Ті ж самі охоронці, які до останнього охороняли Президента Януковича - тепер охороняють Президента Порошенка.\nВони щодня демонстрували відданість Януковичу до його втечі у Росію, отримували доплати з його чорної корупційної каси, оберігали його спокій у Межигір’ї, а зрештою гарантували безпеку під час багатомільйонних протестів на Майдані.\nОпубліковано FrankivskTV о 03:17 Немає коментарів:\nМітки: актуально, дерибан, корупція, Революція Гідності\nМайкл Щур про яй₴я, с$аку і труси...\nКупив я собі труси.\nНє не так. Почну з іншого. Але спершу попередження - в цьому пості я вживаю слова, які не варто вживати у товаристві жінок і дітей (яй₴я, с$ака).\nОпубліковано FrankivskTV о 12:51 Немає коментарів:\nМітки: З Фейсбуку, Несерйозні новини, Цікаве звідусіль\nВікторія Мамотюк: Сексуальний скандал в структурі Рівнеобленерго.\nХочете майстер-клас, як "розкрутити" жінку на інтим? Можу поділитися. Почитайте і ніколи так не робіть, бо нічого не доб'єтеся.\nОпубліковано FrankivskTV о 16:20 Немає коментарів:\nМітки: З Фейсбуку, ню\nАнатолій Матвійчук: НОТАТКИ З АЙПАДУ. "...Українська пісня завжди була падчеркою на цьому святі життя. "...\nЯ, мабуть, невиправний романтик, але і досі вважаю, що українські (україномовні) артисти (співаки, поети, композитори) повинні ставитися до своїх колег із особливою солідарністю. Я поясню чому, тільки дочитайте до кінця!!!\nОпубліковано FrankivskTV о 15:46 Немає коментарів:\nМітки: актуально, З Фейсбуку, Культура та мистецтво, про духовне, співаки музиканти\n1 липня 2016 року працівники телебачення "Канал - 402" (початкова назва "Канал - 40) відзначали чверть віку. (+відео, фото)\nСлово "працівники" вжив у теперішньому часі, бо вважаю, що як і переможці Олімпійських ігор, першопрохідці та зачинателі телевізійної справи колишніми небувають.\nМітки: Блог Мирослава БОЙЧУКА, Дати, ФРАНКІВСЬКІ НОВИНИ\nВірастюк зірвав інтернет «культурним шоком» з іменного номера Іво Бобула. ФОТО/ВІДЕО\nТитулований стронгмен Василь Вірастюк у Чернівцях «не стримався» і перед змаганнями серед богатирів-аматорів, «зірвав інтернет» відео-враженнями від іменного номеру Іво Бобула в готелі «Буковина».\nОпубліковано FrankivskTV о 13:17 Немає коментарів:\nМітки: Культура та мистецтво, Несерйозні новини, співаки музиканти, Цікаве звідусіль\nТі ж самі охоронці, які до останнього охороняли Пр...\nВікторія Мамотюк: Сексуальний скандал в структурі ...\nАнатолій Матвійчук: НОТАТКИ З АЙПАДУ. "...Українсь...\n1 липня 2016 року працівники телебачення "Канал - ...\nВірастюк зірвав інтернет «культурним шоком» з імен...


Марина Порошенко: Центральна влада має дозволити регіонам самостійно закуповувати вакцину від коронавірусу - Європейська Солідарність – Територіальна організація в місті Києві\nКиїв та інші органи місцевого самоврядування мають отримати право самостійно закуповувати вакцину від COVID-19 у компаній-виробників. Для цього Кабінет міністрів України та Верховна Рада повинні якнайшвидше розробити відповідний механізм – наголошує голова постійної комісії Київради з питань охорони здоров’я та соціальної політики Марина Порошенко.\n«Сьогодні в умовах пандемії коронавірусної хвороби, вакцинація – це один із найбільш ефективних засобів захисту. Але на 3 мільйони населення Києва, МОЗ виділив лише 42 600 доз вакцини. Тобто препаратів для щеплення вистачить тільки на 21 300 киян, щоб провакцинуватися двічі. Фактично сьогодні мешканці столиці стали заручниками бездіяльності центральної влади», – підкреслює лідерка «Європейської Солідарності» в місті Києві Марина Порошенко.\nВона наголошує – виправити таку катастрофічну ситуацію можна, дозволивши органам місцевого самоврядування самостійно купувати вакцину.\n«Європейська Солідарність» в місті Києві підготувала відповідне звернення до органів центральної влади. Ми закликаємо Кабмін та парламент дозволити виконавчому органу Київської міської ради (КМДА) закуповувати вакцини від коронавірусної хвороби COVID-19у компаній-виробників за рахунок коштів місцевого бюджету», – зазначила Марина Порошенко.\n«Ще на початку року ми внесли зміни до міської цільової програми «Здоров’я киян», і виділили 140 млн грн на закупівлю вакцини від коронавірусної хвороби COVID-19», – нагадала Марина Порошенко.\nГолова постійної комісії з питань охорони здоров’я підкреслила: «Київ готовий закуповувати препарати для щеплень від коронавірусу, ми готові дбати про здоров’я наших громадян. Якщо ми отримаємо таку можливість, то зможемо швидше провакцинувати киян».\nПроєкт звернення до органів центральної влади, ініційований «Європейською Солідарністю» в Київраді підтримала профільна комісія. Також документ буде розглянуто на найближчому пленарному засіданні.


