что эта запись нарушает закон, я бы сразу удалил ее. Какого-то умысла не было. Я просто забыл о записи», — заявив Курбедінов.\nЕміль Курбедінов з адвокатом у Залізничному суді Севастополя. Фото Едема Семедляєва\nЗа цією ж статтею бахчисарйцю Сейрану Салієву дали 12 діб арешту. Його також звинувачують за статтею 20.29 КоАП — «поширення екстремістських матеріалів».\nПравозахисники називають це «ретроспективним правосуддям» — коли Росія судить людей за те, що вони зробили, не будучи росіянами, на території, яка не була Росією та ці дії не були порушенням тоді.\nНа думку Ніколая Полозова, можна говорити про початок цілеспрямованої та неприхованої анти-адвокатської кампанії у Криму.\n«Російська влада обрала нову тактику. Тепер це не тільки переслідування політичних активістів, але й передусім, удару завдано по їхніх захисниках. Вчорашнє моє викрадення співробітниками ФСБ та спроба допиту, сьогоднішні обшуки в адвоката Еміля Курбедінова — свідчить про те, що очікується нова хвиля репресій. І російська влада ставить за мету зачистити захисників, які захищають людей у цих кримінальних справах. Я не виключаю, що стосовно Еміля може бути відкрито кримінальну справу», — каже юрист.\nПомста та залякування?\nАби зрозуміти, наскільки заважає російській силовій та судовій системі купка адвокатів, яких можна буквально перерахувати на пальцях, зазначимо, якими справами вони займались та займаютсья. Саме Полозов вів справу Надії Савченко та захищає двох переслідуваних Москвою та Сімферополем заступників голови меджлісу кримськотатарського народу Ільмі Умерова та Ахтема Чийгоза. У їхніх справах, попри всі намагання слідчих, попри застосування каральної психіатрії та «таємних свідків» — бракує справжніх доказів вини підзахисних.\nБільше того, на початку тижня саме Ніколай Полозов виступив на Парламентській асамблеії Ради Європи разом із кримськими правозахисниками та озвучив факти свавілля російських силовиків у Криму. Серед іншого казав і про тиск на адвокатів.\nЕміль Курбедінов, іноді разом із Едемом Семедляєвим, веде справи одразу багатьох кримських мусульман, яких ФСБ оголосила членами Хізб ут-Тахрір та звинувачує у тероризмі та спробі захоплення влади в Росії.\nНа нещодавній прес-конференції у Києві справу «севастопольської групи Хізб ут-Тахрір» Курбедінов назвав провалом ФСБ в Криму: «Як ви знаєте, Північно-Кавказський окружний військовий суд присудив чотирьох хопців севастопольских до 5 років позбавлення волі, а Зейтулаєва — до 7 років (ФСБ вимагала 15 та 17 років — ред.) Таке рішення, такий вирок він сильно вдарив по авторитету ФСБ, в тому числі й служби, яка була у Севастополі. Це був ляпас».\nБа більше — саме Курбедінов, коли взявся за ще одну справу, виявив брехню та підтасовування доказів ФСБшниками. Мова про справу Редвана Сулейманова, якого влітку ФСБ оголосила спільником Євгена Панова та Андрія Захтея, українським диверсантом. І навіть оприлюднила відеозізнання Сулейманова у цьому. Наприкінці року Еміль Курбедінов повідомив, що в матеріалах цієї справи — жодного зв’язку із Пановим та Захтеєм, жодної диверсійної діяльності. Тобто, ФСБ збрехала.\nТож цілком можливо, що адвокати стали не просто юридичною перешкодою для слідчих, а ще й морально принизили ФСБшників. Тому за них і взялися посиленно. Намагаючись, як на полюванні, вбити одразу двох зайців — і помститися, і позбавити політв’язнів захисту.


При проведенні спостережень у природі доцільно внести в щоденник колонки для спостережень за змінами - НОВА ПЕДАГОГІКА\nПри проведенні спостережень у природі доцільно внести в щоденник колонки для спостережень за змінами в житті рослин і тварин (нерідко спектр об’єктів спостережень розширюють за рахунок праці людини по сезонах і вимог підбору з метою наступної перевірки погодних прикмет). Дану числову таблицю (особливо в 3-4 класах) необхідно доповнити узагальнюючою таблицею (див. табл.4).\nСпостереження в природі проводяться не тільки в рамках роботи з календарями природи чи щоденниками спостережень. Завдання щодо спостереження даються вчителем також під час вивчення того чи іншого програмного матеріалу, деякі з таких завдань містяться у підручниках. Ці завдання коректуються залежно від місцевих особливостей. Вони можуть бути спільними для всього класу (наприклад, вияснити, в яких місцях з’явились перші проталини) або індивідуальними (наприклад, учневі, біля дому якого знаходиться шпаківня, пропонується поспостерігати за появою там перших птахів, їх поведінкою і т. ін.).\nСлід пам’ятати про те, що спостереження за змінами в неживій природі треба поєднувати із спостереженнями за змінами в рослинному і тваринному світі, а також звертати увагу на тісний природний зв’язок між живою і неживою природою. Наприклад, із приходом весни Сонце піднімається над горизонтом вище, день стає довшим, теплішає повітря, тане сніг, прогрівається ґрунт, пробуджуються рослини та комахи, що живляться рослинами. Пробудження комах зумовлює приліт птахів, які ними живляться, також пробуджуються й інші тварини (жаби, ящірки, їжаки тощо). Праця людей також залежить від погодних умов.


БЦ Юрія Іллєнка 81А, Юрія Іллєнка, 81А — Оренда офісу на xOffice — Київ, Лук'янівська\nБЦ Юрія Іллєнка 81А\nОновлено 11.08.20 22:19\nЮрія Іллєнка, 81А\nДорогожичі – 17 хв.\nПлоща будівлі: 6 957 м²\nБізнес-центр «Юрія Іллєнка,81а» знаходиться в адміністративно-діловій зоні Шевченківського району. Поряд розташовані державні установи, учбові заклади, об’єкти сфери торгівлі та обслуговування: відділення «Райффайзен банк Аваль», супермаркет «Сільпо» та інші магазини, турагенства, ресторани «Пузата хата», «Чорноморка», піцерія Dominos Pizza, кафе (Unit Café). У зоні пішохідної досяжності розміщуються станції метро «Дорогожичі» та «Лук’янівська». Магістральна вулиця Ю. Іллєнка забезпечує транспортний зв’язок з центром міста і Подільським районом.\nОфісна будівля зведена у 2008 р. Загальна площа 4-поверхового комплексу становить 6957 м2, площа типового поверху – 1300м2. Планувальна схема – кабінетна. Для оренди доступні офісні блоки площею віл 30 м2 і окремі кабінети. Крім того, орендарі мають звернути увагу на наявність конференц-залів і переговорних кімнат, атріумного простору (зимового саду) в центральній частині будівлі, кімнат для відпочинку з душовими, підземного паркінгу на 40 машиномісць та відкритої парковки на території. У складі комплексу є кафе, турагенція, спортзал. Приміщення надаються з якісним внутрішнім опорядженням та сучасним інженерно-технічним забезпеченням.\nБізнес-центр «Юрія Іллєнка, 81а» - вдале рішення для невеликих компаній, які отримують зручні офісні приміщення необхідної площі та можливість користуватися інфраструктурою комплексу при вигідних умовах оренди.\nПитання про оренду офісів в БЦ Юрія Іллєнка 81А\n🧑💻 Які є доступні офіси в БЦ Юрія Іллєнка 81А?\n🔎 Де знаходиться БЦ Юрія Іллєнка 81А та які умови оренди?\n👣 Метро: «Дорогожичі» - 17 хв.\nНа сторінці БЦ Юрія Іллєнка 81А в секції «Доступні приміщення» натисніть кнопку «Замовити перегляд». Після реєстрації на платформі оберіть офіси, що вас зацікавили, запропонуйте день та час перегляду. Після модерації адміністратором xOffice та підтвердження запиту орендодавцем БЦ Юрія Іллєнка 81А, вам на вказану електронну адресу надійде вся необхідна інформація та прямі контакти власника офісу (або його представника). Ви також можете записатися на перегляд в інші офіси поблизу БЦ Юрія Іллєнка 81А. Переглянути інші офіси, що знаходяться в мікрорайоні Лук'янівка.\n☝Навіщо орендувати офіс в БЦ Юрія Іллєнка 81А через xOffice?\nxOffice — це маркетплейс прямої оренди офісів Києва. На платформі ви можете обрати актуальні офісні приміщення в БЦ Юрія Іллєнка 81А та інших бізнес-центрах та ЖК, замовити перегляд напряму з орендодавцем. Якщо вам потрібна кваліфікована допомога консультантів з нерухомості, допомога у підборі офісу під особливі критерії пошуку — ми поруч. Система xOffice допоможе вам орендувати офіс надійно, а консультанти допоможуть узгодити умови оренди та знайти найкращий офіс. Детальніше: https://xoffice.pro/


Поки росіяни мучаться над Су-57, США створюють винищувач шостого покоління: Бойова машина являтиме собою робота зі штучним інтелектом, з легкістю громитиме ППО РФ та Китаю\npatrioty.org.ua / ср, 20 лют 2019 15:11:38 / переглядів: 223\nРозробники літака, котрий отримав назву PCA, назвали приблизну ціну зброї недалекого майбутнього, та коли вона постане перед замовником.\nНайімовірніше перші зразки з'являться вже в 2030 році. Крім того, винищувач-робот зможе управляти групою ударних і розвідувальних безпілотників. Літак зможе долати всі типи перспективних ППО Росії і Китаю. Також він буде здатним наносити удари на відстані понад 1000 кілометрів новітніми гіперзвуковими ракетами, зазначають Патріоти України.\nЦіна нового літака в три рази вище за найкращий на сьогодні винищувач - F-35, пише Defence News з посиланням на доповідь комітету Конгресу США по бюджету. У документі наводиться майбутнє американської фронтової авіації. Нинішній авіапарк: штурмовики А-10, винищувачі F-15, F-16, і навіть F-22 - відправляться у відставку. На зміну прийдуть три літаки: F-35, PCA і легкий штурмовик для виконання нескладних завдань.\n- PCA матиме більшу дальність і корисне навантаження, ніж F-22, а також поліпшені можливості скритності і датчиків. Ці характеристики допоможуть йому успішно працювати в зоні дії засобів ППО, зокрема Китаю, Росії та інші потенційні противників, котрі ті зможуть мати в майбутньому, - розповіли в Конгресі.\nУ наступному десятилітті уряд США має намір щорічно витрачати на закупівлі нових літаків по 15 мільярдів доларів. Піка ($ 23 млрд на рік) держзакупівлі досягнуть в 2033 році, коли разом з F-35 буде поставлятися і PCA. У ЗМІ США, які посилаються на представників програми PCA, йдеться про те, що приблизна вартість одного винищувача 6-го покоління складе близько 300 млн доларів. Це приблизно втричі дорожче, ніж винищувач F-35A.\nВідзначається, що левова частка вартості PCA - його електронна начинка, в тому числі і система управління озброєннями. Крім того, винищувач шостого покоління американці планують оснастити гіперзвуковими ракетами.


