Фу Баоші — Вікіпедія\n29 вересня 1965(1965-09-29) (60 років)\nхудожник, теоретик мистецтва\nФу Баоші (傅抱石, 5 жовтня 1904 —29 вересня 1965) — китайський художник, теоретик мистецтва часів Китайської Народної Республіки.\n3 Теорія мистецтва\nНародився 1904 року у м. Сіньюй (провінція Цзянсі). Народився у бідній родині. У 9 років він уже працював підмайстром у порцеляновій лавці. Поруч були лавка з зображеннями гір і майстерня з виготовлення печаток, куди його невпинно тягнуло. Спостерігаючи за роботою інших і наслідуючи їх, майбутній художник навчився малювати й різати друку. У 1921 році за допомогою вчителя початкової школи він зміг вступити на вечірнє відділення педагогічного училища і закінчити його. У 1932 році, коли Сю Бейхун відвідав Наньчан, Фу Баоші показав йому свої роботи. Вони справили враження, молодий чоловік удостоївся похвали і був рекомендований офіційним особам провінції. В результаті Фу Баоші зміг поїхати на навчання до Японії у 1933 році. Тут він був зарахований до імператорського Училища мистецтв на відділення скульптури та історії мистецтва. Додатково художник вивчав китайський живопис, оскільки в Японії було безліч його зразків. У 1935 році пройшла його персональна виставка в Токіо (Японія).\nУ 1936 році Фу Баоші повернувся до Китаю і викладав на факультеті образотворчих мистецтв у Центральному державному університеті. Під час японо-китайської війни університет переїхав до Чунціна (провінція Сичуань), професорові Фу Баоші, що жив за декілька кілометрів від університетського корпусу, щоб провести заняття, частенько доводилося долати відстань пішки. Дорога пролягала вздовж річки Цзялін, де гори то здіймаються, то опускаються, а ліс густий і темний. При зустрічі зими і весни вся річка обгорталось серпанком туману, в якому то з'являлися, то зникали дерева. Ці поетичні краєвиди істотно вплинули на живопис Фу Баоші. У 1945 році проходить персональна виставка художника в Чунціні.\nПісля 1949 року Фу Баоші викладав у педагогічному училищі Нанкіна як професор витончених мистецтв і займав пост ректора Інституту китайського живопису Цзянсу. У 1957 році йому довелося відвідати Західну Європу, а в I960 році Фу Баоші, разом з іншими художниками Цзянсу проїхав близько десяти тисяч кілометрів по шести провінціях, щоб побачити і зобразити їх життя. Його сприйняття значно розширилося, а картини стали більш героїчними і виразними. Помер Фу Баоші у Нанкіні 29 вересня 1965 року.\nГоловними темами робіт Фу Баоші є пейзаж, зображення різних кутків Китаю. Водночас він також працював у портретному жанрі. Героями його картин часто були історичні або міфічними особи. При роботі над фігурами людей цей живописець використовував або тонкі і сильні, або легкі та елегантні «штрихові лінії». Історичні особистості на його картинах виконано у стилі маньєризму, характерного для періодів Цзінь і Тан, вони мають при цьому романтичний і вільний аромат модернізму. Пейзажі примітні вдалим використанням методів «наплесканої туші» і «накапанної туші», що вказує на вплив Юань Цзі. Відомими картинами Фу є: «Прогулянка красунь», «Пані Сян», «Ущелина Сілін», «Ніч, коли кричали птахи, заходив Місяць і стояв холод».\nТеорія мистецтва[ред. • ред. код]\nУ 1929 році Фу Баоші написав есе «Еволюція китайського живопису». В подальшому його наукові праці були присвячені аналізу робіт відомих китайських художників, починаючи з Гу Кайчжи й завершуючи Шитао.\nAnita Chung (Hrsg.): Chinese art in an age of revolution : Fu Baoshi (1904 −1965), New Haven, Conn. [u.a.] : Yale Univ. Press, 2011, ISBN 978-0-300-16974-4\nВікісховище має мультимедійні дані за темою: Фу Баоші\nОтримано з https://uk.wikipedia.org/w/index.php?title=Фу_Баоші&oldid=20841524\nЦю сторінку востаннє відредаговано о 11:50, 7 серпня 2017.


5.1. Специфіка службового етикету :: MegaLib.com.ua\nІстотним виміром моральної культури суспільства у діловій сфері є професійна етика - система моральних вимог, яка ґрунтується на усвідомленні професійного обов´язку, дотриманні етичних норм, пов´язаних з його виконанням. Становленню професійної етики передував історичний поділ праці, внаслідок чого разом із загальновизнаними нормами моралі виникли професійні моральні субкультури, кожна з яких має свою специфіку, їх змістом є професійні кодекси моралі, в яких викристалізувалися оптимальні щодо виконання людиною своїх професійних обов´язків етичні принципи. Наприклад, професійна етика медпрацівника передбачає беззастережне дотримання імперативів "незашкодь", "твориблаго", принципу поваги до автономії особистості, правдивості, конфіденційності (лат. confidentіа - довіра) та ін.; етика юриста - гуманності, чесності, неупередженості, сумлінності, дотримання законодавства, мужності, кмітливості. Здебільшого професійна етика є безособовою, нормативною базою, специфіка якої детермінована професійним чинником.\nУ підприємницькій та комерційній діяльності службовий етикет і професійна етика представлені корпоративною (лат. corporatio - зв´язок) етикою - етичним кодексом поведінки і спілкування, який гармонізує відносини між працівниками підприємств, фірм, організацій і передбачає моральну відповідальність суб´єктів підприємницької (комерційної) діяльності перед суспільством.\nКорпоративні етики утворюють морально-етичну основу національних бізнес-культур. Наприклад, стрижневими аспектами корпоративних етик багатьох західноєвропейських компаній е принципи порядності, відповідальності, корпоративної совісті, чесності. За Твердженням сучасного американського фахівця з корпоративної етики Р. Льюїса, етичний кодекс відносин співробітників підприємства, фірми обов´язково має містити принципи персональної та професійної етики, зокрема повагу до колег, надійність, чесність, справедливість, неупередженість, конфіденційність, старанність, ретельне виконання професійних обов´язків. Водночас кожна компанія, організація мають право на власну концепцію високих стандартів поведінки. Як свідчить практика, кодекс поведінки службовців у багатьох японських компаніях регулює ставлення співробітників до компанії, до роботи, до старших, колег і підлеглих, до себе. У ставленні співробітника до своєї організації він вимагає відданості і вдячності. Професійний обов´язок японського службовця полягає насамперед у сумлінній, старанній і відповідальній праці. Японська професійна етика також передбачає обережність, охайність, витримку, почуття гордості за свою роботу, глибоку повагу до колег, особливо до літніх людей. Не менш важливого значення у корпоративних кодексах надають турботі про здоров´я, бадьорість, психологічну врівноваженість співробітників.\nФункції і моделі менеджменту витримали кілька історичних трансформацій, відповідно до яких змінювалося уявлення про ділові якості і моральні чесноти управлінця. Лідерські якості сучасного успішного бізнесмена передбачають ініціативність, гнучкість, креативність, чесність, впевненість, урівноваженість, незалежність, амбітність, енергійність, стійкість, владність, агресивність, високий ступінь працездатності, прагнення до досконалості, обов´язковість, здатність завойовувати популярність і престиж, такт і дипломатичність, спроможність іти на ризик і брати на себе відповідальність, бути надійним, вміти жартувати і розуміти гумор.\n1) глибока повага до іншої людини, ставлення до неї як до особистості. Імператив поваги до клієнта, колеги має бути невід´ємною складовою моральної культури кожного службовця чи бізнесмена;\nВодночас культура міжособистісних стосунків у діловій сфері представлена службовим етикетом, який поширюється на всі установи, фірми, інститути тощо. Дотримання у взаєминах між колегами, співробітниками, партнерами морально-етичних правил і вимог службового етикету є найважливішим чинником, який обумовлює ефективне функціонування соціально-економічної організації. Від цього залежить моральна і психологічна атмосфера у будь-якому колективі. Бо, як відомо, добрий настрій і сприятливий психологічний клімат у стосунках позитивно впливає на здоров´я, продуктивність праці людей.\n1) при виконанні службових обов´язків звертатися одне до одного на "Ви";\n3) не критикувати особисті якості співробітників. Критикуючи виконання колегою його професійних обов´язків, завжди аргументувати свою точку зору, пропонувати альтернативні рішення і дії;\n7) всі справи робити своєчасно, в іншому разі нічого думати про добру репутацію і кар´єрне зростання;\n8) обов´язково зберігати технологічні, кадрові та інші таємниці, дотримуватись конфіденційності в неробочий час;\nПравила світського етикету, які зобов´язують чоловіків виявляти галантність, у сучасному діловому світі втратили свою обов´язковість. Службовий етикет не вимагає відчиняти перед жінкою двері чи сплачувати за неї рахунки у ресторанах тощо. Якщо, наприклад, біля дверей опиняються шеф, його заступник і жінка, їх відчиняє той, хто перебуває до них найближче, кому це найзручніше зробити.\nГоловним моральним імперативом керівника має бути розуміння своєї відповідальності перед людьми, намагання забезпечити їхній добробут, задоволення працею, використовуючи для цього свої організаційні, інтелектуальні, моральні якості. Заради поліпшення моральної атмосфери у колективі керівникові не варто вибудовувати службові стосунки за особистими симпатіями. Він повинен завжди поводитись коректно і тактовно, не діяти під впливом емоцій, бути здатним визнати свої помилки, уникати критикування підлеглих у присутності їхніх колег. Критика має бути доброзичливою, конструктивною, не торкатися особистих якостей працівника. її об´єктом можуть бути лише дії або бездіяльність працівника.\nВідповідно до норм службового етикету керівник повинен звертатися до підлеглих на "Ви", по імені та по батькові. Зайшовши до офісу, він має привітатися рукостисканням з усіма співробітниками або обмежитися кивком голови. Вітання з окремими працівниками може образити інших, викликати у них відчуття мен-шовартісності. Зустрівши підлеглого, в якого необхідно про щось запитати, керівник спочатку повинен, вітаючись, зупинити підлеглого і лише потім запитувати. Якщо в цей момент поруч проходить інший підлеглий, він має привітатися, на що керівник може відреагувати зустрічним привітанням. Проте в такому випадку етикет не зобов´язує керівника вітатися. Він може, вибачившись перед своїм співрозмовником, привітатися з іншим підлеглим, а може його і не помітити.\nВідвідування кабінету керівника регулює його секретар. За відсутності приймальні або секретаря, підлеглі не стукають у двері, а відкривають їх і запитують дозволу увійти. Не отримавши відповіді, заходити до кабінету некоректно. Отримавши дозвіл, підлеглий повинен підійти до керівника і першим простягнути руку для привітання. Обов´язок керівника - запропонувати підлеглому сісти на стілець чи у крісло для відвідувачів. Як правило, у кабінеті керівника гість має сидіти обличчям до вікна, керівник - обличчям до дверей. Жінка обирає місце сама, оскільки при цьому спрацьовує гендерний чинник (постійне піклування про те, як вона виглядає). Навіть якщо керівник запропонував жінці сісти на певне місце, вона має право відмовитися, сказавши: "З вашого дозволу, я сяду тут".\nОтже, у колективах із позитивним моральним, психологічним кліматом спостерігається висока корпоративна культура, показниками якої є потреба у праці на благо колективу і для особистої професійної реалізації, творче ставлення до своїх обов´язків, ініціативність. У міжособистісних стосунках панують взаємодовіра, повага, взаємо-інформованість, взаємовиручка. Для таких колективів характерні висока мобільність, згуртованість. Відсутність належної культури у стосунках породжує несприятливу морально-психологічну атмосферу, що проявляється у домінуванні користолюбства, зневазі до колег, байдужості та черствості у спілкуванні, чварах та інтригах, неможливості використати груповий потенціал, зниженні результативності праці.