У Киргизстані захоплено будинок верховного суду - Korrespondent.net\nУ Киргизстані захоплено будинок верховного суду\nКорреспондент.net, 28 квітня 2005, 08:26\nУ середу, 27 квітня, учасники мітингу - прихильники кандидатів, які не пройшли до парламенту Киргизстану, - захопила будинок верховного суду країни в Бішкеку.\nОхорона будинку не перешкоджала учасникам протесту, які вимагали відставки суддівського корпусу.\nНа вході до будівлі вивішено жовтий прапор - символ так званої "тюльпанової революції" і висять плакати: "Ми вимагаємо справедливості" і "Ні правовому свавіллю".\nОдин з учасників мітингу, житель села Іванівка Чуйської області, повідомив, що "наразі ситуація в будинку абсолютно спокійна, ми опечатали кабінети будівлі, на кожному поверсі призначені чергові, які охороняють кабінети суддів".\n"Ми утримуємо будинок, і нікого сюди не пускаємо, навіть прибиральниць доти, доки не буде прийняте рішення про відставку верховного суду", - додав він.\nСеред пікетників поблизу будинку перебувають прихильники низки депутатів, відсторонених рішенням верховного суду від участі в парламентських виборах у Киргизстані в лютому-березні нинішнього року.\nТим часом у середу, 27 квітня, прем’єр-міністр, в.о. президента Киргизстану Курманбек Бакієв висунутий кандидатом на президентську посаду викладачами і студентами Ошського держуніверситету.\nЗа висунення кандидатури Бакієва одноголосно проголосував весь професорсько-викладацький склад університету і представники студентства, які були присутніми на зборах.\nБакієв, який очолював координаційну раду опозиційних сил країни, став прем’єром після зміни влади в Киргизії 24 березня. Президентські вибори в Киргизстані призначені на 10 липня. Про намір балотуватися в президенти заявили вже 6 осіб.\nСеред них Фелікс Кулов - у минулому генерал МВС, колишній віце-президент, колишній мер Бішкека і губернатор промислової Чуйської області, колишній міністр національної безпеки Киргизстану.\nВідомий у Киргизії лікар-нарколог, засновник клініки з лікування наркозалежності Дженішбек Назаралієв також заявив про готовність балотуватися на посаду президента країни. Напередодні революції Назаралієв виступив із низкою гучних публічних обвинувачень на адресу режиму Акаєва. Мітинг протесту 24 березня, який став причиною скинення президента Аскара Акаєва, розпочався в Бішкеку поблизу стін його клініки.\nЦентрвиборчком Киргизстану вже назвав термін закінчення реєстрації кандидатів - 26 травня, а також оголосив склад лінгвістичної комісії. За конституцією республіки, кандидат у президенти має здати іспит на знання державної мови.


Наливна підлога ціна з роботою за метр в Москві. Вартість розцінки і розрахунок наливної підлоги. — Опалення\nНаливна підлога ціна з роботою за метр в Москві. Вартість розцінки і розрахунок наливної підлоги.\nПереваги наливних підлог сьогодні відомі всім, хто так чи інакше пов’язаний з виконанням ремонтних робіт. Якісні, надійні і довговічні, різноманітні по декору і дуже красиві, такі підлоги є універсальним покриттям для дому, офісу, виробничого чи торговельного приміщення або будь-якого іншого об’єкта. Висока міцність, простий догляд, антибактеріальні властивості, екологічна і пожежна безпека – ось основні, але далеко не єдині переваги.\nОднак, для багатьох клієнтів, що бажають облаштувати підлогу у себе вдома або в офісі. вирішальним фактором вибору на користь того чи іншого виду покриття є не якість і естетичні характеристики, а вартість наливної підлоги. І насправді, це дуже важливий і далеко не останній момент.\nЯк розрахувати ціну наливної підлоги\nВитрати на створення наливної підлоги можна умовно розділити на дві частини:\nвартість матеріалів — поліуретанові підлоги коштують дорожче, але володіють більшою «плинністю», ніж матеріали на епоксидній основі, тому в перерахунку на конкретну площу при інших рівних умовах різниця у вартості матеріалів буде не суттєвою;\nвартість робіт – цю суму розрахувати складніше, оскільки все залежить від вихідного стану поверхні, необхідності виконання підготовчих робіт і деяких інших особливостей конкретного об’єкта. У середньому, роботи по створенню наливної підлоги кваліфікованими майстрами становлять близько 25-30% загальних витрат.