Главная База знаний "Allbest" Экономика и экономическая теория Основні положення політекономії\nПолітична економія - одна із найважливіших навчальних дисциплін для студентів усіх економічних спеціальностей. Без опанування теоретичних проблем, які вона вивчає, не можна стати висококваліфікованим бухгалтером, фінансистом, менеджером чи економістом. Знати політичну економію зобов'язані усі, хто присвячує своє життя економічній, господарській чи управлінській діяльності. Дана дисципліна закладає наукові основи всіх економічних і управлінських спеціальностей, дає теоретичне тлумачення економічних явищ і процесів, формулює категорії, закони і принципи, без знання яких неможливо опанувати інші економічні дисципліни. Багатогранність політичної економії як науки дає можливість розглянути економічне життя суспільства на різних рівнях: мікро-, макро- та глобальному. Відповідно до цих напрямів і побудований даний конспект лекцій.\nТема 1.Вступ. Предмет і метод політичної економії\nТема 2.Суспільне виробництво. Фактори виробництва\nТема 3.центральні проблеми економічної організації\nТема 4.Поділ праці, товарне виробництво і гроші\nТема 5.Економічні системи сучасного світу\nТема 6.Сучасна ринкова економіка та її інфраструктура\nТема 7.Національний продукт. Розподіл національного доходу\nТема 8.Сучасні економічні проблеми\nТема 9.Економічні функції держави\nТема 10.Міжнародні економічні відносини\nТЕМА 1. ВСТУП. ПРЕДМЕТ І МЕТОД ПОЛІТИЧНОЇ ЕКОНОМІЇ ЯК НАУКИ\n1. Виникнення, еволюція і предмет політичної економії як науки\nПерші спроби вивчення економічних явищ, процесів мали місце ще в працях мислителів Давнього Єгипту, Вавилону, Китаю, Індії. Значний внесок у розвиток економічної думки зробили вчені Античної Греції та Риму. Отже, економічна теорія як наука зародилася ще у IV-ІІІ ст. до н. е. Зокрема, Ксенофонт вперше вводить поняття „ економія ” (oicos - домашнє господарство; nomos - закон, правило), що означало закони ведення домашнього господарства. Особливо слід підкреслити внесок Аристотеля в економічну теорію як науку. Він вказує, що економіка вивчає виробництво і споживання для задоволення потреб. Науку про багатство він розділив на економіку і хрематистика ( вчення про збагачення, накопичення грошей через лихварство).\nФормування перших шкіл належить до часів нової історії, коли товарне господарство почало набувати загального характеру, в період зародження капіталізму. Меркантилісти - представники першої економічної теоретичної школи(XVI-XVII), які відображали інтереси торгівців епохи первісного нагромадження капіталу, предметом своїх досліджень вважали багатство (грошове, у золоті і сріблі), а його джерелом - торгівлю, насамперед, міжнародну.\nЯк дисципліна і предмет викладання економічна теорія виникла у кінці ХVII- на початку ХVIII ст., спочатку як політична економія. У 1615р. французький економіст А. Монкретьєн (представник школи меркантилізму) вводить термін „politicos оіconomia” (рoliticos - державний, суспільний). Предметом політичної економії є організація і управління суспільним господарством, або закони ведення господарства у державі.\nАнглійська класична політична економія (ХУІІІ-ХІХ ст..) розширила предмет науки до дослідження умов виробництва і нагромадження (А.Сміт), а також розподілу (Д.Рікардо) національного багатства, створюваного в усіх галузях матеріального виробництва, що проявляється в економічних законах і виробничих відносинах. К.Маркс і Ф.Енгельс (ХІХ ст..) предметом політичної економії вважали систему виробничих відносин - відносин між людьми з приводу виробництва, розподілу, обміну і споживання життєвих благ і відповідну систему економічних законів.\nУ надрах маржиналізму, або неокласичної економічної теорії, в кінці ХІХ ст.. з'явилась нова назва економічної науки. У 1890р. Альфред Маршалл вводить термін економікс у своїй праці „Principlles of Economics”.\nЕкономікс зосереджує увагу на з'ясуванні кількісних взаємозв'язків між елементами господарської системи. Її предметом є дослідження багатства і економічної поведінки раціонального економічного суб'єкта щодо виробництва необхідних для споживання матеріальних і нематеріальних благ. Увага зосереджується на ізольованому суб'єкті економіки, його стимулах до дії, тобто підкреслювалась роль людини в економіці.\nВраховуючи вище сказане, можна можна дати наступне визначення предмету політичної економії: політична економія - це наука про основні закономірності розвитку економічної системи, поведінку людей, як суб'єктів господарювання цієї системи в процесі виробництва і розподілу життєвих благ з метою найповнішого задоволення потреб за умов обмеженості виробничих ресурсів і альтернативних варіантів їх використанн.\nРозрізняють два рівні економічного аналізу: мікро- і макроекономічний. Мікроекономіка вивчає поведінку окремих економічних суб'єктів, а макроекономіка - функціонування національної економічної системи, особливості ведення господарства в межах держави.\nПолітекономічний аналіз передбачає дві сторони - позитивну і нормативну. Позитивна сторона полягає у проведенні абстрактного (теоретичного) дослідження економічної системи та її елементів і виведення закономірностей, принципів, теорій, а нормативна сторона - у підготовці загальних рекомендацій для раціональної економічної поведінки усіх суб'єктів економічної системи. Нормативна політична економія є науковою основою для розробки економічної політики держави.\nЕкономічні категорії - це наукові терміни, узагальнюючі поняття, які відображають найсуттєвіші сторони реальних економічних явищ, процесів та предметів. Наприклад: товар, ринок, капітал, прибуток, робоча сила та ін. Економічні закони - це найсуттєвіші, стійкі, причинно-наслідкові зв'язки в системі економічних відносин, між економічними процесами і явищами. Економічні закони - це суспільні закони, які діють через поведінку людей, які мають певні цілі, інтереси. Ці закони мають конкретно історичний характер, змінюються разом із зміною суспільства. Вони діють як тенденції, що виникають у результаті взаємодії різноспрямованих інтересів, цілей, як усереднення явищ, відхиляються у той чи інший бік. Економічні закони є умовними, тобто діють тільки за певних конкретних умов. Економічні закони у своїй сукупності утворюють систему економічних законів розвитку суспільства, яка включає різні групи і види законів. Розрізняють загальні (діють в усіх економічних системах), особливі (діють в частині економічних систем) і специфічні (діють в окремі економічній системі) економічні закони.\n3. Метод політичної економії\nМетодологія політичної економії - це комплекс способів, прийомів, засобів і принципів наукового дослідження її предмету. Політична економія застосовує як загальнонаукові, так і специфічні для даної науки методи пізнання економічних процесів і явищ.\nДіалектика як метод - загальний для всіх наук метод пізнання, у тому числі і для економічної теорії. Він базується на використанні законів і принципів філософії, обґрунтованих видатним німецьким філософом Георгом Гегелем, сутність яких полягає у пізнанні економічних явищ і процесів у їхньому взаємозв'язку та взаємозалежності, у безперервному розвитку, у розумінні того, що накопичення кількісних змін зумовлює зміни якісного стану, що джерелом розвитку є єдність і боротьба протилежностей. Наукова абстракція, як метод, полягає в поглибленому пізнанні реальних економічних процесів шляхом виокремлення основних, найсуттєвіших, сталих сторін певного явища, очищених (абстрагованих) від всього випадкового, неістотного. Результатами застосування методу наукової абстракції є формування понять, економічних категорій, виявлення і функціонування законів. Аналіз і синтез як метод дослідження застосовується в єдності двох його складових. При аналізі об'єкт дослідження розкладається на складові частини, кожна з яких вивчається окремо; при синтезі відбувається об'єднання різних елементів, сторін об'єкта в єдине ціле з урахуванням взаємозв'язків між ними.\nІндукція та дедукція. Індукція - це метод пізнання від окремого до загального, від знання нижчого ступеня до знання вищого ступеня. Дедукція - метод пізнання від загального до одиничного, від теорії у вигляді гіпотези до фактів. Метод індукції і дедукції забезпечує діалектичний зв'язок одиничного, особливого і всезагального. Історичний і логічний методи використовуються економічною теорією для дослідження економічних процесів у єдності. Історичний метод вивчає всі процеси у тій історичній послідовності, в якій вони виникали, розвивалися і змінювалися один за одним у житті. Логічний метод досліджує економічні процеси в їхній логічній послідовності, прямуючи від простого до складного, звільняючись при цьому від історичних випадковостей, зиґзаґів і подробиць, не властивих цьому процесові. Економічне моделювання - це формалізований опис і кількісний вираз економічних процесів і явищ (за допомогою математики й економетрики), структура якого абстрактно відтворює реальну картину економічного життя. Економічні моделі дають можливість наочно і глибше дослідити основні риси й закономірності розвитку реального об'єкта пізнання. Види економічних моделей: макро- і мікроекономічні; абстрактно-теоретичні і конкретно-економічні; статичні і динамічні; графічні, математичні, статичні, комп'ютерні. Економічний експеримент - штучне відтворення економічних процесів і явищ з метою вивчення їх оптимально сприятливих умов та подальшого практичного впровадження. Економічний експеримент дає змогу на практиці перевірити обґрунтованість наукових гіпотез і рекомендацій, щоб попередити помилки і провали в економічній політиці держави.\n4. Функції політичної економії. Економічна теорія та економічна політика\nПолітична економія виконує ряд важливих функцій: пізнавальну; теоретико-методологічну; аналітичну; практичну; світоглядну.\nПрактичне значення політичної економії полягає у тому, що знання одержані нею, ведуть до передбачення, а передбачення - до дії. Теоретична економіка_ - це не набір правил про те, як стати багатим. Вона не дає готових відповідей на усі питання. Теорія - лише інструмент, спосіб осмислення економічної діяльності. Володіння цим інструментом, знання економічних основ зможуть допомогти кожному зробити правильний вибір у багатьох ситуаціях господарської діяльності. Економічна політика - цілісна система заходів держави у сфері виробництва розподілу, обміну і споживання суспільного продукту, покликана відображати інтереси всього суспільства і окремих його груп, спрямована на подолання або передбачення і уникнення економічних проблем, на розвиток національної економіки. Вона має визначати оптимальні варіанти вирішення економічних проблем.\n- чітке визначення мети і цілей економічної політики;\n- аналіз варіантів досягнення поставленої мети;\n- передбачення наслідків реалізації програми щодо даної мети;\n- оцінку ефективності і результатів обраних економічних заходів.\n1.Суть і структура суспільного виробництва\nСуспільне виробництво - це сукупність усіх сфер діяльності людей, які забезпечують стабільне функціонування суспільства, де створюються усі товари і послуги, необхідні для задоволення потреб людей.\nМатеріальне виробництво - це сфера діяльності людей, результатом якої є конкретні матеріальні блага і матеріальні послуги. Воно об'єднує промисловість, сільське господарство, будівництво, транспортний зв'язок тощо. Нематеріальне виробництво - це сфера людської діяльності, результатом якої нематеріальні блага та послуги. Воно об'єднує: освіту і науку; культуру і мистецтво; спорт і охорону здоров'я; оборону і управління.\nВиробництво матеріальних і нематеріальних послуг становить сферу послуг. Життєве благо, створене у суспільному виробництві є продуктом виробництва. Процес виробництва, який повторюється, поновлюється і є безперервним, називається відтворенням. Воно поділяється на три види: просте, розширене та звужене (спадне). Просте відтворення - це таке, за якого обсяги виробництва залишаються незмінними, що відбувається тоді, коли в процес виробництва залучається незмінна кількість факторів виробництва. Розширене відтворення має місце, коли відбувається збільшення обсягів виробництва у кожному наступному періоді. Воно характерне у період економічного зростання.