Моя освіта - реферати, конспекти, доповіді > Фізика > Магнітний монополь\nВсі ми знаємо, що у магніту повинно бути два полюси – північний і південний. Магніт з одним-єдиним полюсом, або, як його називають, монополь, виявляється, зовсім не суперечить науці. У 1931 р видатний фізик П. Дірак (1902-1984) математично довів можливість існування магнітного монополя – частинки з магнітним зарядом. Тобто, що “північні” і “південні” магнітні заряди можуть існувати окремо. Крім цього, Дірак передбачив існування електрона з позитивним зарядом – позитрона, який в природі був виявлений в 1932 р До сих пір магнітний монополь так ніхто і не виявив, він існує тільки на папері. Фізики поки безуспішно пускаються на пошуки магнітного монополя.\nДо сих пір магнітний монополь так ніхто і не виявив\nМагнітні та електричні явища багато в чому подібні, крім одного. Для створення, як електрики, так і магнетизму (останній виникає при русі зарядів) досить позитивних і негативних електричних зарядів. Але електрику має джерело свого існування – електричний заряд, а магнетизм заряду не має. У наявності асиметрія. Ось тут то геній Дірака і довів, що такої переваги у електрики перед магнетизмом немає. Магнітні та електричні явища повинні бути повністю симетричні.\nЯк же можна описати магнітний монополь. Одиничний заряд монополя в 38,5 рази більше одиничного заряду електрона. Взаємодія двох магнітний монополів в 4700 разів сильніше взаємодії двох електронів. Тому, при тих же швидкостях, що і електрон, магнітний монополь в 4700 разів сильніше іонізує атоми навколишнього середовища. Такий великий магнітний заряд дозволяє легко керувати монополії навіть слабкими магнітними полями, розганяти його до гігантських енергій, недоступних електронам. Магнітний монополь повинен бути дуже стабільний, він не зникне, поки не зіткнеться з іншим, протилежним за знаком монополії.\nШукали монополії в пучку прискорених частинок при їх зіткненні з речовиною, в космічних променях. Чи не вдалося витягнути їх за допомогою потужних магнітів з залізовмісних гірських порід і метеоритів, де монополії космічного походження могли застрягти і накопичитися за мільйони років. Навіть в місячному грунті і то шукали магнітний монополь, але безуспішно.\nНерідко з’являються сенсаційні повідомлення про виявлення таємничого магнітного монополя, але при ретельній перевірці вони виявляються помилковими. Близько 30 років тому китайські вчені були впевнені, що виявили магнітний монополь. Як виявилося потім, вони помилялися. У 1982 р в Стенфордовском університеті (США), вчені за допомогою сверхпроводникового магніту “зловили” магнітний монополь. Але повторні, більш точні досліди, нічого не дали. Нарешті, в 1985 р в Лондонському університеті за допомогою чутливих датчиків, здавалося б, виявили-таки магнітний монополь. Але підтвердження цього відкриття поки не було.\nУ чому причина такої тривалої невдачі пошуку магнітного монополя? Може бути, він дуже рідкісний? Або його не там шукають? Або Дірак помилився і неправильно визначив заряд монополя? В такому випадку, виходить, не те шукають?\nІ дивно те, що ми до цих пір його не маємо, як не маємо, втім, і доказів його неможливості, і підтвердити цю неможливість чи не простіше, ніж знайти сам магнітний монополь.\n« Тиск води в глибинах океану Анрі Беккерель »


Чистий четвер у 2020 році\nКоли буде Чистий четвер в 2020 році\nЧистий четвер — свято, що має особливе значення для православних віруючих. Церковна історія має безліч знакових подій, що зробили вплив на життя Христа, і всіх християн. Найбільш грандіозним святом вважається Великдень, але дні, їй передують, теж заповнені релігійним змістом. Відзначимо, що в цю дату важливо пам'ятати про смиренність, і очищати більшою мірою душу, ніж тіло.\nСедмиця, що закриває 40-денний Великий Піст, носить назву Страсного, оскільки є найбільш насиченою стражданнями. Так от, четвер на цій седьмице перед пасхальним торжеством називається Чистим (Великим, Страсним). Як і багато інші великі свята, пов'язані з Великоднем, це православне свято теж позбавлене фіксованої дати.\nВ 2020 році Чистий четвер припадає на 16 квітня.\nОднією з найбільш старовинних традицій Чистого четверга є виготовлення пасок, призначених для великоднього столу. Також в цей день належить фарбувати яйця, і відкладати їх до церковної служби, щоб їжу потім освятити перед Великоднем. Традиція пекти диктує замішувати опару вранці в четвер, і вже ввечері, після прочитання молитовних слів, підходити до випічки. Для цього обряду навіть існувала народна прикмета. Якщо готовий виріб виглядає легким і рум'яним, весь наступний рік буде щасливим і благополучним. Але, якщо складний коровай опадав і згорав, слід було чекати бідність і хвороби.\nБіблійне переказ свідчить, що за три дні до того, як Ісус був розп'ятий, він влаштував Таємну вечерю, і запросив на нього всіх 12 апостолів. Оскільки ідеї Христа зводилися до повного смирення і служіння ближнім, Господь вирішив показати своїм учням, як це вчення діє на практиці. Приготував заздалегідь воду, Ісус по черзі омив ноги всім 12 апостолів, на знак смирення і готовність служити їм. А після обмивання Спаситель розділив з учнями вино і хліб. Як свідчить історія, саме в цей вечір Ісус озвучив пророцтво про швидке зраді з боку одного з побратимів. Звичайно ж, Учитель передбачав гріх Іуди, але не став озвучувати імені потенційного зрадника. Ніч випала з четверга на п'ятницю, стала чорною, і за 30 срібняків Юда продав Вчителя.\nПослідовники Христа висловлювали багато припущень, чому Іуда зважився на такий жахливий зрада, але єдиної версії не існує досі. Одна з гіпотез каже, що Юда був так сильно розчарований у Вчителя, що захотів припинити його вчення, і до того ж трохи розбагатіти. Альтернативна версія заснована на тому, що лиходієві хотілося перевірити, чи зуміє Проповідник показати чудо воскресіння.\nЦе свято має свої численні особливості. Найбільш важливою традицією для Чистого Четверга, що видно вже з назви, є наведення чистоти. І мова йде не стільки про порядок в речах, скільки про чистоту душі та думок. Люди в святий день прагнуть очистити тіло, не забуваючи підносити молитви, і готуючись до Христового Воскресіння. За правилами, вмиватися і митися цілком слід вранці, або хоча б до заходу сонця.\nТрадиційними вважаються заходи по наведенню порядку в будинку і на присадибній ділянці. При цьому, прибирання повинна бути генеральної, з протирання пилу з усіх кутів, выметанием сміття. Стародавні вірили, що в Чистий четвер разом з брудом з дому йде вся негативна енергія. Традиція залучати в будинок багатство також властива для цього дня. Фінанси, наявні в будинку, потрібно перераховувати три рази. Вважалося, що триразовий перерахунок грошей здатний потроїти багатство.\nЄ в Чистий четвер і традиційні обряди, пов'язані зі зняттям порчі. При вмиванні до заходу потрібно було примовляти: Змиваю все те, що на мене наслали, і те, від чого душа і тіло страждають. Всі в цей день — знімається. Дівчина, яка відчуває труднощі з заміжжям, може під час прибирання в будинку примовляти: як Четвер милий та красний, так і для всіх красива і мила. Щоб у сім'ї не виникало скандалів, прийнято брати шматок хліба, посипати його сіллю, і говорити: сіль, сіль, поверни щастя в дім. Сіль, до речі, в даний свято — вважалася священною, і її на удачу зберігали в мішечку на цілий рік. Так вона набувала лікувальні властивості.\nЗ першими променями сонця, а ще краще до їх появи, у Великий четвер слід перерахувати гроші в перший раз. А потім приступити до виконання домашніх справ, ключовим з яких вважається прибирання. Потрібно зняти штори і тюль, все випрати, вікна помити, і завісити чистими тканинами. З усіх кутів потрібно вивести павутину, меблі відсунути, і помити плінтуса. Шафи з речами потрібно розібрати, витягнути непотрібні речі, і роздати їх бідним, або унести до церкви. Не можна пропускати жодного куточка в будинку, і не полінуватися, щоб відчистити всі поверхні від бруду. Брудна білизна також повинна бути випраний, без залишку.\nопівдні слід ще раз перерахувати гроші. Весь день треба виконувати роботу з молитвами. Тісто, поставлене на паску вранці, належить ввечері оформити, і запекти. Яйця пофарбувати ввечері, і відкласти. Всі страви потім слід освятити в храмі. До заходу потрібно всім членам сім'ї сходити в лазню або помитися у ванні. Одяг повинна бути свіжою і охайною. Після заходу ще раз перерахувати гроші.\nЗрада Іуди свідчить про слабкість людської душі, але прощення Христа показує, що людина здатна бути вище образ і злоби. Знаючи про швидке зраді, Христос не назвав імені Іуди, проявивши доброту і всепрощення. Обмивши ноги 12 апостолів, Спаситель заклав традицію смиренно служити ближнім.\nЗ відео, дізнайтеся, як себе вести і що дозволяється робити під час Чистого четверга 2020:\nПравославна Пасха в 2020 році\nКоли Чистий четвер в 2018 році? Якого числа?


Global credit: онлайн займ, відгуки про Глобал Кредит, особистий кабінет globalcredit.ua\nКредит онлайн на картку › МФО › Global Credit — онлайн кредит на карту, реєстрація та вхід в особистий кабінет, відгуки про Глобал Кредит\n15.01.2021 · 0 ·\nМікрофінансових організація Global Credit (Глобал Кредит) вже протягом багатьох років займається наданням фінансової допомоги громадянам. На сьогоднішній день в містах України налічується 51 відділення організації. Фінансова установа займає лідируючу позицію, так як надає своїм клієнтам комфортні умови співпраці. Звертаючись за допомогою в компанію Global Credit можна бути стовідсотково впевненим в тому, що допомога буде дійсно надана.\nОформити кредит на офіційному сайті globalcredit.ua\nУмови співпраці з Global Credit\nГлобал Кредит працює на ринку мікрокредитування в Україні з 2012 року. Нові технології зробили фінансові послуги доступними: в Global Credit можна взяти позику онлайн, з перекладом на карту в режимі 24/7. Клієнти, які віддають перевагу класичні варіанти кредитування, позику готівкою отримають в будь-якому з 70 офісів компанії, тільки за паспортом, без довідок і поручителів.\nЩоб почати співпрацю з Глобал Кредит, кожному клієнту необхідно виконувати деякі умови.\nРозмір першої позики від 200 до 5000 грн.\nЛіміт для постійних клієнтів до 10000 грн.\nТариф для першої позики 0,01%\nСтандартний тариф 1,7% в день\nЧас обробки заявки на перший кредит 20 хвилин\nВік позичальників 18-71 років\nГлобал Кредит має масу переваг, до яких можна віднести:\nнайвигідніша відсоткова ставка по всій країні;\nдля отримання кредиту потрібен мінімальний пакет документів: паспорт та код;\nкредити онлайн видаються зручним для клієнта способом;\nне потрібно офіційне працевлаштування;\nне потрібні поручителі і довідки з місця роботи;\nрізні варіанти погашення заборгованості по кредиту;\nвласна система, яка оцінює заявки і дає рішення;\nможливість отримання позики на карту або готівкою в будь-якому відділенні;\nвсі умови прозорі і немає ніяких прихованих комісій.\nЯк оформити онлайн кредит в Globalcredit?\nКредитування в Глобал Кредит має ряд переваг у відсутності бюрократії і оперативної обробці заявок. Перевірка рейтингу клієнтів проходить швидко, з використанням сучасних інформаційних технологій. Кожному позичальнику запропонують індивідуальні умови кредитування, з урахуванням його фінансового становища.\nОформити кредит в компанії GlobalCredit можна дуже просто. Якщо отримувати кредит онлайн, то позичальнику треба:\nзаповнити заявку, використовуючи особистий кабінет;\nотримати попереднє схвалення;\nвідвідати відділення компанії GlobalCredit;\nпри подальшому зверненні кошти на картку переказуються миттєво.\nПри отриманні позики в відділенні потрібно:\nвідвідати компанію GlobalCredit з оригіналами документів;\nзаповнити заявку разом з менеджером;\nЩоб стати клієнтом Globalcredit, достатньо надати лише необхідні документи і інформацію про своє фінансове становище. Проста реєстрація на сайті кредитної організації починається з заповнення анкети. У ній позичальник вказує особисті дані і дає згоду на перевірку кредитного рейтингу.\nОсновні вимоги Globalcredit до позичальників:\nгромадянство України, постійна реєстрація;\nвік від 18 до 71 років;\nнаявність паспорта, ІПН;\nнаявність мобільного телефону і діючої картки, емітованої банком в Україні;\nхороший кредитний рейтинг, відсутність позовів від кредиторів;\nможливість виходу в інтернет.\nУ список документів не входять довідки про доходи і копії трудових контрактів. Позичальникові не потрібно шукати поручителів і надавати заставу. Перевірка платоспроможності проводиться за інформацією з анкети: вивчається кредитна історія клієнта, уточнюється коректність відомостей про місце роботи та ін.\nЯк оформити кредит через особистий кабінет?\nКредитування онлайн стало нормою: користуючись планшетом або смартфоном з виходом в інтернет, легко оформити позику на офіційному сайті Глобал Кредит. Порядок реєстрації та оформлення першого кредиту: на головній сторінці globalcredit.ua розташований онлайн-калькулятор, на якому потрібно встановити параметри кредиту. Нові клієнти отримують пільгові умови: позику під 0,01%.\nкредит 3000 гривень, термін 15 днів, розмір платежу до повернення 3004,50 гривень.\nвибравши умови (суму і термін), потрібно «клікнути» на функціональну посилання «отримати гроші» і перейти на сторінку реєстрації;\nзаповнити заявку-анкету, вказати номер телефону, особистий пароль;\nотримати цифровий смс-код і ввести його в поле форми, підтверджуючи приналежність номера телефону;\nпродовжити заповнення заявки, вказавши номер банківської карти, відомості про місце роботи та інші дані;\nвідправить заявку на розгляд, і підготуватися до верифікації карти.\nНа рахунку картки повинна бути мінімальна сума (наприклад, 1 гривня), яку тимчасово блокують для підтвердження заявки. Після перевірки і схвалення кредиту вам відкриють вхід в особистий кабінет.\nВ особистому розділі розміщується вся інформація про статус заявки, умови виданого кредиту, термін повернення та відсотках. Другий і подальші позики клієнт оформляє вже без анкети: досить увійти в особистий кабінет і подати заявку. Схвалення позик відбувається миттєво, це одна з преференцій для постійних клієнтів Глобал Кредит.\nSMS-кредит за 60 секунд в Глобалкредіт\nКомпанія скорочує час на видачу позик, пропонуючи клієнтам оформляти короткі запити через смс. Користуючись цим сервісом, позичальники можуть цілодобово відправляти заявки і миттєво отримувати гроші на карти. Заявки приймаються з номерів телефонів в Україні або з-за кордону. Відгуки клієнтів позитивно оцінюють цю послугу: можна швидко вирішити виниклі проблеми, отримувати гроші, перебуваючи у відпустці або у відрядженні.