\nКрім того, потрібно враховувати, що часто облаштування полімерного підлоги вимагає спеціальної підготовки поверхні – бетонної стяжки, вирівнювання, шліфування або інших робіт по вирівнюванню. В цьому випадку при розрахунку вартості наливної підлоги потрібно враховувати ще ціну на матеріали для основи, а також вартість робіт з підготовки поверхні.\nЩе один фактор, що впливає на ціну — це вимоги до декоративним якостям. Якщо для промислових приміщень часто використовуються прості однотонні покриття, то для офісів і квартир не рідко обирають оригінальні малюнки, орнаментальні або тематичні візерунки або тривимірні зображення – вартість таких підлог обходиться дорожче.\nДізнатися вартість до початку робіт\nЩе до того, як купувати матеріали і наймати бригаду фахівців, можна розрахувати, скільки коштує наливна підлога з урахуванням площі вашого приміщення. Для цього просто запросіть фахівця компанії Темапол на об’єкт, вибрати з каталогу той пол, який найбільш відповідає вашим вимогам, і вже протягом кількох наступних хвилин ви отримаєте досить точний розрахунок вартості матеріалів та робіт для вашого приміщення.\nЦіна покриття разом з роботою\nКомпанія Темапол пропонує наступні розцінки за 1 квадратний метр наливної підлоги\nДекоративний підлога з зображенням (3D, трафаретний, фото пол):\nвід 1м2 до 10м2 65000 руб. за весь обсяг\nвід 10м2 до 40м2 6500 крб. за 1м2\nвід 80м2 до 200м2 4500 — 5000 крб. за 1м2\nОднотонний підлогу і імітація мармуру:\nвід 1м2 до 10м2 35000 руб. за весь обсяг\nКороткий опис статті: наливна підлога ціна Яка ціна (вартість) наливної підлоги за один метр в професійній організації Москви. вартість наливної підлоги, скільки коштує наливна підлога наливна підлога ціна, наливна підлога ціна з роботою, наливна підлога дешево\nДжерело: Наливна підлога — ціна з роботою за метр в Москві. Вартість розцінки і розрахунок наливної підлоги.\nКомпанія Укр Підлога , Промислові підлоги, бетонні і полімерні\nНерухомість в Італії: апартаменти і вілли біля моря в Калабрії .\nНастінні газові котли, опалювальні котли двоконтурні


БІЛЬШІСТЬ ОЧОЛИВ ТОЛСТОУХОВ | Українська правда\nБІЛЬШІСТЬ ОЧОЛИВ ТОЛСТОУХОВ\nСереда, 19 лютого 2003, 21:07\nЧлен фракції Народно-демократичної партії Анатолій Толстоухов обраний координатором більшості Верховної Ради.\nПро це повідомив журналістам у середу ввечері після засідання координаційної ради парламентської більшості членів фракції СДПУ(О) Нестор Шуфрич. За словами Шуфрича, кандидатуру Толстоухова підтримали всі учасники засідання.\nВін нагадав, що раніше лідер фракції СДПУ(О) Леонід Кравчук говорив про необхідність обрання координатора на спільному засіданні всіх депутатів, які входять у більшість. У той же час, за словами Шуфрича, зважаючи на те, що необхідно було обрати координатора фракція СДПУ(О) розглянула це питання і прийняла рішення про підтримку цієї кандидатури.\nСам Толстоухов в інтерв'ю журналістам уточнив, що його обрано координатором більшості на поточну сесію. На майбутній сесії це питання буде розглядатися і не виключено, що координатор більшості буде призначався по черзі від кожної фракції або групи, що входять у неї.\nВін підкреслив, що координатор більшості - це "не керівник більшості, а людина, яка повинна допомагати керівникам фракцій і в той же час вирішувати ті чи інші питання".\nВідповідаючи на питання журналістів про те, чи можна розцінювати його обрання як поновлення роботи парламентської більшості, Толстоухов підкреслив, що представники дев'яти фракцій збиралися щотижня й обговорювали робочі питання. За його словами, ніхто не відмовлявся від участі в більшості і не порушував підписаних угод.\nТолстоухов, 1956 року народження, пройшов у парламент за списком виборчого блоку "За єдину Україну!". Член парламентського комітету з питань екологічної політики, природокористування і ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.\nЗаймав посаду заступника голови Київської міськадміністрації. Був першим заступником голови НДП.\nУ середині грудня Олександр Карпов (фракція НДП) склав із себе повноваження координатора парламентської більшості після скандалу у Верховній Раді, який виник навколо питання про зміну керівництва глави Нацбанку. Він мотивував своє рішення тим, що його зробили відповідальним за що відбувається.\nРаніше представники більшості висловлювалися за те, щоб координатор призначався по черзі від кожної фракції або групи, що входять у парламентську більшість.