\n- інтенсивне розширене відтворення;\n- екстенсивне розширене відтворення.\nПроцес виробництва можна представити як поєднання факторів виробництва. Фактори виробництва - це всі чинники виробництва, що залучені до господарської діяльності людей, це всі необхідні елементи, які використовуються для виробництва матеріальних і духовних благ. Для виробництва того чи іншого блага є свій набір факторів. Тому виникає потреба у їх класифікації, в об'єднанні у певні групи. В економічній науці є різні підходи до класифікації факторів виробництва. Марксистська теорія, наприклад, поділила фактори виробництва на речові і особисті. Під речовими факторами розумілась сукупність предметів праці, природних ресурсів та засобів праці, а під особистими - робочу силу як сукупність фізичних та інтелектуальних здібностей людини. За цим підходом сукупність усіх ресурсів, що використовуються у господарській діяльності людей, становлять продуктивні сили суспільства, що об'єднують засоби виробництва і робочу силу. Такий розподіл факторів виробництва має яскраво виражену соціальну спрямованість, яка виходить з класового підходу до аналізу природного процесу виробництва. Відповідно до цього підходу єдиним фактором, що створює вартість та прибуток, є праця найманого робітника. Це занадто спрощений розподіл факторів виробництва, який не враховує тих змін, що відбулися в структурі факторів виробництва за останні півтора століття.\nУ другій половині ХІХ ст. ряд західних економістів всупереч марксистській класифікації ввели в науковий обіг три фактори виробництва: працю, капітал, землю, кожен з яких створює його власнику певний вид доходу. На початку ХХ ст. засновник неокласичної теорії А. Маршалл поряд з названими трьома факторами визначив четвертий - підприємницькі здібності щодо організації та управління виробництва. Така класифікація елементів виробництва (праця, капітал, земля, підприємницькі здібності) довгий час в економічній науці вважалась класичною і завершеною. Однак економічна наука постійно розширює і доповнює класифікацію факторів виробництва. Сучасна вітчизняна і світова економічна наука до складу факторів виробництва відносить: землю, капітал, працю, підприємницькі здібності, науку, інформацію, екологію. Земля, як фактор виробництва - це всі природні ресурси, які використовуються під час виробництва. Цей фактор характеризується з трьох позицій:\n3. Земля - місце під забудову інфраструктури .\n- по-перше, земля є кількісно обмеженим фактором виробництва. Площа землі чітко обмежена поверхнею планети і становить лише 29% від її загальної площі. В Україні площа землі становить 61 млн. га, в тому числі площа сільськогосподарських угідь - 42 млн. га;\n- по-третє, земля, на відміну від інших факторів виробництва, є фізично непереміщуваним фактором виробництва, що суттєво обмежує можливості вибору профілю сільськогосподарського виробництва для господарюючих суб'єктів;\nВсе вищесказане дозволяє зробити висновок про те, що землю як специфічний та не відтворюваний фактор виробництва необхідно берегти та раціонально використовувати. Капітал - це інвестиційні ресурси, тобто усі матеріальні чинники виробництва, що створені працею людей і використовуються ними для виробництва товарів і послуг. Цей фактор виявляється в основному в двох формах: натурально-речовій та грошовій. Натурально-речовий склад капіталу представлений машинами, станками, обладнанням, спорудами, транспортними засобами, сировиною, матеріалами, які задіяні у процесі виробництва. Крім того, капітал виступає у вигляді певної суми грошей, необхідної підприємцю, який розпочинає свою діяльність, для придбання матеріально-речових елементів виробництва та наймання робочої сили. У цьому випадку капітал опосередковано бере участь у процесі виробництва. Праця як фактор виробництва - це сукупність усіх фізичних сил і розумових здібностей людей, що використовуються у виробництві життєвих благ, тобто здатність людей до праці. В економічній науці протягом останнього часу сформувалася концепція „людського капіталу”, згідно з якою праця освіченого та кваліфікованого працівника розглядається як головний фактор економічного і соціального прогресу суспільства, особливий, специфічний фактор виробництва. Людський капітал - сформований у результаті інвестицій і накопичений людиною повний запас знань, навичок, здібностей, мотивацій і стан здоров'я, які доцільно й ефективно використовуються в тій чи іншій сфері суспільного виробництва.\nПідприємницькі здібності (хист) - це здатність людей організувати поєднання ресурсів для виробництва товарів і послуг, ухвалювати відповідні рішення, здійснювати інновації і йти на ризик. Підприємницькі здібності - особливий, специфічний фактор виробництва, що характеризує діяльність людини стосовно поєднання та ефективного використання всіх інших факторів виробництва з метою створення благ та послуг. Специфіка цього фактора полягає в особливому типі поведінки господарюючого суб'єкта, якому притаманні ініціатива, новаторство, гнучкість, певний ступінь ризику та відповідальності. Підприємницькі здібності керівника забезпечують розвиток та вдосконалення виробництва, цього постійне оновлення, створення інноваційного середовища, зміну традиційних стереотипів в управлінні процесом виробництва та відкривають дорогу новому. Підприємницька діяльність за своєю значущістю та результативністю порівнюється до витрат висококваліфікованої праці. Наука - це специфічна форма людської діяльності, спрямована на отримання та систематизацію нових знань про природу, суспільство і мислення. Вона виступає як фактор, що інтегрує та постійно революціонізує всі інші фактори виробництва, збагачує їх якісно новим змістом. Інформація в сучасних умовах є одним із найважливіших факторів суспільного виробництва, який можна визначити як систему збирання, обробки та систематизації різноманітних знань людини з метою використання їх у різних сферах життєдіяльності й насамперед в економічній сфері. Вона виступає опосередкованою ланкою між наукою та виробництвом і суттєво впливає на розвиток економічних процесів, тому значно зростає інформаційно місткість виробництва, праці та продукту. У наш час стало зрозумілим, що науково-технічна революція поступово починає перевтілюватись у інформаційну, яка стає вирішальним фактором економічного і соціального розвитку сучасного суспільства. І в таких умовах саме те суспільство, котре перейшло до інформатизації і радикальних змін на її основі, прийде до успіху, а те, що не проводить змін - приречене на відставання та поступову деградацію.\nЕкологічний фактор виробництва. В другій половині ХХ століття у зв'язку зі змінами в навколишньому природному середовищі та якістю мінерально-сировинних ресурсів, а також створенням ринку екологічних послуг значно зросла роль екологічного фактора в процесі відтворення суспільного продукту та робочої сили. Тривалий час природокористування здійснювалось людським суспільством нераціонально. Нині світове співтовариство усвідомило, що забезпечення стійкого соціально-економічного розвитку неможливе без раціонального споживання, збереження та підтримання життєво необхідних екологічних процесів. Кінець ери дешевої сировини та безвідплатного споживання природних ресурсів призвів до зростання витрат в добувних та обробних галузях, збільшення витрат на впровадження очисних технологій, вжиття природоохоронних та природно відновлюваних заходів. Виходячи з викладеного, екологічний фактор можна визначити як систему спеціалізованих видів трудової діяльності та витрат, спрямованих на раціональне використання природних ресурсів, охорону навколишнього середовища, а також на його відтворення. Екологічний фактор у сучасних умовах набуває все більшого значення як на мікро - так і на макрорівні. На мікроекономічному рівні господарювання екологічний фактор може або здешевлювати випуск конкретної продукції, або навпаки, значно збільшувати витрати виробництва. Практика господарювання показала, що впровадження дорогих за вартістю, але економно споживаючих дорогу сировину та природозаощаджуючих новітніх технологій, є, безумовно, економічно вигіднішим за всіма параметрами, ніж витрати підприємств на очищення та утилізацію відходів, що утворюються на кінцевій стадії виробничого процесу. На макроекономічному рівні стало очевидним, що зростання суспільних екологічних витрат справляє суттєвий вплив на динаміку окремих показників господарської діяльності держави - продуктивність суспільної праці, обсяги ВВП та національного доходу. Знаючи роль і значення вищенаведених факторів виробництва, потрібно зауважити, що вони переплітаються і взаємодіють один з одним. Жоден з них сам по собі не спроможний виробити продукт і принести дохід. Відсутність хоча б одного з них може призвести до руйнування системи і зробити неможливим сам виробничий процес. Крім того, факторам виробництва властива взаємозамінність, котра обумовлена специфікою споживчих властивостей і конструктивними особливостями продукту, що виробляється, а також обмеженістю того чи іншого виду ресурсу. Співвідношення між будь-яким набором факторів виробництва і максимально можливим обсягом продукції, що виробляється за допомогою цього набору факторів, характеризує виробничу функцію. Виробнича функція - це технологічне співвідношення, що відображає залежність між сукупними витратами факторів виробництва і максимальним обсягом випуску продукції.\nL - затрати праці;\nK - затрати капіталу;\nде C - витрати матеріалів;\nXn - витрати інших ресурсів.\nУсі фактори виробництва є кількісно визначеними, обмеженими, рідкісними. Це виражається законом рідкості ресурсів. Ресурси є обмеженими насамперед відносно потреб суспільства. У зв'язку із цим перед суспільством постає проблема ефективного використання ресурсів. Ефективне використання ресурсів передбачає:\nЕфективність характеризує зв'язок між кількістю отриманих благ і кількістю ресурсів витрачених у процесі їх виробництва, тобто, віддачу, результативність виробництва і визначається як відношення результату виробництва до витрат, що зумовили цей результат. Вона дозволяє показати, якою ціною досягається приріст обсягів виробництва, відображає якість економічного зростання.\nРозрізняють економічну і розподільчу (соціальну) ефективність. Економічна ефективність - це досягнення виробництвом найкращих результатів за умови найменших витрат виробництва або зниження витрат виробництва на одиницю продукції. Розподільча (соціальна) ефективність - це ступінь відповідності результатів виробництва потребам суспільства загалом і кожної людини зокрема.\nЕфективність виробництва визначається низкою показників, серед яких можна виділити: продуктивність праці (обсяг виробленої продукції у розрахунку на одного зайнятого у суспільному виробництві, або на одну людино-годину); трудомісткість (кількість праці, витраченої на виробництво одиниці продукції); фондовіддача (кількість продукції, виробленої з одиниці основних виробничих фондів); фондомісткість ( вартість витрат виробничих фондів на одиницю виробленої продукції); матеріаловіддача (обсяг виробленої продукції з одиниці витрачених матеріальних ресурсів); матеріаломісткість; капіталомісткість.\n4.Науково-технічний прогрес і його роль у підвищенні ефективності суспільного виробництва\nНауково-технічний прогрес (НТП) забезпечує зростання ефективності суспільного виробництва. Його суть полягає у якісних змінах, що відбуваються в науці і техніці. Наука - це особливий вид людської діяльності, спрямований на виробництво нових знань про природу і суспільство. Техніка - це сукупність усіх засобів праці, що використовується у виробничих цілях і для задоволення виробничих потреб.\nНТП здійснюється у двох формах:\n1) еволюційна форма НТП - коли техніка і технологія, що застосовуються у виробництві, вдосконалюються на снові уже відомих знань;\n2) революційна форма НТП - це перехід до технічних і технологічних засобів, що побудовані на принципово нових знаннях, наукових ідеях.\nНауково-технічна революція (НТР) - це якісний стрибок у розвитку продуктивних сил на основі докорінних зрушень у науці. Таким чином, наука перетворилася на безпосередній елемент продуктивних сил, вона є новим джерелом економічного зростання.