\nАкції, промокодом, знижки\nВзяти вигідний мікрозаем може кожен клієнт, оформивши заявку в особистому кабінеті і вказавши промокод. Globalcredit постійно проводить акції та публікує промокодом на офіційному сайті.\nТакож, клієнти можуть брати участь в акціях компанії і вигравати цінні призи, сертифікати на туристичні поїздки тощо.\nВідсоток схвалення заявок в Глобал Кредит високий, понад 95%. Випадки відмови в кредитуванні рідкісні, їх причинами можуть стати тільки негативний кредитний рейтинг клієнта або некоректна інформація в анкеті. Якщо заповнюючи анкету, ви допустили помилку і передали невірні дані (номер телефону, адреса та ін.), це можна виправити, повторно заповнивши заяву.\nМенеджери Globalcredit дають клієнтам консультації очно, в офісах компанії або онлайн, по телефону гарячої лінії. У складних випадках клієнт може звернутися в службу підтримки, уточнити причину відмови, і отримати допомогу в передачі коректних даних.\nКлієнту з негативним кредитним рейтингом не дадуть позику в ГлобалКредіт. Варто знати, що відмовлять позичальнику з неповерненням, тривалої простроченням або судовими позовами від кредиторів. Якщо ваша кредитна історія злегка зіпсована відмітками про простроченнях на кілька днів, це не завадить взяти кредит в МФО.\nДля зручності клієнтів, Globalcredit пропонує різні способи повернення грошей:\nв особистому кабінеті, списанням з верифицированной карти. Це безкоштовний і швидкий варіант погашення кредиту, доступний цілодобово;\nчерез сервіс Приват24, скориставшись мобільним додатком;\nчерез термінали EasyPay, готівкою.\nФінансові санкції за прострочення\nПрострочений борг спричинить штраф: Globalcredit нараховує 3% щодня на суму неповерненого в строк кредиту. Якщо клієнт не поверне гроші через 15 днів, йому доведеться спілкуватися з фахівцями зі служби стягнення. Через місяць прострочення кредитор передає справу до суду.\nЩоб уникнути великих витрат і судів, рекомендуємо скористатися послугою пролонгації позики. Якщо ви не встигаєте до терміну сплатити борг, в особистому кабінеті оформите заявку на продовження терміну користування позичкою.\nКонтактні дані GlobalCredit\nНайменування організації ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГЛОБАЛ КРЕДИТ»\nПоштова адреса Україна, м Київ, Харківське Шосе, будинок 53\n+38 (067) 327-20-80\nЩо потрібно для того, щоб отримати кредит в GlobalCredit?\nПотрібно надати тільки два документи: паспорт та ідентифікаційний код.\nЧи можна одночасно отримати кілька позик в компанії?\nНі, позичальник може оформити тільки один мікропозик. Після її погашення можна оформити повторний займ.\nЧи можу я отримати допомогу, якщо не маю офіційно роботи?\nТак, ви можете отримати гроші, якщо не влаштовані офіційно.\nЯку максимальну суму я можу отримати?\nМаксимальна сума, яку видає компанія, становить 10 000 гривень.\nВідгуки клієнтів про GlobalCredit.ua\nНаталія Міщенко, 22 роки з м.Києва: Вчуся в магістратурі і як на зло затримали стипендію. До зарплати теж ще далеко, тому вирішила звернутися за допомогою в компанію «Глобал Кредит». Хочу висловити величезну подяку, так як вже протягом півгодини я мала потрібної суми.\nГенадій Коляденко, 30 років, Запоріжжя: У цьому місяці з'явилися незаплановані витрати, але з нашими зарплатами доводиться економити кожну копійку. Тому довелося попросити допомоги в МФО GlobalCredit і зовсім про це не шкодую. Дуже прості і вигідні умови співпраці. Дякую! Буду звертатися ще »\n(2 оцінок, середня: 5,00 из 5)\nФКС: онлайн кредит, умови, особистий кабінет, відгуки про Фінансово-кредитний супермаркет (fksm.com.ua)\nОнлайн заявка на кредит в globalcredit.ua\nЯкщо відмовили в Глобал Кредит, обратитесь в МФО:


Реферат: Застосування матеріалів дистанційного зондування при дослідженні антропогенної діяльності --- referat.ltd.ua - українські реферати, виконані у відповідності до всіх загальноприйнятих вимог до змісту та оформлення\nЗастосування матеріалів дистанційного зондування при дослідженні антропогенної діяльності\n1. Поняття і суть дистанційного зондування Землі і його значення при дослідженні антропогенної діяльності ... 4\n2. Аналіз космічних знімків щодо екологічної інформативності ... 9\n"Застосування матеріалів дистанційного зондування при дослідженні антропогенної діяльності"\nРеферат "Застосування матеріалів дистанційного зондування при дослідженні антропогенної діяльності" виконаний у відповідності до всіх загальноприйнятих вимог до оформлення: шрифт - Times New Roman, розмір - 14 пт і т.д.\nРеферат "Застосування матеріалів дистанційного зондування при дослідженні антропогенної діяльності", як і інші реферати, представлені на цьому сайті, був зроблений на замовлення професійним автором і успішно здавався в одному з ВУЗів України.\nІнші реферати з сайту referat.ltd.ua: Ландшафтний заповідник "Прип'ять-Стохід". Єгипетська історико-етнографічна область. Туристичні цикли та співвідношення між ними. Поняття державної таємниці. Відповідальність за порушення законодавства про державну таємницю. Предмет і завдання історії стародавнього сходу. Мистецтво костюма та зачіски Візантії. Логічний вивід. мова і основні правила виводу логіки висловлювань. Ідеї політичного звільнення і національного відродження українського народу в творчості Тараса Шевченка.\nСтилістичні властивості форм дієслова в художньому стилі\nОсобове дієслово та інфінітив у художньому тексті: функції та стилістичні властивості категорії. Функція дієслова в художньому тексті та частотність його вживання. Використання парадигми дієслівних категорій зі стилістичною метою. Дієприкметник і дієприслівник у художньому тексті. Способи передачі російських дієприкметників українською мовою. Дієприслівник і дієприслівниковий зворот у художньому тексті. Дієслівні форми на -но, -то в художньому стилі. Список умовних скорочень.


Очиска дросельного вузла Ланос - DAEWOO-LANOS\nНа главную » РЕМОНТ » Очиска дросельного вузла Ланос\nОчиска дросельного вузла Ланос\nОчиска дросельного вузла Ланос Порада водію\nСвоєчасна очиска дросельного вузла Ланос може позбути Вас неприємних ситуацій в майбутньому. Якщо Ви звернули увагу що двигун має нестабільні, або високі обороти холостого ходу, спостерігається витрата палива, провали при розгоні авто – слід провести профілактику дросельного вузла. Водіїв автомобіля Ланос часто турбує поява надмірної витрати палива. В боротьбі з такою проблемою вони змінюють свічки запалювання, високовольтні дроти, фільтра, промивають форсунки, але забувають виконати найпростішу операцію – провести очиску дросельного вузла.\nОзнаки надмірного забрудненя дросельного вузла:\nДвигун запускається з перебоями.\nНерівномірні обороти при холостому ходу.\nВиникає провал при переході з холостого ходу.\nМашину смикає під час розгону (при швидкості нижче 15 км / ч).\nПричини забруднення дросельного вузла.\nЗавдяки дросельної заслінки контролюється швидкість руху автомобіля. Як і будь-який механізм машини, дросель може забруднитися. На дроселі з’являються відкладення через потрапляння картерних газів: залишки паливної суміші, продукти згоряння, а також частки масла. Саме масло і створює шар забруднення, його-то і слід прибирати. Якщо допустити надмірне засмічення цього пристрою, то машина стає важче в управлінні. Саме тому всі елементи двигуна потребують періодичного чищення.\nОчиска дросельного вузла Ланос засобами для очищення дроселя\nДля успішного проведення операції потрібно використовувати спеціальні засоби для очищення дроселя. Не застосовуйте для чистки щітки, вони можуть пошкодити тонкий шар молібдену з поверхні деталі дроселя. Це вкрай небажано, адже це покриття полегшує перебіг повітря.\nДеякі водії використовують для чистки рідину WD-40 або ацетон. Але краще брати засіб який виготовляється спеціально для очищення дроселя – дросельна заслінка буде тривалий час залишатися чистою.\nПередовиком у виробництві очищувачів дросельних заслінок, є бренд Liqui Moly. Це засіб здатний розчинити різного роду відкладення, після чого їх можна буде з легкістю видалити. Також очищувач зможе впоратися з частинками масла, клею, смоли та інших сполук.\nЩо стосується переваг рідини Liqui Moly– виділимо їх в наступні пункти:\nШвидке і ефективне видалення нагару.\nДля поверхневої очистки механізму його не потрібно демонтувати.\nЗасіб дуже легко і зручно використовувати.\nВідмінна сумісність з каталізаторами.\nОчиска дросельного вузла Ланос – відеоролік\n← Зробити універсальний ключ для авто\nЗастосування WD 40 для авто →


Гри Кунг-фу Панда - граємо безкоштовно онлайн\nНезграбний, неповороткий, ледачий – все це можна сказати про милому толстячке панду По, який мріє стати найкращим бійцем, пізнав усі таємні прийоми кунг-фу. Але поки він герой мультфільмів та ігор Кунг-фу Панда – тільки рознощик готової локшини і, здається, таким і залишиться все життя. Але у світі можуть відбуватись непередбачувані події. Ось і для За все змінилося тоді, коли потрібен герой, здатний протистояти підступному і злому Тай Лунгу. Саме проти нього необхідно битися самому кращому бійцеві, щоб відвести біду від жителів країни. Але, незважаючи на те, що є безліч претендентів – справжніх воїнів, які відмінно знають всі прийоми боротьби, саме на панду впав вибір Великого Майстра, твердо впевненої в тому, що неповороткий і забавний За тим героєм, якого не зможе перемогти Тай Лунг.\nХочете взяти участь у підготовці до незвичайної турніру, потренуватися з найкращими вчителями кунг-фу і виступити на арені бою проти грізного супротивника? Така можливість є у всіх, кому подобається герой мультфільму – панда По, і хто готовий разом з ним і його друзями долати всі труднощі навчання в іграх Кунг-фу Панда, щоб стати неперевершеним майстром.\nПовторювати всі складні рухи різноманітних бойових прийомів важко. Але, трохи тренування, і у вас (і, звичайно ж, З) все вийде! Не бійтеся невдач! Терпіння і праця допоможуть вам подолати всі перешкоди, які можуть виникнути під час навчання і бою. І заслужена перемога буде результатом ваших наполегливих занять. Ну, а якщо ви трохи втомитеся, можна вибрати нескладні, але не менш цікаві ігри, дозволяють розвинути увагу, пам'ять, швидкість реакції. Також неймовірно цікаво створити образ улюбленого героя-борця і його друзів, розфарбувавши картинку або зібравши складний пазл. А після відпочинку можна знову вступити в сутичку з противником, показавши все, чого ви навчилися.\nГра Кунг-Фу Панда: Стрибунка Тигриця\nГра Панда По годує малят\nГра Кунг-Фу Панда: Легенди про трьох сестер


EURUSD: перед вихідними можливе тестування лінії тренду\nУ четвер, 14 березня, після чотирьох днів зростання курс євро до долара США знизився до рівня 1.1294. Всі інші основні валютні пари також зазнали корекції в очікуванні голосування британського парламенту стосовно умов виходу Великобританії з Європейського союзу.\nВчора парламент Великобританії проголосував за кілька поправок, які стосуються умов виходу Великобританії з Європейського союзу. Палата громад британського парламенту проголосувала за відстрочку дати виходу Великобританії з Європейського союзу до 30 червня за умови, що Європейський союз погодиться з цим 20 березня. Британський парламент також відкинув ідею повторного референдуму з питання виходу Великобританії з Європейського союзу.\nТереза Мей тепер відправиться до Брюсселю, для того щоб офіційно звернутись до Європейського союзу з проханням про продовження періоду виходу Великобританії з Європейського союзу відповідно до статті 50 Лісабонської угоди. Після цього усі інші 27 країн Європейського союзу мають прийняти одностайне рішення щодо того, чи погоджуються вони з відтермінуванням виходу Великобританії з Євросоюзу. У зв’язку з цими подіями висока волатильність британського фунта найближчими днями майже гарантована.\n13:00 Єврозона: індекс споживчих цін (лютий).\n15:30 Канада: виробниче постачання (січень).\n15:30 США: індекс ділової активності у виробничому секторі штата Нью Йорк (березень).\n16:15 США: промислове виробництво (лютий).\n17:00 США: індекс настроїв споживачів від Мічіганського університету (березень).\n20:00 США: звіт Baker Hughes з кількості активних нафтових свердловин в США.\n23:00 США: обсяг покупок американських цінних паперів іноземними інвесторами (січень).\nЯ не робив свого прогнозу вчора, проте очікував пари євро/долар перш за все через те, шо вона вже відскочила від 135-ї позначки в зону розвороту. При цьому покупці намагались поновити висхідний тренд по цій парі від 22-ї позначки, але так і не змогли цього зробити внаслідок зростання долара США. Тому пара євро/долар лише досягла трендової лінії та LB.\nВ очікуванні відкриття європейської сесії, пара евро/долар знаходиться біля рівня 1.1317.\nПід час азіатської сесії курс євро до долара США зростав до рівня 1.1327 внаслідок посилення австралійського та новозеландського доларів.\nОскільки трендова лінія все ще не пробита й ринок очікує подальшого розвитку подій стосовно виходу Великобританії з Євросоюзу, все ще існують шанси того, що пара євро/долар повторно відвідає рівень 1.1338.\nДодаткову ймовірність такому розвитку подій додає натяк президента США Дональда Трампа на те, що наступні 3–4 тижні дозволять зрозуміти, чи зможуть Сполучені штати Америки та Китай досягти торгової угоди, що у свою чергу сприятиме зростанню попиту на ризикові активи, до яких належить і єдина європейська валюта.\nСьогодні будуть опубліковані статистичні дані з рівня інфляції в Єврозоні за лютий. Ця новина може мати короткостроковий вплив на курс євро до долара США.\nОчікується, що рівень споживчих цін в Єврозоні збільшився на 1.5% у порівнянні з аналогічним показником минулого року. Що ж стосується базової складової індекса споживчих цін Єврозони, то очікується, що у порівнянні з минулим роком вона зросла на 1.0%.\nВ той же самий час у порівнянні з минулим місяцем індекс споживчих цін Єврозони може зменшитись на 0.1%, тоді як минулого місяця той самий показник складав 0.3%.\nЗгідно мого сьогоднішнього прогнозу до 19 березня включно пара євро/долар протестує, але не проб’є рівень 1.1330. Зниження пари євро/долар до 67-ї відмітки можливе лише в тому випадку, якщо продавці спроможуться пробити лінію тренду. Я вважаю, що це може трапитись в понеділок, проте це може відбутись і сьогодні в американську сесію.\nЦиклічні індикатори вказують на те, що з 10:00 (GMT+3) 15 березня до 14:00 18 березня має тривати фаза зниження.\nПроте слід мати на увазі, що техничні індикатори не враховують можливі несподівані події, оскільки вони будуються лише на базі поведінки ціни в минулому, а це ні в якому разі не гарантує те, що зроблені за їх допомогою прогнози насправді втіляться в життя.\nФундаментальні показники значно більш важливі для подальшої поведінки цін, ніж будь-які технічні показники.