Пам’ятник велосипеду, на якому можна крутити педалі і... їхати. Де є таке диво? : 19:09:2021 - 20 хвилин Вінниця\nПам’ятник велосипеду, на якому можна крутити педалі і... їхати. Де є таке диво?\nПамятник велосипеду у селі Велика Кісниця особливий тим, що на ньому можна їхати навколо осі\nПам’ятник велосипеду, на якому кожен охочий може крутити педалі, встановили у селі Велика Кісниця колишнього Ямпільського району.\nУ нього є… крила, вони рухаються з допомогою педалей і мають підсвітку.\nЩе одна особливість двоколісного — він повертається навколо своєї осі.\nЧия ідея і хто автор такого незвичайного велосипеда-Пегаса?\nАндрій Федик, засновник соціально-економічного проекту «З міста в село», прагне залучити до Великої Кісниці туристів. Пам’ятник велосипеду це вже друга туристична родзинка у їхньому населеному пункті. При в’їзді увагу привертає великий помідор з… каменю. Чому саме цей овоч заслужив на увагу? Місцеві мешканці здавна займаються вирощуванням помідорів. Кісницькі помідори знають у Вінниці, Києві, інших містах. У радянські часи їх возили на продаж у Прибалтику. Дотепер вирощують томати.\nВага такого пам’ятника вісім тонн. Саме цей факт привернув увагу видавців Книги рекордів України. Кісниця отримала сертифікат на створення найбільшого томату.\nТут двоколісний у кожному дворі\nА чому пам’ятник велосипеду? «У нас на двоколісному їздять малі й старі, — каже Андрій Федик. — У назві села є слово «Велика», тобто Велика Кісниця. Це неспроста. У великому селі без велосипеда не обійтися. Двоколісний транспорт можна побачити мало не на кожному подвір’ї».


Заручини в королівській родині - історії, каблучки, фото - Зірки і мода - TCH.ua\nЗаручини – особливий день в житті будь-якої дівчини. У нашій добірці – романтичні історії зізнання в коханні кількох британських королівських (і не тільки) пар.\nПринцеса Беатріс і Едоардо Мопеллі Моцці | © Getty Images\nБританська аристократка Кітті Спенсер підігріла чутки про заручини з 60-річним мільйонером\nПринц Вільям і його майбутня дружина Кейт Міддлтон зустрічалися до весілля цілих вісім років. І це ми ще не згадуємо той період їхніх стосунків, коли Вільям кидався від однієї жінки до іншої, а Кетрін перебувала під прицілом папараці і дуже намагалася поводитись як мудра жінка. Коли 29-річний принц це оцінив, він взяв обручку своєї матері, принцеси Діани, з великим сапфіром, поклав її в рюкзак і разом з друзями та Кейт вирушив до Кенії. Освідчився Вільям приблизно 20-21 жовтня 2010 року, саме в ці дні пара підписала книгу відвідувачів у готелі Rutundu Cabin, розташованому біля підніжжя гори Кенія. В інтерв'ю після офіційного оголошення про заручини принц розповів, що готувався два тижні і страшенно хвилювався. Боявся відмови і боявся втратити обручку, яку весь цей час носив у своєму рюкзаку. Кетрін розповіла опісля, що це був справжній сюрприз і вона була приємно шокована. І, звісно, відповіла згодою. Весілля зіграли через пів року, в квітні 2011 року.\nЗа шість років вирішив одружитися і молодший брат принца Вільма – принц Гаррі. Перш ніж освідчитися своїй дівчині Меган Маркл, він зустрічався з нею близько півтора року. Вони разом навіть подорожували до Ботсвани – країни, де принц відшукав два діаманти для заручальної каблучки, яку планував подарувати Меган. Офіційно заручини пари відбулися 27 листопада 2017 року. Опісля в інтерв'ю пара розповіла журналістам, як відбулося це освідчення. Того дня Меган і Гаррі були вдома в Кенсінгтонському палаці, готували романтичну вечерю і смажили курча. Коли принц Гаррі, як годиться, став на одне коліно і почав говорити, емоційна Меган вже кричала "так", навіть не давши йому закінчити. Вона буквально вихопила в нього з рук каблучку з красивим діамантом, центральний камінь якого був саме з Ботсвани, а два каменя з боків були діамантами зі скриньки принцеси Діани. За рік після весілля, яке відбулося 19 травня 2018 року, герцогиня Меган Сассекська трохи видозмінила дизайн каблучки, над якою так працював принц Гаррі. Чи образило це його почуття, історія замовчує.