\nТЕМА 3. ЦЕНТРАЛЬНІ ПРОБЛЕМИ ЕКОНОМІЧНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ\n1. Економічні потреби суспільства та їх структура. Економічні інтереси\nОсновною рушійною силою суспільного прогресу є людина, яка є водночас і діючим суб'єктом економічної системи та системи економічних інтересів. Тільки реалізуючи свої інтереси, людина суттєво й активно впливає на економіку загалом, бере участь у всіх галузях і сферах суспільного життя. Визначальним чинником доцільної поведінки економічних суб'єктів є все зростаючі потреби. Побудувати ефективну, раціональну систему господарювання, досягти вагомих успіхів у соціально-економічному зростанні суспільство може, виходячи з певних інтересів людини, лише реалізуючи найрізноманітніші потреби людей. Потреби - це відчуття необхідності в тих чи інших благах, бажання володіти ними, тобто у той чи інший спосіб усвідомлене внутрішнє спонукання до певного блага. Потреби можна характеризувати як нужду у чому-небудь, необхідному для життєдіяльності і розвитку кожної людини зокрема і суспільства загалом.\nПотреби розвиваються разом із поступальним розвитком суспільного виробництва, прогресом в науці тощо. Потреби людей є безмежними, вони постійно змінюються, вдосконалюються, на місце одних потреб завжди приходять інші. Безмежність потреб зумовлена: фантазіями людей; конкуренцією між виробниками; розвитком інформації; розвитком науки і техніки; модою. Потреби у своїй різноманітності утворюють складну систему, яку можна структурувати за різними критеріями. Розрізняють: біологічні потреби і соціальні потреби; за характером виникнення: базові (первинні), що зумовлені фізіологією людини і вторинні, що породжені розвитком цивілізації; за нагальністю задоволення: першочергові і вишукані (другорядні); за засобами задоволення: матеріальні і нематеріальні; за суб'єктами вияву: індивідуальні, колективні (групові), суспільні; відносно виробництва: виробничі і невиробничі; за можливістю задоволення: насичені, вгамовані і ненасичені, невгамовні. Потреби в економічних благах (обмежених, обсяги яких менші за існуючі потреби, які створюються в результаті виробничої діяльності людей) називають економічними потребами. За критерієм нагальності потреб визначають їх ієрархію. Найпоширенішою такою моделлю є піраміда потреб А. Маслоу.\nУсвідомлення потреб і прагнення задовольнити їх зумовлюють мотивацію поведінки людини. Формою вияву потреб є інтерес.\nЕкономічний інтерес є сукупністю тих потреб певного суб'єкта господарювання, реалізація яких забезпечує відтворювальну діяльність. Економічні інтереси - це усвідомлені потреби, для задоволення яких люди обирають певний вид економічної діяльності. Суб'єктами економічних інтересів є окремі індивіди, сім'ї, колективи, групи людей, суспільство в цілому, держава, а об'єктом - економічні блага.\nШ особисті інтереси - інтереси індивідів;\nШ інтереси підприємств, організацій, фірм;\nШ інтереси окремих груп людей;\nШ загальнодержавні інтереси.\nІнтереси не лише збігаються, але й вступають у суперечність. Єдність інтересів досягається у процесі їхньої взаємодії та взаємо реалізації. Механізм узгодження інтересів визначається сутністю економічної системи.\n2. Фундаментальні проблеми організації економіки\nЖодне суспільство не має безмежних можливостей. Блага є обмеженими, тоді як потреби є безмежними. Недостатність благ стосовно потреб людей зумовлена обмеженістю ресурсів. Іншими словами ресурси є рідкісними, тобто має місце закон рідкості (обмеженості) ресурсів. Згідно із ним блага є обмеженими, оскільки немає достатньо ресурсів, аби виробляти всі блага, що їх люди потребують для задоволення потреб. У зв'язку із безмежністю потреб і обмеженістю ресурсів, перед будь-яким суспільством постає три фундаментальні, взаємопов'язані проблеми організації економіки:\n1. Що і в якій кількості потрібно виробляти? Скільки кожного з товарів повинна виробляти економіка і які та скільки послуг має бути запропоновано? Які із благ слід виробляти негайно, сьогодні, які в майбутньому? Чи це мають бути блага для широкого кола споживачів, чи вишукані, дорогі товари і послуги? Чи слід виробляти більшу кількість товарів споживчого призначення чи виробничих товарів?\n2. Як виробляти? Хто повинен виробляти ті чи інші товари? Як процес виробництва впливатиме на довкілля? Це вибір технології виробництва, постачальників сировини, організаційно-правових форм підприємств, вибір організації виробництва. Вирішення даної проблеми сприятиме досягненню найбільшої ефективності виробництва.\n3. Для кого виробляти? Хто буде споживачем вироблених життєвих благ? Визначається система розподілу вироблених благ між різними людьми, сім'ями, підприємствами. Чи дане суспільство прагне мати більше багатих людей і менше бідних? Як забезпечити існування непрацездатних?\nЩо, як і для кого виробляти - це найважливіші, найуніверсальніші економічні проблеми, притаманні будь-якій економіці. усі вони повинні вирішуватись у виробництві, результативність якого значною мірою залежить від технології. При цьому різні суспільства використовують різні підходи для їх вирішення.\nШукаючи відповідь на ці питання, виникає проблема технологічного вибору.\n3. Технологічний вибір у суспільстві. Крива трансформації\nНевідповідність потреб людей і можливостей їх втамування внаслідок обмеженості виробничих ресурсів змушує усіх людей, їх груп, суспільства в цілому вирішувати, які потреби необхідно задовольнити негайно, а які можна відкласти на потім. Обмежені ресурси можна використати на задоволення різних потреб, тобто одні й ті ж фактори виробництва можна витратити на створення різних життєвих благ. Тобто виробничі ресурси є альтернативними. Це все створює проблему економічного (технологічного) вибору, суть якого полягає в тому, як слід розподілити обмежені ресурси, щоб виробити ті блага, які є найнагальнішими для суспільства сьогодні. Правильний економічний вибір дозволить найповніше задовольнити зростаючі потреби людей, а хибний приведе до значних втрат ресурсів і зниження рівня задоволення потреб. Ціною технологічного вибору є та кількість інших товарів і послуг, від яких ми відмовляємося в процесі вибору, ціна тих потреб, які залишилися невтамованими, від задоволення яких відмовились, надавши перевагу суттєвішим із них .Витрати також є альтернативними і кожне благо має альтернативну вартість. Альтернативна вартість - це ціна тих благ, від яких слід відмовитися в процесі вибору на користь даного блага.\n3. вдалістю економічного вибору у суспільстві та розподіл наявних факторів;\nКрива виробничих можливостей або трансформації показує різні комбінації виробництва двох альтернативних товарів за умов повної зайнятості товарів, повного обсягу виробництва при незмінній кількості ресурсів та незмінних технологіях.\n4. в економіці виготовляється два продукти ( комп'ютери і піца).\nКрива відображає різноманітні варіанти вибору стосовно двох товарів(рис.3.1).\nБудь-яка точка в середині кривої (точка К) показує можливий, але не ефективний варіант виробництва двох альтернативних товарів і говорить про неповне і нераціональне використання ресурсів, що зменшує виробничі можливості. Будь-яка точка поза кривою трансформації (точка N) відображає бажанішу альтернативу, але за цих умов ( в короткостроковому періоді за фіксованої кількості ресурсів) є недосяжною.\nРис. 3.1. Крива трансформації\nВ майбутньому, у результаті збільшення кількості ресурсів та впроваджень досягнень НТП у виробництво, можна збільшити виробництво обох альтернативних товарів, при цьому крива трансформації зміститься праворуч. Таке зміщення означає економічне зростання в суспільстві (рис.3.2).\nРис.3.2. Крива виробничих можливостей у динамічній економіці\n4. Зростаючі витрати, закон спадної доходності. Фактори зростання доходності\nКриву трансформації використовують для ілюстрації одного із найважливіших економічних законів - спадної віддачі (доходності). Даний закон визначає залежність між витратами виробництва і його результатами. Згідно із законом спадної доходності послідовне збільшення кількості використовуваного одного із виробничих факторів при незмінній кількості інших, забезпечуватиме все менший приріст обсягу виробництва. Слід зауважити, що за незначних обсягів виробництва збільшення змінного ресурсу спричинятиме зростання приросту обсягу виробництва ( зростаючу віддачу), але тільки до певної межі. Тобто, закон спадної віддачі діє лише після залучення деякої кількості певного ресурсу і підтверджується для всіх технологій. Таким чином, закон спадної віддачі (доходності) вказує, що збільшення частки одного з факторів виробництва за решти незмінних факторів призводить до збільшення обсягів виробництва. Проте з деякого моменту зумовлений цим приріст обсягу виробництва стає все меншим і меншим. При цьому витрати виробництва зростають. Витрати зростають як за рахунок зміни структури виробництва, так і подорожчання факторів виробництва, а їх зменшення (зокрема за рахунок досягнень НТП), зумовлює зростання доходності.\nТЕМА 4. ПОДІЛ ПРАЦІ, ТОВАРНЕ ВИРОБНИЦТВО І ГРОШІ\n1. Виникнення товарного виробництва та його історичний розвиток. Товар і його властивості\nФорма суспільного виробництва - це певний спосіб організації господарської діяльності. Людство пройшло довгий історичний шлях розвитку і знало дві основні форми організації суспільного виробництва: натуральну і товарну. Історично першою формою суспільного виробництва було натуральне господарство. Натуральне (самодостатнє) виробництво - це такий тип організації виробництва, при якому люди виробляють продукти для задоволення своїх власних потреб, тобто продукти праці не набувають товарної форми і призначені для власного та внутрішнього господарського споживання безпосередніми виробниками. Його ознаки:\n- виробництво здійснюється для власних (внутрішніх) потреб виробника;\n- замкненість економічної діяльності (економічно самостійне господарство опирається на власні ресурси і забезпечує себе усіма життєвими благами);\n- нерозвинений поділ праці (універсалізація праці);\n- переважає ручна праця, примітивні засоби виробництва та найпростіша організація праці;\n- визначальна роль у збільшенні обсягів виробництва належить приросту ресурсів;\n- відсутність, або випадковий характер обміну;\n- примітивність, рутинність виробництва.\nНа зміну натурального господарства прийшло товарне виробництво, розвиненіша і ефективніша форма суспільного виробництва.\nТоварне виробництво - це такий тип організації виробництва, за якого продукти виробляються для продажу на ринку, для їх обміну, який базується на суспільному поділі праці та економічній відокремленості виробників.\nОсновні передумови і ознаки товарного виробництва:\n- економічна відокремленість виробництва на основі приватної власності;\n- ринковий зв'язок між виробником і споживачем;\n- еквівалентність обміну;\n- виробництво для задоволення не власних потреб, а для обміну;\n- економічна конкуренція.\nРозрізняють два типи товарного виробництва: просте і розвинене. Просте товарне виробництво - при якому процес виробництва здійснюється власниками засобів виробництва. Це дрібне виробництво самостійних ремісників і селян, що працюють на ринок. Гроші, отримані від продажу своєї продукції використовують для задоволення власних потреб у певних товарах. Розвинене товарне виробництво базується на найманій праці і машинній індустрії. Це вищий і ефективніший ступінь товарної організації господарства, притаманний капіталістичному суспільству.\nПросте і розвинуте товарне виробництво мають як спільні, так і відмінні риси.\nРозвинене товарне виробництво\nБазується на особистій праці дрібного власника засобів виробництва;\nМета - задоволення потреб виробника і членів його сім'ї;\nПродукт праці належить виробнику;\nВиробництво товарів має обмежений характер;\nНезначні масштаби випуску товарів, переважно ручна праця.\nБазується на застосуванні найманої праці;\nМета - одержання прибутку;\nЗагальний, панівний характер виробництва, все, що виробляється стає товаром, товаром стає і робоча сила;\nВеликі масштаби виробництва, передова техніка, механізована праця.\nСпільним для обох типів є приватна власність, суспільний поділ праці, ринкова форма зв'язків, конкуренція.\nУсі результати товарного виробництва виступають у формі товарів.