Торги на міжбанку закрилися в діапазоні 8,0840-8,1065 грн./дол. @ Закарпаття онлайн\nСьогодні на міжбанківському валютному ринку України торги по долару відкрилися наступними котируваннями - 8,1025-8,1240 грн/дол., до 12:00 ціни впали - 8,0620-8,0740 грн/дол. Торги по російському рублю стартували котируваннями - 0,2760-0,2773 грн/руб., до 12:00 ціни знизилися - 0,2747-0,2755 грн/руб. Ринок євро-гривня відкрився наступними індикативними котируваннями - 12,0720-12,1060 грн/євро, до 12:00 ціни пішли вниз 12,0130-12,0315 грн/євро.\nНаціональний банк України сьогодні вийшов на ринок з продажем на аукціоні по валютній парі гривня/швейцарський франк з ціною відсікання 7,9000.\nНагадаємо, торги на міжбанківському валютному ринку 15 жовтня завершилися в діапазоні 8,1170-8,1350 грн/дол. Торги по євро завершилися в діапазоні 12,0915-12,1240 грн/євро, торги по рублю - 0,2768-0,2778 грн/руб.\n16 жовтня 2009р.


Виделки та ножі - купити в Києві, Харкові, Львові, Дніпрі, Одесі, Запоріжжі | ціна в Ашан\nВиделки та ножі13\nНіж Кожен день одноразовий пластиковий 20шт\nНіж Уніпак пластиковий одноразовий 6шт\nВиделка Ашан одноразова 6шт\nНіж Actuel дерев'яний одноразовий 10шт\nЛожка та виделка для салату в асортименті\nВиделка Plastimir для шашлика 10шт\nНабір виделок Алеана пластикових 6шт\nНіж Кожен день одноразовий пластиковий 6шт\nНіж Actuel пластикова одноразова 10шт\nНабір ножів Алеана столовий одноразовий 6шт\nОдноразові виделки – різновид столових приборів, що відрізняється зручністю, практичністю, гігієнічністю. Такі вироби використовуються в кафе, їдальнях і сервісах доставки їжі. Набагато вигідніше купувати їх великими партіями. Такий посуд широко представлений в продажу. Нескладно знайти його в Харкові, Херсоні, Дніпрі, Миколаєві, Львові. Разом з виделками великою популярністю в Україні користуються і одноразові пластикові ножі.\nВони затребувані в сфері фаст-фуду, застосовуються для сервірування фуршетів, банкетів, їх беруть на пікніки, подорожі. Ви можете замовити їх в інтернеті або придбати особисто в магазині. У першому випадку у вас буде можливість заощадити, докладніше ознайомитися з асортиментом та оформити замовлення в режимі онлайн в будь-який зручний час.\nОдноразові виделки за низькою вартістю\nЗазначена продукція завоювала визнання мільйонів споживачів з усього світу. На звичайний посуд потрібно витрачати багато сил і часу. По-перше, для нього необхідно виділити місце на кухні. По-друге, після кожного прийому їжі його слід мити і сушити. До того ж він коштує в рази дорожче. Столові прибори для одноразового використання, зокрема виделки, ваблять низькою вартістю. Це відмінний варіант для великих заходів і закладів громадського харчування.\nСеред основних переваг одноразових виделок:\nкомпактність – мають невелику вагу, тому їх легко перевозити, зберігати. Вони не займають багато місця;\nгігієнічність – якщо слідувати рекомендаціям виробника, прибори потрібно використовувати один раз, що гарантує відсутність перенесення мікробів і бактерій;\nвеликий вибір – на прилавках можна відшукати вироби в різних кольорах, формі, дизайні. На них навіть можна надрукувати персональний логотип;\nхімічна інертність – для виробництва використовується матеріал, який не окислюється і не вбирає сторонні запахи;\nбезпека – подібний посуд не несе шкоди для здоров'я людини.\nУ супермаркеті «Ашан» можна придбати товари за вигідними цінами. Зробити це можна в таких містах, як Київ, Харків, Одеса, Дніпро, Запоріжжя. В асортименті магазину представлена тільки якісна продукція.\nКупити пластикові ножі з доставкою додому\nПри неможливості скупитися в «Ашані» особисто можна зробити придбання в інтернет-магазині. На віртуальних полицях представлені товари від брендів Linpac, Plastimir, «УНІ ПАК». Крім одноразових столових приладів можна запастися господарськими товарами, стильними і красивими аксесуарами для інтер'єру, інструментами для ремонту, побутовою хімією.\nПропонуємо купити пластикові ножі, тарілки, стаканчики, ложки з доставкою. Це відмінне рішення для цінителів свого часу. Наші кур'єри виконають швидку доставку, дотримуючись усіх правил безпеки. При необхідності фахівці привезуть замовлення на дім.


КІЛЬКА СЛІВ ВЗАГАЛІ\nВи, певно, читачу, за юнацтва теж писали вірші й оповідання? Признайтеся ж: було це? Коли незрозуміла туга по чомусь невідомому, недосяжному, далекому опановувала ваше серце, коли ні сіло ні впало в груди вам залізала тривога й била на сполох, коли після першого поцілунку коханої юнки вам хотілось отак узяти б і загилити всю земну кулю під зоряне склепіння небес, коли вам взагалі кортіло викидати' всякі штуки й умисно бути дурнішим, ніж ви є насправді,— тоді ви писали вірші!\nВи брали спеціально для цього приготованого зошита (неодмінно — зошита! Люди вашого віку тих часів і душевного стану, який був у вас тоді, не визнавали профанації поезії писати на абияких клаптиках паперу, зони пишуть чи писали тільки в зошитах і альбомах); ви, хвилюючись, брали перо і непевною рукою каліграфічно виводили рими. За ваших часів залізобетон і радіо не були ще в моді та й ваші поплічники й перевесники зовсім не знались на тракторах і нічогісінько не тямили в таких справах, як, скажімо, значення електрифікації і чергові завдання державної промисловості. Часи були тоді таки досить патріархальні, і ви не морочили собі голову над ідеологією вашого твору. Ви писали про соловейка, що співає травневої ночі, про місяченька, квітоньки, тужили по минувшині, присвячували свої твори коханій, почували себе самотнім і трошечки неземним...\nПотім ви малювали на обкладинці свого поетичного зошита якісь візерунки, урочисто надписували великими літерами Твори Миколи чи там Петра Коханенка і потихеньку солодко мріяли, що колись-таки, а ці твори уквітчають вашу натхненну голову гучною славою.\nМи, здебільшого, всі в тій чи тій мірі зазнали цього тоді, коли благословлялось на день нашого свідомого життя.\nМоже, ви, читачу, й не писали віршів,— тоді ви, мабуть, малювали, будували з піску й кубиків палаци, фортеці й залізницю, лікували макогоном свою маленьку сестричку або стинали ціпкдм маківки будякам — вашим удаваним ворожим полкам.\nВи виявляли ті чи ті здібності, поки одна, кінець кінцем, не брала гору над іншими і тоді вже ви орієнтувались на певний фах і роботу, що стелитимуть вам дорогу у вашій життєвій кар'єрі.\nЦі рудименти всяких здібностей, мабуть-таки, справді блукають по дитячій істоті, як біблійний хаос перед сотворениям світу, поки згодом одна з них не сформується у виразний нахил, хист чи талант. Коли ж цього з якихось причин не станеться, тоді про людину казали колись, що вона "не удалась".\nЯ умисно розводив тут цю теорію, щоб тепер заспокоїти вас, читачу: не соромтесь отих охайненьких мальованих своїх зошитів, не ставтесь до своїх перших дитячих акварелей, як до дитячої хвороби. Коли ви їх випадково досі ще не знищили, залишіть їх собі на старість, та й годі. Для ваших дитячих чи юнацьких років — то все було біологічно-законне й природне, нічого анормального, патологічного з тому всьому не було. То зовсім інша річ, коли ви тепер, лікарюючи, або навчаючись на правничому або математичному факультеті університету, пишете вірші, але про це саме й буде зараз мова.\nЛІТЕРАТУРНА СІЧ І НОВІТНЄ КОЗАКУВАННЯ\nПезно, на всіх паралелях і меридіанах земної кулі, у всіх народів, де є певна і стала наявність людей, що читають і продукують газети, журнали й книжки, є цей масовий потяг до літератури, точніше — до літераторстза, літературної слави, літературної кар'єри.\nСправді-бо, адже немає, здається, ні одної більше царини людської діяльності, де б так легко й швидко можна було видряпатись на верховини популярності, стати відомим, що про нього говорять, на якого пошепки з пошаною і цікавістю показують очима, а то й просто пальцем,— як література. До революції в нас, на Україні, письменник був за репрезентанта національного активу, ба навіть за національні душу й сумління; з Росії сентиментальні панГ й екзальтовані курсистки дивились на письменника як на людину "не от мира сего"; російський письменник дореволюційних часів міг носити, не соромлячись і не шокуючи своїх ближніх, юхтові чоботи й косоворотку, пити в кабаках і їздити до повій, а російський міщанин, а ля чехов-ський сторож у лазні, побожно дивився на письменника, як на того, що з нього "з голове есть идеи", і потерпав.\nУ царській Росії не було жодного пам'ятника якомусь ученому, винахідникові, чи інженерові, пам'ятники ставили там тільки царям, генералам і поетам.\nІз деякими відмінами на більше чи\nна менше, але пересічно скрізь, по всіх країнах, були однакові умови літературної кар'єри; була певна письменницька корпорація, що іноді скидалася на досить замкнутий і малопри-стугший цех; молодикові, що в'язав свою долю з химерним літературним успіхом, треба було "вдертись" до цього цех/, напочатку бодай на краєчку хоч примоститись на літеоатурному Парнасі, відтак видерти будь-яке визнання від літературних майстрів або підмайстрів — і тоді вже його життєвий віз ставав на певній колії. Обраний і визчаний міг тепер клеїти дурня, верзти всякі теревені, витівати різні непристойності — завжди знаходились люди, що приймали це за оригінальність письменницьку й навіть захоплювались. Це ж бо — письменник, пестун життя й маси читачів!\nНайголовніше те, що для літературної кар'єри, либонь, не так уже й потрібний був ніби такий багаж, як освіта, досвід, довга й уперта праця над собою, моральці якості й навіть розум. Так, так: адже не читав нічогісінько славетний Ібсен, адже, мовляв, був тільки офіцером бретером Лєрмонтов (може, тепер у своєму особистому житті милуватись із тілілікання щеглика в своєму кабінеті сучасний Вересаєз), адже багато російських і українських письменників не мали вищої освіти, адже ж, адже ж, і адже ж...\nОдне слово, насамперед, треба мати талант. А чорт же його знає— чи не сидить, бува, часом у тобі той талант! Ніхто, вислухавши твої груди, помацавши твого живота, подивившись тобі в очі, не скаже, чи є в тебе таланти і які саме. Адже літературний талант — це ніби лотерея, де бачиш свою долю вже після того, як витягнеш із урин квитка. Отже, жага легкої літературної слави, потреба спробувати, чи немає в мене часом отого самого таланту, штовхає багатьох людей до редакцій журналів і видавництв.\n95 відсотків із них витягали свого порожнього квитка й на тому заспокоювались, а 5 відсотків "зайцем" пролізали до загону літературного поїзда, і, як це бувало тоді в поїздах,— спочатку несміливо просили, щоб дали їм хоч одною ногою стати з коридорі, далі лагідно зауважували, що в купе, якби потіснитись трошки, можна було б сісти ще одному, далі, нахабно штовхаючи своїх сусідів, сідали на лаві і, з кінцем, задоволені лягали спати на горішню полицю.\nОтже, Парнас вічно перебуває в стані облоги, і, ПЄЕ"ю; зважаючи саме на це, по деяких країнах, приміром, у Мексиці, є симпатичний звичай не платити авторам гонорару: для них, мовляв, досить буде і гонору, ще їх безглузді вірші, зовсім непотрібні серйозній діловій люпині, все ж таки видрукувано.\nТа це пробивання літературної стежки, відоме по всіх редакціях, на Україні набрало своєрідного, національного характеру, і на ньому ми зупинимось.\nРоків п'ятдесят тому, коли число "малоросів", "хахліЕ" і "дядьків" на мільйони разів переважало число "українців", тоді майже кожний українець вважав за свій національний обов'язок писати вірші. Якого-небудь\n1908—1912 року майже все українське національне життя товклося коло літератури й на базі літератури. Тим-то й який-небудь віршик, де сяє щирий місяченько й квітнуть рідні квітоньки, правив за кволого живчика, який свідчив, що безнадійно слабкий організм нації ще не вмер, ще тягне своє останнє тягло, тягло літератури, до неминучої недалекої вже могили...\nВитиснуте із усього багатогранного життя патентованими царськими лещатами українство мусило рятуватись на вузьких обніжках літературного хутора й там зимувати, покладаючи всі надії на перспективну весну, дарма що ця весна обіцяла його гріти не тепліше за квітень на Мур-мані...