\nПринцеса Йоркська Беатріс і мільйонер Едоардо Мопеллі Моцці оголосили про свої заручини зовсім недавно – в кінці вересня 2019 року. Італійський бізнесмен, який є представником британської еліти, освідчився Беатріс під час їхньої подорожі до Італії минулого літа. Подробиці не розголошуються, але відомо, що в цій поїздці з ними була і принцеса Євгенія, молодша сестра Беатріс, яка зробила перші кілька знімків на честь їхніх заручин. Пізніше ці фотографії були офіційно представлені палацом. Весілля зіграли таємно 17 липня 2020 року.\nМолодша сестра герцогині Кембриджської Кетрін - Піппа Міддлтон, - отримала розкішну каблучку з діамантом під час відпочинку в Озерному краї, на Північному Заході Англії. Її бойфренд Джеймс Меттьюз вирішив зробити все в кращих англійських традиціях: спочатку він попросив руки Піппи у її батька Майкла Міддлтона, а потім взяв згоду і в неї самої. І подарував Піппі каблучку з діамантом у п'ять каратів вартістю понад 260 тисяч доларів. Цікаво, чому вибір Джеймса Меттьюза припав саме на діамант?\nЗовсім недавно стало відомо про те, що одружується молодший брат Кейт і Піппи Міддлтон – 33-річний Джеймс. Хлопець, який довгий час боровся з депресивним станом і волів жити далеко від світського суспільства, рік тому зустрів дівчину, яку покохав. Нею виявилася француженка Алізе Тевене. Хлопець відвів кохану також до Озерного краю – місце, яке є для пари особливим: сюди вони вирушили після того, як познайомилися влітку 2018 року в закритому клубі South Kensington Club. Це дуже мила історія: його собака Елла підійшла до Алізе, а Джеймс підійшов за нею слідом. Між хлопцем і дівчиною зав'язалася бесіда, яка переросла в дружні зустрічі, а незабаром і в романтичну історію кохання, яка отримала своє продовження у вигляді весілля, яке мало відбутися влітку 2020 року, але було перенесене через пандемію коронавірусу.\nЗаручини ще однієї британської принцеси Євгенії були також вельми романтичними. Зі своїм майбутнім чоловіком Джеком Бруксбенком вона познайомилася під час відпочинку на елітному гірськолижному курорті Верб'є. Там принцеса Йоркська проводила канікули разом з родиною, а Джек відпочивав з друзями і підробляв в одному з місцевих ресторанів. Кажуть, Джек і Євгенія одразу одне одному сподобалися, буквально закохалися одне в одного з першого погляду. Однак, перш ніж стати на одне коліно (а Бруксбенк зробив саме так), минуло цілих вісім років. Одного разу після Різдва закохані вирушили відпочивати в Нікарагуа. Джек вже давно роздумував над тим, щоб зробити коханій пропозицію, консультувався з ювелірами і продумував дизайн каблучки. Але в цю поїздку він її з собою не взяв, а все тому, що не збирався тоді просити руки коханої. Але якось так склалися зірки, що в один з вечорів, коли вони з принцесою милувалися заходом сонця, молодий чоловік несподівано опустився на одне коліно і запропонував Євгенії вийти за нього заміж. Вона відповіла згодою, а своєю заручальною каблучкою з рідкісним каменем – рожевим сапфіром папаражда, могла похизуватися за кілька місяців. Весілля відгуляли 12 жовтня 2018 року в Віндзорському замку.\nЗірки і мода 16.11.2020 15:30\nЯк створювалося розкішне вбрання Леді Гаги для інавгурації Байдена\nЗірки і мода 11:51\nУ сміливій сукні від Schiaparelli: зірка серіалу "Ейфорія" Гантер Шафер прийшла на популярне шоу\nУ гольфі з мереживною вставкою: Камала Гарріс на зустрічі в Білому домі\nПерший вихід: Джилл Байден продемонструвала елегантний образ


Шановні працівники прокуратури, ветерани служби!\nПрийміть найщиріші вітання з днем працівника прокуратури України!\nДякуємо всім співробітникам прокуратури України за чесне і сумлінне виконання обов'язку. За кожною справою - кримінальною, цивільною, адміністративною - стоїть людина, яка, звертаючись в органи прокуратури, знає, що справедливе, законне вирішення його проблеми буде забезпечено.\nВід усієї душі вітаємо вас з професійним святом! Щиро бажаємо вам і членам ваших сімей здоров'я, щастя, благополуччя!\nПрокурор. Людина, яка бачить життя в самих низинних її проявах. Тому в День працівника прокуратури ми бажаємо йому спокою і терпіння - нехай віра в краще в людині буде з ним кожен новий день!