\nТовар - продукт виробництва, виготовлений для продажу, а не для власного споживання; це економічне благо, що задовольняє певну потребу людини і використовується для обміну. Він характеризується:\nШ споживчою вартістю - здатністю задовольняти певну потребу;\nШ вартістю - витратами праці на його виробництво. Вартість товару проявляється у своїй зовнішній формі - міновій вартості. Це певне кількісне співвідношення, у якому один товар обмінюється на інший.\nНаведена характеристика властивостей товару узгоджується із теорією трудової вартості, вона була започаткована класичною політичною економією, а згодом розроблялась марксистською політекономією.\nВартість за трудовою теорією визначається уречевленими в товарі суспільно необхідними витратами праці. Споживча вартість у класиків є об'єктивною, абстрактною якістю будь-якого товару або послуги, щоб задовольняти потреби людей. Закон вартості є законом функціонування і розвитку товарного виробництва, він регулює зв'язки між товаровиробниками, а також розподіляє і стимулює суспільну працю в умовах товарного виробництва.\nЗакон вартості - це закон, який передбачає, що виробництво і обмін товарів можуть здійснюватися на основі їхньої вартості, тобто як обмін еквівалентів. У ринковій економіці закон вартості виконує такі функції:\nЗгідно сучасної неокласичної теорії товар характеризується корисністю, цінністю, рідкістю. Корисність блага у неокласиків на відміну від споживчої вартості , є поняттям суб'єктивним, індивідуальним для кожної конкретної людини. Вона показує ступінь задоволення, яке отримує людина від споживання того чи іншого товару чи їх наборів. Ступінь корисності блага - це його цінність. А цінність залежить від запасу (кількості) даного товару, нагальності у ньому споживача, тобто, цінність благ залежить від їх рідкості. Рідкість відображає обмеженість ресурсів для задоволення безмежних потреб суспільства. Цінність виступає основою для визначення вартості товару. Таким чином, люди оцінюють товари і послуги не тільки тому, що на їх виробництво затрачена праця, а й тому, що вони мають корисність.\n2.Спеціалізація і поділ праці в сучасних умовах\nОсновою переходу від натурального до товарного виробництва стали суспільний поділ праці і економічна відокремленість виробників. Поділ праці - історичний процес відокремлення, закріплення, видозміна окремих видів господарської діяльності, спеціалізації виробників, який проходить у формі диференціації і співіснування різноманітних видів трудової діяльності. Суспільний поділ праці - спеціалізація виробників на виконанні окремих видів діяльності, на виробництві тих чи інших товарів і послуг. Історично розрізняють три великих поділи праці, які заклали основи товарного виробництва. Перший великий поділ праці - відокремлення скотарів від землеробів; другий - виділення класу ремісників; третій - виділення купців і формування торгівельного капіталу. Така спеціалізація обов'язково передбачає обмін продуктами праці. З точки зору рівня самостійності, спеціалізації, економічних і технологічних зв'язків між різними видами виробництва виділяють три основні форми суспільного поділу праці:\n- загальний поділ праці - відокремлення великих видів ( сфер) діяльності, які вирізняються між собою формоутворенням продукту (промисловість, с/г);\n- частковий поділ праці - відокремлення окремих галузей в межах великих видів виробництва, випуск готових однорідних і однотипних продуктів, об'єднаних техніко-технологічною спільністю (металургія, машинобудування та ін.);\n- одиничний поділ праці - виділення окремих технологічних операцій, виробництво окремих складових компонентів, продуктів (подетальний поопераційний).\nРозрізняють поділ праці усередині підприємства і в межах країни. Усередині підприємства поділ праці відбувається між цехами, майстернями, робітниками тощо. Поділ праці всередині національної економіки виявляється в існуванні різних галузей і сфер виробництва, у спеціалізації регіонів та окремих країн.\nДо основних організаційно-економічних форм реалізації суспільного поділу праці відносять:\n- спеціалізацію виробництва 9відокремлення певних виробничих процесів та їх стадій);\n- кооперацію виробництва (зв'язок спеціалізованих виробничих підрозділів, одиниць. Обмін різними видами діяльності і продуктами)\n- концентрацію виробництва (зосередження виробничих факторів у межах єдиного виробництва);\n- комбінування виробництва 9використання різних видів праці у єдиному процесі виробництва).\nСуспільний поділ праці і спеціалізація мали надзвичайно велике значення у розвитку людського виробництва. Вони забезпечують підвищення продуктивності праці. Подальше поглиблення поділу праці є передумовою збільшення обсягів суспільного виробництва, нагромадження національного багатства, підвищення рівня реального споживання.\n3. Суть, функції та види грошей. Грошові агрегати\nЯк відомо, розвиток товарного виробництва і обміну включає виникнення особливого механізму для покращення процесу обміну. Таким механізмом стають гроші. Вони є одним з найдавніших економічних явищ, що впливають на всі сторони життя людей („гроші рухають світом”). Це складний і один із найважливіших елементів ринкової економіки. Гроші мають тисячолітню історію. Існують дві основні концепції, що пояснюють причини виникнення грошей: раціоналістична і еволюційна. Згідно раціоналістичної теорії (П. Самуельсон, Дж.К. Гелбрейт) гроші виникли в результаті домовленості між людьми про введення спеціального інструменту для здійснення обміну товарами. Еволюційна концепція (А. Сміт, Д. Рікардо, К. Маркс) стверджує, що гроші виникли стихійно, незалежно від волі людей, у результаті тривалого еволюційного розвитку суспільного поділу праці, товарного виробництва і обміну. Незважаючи на ці два підходи, можна стверджувати, що гроші з'явилися із розвитком товарного виробництва і поділу праці, тому спочатку були товарні гроші. Товарні гроші - це торговий еквівалент, що використовувався як засіб обміну, але він міг вступати в обмін і як звичайний товар. Товарними грошима були: худоба, міра зерна, шовк (Китай),шкіра хутрових звірів (у мисливців Півночі), какао боби (Центральна і Південна Америка), перлини, корали, мушлі (побережжя Африки і Азії), хутро куниці чи бобра (південна Європа, північна Америка), хутро соболя (Сибір), ікла моржів, шкури тюленів (Чукотка, Аляска). А потім роль грошей стало відігравати золото (властивості найвдаліші для цього). Із розвитком обміну і ринку гроші втрачають товарну природу. З'являються паперові гроші, вони не мають внутрішньої вартості, а купівельну спроможність їм надає держава, яка гарантує обіг паперових грошей на своїй території. Вони є символічними грошима, вартість яких (купівельна спроможність) значно перевищує витрати на їх виробництво.\nТаким чином, гроші - це загальний еквівалент, за допомогою якого здійснюється обмін товарами. Деякі сучасні економісти визначають сутність грошей у їх функціях. Зокрема, К.Р. Макконнелл і С. Брю вважають, що «гроші - це те, що вважають грошима», «все, що виконує функції грошей, і є грошима». Дж. Хікс вказує, що гроші - це «те, що використовується як гроші». Враховуючи такі тлумачення, гроші - все те, що використовується для укладання угод купівлі-продажу та виконує функції грошей.\n1. Гроші - міра вартості: у певній кількості виявляється вартість товарів та їх ціна. Ціна - це грошова оцінка товару, тобто, це та кількість грошей, яку необхідно заплатити за одиницю товару.\nкурс лекций "Основні положення політекономії" скачать\nДругие документы, подобные "Основні положення політекономії"


Урядові ледь вдається стримувати зростання тарифу.\nВже незабаром українці отримають першу зимову платіжку за опалення. Остаточні цифри будуть залежати не лише від тарифу, а й від погоди за вікном. Однак мешканцям деяких регіонів країни вже довелося відчути значне подорожчання цієї комунальної послуги. Адже не всі місцеві органи влади зголосилися стримувати зростання цін на теплопостачання.\nСпроби втримати тариф на минулорічному рівні в умовах шаленого здорожчання газу зараз виглядає як балансування над прірвою. Підписаний кілька місяців тому меморандум між тепловиками, «Нафтогазом» та Офісом президента наразі блокує зростання цін на опалення в більшості регіонів. Та що, буде коли настануть холоди і споживання газу різко зросте. Чи зможе влада втримати обіцяну ціну та терпіти величезні збитки, які утворюються через покриття різниці між актуальним тарифом для населення та реальною ціною на тепло.\nНАК «Нафтогаз» пообіцяв усім ТКЕ, що підписали меморандум, до кінця сезону продавати пальне по 7,42 грн за «куб». Та постачальник відразу ж відмовиться від своєї обіцянки, як тільки тепловики забажають підняти тарифи. І тут вже ніяка допомога від влади не допоможе. Тариф буде не спинити.\nВарто зазначити, що не всі регіональні тепловики зголосилися заморозити ціну. Меморандум не підписали у Чернівцях, Каневі, Павлограді, та ще приблизно у двох десятках українських міст. Місцеві мешканці ще задовгого до приходу зими відчули значне здорожчання послуги опалення.\nДо прикладу у Павлограді гігакалорія тепла виросла в ціні до 2,4 тис. грн. Для порівняння у Києві, ціна одиниці тепла залишилася на рівні 1,65 тис. грн. А в деяких інших регіонах, що відмовилися заморозити ціни, платіжки “прибавили” ледь не удвічі.\nТа не залежно від того зросте тариф на опалення в найближчі місяці, чи залишиться сталим, зимові морози все одно змусять нас заплатити більше. А от наскільки більше – це вже залежатиме цілком і повністю від матінки-природи.


Ігор Овчар: "Ми ж не "на пиво" граємо, а проводимо серйозні турніри" - Новини спорту Івано-Франківськ Футзал\nІгор Овчар: "Ми ж не "на пиво" граємо, а проводимо серйозні турніри"\n24 лютого 10:53\nГолова Асоціації міні-футболу Івано-Франківської області Ігор Овчар розповів про особливості місцевого футзалу, розвитку різновидів гри 5х5 на Прикарпатті та "інший турнір, в якому грають на пиво".\n- До недавнього часу футзальні змагання в місті Івано-Франківськ проводила лише наша організація. Але зараз з'явилась ще одна федерація, міська, вона також займається організацією футзальних змагань. От тільки рівень змагань, до якого прагнемо ми, кардинально відрізняється. У нас, наприклад, дуже високі вимоги до ігрової форми, усе згідно правил. А от в тому, іншому турнірі, можна грати в чому завгодно. Чесно кажучи, як на мене, це вже неправильно, ми ж не "на пиво" граємо, а проводимо серйозні турніри. "Завдяки" появі альтернативного турніру ми втратили Другу лігу, усі команди пішли грати туди, де все одно, як ти виглядаєш, у що ти граєш і хто тебе судить. А загалом, у нашому регіоні футзальний «бум» триває вже багато років, і в неостанню чергу це пов'язано з НФК "Ураган".\n- Наразі є дві ліги, у яких ми стабільно тримаємо 18 команд. Також проводимо Кубок. Що стосується команд, то чемпіон фактично відомий – "Візі Втормі" достатньо здобути ще одну перемогу, щоб підняти над головою кубок переможця. Матчі проходять у легкоатлтичному манежі Колледжу фізичного виховання, який вважається одним з кращих в Україні.\n- 95% учасників нашого чемпіонату грають у великий футбол. Лише в "Урагані-2" сформована виключно футзальна команда. А відносини з Федерацією футболу у нас виключно робочі…\n- Хто з гравців цього сезону справив на Вас позитивне враження?\n- Хочу відповісти на це питання виключно з футзальної точки зору. Мені дуже імпонує команда "Ураган-2". Це той колектив, який наразі може успішно виступати у Першій лізі, а гравцці реально претендувати на місце в основі першої команди «драконів». Серед найбільш яскравих особистостей "Урагану-2" виділю такі прізвища: Швед, Кефа, Баланик, Микитюк, голкіпери Левандівський та Джус. Звертає на себе увагу і лідер «Візи-Вторми», Ігор Подолюк, дуже технічний і по футзальному вихований хлопець. Але що стосується «Візи», то це в першу чергу команда, а не якісь особистості. Їх консультує Іван Скіцко, і я думаю, що найближчим часом ми побачимо хлопців на всеукраїнському рівні не лише в розіграші Національного Кубку.