\nЗа тих часів становище українського інтелігента й на-півінтелігента було таке нужденне і таке безпорадне, що йому справді лишалось тільки писати вірші й оповідання. І він прсав. І це стало йому за національний фатум, за той карб, що ним "бог шельму метит".\nЯкий-небудь географ Іванов, що постачав був підручника з географії всім середнім школам Російської імперії, мусив би характеризувати українців не тільки як "медлительных з движениях малороссов", а і як людську породу, що визначається надмірним потягом до літератури.\nЛітература стала нам за той штадт-пункт, виходячи з якого в нас майстрували свою політику до 1917-го і після 1917-го, робили певні економічні консеквенції й пишалася нашою культурою ("...А п'єси нашого Винни-ченка виставляє й російський театр, ага! А Шевченка перекладено на інші мови, ага! А Горький приятелював на Капрі з Коцюбинським,— ось бачите!-.").\nОтже, з наших українських умовах'література стала важити аж занадто багато. Вона увійшла з нашу плоть і кров, і стоси віршів, що повінню заливають наші редакції, це — не цілком аналогічне явище, що його можна з меншій, звісно, мірі спостерігати й по інших країнах, ні — це перетворилось у нас ніби на певну ознаку національної вдачі, це стало нам за ту Франкову "печать духа", що з нею йде українська нація "у мандрівку століть". Стимули гатити вірші й поеми, драми й оповідання походять у нас не тільки від бажання просто "стати письменником", виламати цеховий мур олімпійського вояцтва, а й від неусвідомленого почуття якогось обов'язку перед кимось (Україною, класом чи колективом?), вони скидаються на крик вічно бентежної української душі, дарма що за Івановим "малороссы — медлительны в своих движениях".\nЯкось одного разу це порівняння мені самому спало на думку, а згодом, розмовляючи з одним моїм добрим приятелем про нашу літературу, ми вдвох прийшли до цього висновку: цей наш масовий потяг у літературу — це є продовження колишнього потягу на Січ, у степ, на волю. Це ніби'новітнє козакування, і література стала ніби за нову Січ, куди линуть і "слави добувати", і "ворогові помститись", і від нещасного кохання та всякої журби рятуватись.\nКожний здібний тримати перо молодик неодмінно мусить написати хоч одного вірша, хоч трохи побути на літературній Січі.\nОдна моя знайома, розповідаючи про свого дружину кооператора й бажаючи показати його мені з кращої сторони, так і казала*.\n— Та він же теж у поетах був, його навіть два вірші надруковано було колись! Він і з Хвильовим знайомий...\nСловом, кооператор віддав свою лепту "рідному краєві", він не з простих, не сірома.\nОсь нудьгує десь на селі молодий парубійко, що скінчив середню школу, але з якихось причин не пішов нікуди далі, і з нудьги пише вірша:\nОсь візьму я свій сум І втоплю у Дніпрі...\nРоків двісті тому, він, безперечно, подався б у Дике поле, за пороги, на Січ, топити свій сум у басурманській та людській крові, а тепер він топить його в чорнилі й мерщій надсилає до найближчої редакції:\nОй чи пан, чи пропав—двічі не вмирати!..\nЗа списа йому — перо, за "вільний степ" — стоси паперу й за турецький ятаган — перша рецензія на нього.\nЗамкнута в собі, після скасування Січі 1775 року, козацька потенція немовби акумулювалась протягом довгого часу, щоб, із кінцем, найти вихід розряджузатись у... літературі.\nНа козакові шапка бирка — зверху дірка, Травою підшита, вітром підбита, Куди* віє, туди й провіває, Козака молодого прохолоджає.\nЦе виразний портрет не тільки козака-нетяги часів, скажімо, Кішки чи Сулими,— це синтезований масовий образ так званого "початкуючого" поета.\nПрацюючи колись на посаді секретаря в одній з редакцій наших ілюстрованих журналів, я мав нагоду особисто й письмово знайомитись із безліччю невідомих авторів, що вже літературно покозачились або саме стають на цю непевну путь.\nЯ й до редакції знав, що їх сила-силенна, але тут на своєму власному досвіді я мусив пересвідчитись, що їх далеко більше, ніж це може собі уявити стороння, об'єктивна фантазія. "Ім'я же їм—легіон".\nЩотижня я одержував пересічно до сімдесяти віршів і до десятка оповідань. А бувало іще рясніше. Хто зони, ці молоді автори, що з різних кутків України, а то й поза нею, слали написані всяким письмом, всякою орфографією свої твори? Не перебільшуючи, можна сказати, що цс люди різних станів, різної національності, віку, статі й професії. Тут і студенти, і селяни, і поодинокі робітники, і агрономи, і вчителі, і колишні домовласники, і просто душевно хворі, божевільні.\nЦе справжнє посполите рушення. Коли б можна було їх якось мобілізувати, зони, без сумніву, склали б армію більшу за татарську орду, а то й усі, скажімо, озброєні сили Хмельницького під Жовтими Водами або Корсунем.\nЖодна статистика не взялася б узяти їх на облік, бо число "пролітературених посполитих" серед письменної української людності разюче переважало б тих невинних, що не вкусили ще від древа пізнання літературного добра і зла.\nАле перейдімо до окремих представників цього цікавого руху. Двері редакційної кімнати несміливо одчиняються, й до кімнати входить парубок у піджаці й синій кепці. З обличчя йому можна дати 21—22 роки. Його кроки непевні, рухи соромливі. Перед самим столом він оступається, дивиться стурбовано собі під ноги, відтак одкашлю-ється й, густо зашарівшись, каже до мене:\n— У мене тут,., того... вірша оце написав...\nХлопець ще більше ніяковіє, і це "вірша написав" у нього виходить так, ніби це не до редакції ілюстрованого журналу він прийшов, а до поліклініки, і це перед ним — не секретар цього журналу, а лікар, якому молодий пацієнт, що вперше сів на слизькому, соромлячись своєї хвороби, так само каже:\n— Тут у мене, товаришу лікар, щось... того... Чи не можна б його швидше вилікувати?..\nСаме слово "редакція", очевидно, дуже впливає на хлопця, він тремтячими руками добуває зідкілясь із-за пазухи зошита з розмальованою його ж рукою обкладинкою і благаюче дивиться на мене.\n— Тут їх багатенько є. Може, хоч який-небудь із них — того... Так ви, товаришу, вже, будь ласка, якщо можна, так — того...\nМені шкода парубка, бо я вже нюхом чую, що там буде за тими дитячими візерунками на обкладинці, і мені хочеться його якось потішити. Я питаю його, хто він такий, що він читав із сучасної української літератури та з класиків. Парубок трохи заспокоюється, каже, що він учиться в меліоративному технікумі, крім Шевченка й Франка, нічого не читав, а з сучасної — гуморески Остапа Вишні й Сосюру. Тоді я кажу парубкові:\n— Добре. Я прочитаю ваші вірші. Або ж надрукуємо, якщо підійде, або ж буде відповідь у "Поштовій скриньці" журналу.\nПарубок від слова "надрукуємо" зовсім оговтався і навіть посміливішав, наче я йому сказав, що його хворобу можна вилікувати за три дні:\n— А чи скоро ж надрукуєте? В слідуючому номері?..\n— То вже не скажу — побачимо.\nЛице парубкові сяє щасливою усмішкою, з піднесеним настроєм він майже вистрибом зникає з кімнати.\nЯ беру його зошита з кволою надією знайти там щось справді придатне до друку, але на першій же сторінці мені неприємно впадає в око:\nЯ не хочу бути поетом,\nБо поет бачить людські страждання,\nА я — я не можу дивитись у вічі стражданням,\nЯ вмру, я з в і р ю ю з розпуки.\nЩось хлопець думав, щось мудрував і, кінець кінцем, "озвірючився". Хлопець дістав відповідь у "Поштовій скриньці", і більше не приходив і не надсилав віршів.\nЧи ж видужав він, чи ще й досі "звірює" по інших уже редакціях?..\nТа не можна сказати, щоб цей парубок був типовий для всієї необчисленної маси тих, що починають писати, що, мов булавки до магніту, линуть до ротаційної машини нашої друкарні. Це один тільки варіант отого різноманітного й барвистого типу, що в нас звичайно зветься —"початківець". А цих варіантів багато ще. Ось до редакційної кімнати входить похапцем у селянській чумерці парубійко. Йому з виду теж не більше 22-ох років. Він досить рішуче підходить до мого столу й перебиває мою розмову з якимсь відвідувачем:\n— Ви секретар? Я пишу вірші, оповідання й драми. Ось вам — вірш.\nПарубійко витягає з кишені замусолений шмат паперу й голосом, що не припускає ніяких заперечень, каже мені:\n— Прочитайте, будь ласка, негайно, бо мені треба ще до одної установи збігати й на поїзд до Білої Церкви поспіти. Да, а скільки ви платите за вірш? Ви його в слідуючому номері надрукуєте?\nЯ беру його вірша й мовчки читаю. Вірш був короткий, а проте виразний:\nОдин косе, Другий возе, Третій на комбайні... Біжить Рось, Купки хтось. Реве вода турбіною. Живуть хлопці Комуною.\nПарубійко був дуже здивований і образився, коли я делікатно сказав йому, що вірш нам не підходить...\nДалебі, я гадав, що письменницьке посвідчення а ля: "Пред'явник цього Грицько Голий є дійсно письменник, що пише вірші, оповідання, драми, романи й повісті, що підписами і печаткою стверджується..." могло бути тільки десь у гуморесці, а не насправжки, але в моїй практиці трапився й такий випадок. Студент, неможливі вірші якого кілька днів тому я одмовився помістити, прибіг раптом захеканий до мене й попросив не що інше, як:\n— Видайте мені, товаришу, посвідчення, що я пишу вірші!..\n— Для чого це вам треба? — здивувався я.\n— Та, бачите,— мені дуже потрібна кімната, а тут є одна вільна, тільки туди так не пускають. Я їм сказав, що я письменник, а вони не вірять...\nСтудент ніяк не міг зрозуміти, що це за редакція така, що не видає письменницьких посвідчень.\nЦе все я писав про тих, що самі приходили до редакції, що їх можна спостерігати в натурі, але, крім них, було ще й безліч тих, що одписували з периферії, що їх вдачу, нахили й причини, які штовхнули їх на цей згубний шлях, пізнаєш із їхніх листів і надісланих творів. Ці, здебільшого, вже не такі завзяті. їхні листи стогнуть від благання, смиренності й часто до того всього ще й — автобіографії.\nОсь один зразок: "Шановні товариші! Почуваючи в собі поетичні пориви, маючи з самих малих літ нахил до описування того, що я почуваю, що бачу й що зворушує мої мрії, я вперше насмілився послати до вас свій мізерний твір..." Далі йде докладна автобіографія і під кінець: "може, там можна буде мого вірша як-небудь пропустить, то, будь ласка..."\nАбо ще: "Коли моя бідненька поезія,— не буду казати, що припаде Вам до вподоби,— але хоть трішечки підійде до печаті, то прошу помістить у Вашому журналі". Іноді, хоч, правда, рідко, буває, що молодий автор не від того, щоб стати і в незалежну позу: "Писавши цей вірш, я і не думав надсилати його для друкування, але п о бажанню та проханню читавших його надсилаю". Автор додає до свого вірша ще й фотографічну картку.\nТрапляється й так, що автор сам розуміє, що йому з його віршем "непереливки" й він подає до вірша пояснення: "За коріння, що дрижить від вдарів води, що злитить із пролитої водою дороги, я підозріваю закордонний капіталістичний клас"...\nАле бувають і інші вірші. Я розірвав конверт і прочитав писаного жіночою рукою листа. Авторка пише, що це її перша спроба, й, наколи її два вірші не годяться до друку, вона просить, щоб їй не відповідати в "Поштовій скриньці", бо їй буде боляче. Ні адреси, ні прізвища,— тільки дві літери М.-Ч. Я пробіг очима перші рядки, й вони одразу чогось запали мені в пам'ять:\nТи уже уходиш? Ну іди...\n* Я б тобі плеснула\nПершого вірша, розуміється, не можна було друкувати вже хоч би через оту "кислоту", але він зворушив мене своєю безпосередністю. Я зараз же прочитав другого. Там було:\nВисокосинь — зеленодаль...\nСпівець незримий десь в блакиті...\nЯ потоплю свій сивий жаль\nВ хвилястім цім, як море, житі.\nХай п'ють проміння золоте\nНатомлені і хворі груди,—\nМене ніхто-ніхто не жде...\nТа не спішу і я нікуди...