Святий Людовік, король Франції | CREDO\n24 Серпня 2020, 18:57 10734\nОстанній з великих королів Середньовіччя, Людовік ІХ (1214–1270) займає в історії своє місце в шерегу таких державних мужів, як св.Вацлав Мученик, св. Едвард Ісповідник, св.Генріх ІІ, св.Олаф, св.Ерік… Святість короля Людовіка ІХ була настільки загальновизнаною, що Папа Боніфацій VIII виніс його до слави вівтаря вже за 27 років по його смерті (1297).\nЦе той король, який об’єднав і зміцнив Францію, вигнавши англійців з півночі країни і налагодивши економіку. Реформував адміністрацію і судову систему, і сам був знаний як захисник скривджених, хоч би до якого майнового стану така людина належала – до нього можна було звернутися по справедливий розгляд справи. Заборонив дуелі, слідуючи постановам Латеранського Собору (1215). Заборонив у Франції лихварство і проституцію. Підтримував благодійні інституції, монаші ордени, навіть трохи ущипливо був прозваний «королем монахів». Не цурався догляду за хворими та власноручного роздавання милостині. Збудував лікарню для сліпих хворих і утримував її. У приватному житті був скромний, виконував покутні вчинки, був терціарієм францисканського Ордену.\nЦе той король, який, серйозно захворівши, дав обітницю «взяти хрест» – виступити в Хрестовий похід заради Господа і християн. А одужавши, взявся за виконання обіцяного. Чотири роки тривала підготовка, потім Людовік ІХ вирушив з армією. Може, не настільки важливо, що і Сьомий, і Восьмий хрестові походи не були переможними… Але цей король насправді прагнув звільнення Святої Землі, а коли зазнав поразки, то принаймні договорами, викупами, угодами полегшував долю християн, яким діставалося від мусульман у Святій Землі.\nЦе той король, який заради об’єднання сил для Хрестового походу їздив Францією, возячи по парафіях реліквії Тернового вінка, аби при них закликати французів зібратися на битву за звільнення Гробу Господнього.\nЦе той король, за якого розквітла готична архітектура і розбудувались університети. За його безпосередньої участі зведено найвідомішу паризьку церкву – Сен-Шапель. Тома Аквінський та інші брати-домініканці були частими гостями при його столі, а Робер де Сорбон, засновник славнозвісного університету Сорбонна, був його духівником і другом.\nЦе той король, який, вирушивши у хрестовий похід, захворів на тиф, ледве прибувши в Туніс, а свої останні дні провів у спілкуванні з грецькими послами, яких переконував у необхідності для Сходу помиритися з Західною Церквою.\nЦе той король, який, одружившись у 19 років, став батьком одинадцятьох дітей і був добрим, вірним чоловіком. Своїх дітей виховував так, як його виховувала мати – Бланш Кастільська, яка сказала: «Сину, мені краще буде бачити тебе на смертному одрі, аніж у гріху». Зрештою, в свій останній хрестовий похід він вирушив разом із синами. Його релігійність не існувала окремо від родини чи виконання обов’язків стану. Синові залишив заповіт – духовний: «Бережи себе від усього, чим можеш образити Бога, тобто від смертного гріха. Нехай краще дозволиш, щоби тобі завдали якого завгодно мучеництва, аніж дозволиш собі на гріх».\n«Аби не викликати чвар, – повчав св.Людовік ІХ, – ніколи не заперечуйте нікому, хіба щоби ближній не впав у гріх або іншу небезпеку; а коли потрібно заперечити, робіть це тактовно, а не з роздратуванням».\n«У благополуччі заносьте подяку до Бога зі смиренням, і бійтеся, щоби через гординю ви не вжили милості Божої на зле, згрішивши так проти Нього».\nЗображається в королівських шатах, увінчаний короною. Його атрибути: цвях, терновий вінок, лілія, три лілії на щиті, меч, обручка, лавровий вінок.


« : 14.11.2009 21:58:24 »\nВода, знову вода...2 дописувачі на 5-7 днів при нормі 4 літра на добу = (20 - 28) х 2 = (40 - 56) літрів. Хто із вас потяне цю вагу? І це тілько вода для пиття...\nБомбосховища / Re: Лікарня Миколайчука 9\n« : 14.11.2009 18:46:35 »\nну от і добре та супер! будемо за них ся брати!\n« : 14.11.2009 18:13:34 »\nнеа, тут думаю одноденки не розглядаються як такі. А нарахунок диких звірів то боян, винна преса та глупі забавки. Дикі звірі будуть раді обійти твій табір, аніж на нього напасти. А Н2О далі є проблемою. ІМХО як мінімум 4 літра на день на особу, а краще 5 враховуючи навантаження...\n« : 14.11.2009 17:49:41 »\nСказ є явищем інтернаціональним, як і ящур. Часом у мене складається враження же заражений сказом Орел кожного дня дзьобав минулого та позаминулого президента США. І не тілько їх. Майже усіх українських політиків, російських, грузинських (особливо президента) тощо.\nДумаю диких звірів боятись не варто, якщо йде солідна кумпаня ( ІМХО >= 5 осіб ). Я також агресивним стаю коли мене хтось агресивний провокує. І невідомо же хто гірший у цьому стані...\nДо щеплень ставлюсь негативно, а також не певен, що є ефективне щеплення проти сказу ( можу помилятись, поправте якщо щось не так).