\n- На прикладі НФК "Ураган" можна розібрати ситуацію з дитячим футзалом. Проводиться щорічний футзальний турнір на призи Президента НФК, дуже масштабні змагання. Також зараз стартуємо у Шкільній футзальній лізі…. Хоча я казав, що цей проект необхідно було підготувати більш ретельно, не розпочинати його цього сезону, не квапитись. Що стосується жіночого футзалу, то і він у нас є. Чесно кажучи, я не був оптимістично налаштований в плані жіночого футболу взагалі, і футзалу тим більше. Але коли ми провели районні змагання (прийняло участь 6 районів), я подивився на рівень гри – і став меньш критичним…. Розумієте, у жіночому футзалі бувають такі видовищні моменти, який у чоловічому ніколи не буде. І тепер, після дитячих змагань, мені телефонують вже самі керівники команд зі словами "Ви не забули, що у нас ще дівчата є?".\n- Особисто я буду вносити пропозицію щодо змін у регламенті. Хочу, щоб на документальному рівні дозволили гравцям 95-го року народження і молодше дозволили виступати за будь-які команди в регіоні. Знову приведу приклад "Урагану-2". Ці хлопці – це наші вихованці, і своєю участю в більшій кількості команд вони не лише підіймають рівень гри чемпіонату, а й набувають тієї ігрової практики, яка допомагає їм швидше розвиватись. Подивіться на нинішній склад "Урагану" - усі ці хлопці у свій час мали можливість виступати в нашому чемпіонаті міста! А так, розумієте, проект дуже масштабний, і що актуально для Івано-Франківська, вже не актуально, скажемо, для Києва чи Хмельницького. Будемо робити висновки вже після фіналів АФЛУ цього сезону.\n- Що стосується фіналів АФЛУ, хочеться звернутись в перуш чергу до керівників регіональних етапів: подивіться, у чому Ваші футболісти приїздять на змагання? Це позор! Той у такій футболці, той у такі, термобілизна іншого кольору, як папуги якісь. Це фінал! Команда представляє Ваш регіон на всеукраїнських змаганнях, вона – обличчя Вашого регіону! Мені було б соромно, якби моя команда виглядала на фіналі не належним чином… А взагалі це були непересічні події в житі українського футзалу, стільки хороших команд, стільки функціонерів не зібрав би жоден турнір в Україні.\n- Перспективний, як ніякий інший. Це довів останній Чемпіонат Європи. Стільки вболівальників, така якість матчів…. Після "фінта Рікардіньйо" наступного туру Вася Баланик в одному з матчів повторив те ж саме! Щодо нашої країни, то приємно, що Екстра-ліга трохи ожила. Хоча команд все одно мало. Необхідний повноцінний чемпіонат у два кола, без усіляких там плей-офф. Дуже велика проблема в розвитку футзалу – зали. Іноді наш "Ураган" грає в таких залах, що слів не вистачає їх описати. Хоча і у нас, у Франківську, "півтора зали"… Зараз будуємо майданчики літні, спробуємо залучити команди до занять футзалом на увесь рік. Знаю, що в інших регіонах така практика вже давно застосовується, і доволі таки успішно. Та головним напрямком у розвитку футзалу я вбачаю дитячо-юнацький. АФУ робить вірні кроки, започаткувавши Шкільну футзальну лігу і зробивши "реконструкцію" Комітету дитячо-юнацького футзалу. Діти – наше майбутнє!\n- (після паузи) "Болить" мені це питання, адже я за освітою журналіст. Все упирається в фінанси – телебачення хоче грошей, з прессою необхідно щоразу знаходити спільну мову…. Зараз на сайті ФФУ прочитав про проект підтримки молодих журналістів – покладаю на нього великі надії. Необхідно шукати не лише фнанси, а й людей. Які будуть цим жити і віддавати себе усьго футзалові. - Чому команди не так активно виходять з аматорського на професійний рівень? - Звичайно, усе впирається у фінансову складову, особливо великим навантаженням є переїзди. Та й футболісти, коли розпочинається сезон великого футболу, розбігаються, хто куди. Взагалі, я вважаю, керівникам АФУ необхідно попрацювати у напрямку якоїсь "фінансової дисципліни". Звичайно, ми поважаємо наших футболістів, але ті гонорари, які вони отримують на міських змаганнях, вони не є адекватними при нинішній ситуації в країні. Через ці гонорари футболісти не хочуть розвиватись, їм достатньо грати за кілька команд у пів сили. Балуємо ми футболістів, от і все…


Путін: РФ, Білорусь і Казахстан створюють митний союз для входження до СОТ - Korrespondent.net\nПутін: РФ, Білорусь і Казахстан створюють митний союз для входження до СОТ\n9 червня 2009, 17:31\nРосія, Білорусь і Казахстан мають намір вступити до Світової організації торгівлі як єдина митна територія, - повідомив прем'єр-міністр РФ Володимир Путін на засіданні Міждержавної ради ЄврАзЕС.\n"Глави урядів Росії, Білорусі та Казахстану мають намір повідомити СОТ про намір розпочати переговори про приєднання Митного союзу трьох країн як єдиної митної території і про припинення переговорів з приєднання до СОТ окремо кожної країни", - сказав Путін.\nТакож Путін заявив, що Росія, Білорусь і Казахстан на 95% узгодили умови створення Митного союзу.\n"Ми просунулися - на 95% узгодили тарифи, і сьогодні деякі речі повинні затвердити додатково", - сказав він.\nКрім того, російський прем'єр зазначив, що ініціатива прискорити формування Митного союзу була від президента Казахстану Нурсултана Назарбаєва, який вважав за можливе закінчення основних процедур до 1 січня 2010 року.\n"Ми з цим погодилися, приступили до активної роботи з реалізації даної пропозиції", - сказав він.\nРазом із тим, Путін зазначив, що, незважаючи на "складний економічний фон", країни темпи інтеграційних процесів не знижують.\nВодночас, як повідомив Путін, керівники урядів країн ЄврАзЕС підписали договір про заснування антикризового фонду у розмірі $10 млрд.\n"Главами урядів держав ЄврАзЕС за участю Вірменії підписано договір про заснування антикризового фонду", - повідомив Путін. За його словами, фонд розпочне свою роботу уже цього року.\nМіж іншим, російський прем'єр заявив, що кошти фонду підуть державам-учасникам об'єднання у вигляді суверенних позик, стабілізаційних кредитів, а також для фінансування міждержавних інвестиційних проектів.\nЯк повідомляється, російська частка у фонді складає більшу частину статутного капіталу - $7,5 млрд., казахська - $1 млрд.\nНагадаємо, 4 лютого лідери країн-членів ЄврАзЕС вирішили створити Антикризовий фонд у розмірі 10 млрд. доларів.\nЯк повідомлялося, 4 червня міністр економічного розвитку Росії Ельвіра Набіулліна заявила, що Росія та Євросоюз можуть до кінця 2009 року завершити переговори за угодою про вступ РФ у Всесвітню торговельну організацію.\nЗазначимо, Росія більше 15 років веде переговори про вступ до СОТ.\nНа сьогоднішній день Україна завершила усі двосторонні переговори зі 60 країнами-партнерами, але не узгодила ряду принципових позицій, зокрема щодо сільського господарства, ставок експортних мит на деревину та регулювання діяльності ряду державних компаній.


Білоруській слід у справі Шеремета, податок на авто та реєстрація на пробне ЗНО: Актуальне на ранок 5 січня\nПонеділок та ніч вівторка принесли українцям чимало цікавих новин\nНапередодні з’явилась інформація про ймовірну причетність спецслужб Білорусі до вбивства журналіста Павла Шеремета. Однак в МВС розповіли, що ця інформація на перебіг справи щодо трьох підозрюваних не вплине.\nСеред іншого варто зазначити, що сьогодні стартує реєстрація на пробне ЗНО, а власникам авто нагадали про необхідність сплати податку.\nПро головні новини ранку 5 січня розповідаємо детальніше.\nВерсія з КГБ Білорусі у справі Шеремета\nЩе у 2012 році секретні служби Білорусі за наказом Олександра Лукашенка обговорювали можливість підірвати вибухівкою журналіста Павла Шеремета, що було здійснено через 4 роки. Про це свідчать записи розмов глави Комітету держбезпеки Білорусі у 2008-2012 роках Вадима Зайцева.\nПоліція і криміналісти на місці вбивства журналіста Павла Шеремета в Києві, 20 червня 2016 року\nЗаступник міністра внутрішніх справ Антон Геращенко розповів, що версія про причетність спецслужб Білорусі до вбивства українського журналіста Павла Шеремета не вплине на перебіг справи фігурантів (Андрія Антоненка, Яни Дугарь та Юлії Кузьменко), яких звинувачують у злочині.\nНовини за темою: Справа Шеремета: Нацполіція отримала дозвіл на проведення слідства в Європі\nНульове мито на вина з ЄС\nВ Україні з 1 січня почало діяти нульове мито на вино, імпортоване з країн Європейського Союзу. Це передбачено зобов’язаннями України щодо обнулення імпортних мит на низку товарів протягом семирічного періоду після укладення економічної частини Угоди про асоціацію з Євросоюзом.\nЯкі товари заборонили продавати в період локдауну\nКабінет міністрів закликають змінити умови карантину з 8 січня до 25 січня 2021 року у питанні продажу певних категорій товарів.\nВ Україні очікують на повний локдаун\nВ Американській торгівельній палаті наголосили, що указом про посилення карантину уряд заборонив продавати значну частину товарів повсякденного вжитку в супермаркетах: побутову хімію та інструменти, одяг, пресу, лампочки, батарейки, дитячі товари для навчання.\nНовини за темою: Безстрокова акція ФОПів: У центрі Києва підприємці вимагають скасувати вибірковий локдаун та спростити систему оподаткування\nУкраїнським автомобілістам нагадали про податок на транспортний засіб, що доведеться заплатити у 2021 році. Йдеться про машини, яким не більше п’яти років, а їхня вартість становить не менше 375 мінімальних зарплат. На сьогодні це 2,25 млн гривень.\nПлатнику податків повідомлення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються відповідним органом.\nСьогодні стартує реєстрація на пробне зовнішнє незалежне оцінювання (ЗНО) 2021 року. Зареєструватися можна до 19 січня включно. Пройти реєстрацію для проходження пробного ЗНО можна на сайті регіонального центру оцінювання якості освіти.\nПробне ЗНО відбудеться навесні\nРаніше в Міносвіти заявили, що у зв’язку з епідемією для проходження пробного ЗНО кожен учасник зможе вибрати тільки один предмет: українську мову, українську мову та літературу, історію України, математику, біологію, географію, фізику, хімію, англійську, іспанську, німецьку або французьку мови.\nШкільне харчування у 2021 році\nДружина президента України Олена Зеленська анонсувала оновлення меню у школах у 2021 році та показала зміни в харчуванні з 1 січня.\nFacebook-сторінка Олени Зеленської\nБуло затверджено оновлений Санітарний регламент та нові гігієнічні вимоги до виробництва та обігу харчових продуктів у школах. Крім того, закладам освіти розробили рекомендації щодо закупівель, а також настанови для використання системи аналізу небезпечних факторів та контролю у критичних точках (HACCP). Після цього нові норми та порядок організації харчування учнів було подано на розгляд Кабміну.\nНовини за темою: Кличко розповів, як працюватимуть школи та дитсадки під час локдауну\nЦьогоріч в Україні планують суттєво збільшити кількість трансплантацій. Зокрема, у Міністерстві охорони здоров’я зараз активно працюють над реалізацією трансплантації верхніх та нижніх кінцівок.\nА тим часом у Львові наприкінці грудня 30-річному жителю Мукачева провели операцію з пересадки серця, а 4 січня чоловік помер.\nСтаном на ранок 5 січня в Україні виявили 1 083 585 випадків коронавірусу, 747 408 одужали, 19 129 – померли.\nУ світі станом на ранок 5 січня виявили 86 115 401 випадок коронавірусу, 61 074 495 людей одужали, 1 860 795 – померли.\nМіністр охорони здоров’я Австрії Рудольф Аншобер заявив про чотири випадки зараження “британським” штамом коронавірусу.\nЗа даними ЗМІ, європейське агентство з лікарських засобів (EMA), ймовірно, схвалить вакцину проти коронавірусної інфекції Moderna до 6 січня.\nПомерла акторка, яка зіграла дівчину Бонда\nУ неділю, 3 січня, померла американська актриса Таня Робертс, яка зіграла дівчину Джеймса Бонда у фільмі “Вид на вбивство”.\nЩо послужило причиною трагедії, на цей час невідомо. Як розповів представник 65-річної актриси, 24 грудня вона знепритомніла після прогулянки із собаками. У цей день Робертс доставили в лікарню. Там її під’єднали до апарату штучної вентиляції легенів, однак стан актриси не поліпшився.\nПротягом минулої доби, 4 січня, в районі проведення Операції об’єднаних сил було зафіксовано п’ять порушень режиму припинення вогню. Обстріли зафіксовані неподалік Водяного та Лебединського, Гнутового та Луганського.\nЯк зазначається, від початку поточної доби, 5 січня, порушень режиму припинення вогню не зафіксовано. Вздовж всієї лінії розмежування спостерігається тиша.\nТим часом на офіційному YouTube-каналі ZIK топовим стало відео про погіршення погоди через циклон “Ахмет”, який насувається на Україну.\nОдночасно на офіційній сторінці ZIK у Facebook найчастіше коментували новину про введення США санкцій проти 365 осіб і компаній Російської Федерації.\nКасові апарати і відчутне зростання податків: Що змінилося для ФОПів з 1 січня\nНазад Володимир Кацман: З сумом визнаємо – влада відмовилася від соціальної функції держави, а це нам гарантовано Конституцією!\nДалі Зеленський у 2020 році отримав понад 4,3 мільйони гривень від “Кварталу 95”, — декларація