\nНе можна сказати, щоб ці вірші визначались би великими формальними досягненнями чи ідейним змістом, вони досить індивідуалістичні, прості й безпретензійні. Та щось було в них, чи, може, в нервовому жіночому— письмі, чи просто в моїй інтуїції, що змусило мене кілька разів перечитати їх і задуматись. Хто така ця авторка? Мені чогось здається, що інтуїція не зрадила мене на цей раз: я певний, що авторка цих віршів — це одна з тих, що повернулись із своєї весняної ночі із зів'ялими й пожмаканими квітами. Дівчина не пішла далі топтати конвалію і рвати бузок, її раптом зраджено, і ось:\nМене ніхто, ніхто не жде... Та не спішу і я нікуди...\nМені здається, що ця дівчина ніколи й не гадала писати, принаймні, її другий вірш надруковано, а в "Поштовій скриньці" я радив їй неодмінно писати, але сталось дивне: ніхто не зголосився і не прийшов одержувати гонорар... Дівчина написала ці два вірші тоді, коли обсипалась черемха і зів'яв бузковий кущ. Адже ж буває потреба в людини, коли її пече і крає, співати або декламувати щось таке, що саме імпонує її стану. Вірші цієї невідомої авторки вийшли теплі, щирі, від серця. Отак іноді зовсім негарне обличчя в моменти найбільшого піднесення або глибокої туги стане раптом прекрасне, щоб потім згодом знову нікого не вражати й нікого не приваблювати. Я довго чогось почував незрозумілу тривогу й ніяк не міг забути отих останніх рядків:\nМене ніхто-ніхто не жде... Та не спішу і я нікуди...\nАвторка цих рядків була, без сумніву, поза "посполитим рушенням" у літературу, але вона, леле, була одна з небагатьох, що зворушували в простих, невибагливих рядках і лишали в пам'яті свій слід.\nДЛЯ ЧОГО ПИШУТЬ І ПРО ЩО ПИШУТЬ\nДля чого, справді, пишуть ці нікудишні вірші й нудні, беззмістовні оповідання люди, що мають свою роботу, а то й свій певний фах? Адже ж студент, або, скажімо, вчитель чи агроном, тямлять же, що між пристойним більш-менш віршем і поезією на кшталт:\nЕкатерина Великая О. Приехала в Царское село,—\nНе можуть же не розуміти цього й, одначе, все ж таки пишуть!\nОдного разу, читаючи свіжу порцію віршів, що їх принесла пошта, я прочитав такі теревені:\nВ ногу разом треба йти...\nНе задумуючись над питанням, що за один автор цих чудернацьких рядків, я відповів йому у "Поштовій скриньці", що —"барабани взагалі самі не ходять, їх носять, тим-то й вірш не піде". Через кілька днів його знайомий сказав мені з жалем, що автор — поважна людина, досить уже літня, агроном і, мовляв, не слід було б йому так "іронічно" відповідати.\nМене вразило не те, що у відповіді була якась нетактовність: коли вірш нікуди не годиться, треба авторові про це одверто сказати і сказати так, щоб він зрозумів кончу потребу ліквідувати якось цей свій гандж, адже графоманія — це, власне, як-то кажуть медики: не ганьба, а велике нещастя. Мене страшенно вразив контраст: піонерські барабани, що самі аж ніяк не можуть "в ногу йти", і агроном з угноєнням грунтів, морфологією рослин etc...\nТак: "Темна наша батьківщина! Розбіглась по жовтих кварталах чорнозему і зойкає росою на обніжках своїх золотих ланів. Блукає вона за вітряками і ніяк не найде веселого шляху... Темна наша батьківщина!.."\nКоли мені хочеться уявити собі велике обличчя того "початкуючого" автора, що, мов соняшник до сонця, лине до літератури, я пригадую собі такий випадок. Це було за непу, коли в торгівлі й дрібній промисловості діяв приватний підприємець'. До редакційної кімнати увійшло троє. Увійшли вони якось занадто урочисто й впевнено так, що всі присутні в мене відвідувачі одразу замовкли й нашорошились. Це була літня, але старанно й тонко підфарбована й напарфумована "мамаша" (саме—"мамаша"), донька років 15-и й п'ятилітній пестун непівського життя.\n"Мамаша" підпливла до стільця й поважно сіла, донька смиренно стала позад неї, поклавши тендітні руки на спинку стільця, а п'ятилітній пестун роззявив рота й вивалив на мене лупаті з ознаками дегенерації баньки, мов розглядав якесь чудисько.\n"Мамаша" поклала на мій стіл дорогого редикюля, оддихала ядуху і заливчастим томним голосом недбало звернулась до мене:\n— Моя дочь пишет стихи. Лидочка, дай сюда свою тетрадку. Вот хороший стишок, например, о Парижской коммуне.\nДонька, як учителеві німецької мови — диктант, подала мені тоненького альбомчика. В таких альбомчиках, з такими ж квітками та янголятами колись такі ж самі доньки таких самих мамаш писали:\nДарю тебе корзинку —\nВ ней фунта два малинки\nИ ножки с индюка.\nТепер там був вірш про Паризьку комуну...\nМене це просто приголомшило. Перше ніж читати вірша, я скоса глянув на "мамашу". Таких жінок можна було зустріти тільки на Хрещатику в робочу пору, коли вони роблять свій ранковий променад, ведучи на орчику якогось огрядного білого цуцика: Я навіть пробіг очима по кімнаті: чи не привела, глядіть, ця пані й сюди того цуцика, але цуцика не було. Для таких пань мова Шевченка й Франка є, мабуть, мовою третього гатунку, яку не годиться серйозно застосовувати в житті, але цей вірш, вірш про Паризьку комуну був написаний українською мовою! Чому — українською і чому саме про Паризьку комуну? Хіба що тільки для того, щоб надрукували. Розуміється, його не можна було друкувати, це були просто дитячі, нікудишні вправи, але, як кажуть: факт лишається фактом...\nМені пригадався тоді ж другий вірш російською мовою якогось червоного командира, що я його нещодавно одержав:\nВашингтон и Рим\nНам готовят тинь-ди-ринь...\nАле, далебі, цей вірш був у сто разів симпатичніший і цікавіший за ту Паризьку комуну "на украинском языке".\nМолода єврейка з Одеси, яка допіру скінчила ВИШ, принесла мені якось свої вірші українською мовою. Вона зовсім не вміла говорити по-українському. Я здивувався:\n— Чому ж ви пишете вірші українською мовою? Дівчина зашарілась і соромливо сказала:\n— Очень красивый язык...\nПро що пишуть молоді автори? Що саме їм надає натхнення, що спонукає їх братись за перо, щоб потім мерщій податись із свіжим віршем до найближчої редакції?\nНа це годі дати одну відповідь, що охопила б увесь той матеріал, яким молоді автори'крутять, мов циган сонцем, їхня тематика (маємо на увазі тут поетичну) така неосяжна, така часом несподівана і в той же час така трафаретна (це ніби логічний нонсенс, але насправді воно так), така убога, що іноді важко навіть подумати, в які тематичні нетра притарабанить парнаська бенеря молодого поета.\nРаніш було такий поет мав певне амплуа: він писав про кохання, милувався з рідного місяченька, млів, коли замість "Аїди" в українській опері слухав соло хуторянського соловейка тощо. Але цей антураж лежить тепер у нафталіні, і рідко хто зважується ним користуватися. А проте час від часу користується. І тоді з Чернечої гори встає тінь Тараса Григоровича і гірко посміхається з таких, наприклад, рядків:\nПоказався із-за гори Діжою білолиций, Мов той човен в синім морі, Із-за гори виринав...\nАле молодий автор, здебільшого, не такий уже наївний, щоб не знати, на що саме тепер є прпит, він знає, що квітоньками всякими редакторові туману не напустиш, що всі оті "місяченьки та личка з карими очима й коханнячком" — то тепер уже "гнила риба", що її будь-яка крам-\nниця соромиться показати своєму покупцеві. Треба, мов-\nляв, свіжішого краму. І ось молодий автор, упріваючи,\nщиро тягне до своєї поезії — залізо, бетон, трактора,\nрадіо. Та ба — хоч і багато ще років даватиме наше\nКриворіжжя залізо всьому СРСР, проте всіх залізних\nпокладів його не вистачило б і на один рік, коли б усе те\nзалізо, що його так легко розкидають молоді автори на\nпустирях своєї творчості, мало б реальну вагу і хоч ма-\nОтже, volens nolens, а все ж молодий автор мусить пускатись і того рятувального в сучасній поезії заліза й шукати "більш сьогоднішніх" тем. Ну, чим, скажіть, не "сьогоднішній" хоч би такий вірш, зважаючи на боротьбу ЦК з опозицією, позику на індустріалізацію тощо:\nЧи може це так буть,\nЩоб ми в одній своїй країні Побудували соціалізм...\n"Сучасність" — ось морока для молодого автора, але без неї не обійтись, хоч вона часом призводить автора до протилежних наслідків. Я знав (листовно) одного такого поета, фахівця в китайських справах. Кожна подія в Китаї хвилювала його і зворушувала, він не міг не писати про це вірші. Але трапився такий казуе. Чи то, може, газети на той глухий куток, де сидів мій автор, запізно приходили, чи, може, його вірші чогось на пошті затримувались, але кожна його ода, присвячена котромусь із діячів китайської революції, надходила до редакції вже тоді, коли цей діяч зраджував революцію, а його син у Москві зрікався свого батька контрреволюціонера. Отже, всі ці вірші, присвячені Чан Кайші, Фін Юньсянові тощо, признатись, не такі вже й погані, швидко летіли до кошика. Молодому авторові просто фатально не щастило з Китаєм і "сучасністю"!..\nМолодому авторові хочеться бути оригінальним, для нього немає більшої образи, як сказати: "У вас, товаришу, помітко вплив Тичини, або Сосюри, скажімо". Автор боїться тих упливів, як криміналу, через те він згоджується поставити раптом серед українського села мінарет і яку-небудь сільську Марусю озвіздити на Марієту, аби це було хоч трохи оригінально. Ось вам один із таких творів:\nСиньою наміткою напнулось село, Ген в небі вершок мінарета. "Чи скоро приїдуть в село Шефи?" — питає мене Марієта.\nгівтор щиро хотів написати оригінального вірша під знаком "Змичка города з селом", але хіба то, з кінцем, його вина, що вірш вийшов, як-то кажуть,—"ни к селу, ни к городу"...\nЛетючи навзаводи за оригінальністю, молодий автор часом залітає на самісінький краєчок прірви, що розмежовує нормальну мову з непевним маячінням. Хто розбере, про що тут мова мовиться:\nНам не нужні потухші вогні,\nСерця більше вони не зогріють,\nХай морочать північні тіні,\nПоки вітри і рештки розвіють.\nПро цю нісенітницю можна сказати хіба що словами чеховського героя: "Этот писатель туманно пишет"...\nДивна все ж таки річ: масовий молодий автор часто буває песиміст. Поза залізобетонними мурами й височенними радіощоглами його охоплює сум. Бактерії занепадництва занадто рано потрапляють до його молодого поетичного організму, і часто пристойний молодий автор уважає за свій обов'язок пожуритися. В 20 років він журно згадує дитинство, в 22 роки — юнацтво. Йому, кінець кінцем, байдуже про що журитись, аби журитись! І він журиться:\nДорога — степ, а небо синє, Летять по проводах слова. А думка лине, лине, лине, Болить, кружиться голова.\nВласне кажучи, кожна людина, що, замість підручника хімії чи там бухгалтерського гросбуха, сідає писати вірші, немаючи до того ніякого хисту, вже, очевидно, має свого "бзика". Але є автори, що в них цей "бзик" — перманентний, він давно вже перейшов у хроніку, набув собі хворобливого стажу й не менш хворобливої кваліфікації. Це звичайні божевільні. Проте вони цілком безпечні й навіть, коли хочете,— страшенні симпатяги. Я познайомлю вас, читачу, із ними. Щоб показати вам усіх нещасних, що мені їх трапилось бачити на цьому карколомному шляху до легкої слави, я приховав на останнє ще двох. Це один —"Великий диктатор", а другий — автор повісті "Импонирующая квартира, или Сущий ад с глазами сатаны".\nЦим питанням мають зацікавитись лікарі-психіатри, а я сам не можу пояснити, чому божевільних так вабить редакція.\nїх багато тиняється по наших редакціях, заважаючи працювати редакційним співробітникам, але я спинюсь зараз тільки на двох найцікавіших.\nЗ "Великим диктатором" у мене утворились досить таки приятельські стосунки... Ми познайомились із ним так: якось до мого стола в редакції підійшов дід. Власне, "дід" до нього не підходило б, це скорше був "дєдушка", але наша мова ще не створила слова, що увібрало б у себе поняття російського "дєдушки": "дід" — занадто гостро й суворо, "дідусь" — занадто м'яко й солодкувато. Так ось цей "дєдушка", дебелої постави, з лагідними очима й великими рум'янцями на щоках, підійшов до мене. На голові йому була довга грива СИВОРО волосся під Карла Маркса, але цё не перешкоджало йому в цілому являти собою типа, близького до категорії попа-розстриги.\n"Дєдушка" простягнув мені руку й одрекоменду-вався:\n— Борець за справедливость і виновник усіх недостатков Советской Райросії, что значить — автор, Кирил Са-мойленко.