\n« : 14.11.2009 17:12:29 »\n1) збирайтесь раніше, скажімо об 08-00 - бо по тому будете кінчатесі же все не виділи;\n2) якшо проблеми - звоніть мені, маю певну мазь в New Роздолі. Тілько звоніть із знайомих мені нумерів;\n3) будут лякати ментами - не ведіться, їм впадло навіть туди їхати. - акуратно дайте їм зрозуміти же вони йолопи та обійдіть\n« : 14.11.2009 17:05:22 »\n« : 14.11.2009 16:48:13 »\nА води потрібно тільки на дорогу до станції бо в Янові можна набрати там стоїть цистерна з краном її завозять робочим\nти на 100% певен, що вода чиста та привозна?\n« : 14.11.2009 15:33:31 »\nЦитата: Akella від 14.11.2009 15:25:22\nнайлегше в Зону попасти безкоштовно і беззапально,через КПП 26 квітня,того дня Зона відкрита\nвідкрита вона іно в цей день для колишніх мешканців Зони по пред'явленню паспорта\n« : 14.11.2009 15:32:32 »\nЄдна проблєма у поході - H2O. Із собою волочити - кепська справа, все-одно не стане скільки не бери. Є якесь розумне мобільне рішення по очищенню води окрім її випарювання та наступної конденсації? (АкваТабс не пропонувати, це само собов розуміється)!\n« : 13.11.2009 17:43:54 »\nотож, 19-00 під Оперним\nВсяке-Різне / Re: 2012\n« : 13.11.2009 10:04:07 »\nТой фільм вже давно ходить у неті)\nТого фільму в неті немає. Хіба з'явилась СamRip'ка - я такого дивитись не можу. А також була купа фейкових роздач фільму Ніка Еверхарта, котрий зветься 2012 doomday, що випущений 2008 року. А то зовсім не той фільм.\n2 Fetole: во тут розклад сеансів та ціна\n« : 13.11.2009 09:55:06 »\nВсяке-Різне / Re: подІлІтся Інфою\n« : 12.11.2009 13:22:08 »\nТут люди не обмініються інформацією, а надають її один одному просто так. Stigmato здається також пропонував обмін, вже нема його на форумі...Дообмінювався так би мовити. Мені особисто нічого невідомо про цікаві об'єкти на території Хмельницької обл., окрім Хмельницької АЕС. Але певен, що їх у вас багацько знайдеться.\n« : 12.11.2009 12:59:30 »\n« : 12.11.2009 01:27:37 »\n« : 12.11.2009 01:10:24 »\n« : 12.11.2009 00:56:46 »\nпевно же існують, просто ми не в курсі.\n« : 12.11.2009 00:53:31 »\n« : 11.11.2009 23:00:23 »\nМоже пан Сondor буде таким ласкавим та запостить свій "правильний список" & перестане по-птичому бакланити? Разом із гарними поясненнями та з врахуванням специфіки даного форуму?


Луганська область у вогні: одна людина загинула, двоє у лікарні - Укрaїнa - TCH.ua\nУкрaїнa 3 вересня 10:50\n2 вересня внаслідок надзвичайної пожежної небезпеки на території області зафіксовано 24 загорання сухої трави на площі близько 1200 гектарів.\nУ Луганській області внаслідок пожежі сухої трави, очерету та лісу загинула одна людина, ще двох з опіками різних ступенів важкості госпіталізували до лікарні. Вогонь знищив 13 покинутих будинків.\nЯк повідомляє ДСНС, наразі рятувальники продовжують гасити 6 осередків вогню на 945 га, натомість 16 пожеж вже вдалося ліквідувати.\n"Станом на 7:00 3 вересня ліквідовано 16 пожеж. Внаслідок пожежі загинула одна особа та дві особи з опіками різних ступенів важкості госпіталізовані. Вогнем знищено 13 покинутих житлових будинків. Продовжується гасіння 6 осередків пожеж сухої трави та лісових насаджень на загальній площі 945 га у Кремінському, Новоайдарському та Станичо-Луганському районах", - йдеться у повідомленні.\nЗазначається, що до гасіння пожеж задіяно 378 рятувальників та 68 одиниць техніки від ДСНС. Координацію робіт з гасіння пожеж здійснює оперативна група Головного управління ДСНС України у Луганській області в тісній взаємодії з командуванням Операцій об'єднаних сил.\nВ ефірі ТСН.Ранок повідомили, що рятувальники намагаються приборкати пожежу у Станично-Луганському та Новоайдарському районах вздовж лінії розмежування вже третю добу. Ускладнює роботу сильний поривчастий вітер.\nУ поліції Луганської області повідомили, що станом на 10:00 пожежі ліквідовані у с. Бараниківка Кремінського району та с. Болотене Станично-Луганського району. У Новоайдарському районі у селищах Лобачеве, Лопаскине, Трьохізбенському лісництві та с. Геївка Станично-Луганського району продовжується гасіння. До тушіння пожеж окрім пожежників залучені військовослужбовці та співробітники поліції. Також, для проведення слідчих дій - оглядів місць подій створені додаткові слідчо-оперативні групи.\nНагадаємо, 1 вересня у Луганській області поблизу смт Станиця Луганська від вибуху невстановленого предмета постраждав рятувальник, який саме гасив трав'яну пожежу. Потерпілий нині перебуває у лікарні. Чоловіку скалками зрешетило шию. Лікарі кажуть - загрози життю немає.\nВідео Пожежник у Луганській області отримав мінно-вибухову травму, коли гасив займання сухої трави\nНадзвичайна подія сталася на околицях Станиці Луганської, майже на лінії розмежування. Там горіли 5 гектарів сухої трави і надзвичайники якраз туди прибули на виклик. Коли пожежу майже ліквідували, тоді зненацька вибухнуло. В епіцентрі підриву перебував командир рятувальників. У чоловіка осколками зрешетило шию, його шпиталізували. Лікарі кажуть, його стан задовільний, загрози життю немає. Повні випуски дивіться на 1+1 video