Opinion | Тут живе українське кіно. Що таке Довженко-Центр?\nВи перебуваєте:Головна»Простір»Тут живе українське кіно. Що таке Довженко-Центр?\nДо 2006 року майже всі фільми в українських кінотеатрах дублювалися винятково російською мовою, і мало хто міг уявити, що дубляж українською можливий. До 2014 року українські фільми в кінопрокаті були рідкістю, а тепер вони – серед лідерів прокату. І всього лише кілька років тому в Києві активно заявила про себе кіноінституція, метою якої є зберігання та популяризація українського кіно – Довженко-Центр. Ділимося з вами історією, зафіксованою проєктом Ukraїner.\nНаціональний центр Олександра Довженка або Довженко-Центр – це державний фільмофонд, найбільший кіноархів України, заснований у 1994 році. Тут зберігається понад 6 тис. українських та іноземних фільмів. У часи СРСР фонд розміщувався на території єдиної української та найбільшої в Європі Київської кінокопіювальної фабрики. Сьогодні ж Центр складається з фільмосховища, музею кіно, кінокопіювальної лабораторії, кіноархіву, медіатеки та перформативного майданчика. Основне завдання Довженко-Центру – зберігати та популяризувати національне кіно. А з 2015 року розпочалася трансформація будівлі Центру в публічний простір. Тепер це платформа для проведення мистецьких заходів і культурний хаб.\nІван Козленко – керівник Довженко-Центру з 2014 року. За цей час він втілив свою мрію – перетворив державний фільмофонд на майданчик сучасного мистецтва. Сьогодні це справжній арткластер, який давно вийшов за межі кіноархіву. Тут розташовані база «Дикого театру» (ГО «Шостий поверх»), музична лабораторія KoRa, художня майстерня «Інституція нестабільних думок», книжкова крамниця «Довженко.книги.кава.кіно», хореографічна студія Ruban Production ITP і кафе «Етер».\nПерший корпус Київської кінокопіювальної фабрики був збудований ще у 1930-х роках і зруйнований під час Другої світової війни. У 1947-1948 роках його відбудували військовополонені, та згодом він став частиною території Довженко-Центру. Усі приміщення фабрики зводили за типовим радянським зразком. Це позначилося й на архітектурному рішенні простору, і в його призначенні. Індустріальна будівля з великими цехами була створена лише для копіювання, друкування і зберігання фільмів. Звісно, непублічна, з обмеженим доступом. Іван хотів оновити формат цього простору: зробити його відкритим, прозорим та з розвиненою інфраструктурою для відвідувачів:\n– Наша задача була зробити архів доступним для всіх, зокрема для людей з інвалідністю. Забезпечити пандусами та ліфтами, щоб усі люди могли потрапити в різні крила багатоповерхової будівлі.\nІван Козленко розпочав роботу в Центрі як заступник директора у 2011 році. Після зміни керівництва висунув свою кандидатуру на посаду генерального директора. Іван народився в Одесі, за освітою – філософ. Три роки працював за фахом в Одеському художньо-театральному училищі ім. М. Б. Грекова. У 2002 році він заснував часопис «Квадрат артпроєктів “Нервометр”», а в 2010-му – найбільший у Східній Європі фестиваль німого кіна «Німі ночі».\nРазом із новим директором команді довелося переосмислити призначення інституції. Досі фонд не виходив за межі загальноприйнятої світової практики – довічно зберігав фільми на плівці, робив із них копії та заробляв на цьому. До 2011 року, як і в радянські часи, копії здебільшого замовляла держава для забезпечення прокату: до 1991 року – в Україні, Молдові та Білорусі, а після здобуття незалежності – тільки в Україні. Також копії друкували для українських приватних кіновиробників та кінопрокатників. Але через перехід на цифрові технології кінофонд втратив своє основне призначення та дохід.\nЦе важливо було донести до всіх працівників, щоб пояснити актуальність нових ролей інституції. Тому Іван Козленко розпочав реформи та зміни. Найперше – у фабричній свідомості працівників:\n– Це було містечко ціле! І потім вони (працівники – прим. ред.) бачили, як це постійно колапсує. Що вони думали? Ну, хтось же має прийти і це зупинити. Розумієте? Це психологія, ментальність, яку треба міняти. Але ніхто, крім нас, цього не зробить. І в цьому сенсі ми просто усвідомили, що це таке призначення.\nНині в Довженко-Центрі працюють 50 людей. Коли Іван Козленко формував нову команду, йому довелося звільнити майже таку ж саму кількість і привести нових людей, але з іншою свідомістю. Залишалися ті працівники, які розуміли глобальні завдання та не цуралися «не своєї» роботи, якої вистачало: треба було розбирати захаращені приміщення, вивозити сміття. Дехто вважав таку роботу принизливою, тому залишалися люди, які мислили вже по-іншому та йшли до нової спільної мети.\nВажко було прощатися з людьми, які працювали в Центрі по 50 років і плакали, бо не мали куди йти. Іван пояснює, що не мав вибору і сказав привселюдно:\n– Ми або всі загинемо, або частина зостанеться. Ті, хто готовий зі мною йти далі, мають розуміти, що вони не зможуть більше сидіти біля холодного радіатора, пити чай і вважати, що заробляють гроші, переступаючи поріг інституту.\nЗ цими людьми Іван Козленко розпочав все змінювати. Кіноархів Центру, який раніше був лише похідною частиною лабораторії, де зберігалися оригінальні документи до фільмів, тепер розростається й обслуговується цією ж лабораторією. Фільмофонд з 2017 року не здійснює тиражний друк, а друкує лише так звані еталонні копії для довічного зберігання фільмів. Нова команда виселила з території Довженко-Центру склади, автошколу, магазини та офіси, які орендували тут приміщення. Для неї стало принциповим розміщення тут саме культурної інституції, яка буде створювати нові проєкти та новий контент. Раніше всі листи іноземними мовами, що надходили на адресу Центру, просто викидали, але оновлений міжнародний сектор зміг прийняти і цей виклик.\nСьогодні Довженко-Центр активно популяризує українське кіно на міжнародному рівні. Він брав участь в організації українського стенда на кіноринку Берлінського міжнародного кінофестивалю, Ретроспективи Кіри Муратової в Австралії, Аргентині та на Карловарському МКФ, українських ретроспектив у Франції, Німеччині, Словаччині та Великій Британії. Іван розповідає про щорічне зростання кількості цих заходів і показів українського кіно:\n– Тепер покази за кордоном регулярні. Ми робимо 30 власних проєктів на рік і даємо фільми для проведення ще 60 чи 70 показів (іншим організаціям – прим. ред.). Це дуже велике покриття українського архівного кіно в межах міжнародних перспектив.\nНині Іван вважає головним викликом установи зробити рутину творчою та емоційною, щоб продовжити зацікавлювати:\n– Робити те, чим людина займається не тільки на роботі – перезнаходити себе щоразу. Треба призвичаювати людей, що Довженко-Центр – частина культурного маршруту міста, де можна завжди знайти розумну розвагу.\nКінокопіювальна лабораторія. Олександр\nЛабораторія для копіювання стрічок Довженко-Центру – єдина в Україні. Тут сканують стрічки та роблять їхні цифрові копії. Наприклад, коли архів отримує фільм із-за кордону, якого немає у фонді, то стрічку сканують і роблять цифрову копію, яку згодом можна перевести на плівку.\nНачальник кінолабораторії, Олександр Бертман, розповідає, що робота над стрічкою часто складається не лише зі сканування, а й з корекції кольору, звуку, чистки та реставрації. Тому весь процес може тривати від кількох тижнів до кількох років. За рік можна засканувати близько 10 повнометражних фільмів.\n– Спершу скануємо зображення, а потім – окремо фонограму. Коли з’єднуємо цифрову картинку і звук, то в результаті отримуємо цей «єдиний пакет» – фільм.\nСтрічка в цифровому форматі – це вихідний матеріал. Її можна друкувати на плівку, перетворювати в інші формати, наприклад, для показу в кінотеатрах та на фестивалях. Плівку опрацьовують у проявній залі на трьох машинах. Сам процес роботи на всіх машинах однаковий, різниця лише в об’ємі та складі хімічних розчинів.\nНа першій машині – негативній – проявляється негативна плівка, яку потім монтують. Після цього з нею намагаються більше нічого не робити, адже якщо її пошкодять – весь матеріал буде втрачено. Тому з цього негативу роблять дубль-негатив, з яким будуть працювати копіювальники.\nДруга машина – фонограмна. На ній проявляють чорно-біле зображення та оптичну фонограму.\nОстанній етап – робота на позитивній машині. Вона проявляє матеріал з готовою кольоровою картинкою і звуком. Після неї стрічку вже можуть дивитися в кінотеатрі.\nУ лабораторії переважно сканують матеріали саме для архіву, але бувають і винятки:\n– Тут сканують архівні плівки-негативи, але подекуди трапляються сучасні плівки. Наприклад, останні заскановані для кінотеатрів були українські фільми: «Кіборги» та «Іван Сила».\nЧасом Довженко-Центр отримує комерційні запити на проявлення стрічок, але це буває рідко, адже сам процес дорогий. Заливання хімічних розчинів у машину коштує близько 60 тис. грн, не враховуючи опрацювання матеріалу. Крім того, процес дуже тривалий:\n– Якщо розраховувати час від моменту підготовки машини до самого проявлення одного фільму, то це займає близько 16 годин. Якщо ж це тираж, то все відбувалося фактично нон-стоп, адже коли проявлення почалось, його небажано зупиняти. Свого часу фабрика (кінокопіювальна – прим. ред.) взагалі працювала у три зміни нон-стоп і випускала в рік до 2 млн копій.\nРозчини для машин спеціалісти Довженко-Центру виготовляють самостійно, купують лише спеціалізовані розчини для первинного заповнення машини.\nКонтроль стрічки проводять раз на чотири чи п’ять років. Якщо під час нього знаходять якісь пошкодження – стрічку реставрують. Найбільша небезпека для плівки – наявність грибка. Боротися з ним допомагає хімічний реактив параформ. Його вкладають всередину коробки з плівкою і залишають на два тижні для випаровування. Після цього стрічку замивають і зберігають окремо. Всю інформацію про стрічку записують у справі фільму, яка складається з монтажного аркуша (запису фільму по кадрах та планах), музичної довідки, анотації на стрічку, відмітки контролерів.\nПрацюють зі стрічками в лабораторії унікальні спеціалісти, які не мають кому передати свої знання. Начальниця фільмофонду Довженко-Центру Ніна Степанова розповідає, що молодь неохоче йде навчатися ремесла, а такій професії вчитися вже немає де:\n– У нас єдина молода спеціалістка – Оля. А решта людей працюють тут по 40-50 років, ще з часів кінофабрики, і добре знають, що з цією плівкою робити. І це проблема, адже фільмофонд є і буде, і потреба в цій професії нікуди не дінеться. Мабуть, держава повинна якось дбати про це.\nФільмофонд Довженко-Центру складається із 56 тис. одиниць вихідних матеріалів (негатив або контратип – дубль-негатив, фонограма і еталонна копія – прим. ред.). Це близько 6 тис. фільмів. Найбільшу увагу в колекції приділяють саме українському виробнику. Проте близько 4,5 тис. одиниць зберігання – іноземного виробництва: це і американське, і монгольське, і литовське кіно.\nПри дотриманні всіх необхідних умов плівка може зберігатися до 500 років. Так, у фільмофонді Центру є плівка 1909 року. На термін збереження плівок впливають два фактори: вологість і температура повітря у приміщенні. Тому кожен робочий день у фільмофонді починається з включення бактерицидних ламп і фіксування температури та рівня вологості повітря.\nНіна Степанова працює з плівкою уже 50 років:\n– Ну, з’являться нові технології – може, усе переведуть в інший формат. Але для мене плівка – це ближче і зрозуміліше, ніж «цифра», хоча я її не виключаю. Це як із освітленням: раніше всі користувалися свічками. А сьогодні це більше для декору чи настрою. Але свічки ж є!