\nЯ спочатку не збагнув, у чому тут річ, і здивовано оглянув "дєдушку".\n— У мене тут і візитні карточки є, пожалуйста, возь-міть на пам'ять.\nВін справді видобув із бічної кишені кілька карток та етикеток. Я уважно обдивився їх. Вони чомусь одразу заінтригували мене.\nКИРИЛО ІВАНОВИЧ САМІЙЛЕНКО\nЧлен Українського Клубу у Київі\nКИРИЛЛЪ ИВАНОВИЧЪ САМОЙЛЕНКО Членъ Киевскаго Общества Пчелово-довъ и Русскаго Купеческаго Собранія\nОбидві картки складено однаковісінькими літерами, в одній якійсь друкарні й, очевидно, в один і той же час. Коло карток лежали кольорові етикетки:\nСАМЫЙ ПОЛЕЗНЫЙ НАПИТОКЪ СТАРО-ВЫДЕРЖАННЫЙ ЗАПОРОЖСКІЙ МЕДЪ Кіевскаго № 3 завода К. И. Самойленко\nНижче на цій самій етикетці намальовано лисуватого хахла з повногрудою, вишиваною малоросіянкою, що тримають кухлі "запорожского меда" і мило, очевидно, з насолоди, посміхаються. На другій етикетці досить переконливо надруковано: "Покупайте липовый медъ, полезный по свидетельству врачей, из пасеки К. И. Самойленко". На етикетці, ніби пришпилені, прилипли дві бджоли.\nМені одразу чомусь здалося, що у "виновника всіх недостатков Советской Райросії" щось негаразд із бджолами. І я не помилився. Він залишив мені вірша, кілька якихось аркушів, писаних машинкою до письма, адресу і, що я не мав тоді часу із ним більше поговорити, він ввічливо вклонився і пішов.\nВдома я прочитав його папери. їх писано російською й українською мовами, але ярижкою. Вірш не справив на мене враження. Він починався так:\nОй, що ж то в нас таке случилось,\nЩо наша золота Советская власть народилась...\nМир сему дому\nИ всему гражданскому народу!\nВже неправда трясеться,\nЩо повинуватись правді прийдеться.\nТаких віршів з більшим чи меншим еквівалентом безглуздя я прочитав безліч. А ось проза його, чи точніше — його життєві пригоди, вкладені в повістярську форму! Це вже було щось інше.\nОсь, приміром, один із розділів цієї книги, що її автор на своїй кабалістичній мові назвав "Изходящий" (читаючи це в українській транскрипції):\nФилософа Карла Самойлова (в автора його ім'я й прізвище трансформується залежно від мети й змісту його твору: Кирило, Кирилл, Карл, Самійленко, Самойленко, Самойлов.— Б. Л.-Д.) с Профессором Университета св. Владимира Капустинским.\nПрофессор спросил: "Чем могу служить?" Философ говорит: "Я к вашей милости. Изследуйте мое умственное здоровье, ибо я берусь за весьма большое дело исправить все Райроссийское недоразумение". Фактически философ себя открыл. Профессор, как врач душевнобольных, посадил его на скамейку нервных и начал ему, т. е. философу, говорить комплименты. Философ, замечая, извиняется, что сразу говорит на 2-х языках, и говорит Профессору: "Простите, что я говорю русско-украинским наречием, мой разговор один ученый одобрил, сказал, что если бы так все говорили, то вышел бы очень превосходный язык". Профессор Капустинский стал продолжительно хохотать, смотря вокруг учеников своих — студентов и студенток. Философ ничуть не сконфузился и сказал Профессору: "Я с малых юных лет не любил иронии, шуток всяких, и вам высокопоставленным не идет смеяться, разве только улыбнуться. Вы посмотрите, г. Профессор, на портреты Шевченка, Ленина, Луначарского и др. великих людей — на их лицах никаких смехов не заметно..."\nДалі "філософ Карл Самойлов" каже професорові, що він давно почуває в собі дар пророкувати, що він передбачав і японську, і німецьку війни, він знав, що Романови загинуть і буде революція і що тепер він, "как древние коммунисты Иисус Христос и Моисей", мусить поїхати до Москви в "Центральный Совет" і одкрити їм істину, бо влада на місцях його не задовольняє цілком.\n— Вот, как хотите, г. Профессор, так меня и понимайте, а свидетельство мне для Центрального Совета дайте. Не знаю, в какой вы партии состоите, а я партии всего мира от востока и до запада, всему миру доброжелатель и великий диктатор".\nВ такому ж стилі були й інші аркуші.\nЯ зацікавився "Великим диктатором". Ближчої неділі я поїхав трамваєм до нього додому, маючи в кишені його адресу.\nБудинок, де жив "Великий диктатор", я і раніш колись запримітив. Тепер, коли я напевно знав, що це саме і є резиденція "Великого диктатора", він мені видався символічним. Серед кількаповерхових кам'яниць, на тій вулиці, де точились історичні події 1917—18 року, останній, у перії, що обривається глибоким ровом, цей затишний одноповерховий будиночок, що тільки одним боком вилізав на вулицю з садка, був ніби за представника чогось минулого, чогось та когось, що вже одійшло на безвік. Похмурі фабричні стіни, башти й бойниці, підкурені димом, далекі, глухі відгуки вдарів парового молота підкреслювали самотність цього будинка. З таких будинків можна, як із книги, читати прекумедні повісті колишнього. В них задержався аромат старосвітських батюшок та матушок, Пульхерії Іванівни, Афанасія Івановича, і отам, за квітчастим параваном, далебі, стоять навшпиньки і підслуховують вашу розмову Бобчинський з Добчин-ським.\nПевно, через це все я давно вже знав цей будинок. Я пам'ятаю навіть табличку на паркані, що пишалась недавніми роками:\nПРОХОЖИЙ, НЕ НАРУШАЙ ПОКОЯ ЗДЕСЬ МИРНО ЖИВУЩЕГО\nТепер цієї таблички вже не було. Я пройшов сінцями і якимись закамарками, перше ніж потрапив до пенатів "Великого диктатора". В його кімнаті, заваленій усяким лахміттям, поламаними меблями, іконами й фотографіями, крім "Великого диктатора", сидів ще якийсь пописько. "Великий диктатор" жваво уминав галушки, а пописько дудлив, присмоктуючи, слив'янку. Мій прихід страшенно потішив "Великого диктатора", він покинув галушки й заходився мене роздягати й умощувати, пописько ж чогось затурбувався, нишком одставив від себе недопиту чарку і поспішно витер долонею масні губи.\nПерше, що мені впало в око в кімнаті,— це фотографії, їх було занадто багато. Великі й малі, з одним або двома експонатами на них — вони всі показували "Великого диктатора" на різних етапах його, кінець кінцем, цікавого життя. На одній із них подано досить пікантне видовище: "Великий диктатор", коли йому було років 32—33, рачки вилазить з-під бутафорського каміння. Щось нагадала мені ця фотографія. Я задумався і раптом мені стало ясно все. Я швидко спитав "Великого диктатора":\n— Скажіть, чи ви не писали пасічницькі книги?\n— Аякже — писав! Ось тут у мене є, я зараз вам дам... "Великий диктатор" поліз до шухляди, а я не втерпів\nще його спитати:\n— А п'єса "Дванадцять чародійниць"4—ваша?..\nЗ підлоги почулось ніби трохи навіть ображене, що я ще питаю:\n— Ну да, моя! Я зараз...\nВін. Далебі він! Та я ж його прекрасно знаю. Два роки тому мені випадково про нього розповідали багато цікавого.\nПослухайте ж, читачу, історію, як "Великий диктатор" почав писати й до чого все це призвело. Ця історія повчальна для багатьох початкуючих.\nКирило Іванович Самійленко своїм соціальним станом наближався до категорії куркулів. Він ледве знав письма й кохався в бджільництві. Можливо, що за часів воєнного комунізму його добре таки потрусили б, можливо, що пізніше він орендував би якогось млина і всякими правдами й неправдами доживав би покладену йому від невідомого фатуму кількість літ. Але сталось інакше. Випадок іноді дарує нам такі несподіванки, що від них шкереберть перевертається все наше життя. Так було і з "Великим диктатором". Ну треба ж було, щоб на лиху годину до "Великого диктатора" відкілясь нагодився агроном, якому подобались бджільницькі методи Кирила Івановича. Кирило Іванович міг би вважати цього агронома за найлютішого собі ворога, якби його мозок тепер функціонував нормально. Якби ж то!.. Сталось так, що агрономові замайнулось підбити Кирила Івановича на одну видавничу авантюру: Кирило Іванович має великий досвід у бджільництві, але він малописьменний, отже, хай Кирило Іванович диктує, а агроном писатиме.\nЧерез який час вийшла з друку книжка: "К. И. Самойленко. Как улучшить пчеловодство русского крестьянина". Це і погубило Кирила Івановича. Друковані літери, які позначили на обкладинці його прізвище й мали рознести по світу звістку, що на цій найпрекраснішій із планет живе й Кирило Іванович Самійленко, спантеличили його. Невдовзі Кирило Іванович написав і видрукував власним коштом п'єсу на шість— дій "Дванадцять чародійниць"...\nБуло це діло ще до першої світової війни і масштаб українського літературного життя був настільки невеликий, що "Дванадцять чародійниць" одразу всі помітили. Тодішня українська критика зчинила страшенний галас, адже "Дванадцять чародійниць" могли хоч кого налякати, не кажучи вже за наш тодішній літературний хутір.\nА в той час Кирило Іванович впевнено простував собі далі шляхом легкої слави. Йому вже замало було літературної слави і він топтав стежку до інших джерел популярності. У Кирила Івановича з'явилась манія фотографуватись. Він фотографувався в прекумедних позах, писав на фотографіях усякі афоризми й незабаром на Хрещатику аматори малоросійського гумору разом із серією "Десять заповідей для нежонатих" набували й такі листівки: коло столу сидить розхристана людина; погляд їй несамовитий, рукави й штанини засукані; людина обіперлась на руку й глибоко замислилась, на столі дві миски, внизу напис —"Борщ та каша їда наша. Кирил Малограмотний". Ви, читачу, певно, вже догадались, що ця людина є не хто інший, як наш знайомий Кирило Іванович?\nЦікава й друга листівка, що про неї я вже згадував: з-під бутафорського каміння вилазить добре одягнутий (піджак, комірець, краватка, чохли) Кирило Іванович, а внизу напис: "Отак, як це каміння нужда та вороги придавлюють людину, но камінь вижимає мудрость. Кирил Малограмотний".\nОдного разу Кирило Іванович, проходячи повз книгарню, побачив у вітрині погруддя Шевченка та Франка. Кирило Іванович зайшов до книгарні, й між ним та продавцем відбувся такий діалог:\n— Де б я міг побачити майстра — мені треба зробити отаке погруддя...\n— Так є ж готові погруддя, навіщо замовляти? Вам чиє треба — Шевченка чи Франка?\n— Та ні — мені треба своє зробити...\nОтже, невинна на перший погляд брошурка "Какъ улучшить пчеловодство русского крестьянина" накоїла страшного лиха. Кирило Іванович почав згодом писати філософські трактати, пророкування й листи до губернаторів, міністрів і царя. Розуміється, його листи залишались "гласом вопиющего в пустыне", і це завдало туги й суму Кирилові Івановичу. Під час приїзду Миколи II до Києва Кирилові Івановичу пощастило навіть достукатись до міністра царського двору Фридерикса (він просив аудієнції в царя), але зробити пророкування цареві йому не довелось, замість того він побачив самого Распутіна, що зачинив перед його носом двері.\nДалі Кирило Іванович почав засипати листами тт. Чубаря, Петровського, Горького, а що відповіді так само не одержував, то іноді мусив знижуватись на обласний масштаб. Крім того, він писав свій нескінченний "Изходя-щий". Власне, не пише, а диктує своїй секретарці, що самоохотою взялась за цю сізіфову працю. Це через те, що він диктує, а не сам пише, він і є диктатор; а що він диктує не абищо, а такі речі, що мають, кінець кінцем, прислужитись людському щастю, Кирило Іванович величає себе "Великим диктаторо м". Він марно ходить по редакціях, пропонуючи надрукувати бодай окремі розділи його "Изходящого"...\nДеякою антитезою "Великому диктаторові" є автор повісті "Импонирующая квартира или сущий ад с глазами сатаны".\nАнтитеза ця в тому, що коли "Великого диктатора" література призвела до божевілля, то цього автора навпаки — божевілля до літератури.\nЦе колишній учитель. Його погубило житлове питання. Спочатку він сподівався одержати ордера на-квартиру, але, коли з того нічого не вийшло, він уліз "нахрапом" до одної кімнати, що віддала йому його знайома, але мусив витримати протягом —кількох місяців справжню облогу й штурми від своїх сусідів та правління житлокоопу, що мали свої плани на цю кімнату. В процесі цієї боротьби за житлоплощу, що не раз переходила до бійки і нарсуду, бідолаха квартирант з'їхав з глузду...