\nОсновне завдання фільмофонду – зберегти матеріал на будь-яких носіях, щоб завжди можна було надрукувати копію і потім зацифрувати її. Стрічки з кіностудій – Одеської чи Довженка – приходять у різних станах, тому спочатку з плівками працюють спеціалісти лабораторії: контролюють, реставрують, замивають, закладають параформ. Потім матеріал йде на повторний контроль.\nНіна Степанова прийшла працювати контролеркою у Центр 1969 року. Свою роботу начальниця фільмофонду називає «зворотною стороною кіно» і захоплено пригадує:\n– Коли тобі 18-19 років, то цікаво мати доступ до стількох фільмів. Матеріальна сторона тут зовсім не відігравала роль. Якось до цього прилип, і все. Чим? Пояснити важко. В кіно прийшов раз, і його покинути неможливо.\nХоча розуміння справжньої цінності такої роботи приходить пізніше:\n– Ця робота потрібна, але часто не оцінена до кінця. Це, може, оцінять тільки кіношники чи режисери, які знаходять свій фільм: «Ааах! Він зберігся» – от і все. Але на якійсь стадії приходить розуміння, що ти робиш щось, що буде і вам, молодим, і потім.\nМузей кіно. Олена\nПерший у Києві музей кіно створювали чотири роки. Треба було працювати над двома основними завданнями, які є типовими для більшості українських музеїв: забезпечувати комфортний сервіс та створювати якісний контент. Спершу розчистили перший поверх Центру під експозицію та побудували туалети, адже інфраструктуру довелося робити з нуля. Тепер музей кіно має зручну зону прийому гостей, кінолекторій та дитячий простір.\nПаралельно займалися концепцією музею. Адже сучасний музей має вміти працювати зі своїм контентом цікаво: не лише проводити майстер-класи та події, а й обов’язково пов’язувати це із музейною колекцією.\nВодночас спеціалісти Центру працювали над експозицією, присвяченою Всеукраїнському фотокіноуправлінню – кінематографічній організації, яка діяла з 1922 по 1930 рік. Саме тому цей проєкт і обрали як прем’єрний для музею кіно, який розпочав свою роботу у вересні 2019 року. Тоді експонати з Довженко-Центру й інших музеїв та установ об’єднали у виставку про надбання українського кінематографу. Тут можна було побачити рідкісні кадри, кінообладнання та відеохроніку. Керівниця музею Олена Гончарук розповідає, що ВУФКУ – маловідоме явище в українській культурі:\n– У вишах про Всеукраїнське фотокіноуправління мало розповідають, у школах взагалі не вивчають. Ми знаємо окремі імена, такі, як Довженко, Кауфман, або Дзиґа Вертов, але не докладно. І тому ВУФКУ можна вважати частково втраченим і як явище, і в фізичному сенсі – ми втратили близько 54 % художніх фільмів, знятих у цю епоху.\nЗа вісім неповних років роботи фотокіноуправління було знято понад 120 фільмів. Блок Lost and Found у музеї кіно розпочинається зі стіни афіш. За словами Олени, ці афіші – чудові зразки дизайну, типографіки та водночас історичні довідки:\n– Афіші демонструють не лише кіноматеріал у назвах, з якого можна почати процес відновлення інформації про фільм. Інколи назва в афіші приводила нас до знахідки українського фільму в якомусь закордонному кіноархіві: чи то в Німеччині, чи то в Японії, чи то в Госфільмофонді в Росії.\nВУФКУ називають великим кінопавільйоном, бо його студії та кіноконтори розташовувалися в Ялті, Одесі, Харкові та Києві. Олена Гончарук демонструє на стіні карту персоналій – акторів і тих, хто працював над знімальним процесом та сценарієм. ВУФКУ складалося переважно з людей, які не були професіоналами за освітою, а навчалися ремесла на ходу. Це були скульптори, архітектори, інженери та винахідники. За роки існування ВУФКУ вони створили своє видавництво – журнал «Кіно» та училище для підготовки спеціалістів:\n– Українське кіно росло з літератури і працювало з текстами відомих письменників 20-х років, серед яких був Михайль Семенко, Гео Шкурупій, Микола Бажан. Навіть Маяковський надав ВУФКУ декілька сценаріїв. Але не всі з них збереглися, як і багато фільмів, які не були доведені до знімального процесу.\nОлена Гончарук розповідає, що на виставці важливо було показати актуальність цих текстів і сьогодні. Для цього залучили сучасних українських письменників: Ірину Цілик, Антона Санченка, Олександра Ірванця, Олексія Нікітіна. Вони створювали лібрето, адаптуючи художні тексти і сценарії 20-х років до сучасних реалій. Лібрето в 20-х роках супроводжували покази фільмів, щоб глядачі правильно розуміли, що їм демонструють. Вони отримували листочок з поясненням того, що у фільмі відбувається і як його дивитися. На прозорих панелях розмістили шість таких адаптованих уривків:\n– Здається, дехто з них (письменників) уже почав замислюватися, щоб з цього дійсно створити сучасний фільм. Тим паче, наприклад, Іра Цілик є режисеркою і відчуває цей кіноматеріал і його потенціал.\nВнаслідок політики українізації ВУФКУ мало доволі привілейований статус. Тому в його учасників була можливість повного творчого висловлювання. Але в умовах Радянського Союзу це не могло тривати довго, і зрештою влада почала накладати обмеження на весь культурний продукт митців. Через тотальний контроль з боку влади та згортання будь-яких творчих процесів ВУФКУ в 1930 році припинило своє існування:\n– Воно було розформоване і передане під «Українафільм», який вже цілковито підпорядковувався Москві. Всі плівки та фільми, зняті у 20-х роках, були передані до Москви. І тепер для нас велика і складна задача – повернути їх до України, тому що права на них належать все-таки нам.\nВ одній із виставкових зал музею кіно є диджитал-інсталяція Антона Приходька – проєкція відео на стіні. Коли в цій умовній кінозалі немає глядачів, зображення на екрані спотворюється і його важко розпізнати. Проте коли в цю зону потрапляє хоча б одна людина, зображення стабілізується, і можна спокійно переглядати кіно. Цей проєкт натякає на те, що кінематографу потрібен глядач. Олена Гончарук каже, що кінострічка завжди працює для глядача, а їхня взаємодія – надважлива:\n– Якщо немає глядача і про кіно не знають, то його немає. Але щойно з’являється бодай один зацікавлений персонаж, кіно починає працювати. Тому що це обопільний процес, а не тільки робота режисера, оператора і знімальної групи. Це ще й внесок того, хто дивиться цей фільм.\nТекст та фото: проєкт Ukraїner\nUkraїner Довженко-Центр кінематограф кіно Олександр Довженко українське кіно


Медики ввели у штучну кому режисера Георгія Данелію - ЗНАЙ ЮА\nЗнаменитого режисера ввели у штучну кому: лікарі не дають жодних прогнозів\nРежисера Георгія Данелію ввели в кому\n24 лютого 2019, 18:15\nЗнаменитого режисера Георгія Данелію ввели у штучну кому в московській клініці. Про це повідомила його дружина Галина Данелія, в неділю, 24 лютого.\n"Лікарі ввели його в медичну кому. Зараз проводять обстеження, стежать за станом", – сказала вона.\nРаніше повідомлялося, що кінорежисер і народний артист СРСР Георгій Данелія знаходиться в реанімації. Причиною госпіталізації стало запалення легенів.\nВарто зазначити, що Георгій Данелія народився 25 серпня 1930 року в Тбілісі. Зняв фільми "Я крокую по Москві", "Афоня", "Міміно", "Осінній марафон", "Кін-дза-дза!" і "Настя" (1993). Його називають великим радянським режисером. У 2016 році Георгій Данелія розповів про серйозну хворобу.\nВарто нагадати, що 88-річний сценарист давно страждає емфіземою легень. Хвороба не відступає протягом тривалого часу. Враховуючи анамнез, лікарі наполягли на негайній госпіталізації, оскільки почули скарги на труднощі з диханням. У режисера діагностували пневмотракс (скупчення повітря в плевральної порожнини, яке викликає задишку і хворобливі відчуття при диханні, а також загрожує колапсом легені).\nНагадаємо, раніше наголошувалося, що відомого режисера госпіталізували зі страшним діагнозом: лікарі роблять все можливе. Як стало відомо, пізно ввечері в суботу, 23 лютого, кінематографіста госпіталізували в одну з клінік Москви.\nТеги: режисер медик госпіталізація


Трансляція Літургії. Четвер, 25 червня | CREDO\nЯк Церква захищає сім’ю? (наживо)\nМолитися в Церкві\nТрансляція Літургії. Понеділок, 13 липня\n+ 6 За здоров’я та потрібні ласки для дочки Ольги\n+ 6 Прошу молитву за звільнення від алкогольної залежності Николая-Антона\n+ 6 Прошу помолитися за Боже благословення та потрібні ласки для Марії та Юлії\n+ 6 За Софію Петрівну, мою першу вчительку.\n+ 6 Про ласку доброї сповіді.\n+ 6 За Юрія, Марію та їх сім’ї.\n+ 6 За парафію в Кам’янці.\n+ 6 За сестер серафіток.\n+ 6 Прошу про молитву за позбавлення від алкогольної залежності Назарія\n+ 6 Святий Духу! Прийди!\n+ 6 Просимо про беатифікацію Слуги Божого Венантія Катажинця.\n+ 19 Господи,навчи вибачати.\nТрансляція Літургії. Четвер, 25 червня\n25 Червня 2020, 18:00 253\nТрансляція Літургії. Неділя, 12 липня\nСурогатне материнство – сучасне рабство чи право жінки?


Периферична лазерна коагуляція сітківки (ППЛК) Київ - Ексімер\nОфтальмологічний центр / Послуги / Лікування захворювань сітківки / Периферична профілактична лазерна коагуляція (ППЛК) сітківки\nПериферична профілактична лазерна коагуляція сітківки – це процедура зміцнення периферичної зони сітківки, спрямована на профілактику виникнення відшарування сітківки. Дистрофія сітківки часто призводить до мікророзривів у цих зонах та появі відшарування сітківки, які погано піддаються лікуванню та можуть призвести до незворотної втрати зору. ППЛК дозволяє запобігти відшаруванню сітківки, а отже й зберегти зір.\nЯк проходить ППЛК сітківки?\nОсновою методу периферичної лазерної коагуляції є оброблення лазером витончених ділянок сітківки. За допомогою лазерного променя виконується так зване «припаювання» сітківки у слабких місцях і навколо розривів утворюються спайки сітківки з тканинами, що розташовані поряд. Ця процедура в офтальмологічному центрі «Ексімер» (Київ) виконується за 1 сеанс без госпіталізації під місцевою крапельною анестезією. Цього ж дня пацієнт повертається додому, продовжуючи звичний для себе спосіб життя.\nЯк показує статистика офтальмохірургів, перед проведенням лазерної корекції зору близько 60% пацієнтів потребують зміцнення сітківки. Метод ППЛК застосовується у медицині вже понад 40 років і наразі офтальмологи не уявляють, як можна уникнути цього унікального способу.\nЩо буде з сітківкою в результаті ППЛК?\nППЛК покращує кровопостачання, збільшує швидкість кровотоку, покращує живлення ураженої області сітківки, перешкоджає проникненню рідини під сітківку та, як наслідок, її відшаруванню. Основною метою ППЛК є профілактика – зниження ризику виникнення ускладнень, а не покращення зору. Яким саме буде зір після операції, багато в чому залежить від того, чи є супутні захворювання очей, які впливають на можливість добре бачити.\nПоказання для проведення ППЛК\nПериферична дистрофія сітківки – одна з основних причин відмови вагітним жінкам у природних пологах та рекомендації кесаревого розтину. При середньому та високому ступені короткозорості сітківка витончується та розтягується. У зв’язку з цим збільшується ризик розриву та відшарування сітківки під час пологів.\nОднак зараз ця проблема вирішується за допомогою попереднього зміцнення сітківки методом ППЛК. Вчасно виконана процедура ППЛК дає можливість жінкам з проблемною сітківкою самостійного розродження. Лікарі рекомендують проведення периферичної профілактичної лазерної коагуляції до 35 тижня вагітності.\nПереваги проведення ППЛК сітківки в клініках «Ексімер»\nВисокі стандарти лікування. У клініці «Ексімер» (Київ) використовується найновіше обладнання, яке відповідає сучасним міжнародним стандартам, що дозволяє проводити ППЛК сітківки на найвищому рівні, дієво та безпечно.\nВисока кваліфікація та досвід лікарів. Кваліфікація та серйозний практичний досвід офтальмологів дозволяють проводити лікування захворювань очей з максимальною ефективністю.\nШвидке та комфортне лікування. Лікування проводиться без необхідності госпіталізації у режимі «одного дня». Процедура не порушує звичний режим життя пацієнта.\nАнестезія, яка добре переноситься. При проведенні процедур застосовується місцева крапельна анестезія, що добре переноситься пацієнтами – у тому числі жінками, які чекають появи на світ дитини. Така анестезія не шкодить ні малюкові, ні майбутній матері.\nЦіну ППЛК сітківки у Києві, а також детальну інформацію з питань, що Вас цікавлять, дізнавайтеся за телефоном або на сайті клініки.