Перший Всеукраїнський пленер художньої кераміки розпочали на Буковині - Телеканал ''Чернівці''\nПерший Всеукраїнський пленер художньої кераміки розпочали на Буковині\nВівторок, 06 серпня 2013, 18:15\nПерший Всеукраїнський пленер художньої кераміки розпочали на Буковині. Вісім відомих майстрів впродовж 20 днів творитимуть свої керамічні вироби на території одного із туристичних комплексів нашого краю. Для них тут облаштували робочі місця, привезли тонну глини, саме такої яку запросили майстри, а також побудували спеціальну піч для випалювання кераміки.\nВісім майстрів з Чернівців, Ужгорода, Києва та Львова зібралися на одній території, щоб творити прекрасне за допомогою своїх вмінь та глини. Як запевняють організатори пленеру, зараз художня кераміка не найпопулярніший вид мистецтва, і тому організовуючи такий масштабний захід вони хочуть привернути до нього увагу і мистецтвознавців і звичайних людей.\nНаталія Богомаз, ініціатор пленеру: «Буковина завжди була керамічним краєм. Кераміка тут розвивалась гарно, зараз цього немає. Я не знаю, чому. Саме тому ми хочемо це відродити, популяризувати однозначно».\nВ перспективі планують цей пленер розгорнути до міжнародного рівня, щоб вже наступного року на Буковину попрацювати приїхали майстри з інших країн.\nГенрієтта Беух, кореспондент: «Емблему цьогорічного пленеру художньої кераміки обрали не випадково, адже це фрагмент розпису тарілки, притаманного саме на Буковині 19 століття».\nТакож родзинкою цьогорічного пленеру, окрім такої тематичної емблеми є власноруч побудована піч для випікання. Наразі, як нас запевнили, це звичайна піч, для звичайних робіт, надалі планують розширити свій арсенал спеціалізованого інструменту для роботи майстрів. Керамістка пані Наталя, займається цією творчою справою вже досить давно, розповідає, що заохотив до цього її чоловік. Також майстриня підтверджує, що зараз досить складно розвернути таку свою керамічну справу, це і важко і затратно.\nНаталія Грабар-Борецька, майстриня: «Я себе знайшла, я цим давно займаюсь. Я вважаю, що ще немає якоїсь зупинки, щоб це мені набридло, навпаки, я все більше і більше втягуюсь. Ця професія дуже складна, треба багато прикладати зусиль, щоб створити якусь майстерню, піч. Настільки це у нас зараз в кризі».\nА такі пленери, на її думку, важливі як для досвіду, так і для натхнення.\nНаталія Грабар-Борецька, майстриня: «Ми приємно були вражені гостинністю, ми приїхали в Чернівці і от уже перший день ми разом і вважаємо, що всі умови будуть для того, щоб щось гарне нам створити».\nДо 24 серпня майстри перебуватимуть і творитимуть на території туристичного комплексу «Аква-Плюс». А вже у День незалежності їхні роботи презентують у галереї «SweetART-Знання».


Сумчани проти російської агресії\n03 Березень 2014, 00:38\nМітинг проти російської агресії в Сумах\nБлизько 10 тисяч сумчан вийшли у неділю на центральну площу міста протестувати проти агресії Росії. На площу також з’їхались біля 100 машин сумського Автомайдану.\nЛюди, які виступали зі сцени наголошували, що російська агресія проти України та вторгнення у Крим необґрунтовані, оскільки права російськомовних громадян ніхто не обмежує. Крім того, всі оратори засудили дії Володимира Путіна, порівнюючи його з Адольфом Гітлером. Рада церков звернулася до громадян із проханням молитися за Україну та народ.\nНа початку мітингу, під час хвилини мовчання у пам’ять про загиблих на Майдані, двоє невідомих почали кричати «Слава Беркуту!». Коли люди почали обурюватися, один з них дістав ніж. Самообороні Майдану вдалося їх затримати та передати міліції.\nУ Будинку Рад, під яким зібрались мітингувальники, проходила позачергова сесія облради. Облрада вирішила об'єднати з облдержадміністрацією зусилля щодо боротьби із сепаратизмом, ксенофобією, агресією і спробами розпалювання міжнаціональної та релігійної ворожнечі. Для цього вони створили постійно діючий громадський штаб під керівництвом голови Сумської облради. Склад штабу затвердять спільним розпорядженням. Керівник ОДА повинен створити і очолити оперативний штаб для координації роботи правоохоронних органів, місцевих органів державної влади та підрозділів Державної служби з надзвичайних ситуацій, та забезпечити його роботу у постійній координації з роботою громадського штабу. Головам райадміністрацій і мерам міст рекомендовано створити відповідні штаби на підвідомчих територіях.\nТакож на засіданні депутати одноголосно проголосували за заяву «про суспільно-політичну ситуацію в Україні та Сумській області». В ній облрада закликає керівництво Росії утриматися від дій, «що порушують норми міжнародного права та можуть бути визначені, як акти військової агресії і до негайного проведення переговорів з метою недопущення втручання у внутрішні справи суверенної держави – України». Також вони звернулись до Бєлгородської, Брянської та Курської обласних дум для підготовки спільного «звернення до керівників України та Російської Федерації з пропозицією термінового пошуку шляхів налагодження миру та традиційно добросусідських міждержавних та прикордонних відносин».\nЗ цією заявою депутати також звертаються до Верховної Ради та Кабміну з проханням використати всі наявні внутрішні та зовнішні ресурси для стабілізації суспільно-політичної ситуації в державі.


«Обстріли практично не припиняються» – тернопільські волонтери про зону АТО | Новини\n«Обстріли практично не припиняються» – тернопільські волонтери про зону АТО\nВони 26 разів вирушали з допомогою на Схід, подолали тисячі кілометрів, завезли десятки тонн вкрай необхідної бійцям допомоги. Сьогодні активісти ГО «Автомайдан Тернопіль» зізнаються, за півтора роки війни набралися досвіду і навчилися професійно допомагати армії.\nТа ресурси людей щоразу зменшуються, потреби бійців залишаються, а держава досі постачає хлопцям несвіжі консерви, неякісну амуніцію, а речники АТО оприлюднюють не завжди правдиві дані. І ніхто не може відповісти на запитання, коли українська влада стане народною, а в країні запанує мир. Голова ГО «Автомайдан Тернопіль» Дмитро Гайдуцький побував у зоні АТО більше двох десятків разів. Щоразу разом з товаришами вирушають у мандрівку, аби підтримати Героїв, які захищають Україну на Сході. Сьогодні 11 автомайданівців взяли в руки зброю. Інші ж тут роблять все для того, аби забезпечити українському війську надійний тил, пише Наш день.\n– Востаннє ми їздили на Золоте-4 – позиція між Попасною і Щастям. Це хлопці, які були на 31 блок-посту, – розповідає Дмитро. – До них ніхто не міг доїхати. Їм потрібна була їжа, бронежилети, каски. Хлопці дуже зраділи. Ми привезли їм домашні страви від господинь з Микулинців та з Дружби Теребовлянського району. Вареники, пельмені, деруни. Треба було побачити обличчя військових, коли вони смакувал цим всім. Ми залишилися на ніч, я пішов разом з ними на чергування на передовій позиції за 20 метрів від лінії розмежування. Я побачив, що наші хлопці навчилися добре воювати. У них є досвід, вміння, це вже справжні військові, які багато чого знають.\nВолонтери зізнаються, зараз зібрати ресурси на поїздку складніше, аніж рік тому. Люди збідніли. Знецінилися зарплати, ціни зросли, можливо, дається взнаки і втома від війни. Автомайданівці звертаються до друзів, знайомих, які працюють за кордоном, то часто вдається отримати допомогу від них. Передають речі бійцям, фотографують і надсилають фотозвіт. Саме завдяки цій допомозі вдається забезпечувати військових якісними касками, бронежилетами, формою.\n– Також багато допомагають тернопільські підприємці, – каже Дмитро Гайдуцький. – Без їх підтримки ми б не змогли виконувати замовлення хлопців. Адже можна різне говорити – держава повинна дати, погана влада, всі крадуть. Але коли тобі телефонують з передової і просять привезти каску або кажуть, що до них ніхто не доїджає і у них вже немає їжі, або що бійці стоять у лісі і їх «доїдають» комарі. То ти не думаєш, хто має цим займатися і чиї це обов’язки. А намагаєшся знайти ресурси і допомогти їм. Адже наші хлопці стоять там за те, щоб над нами було мирне небо. Волонтери розповідають, їх вражає, як неправдиво щодня нас повідомляють речники АТО про кількість обстрілів на Сході. – Я сам був свідком цих обстрілів. По Золотому стріляли підряд чотири години, – каже автомайданівець. – А прозвітували лише про дві і то навіть не згадали про Золоте. Можна тільки уявити собі, що замовчують про поранених і загиблих. Страшно, що нас так обманюють на кожному кроці. А ще хлопцям майже у 80% не нараховують «бойові» – це близько тисячі гривень в день. Коли офіційно перемир’я, то ці гроші не виплачують. Це хіба у них у Києві перемир’я. А у зоні АТО обстріли практично не припиняються.\nАле ми не маємо права опускати руки, мусимо боротися і вірити в майбутнє України. Справжню незалежність здобудемо тоді коли слова “Слава Україні” будемо промовляти серцем а не просто ротом. Мусимо працювати і робити все, аби змінити місто, де ми живемо, державу і врешті, самих себе.\nОбстріли тернопільські волонтери зона АТО