Жарт вдалася: у Audi жорстоко пожартували над проблемами паркування | Mallex-auto.info – авто-портал\nЖарт вдалася: у Audi жорстоко пожартували над проблемами паркування\nКомпанія Audi на честь Різдва розмістила в Інтернеті веселе відео про пригоди Audi RS3 і RS7 на автомобільній стоянці великого торгового центру. Сподіваємося, що можливості цих машин не сильно перебільшені.\nУ багатьох західних країнах Різдво – це період знижок в магазинах і супермаркетах. До того ж потрібно купувати родичам, коханим і друзям різдвяні подарунки. З-за цього в торгових центрах перед Різдвом, як кажуть, просто яблуку ніде впасти. А на автомобільних стоянках при торгових центрах йде справжня війна спочатку за вільне місце для паркування, а потім – за право поїхати додому.\nВ Україні щось подібне відбувається перед Новим роком і перед 8-м березня. У ці дні українські автомобілісти теж борються за вільне паркувальне місце (особливо серйозною ця проблема стає, якщо перед настанням Нового року випадає багато снігу). Треба ж купити подарунки?\nЩоб підбадьорити й розвеселити автолюбителів перед настанням Різдва, компанія Audi показала рекламне відео про те, з якими проблемами на автомобільних стоянках в торгових центрах під час цього свята стикаються Audi RS3 і RS7, і як вони їх оригінально вирішують.\nРолик вийшов веселим і… повчальним. Він говорить про те, що за кермом автомобіля потрібно завжди залишатися холоднокровним і тверезо оцінювати ситуацію.\nВпевнені, що у Audi в запасі знайдеться ще кілька різдвяних відео-роликів, і ми їх скоро побачимо. Для України це актуальніше, оскільки, схоже, тепер Різдво у нашій країні стане офіційним вихідним днем.


Тяжко жилося селянству в тридцяті роки вісімнадцятого століття: «Вільний дух народу ще тлів під попелом неволі». Той народне був звичайнісіньким господарським волом, якого вдовольняли тяжка праця й спочинок. Ярмо наклади на шию дикому турові, який корився силі, але очі йому від гніву наливалися кров’ю.\nСтарше покоління ще пам’ятало, як боролися за людські права, згадувало, як держали шаблю, обороняючи незалежність. Відгукувалась ще чаруюча пісня волі в серцях молоді, яка кликала на бессарабські степи, за Дунай, туди, де немає пана й панщини.\nПани ж, у свою чергу, обороняли свої права на «живий робочий інвентар — хлопа», який приносив незмірені скарби, обробляючи українську землю. Зовсім недавно перемогли пани, задушивши гайдамацьке повстання. Але хлоп тікав, залишаючи все миле його серцю, на вільні землі. Там були організовані на втікачів справжні лови. На півдні Бессарабії, недалеко от бистрої ріки Прут, по лівім боці Дунаю, стояло козацьке військо, що виловлювало нещасних втікачів. За голову спійманого одержували плату Жорстока розправа чекала на шукачів свободи. їх оддавали в рекрути, відправляли в Сибір або назад до пана в неволю. Але, незважаючи на тяжкі перешкоди, тікали українські селяни туди, де жевріла надія на жадану волю, яка діставалася дуже дорогою ціною.\nПан вирішує парубка Остапа віддати в рекрути за те, що той бунтує проти нього й підмовляє до цього селян. «Бунтар… гайдамака! — кричить пан.— Він мені людей баламутить». Остап вирішує втекти, про що й повідомляє коханій Соломії. Тій важко відпускати парубка й залишатися з осоружним чоловіком, за якого насильно ЇЇ видали заміж. Та вона розуміє, що іншого виходу із скрутного становища немає. Остапові треба тікати. 1 Соломія на човні перевозить свого любого на той бік ріки, допомагаючи втекти. Коханці прощаються й розлучаються.\nОстап ішов знайомими стежками, де « кожен кущик, горбок, долинка… — все було йому знайоме, промовляло до його». Згадує Остап свого сивого дідуся, колишнього запорожця, який боровся в Умані з панами. Від діда змалку хлопець чув розповіді про славне минуле, про волю, про Січ. Тому Остап, вихований у давніх традиціях, і здіймав річ про те, що треба звільнитись від панського ярма. Але ніхто його не підтримав. Пан катував старого діда, силком віддав Соломію за свого хурмана, одібравши дівчину в Остапа, а самого Остапа вирішив оббілувати й оддати в солдати. Так ішов парубок, а думки його сягали в далеке майбутнє. Мріяв він про Січ за Дунаєм, про козацтво, про те, як разом із товаришами поїде на Уманщину визволяти народ з неволі, як забере Соломію, потішить діда на старість. Але ось хтось замаячив на шляху. Остап хотів звернути з дороги, та його покликали. Наздоганяв Остапа молодий безвусий парубок. То була Соломія. Молодиця вирішила йти за коханим, одягнувши чоловіче вбрання. Тільки коси, що вибивалися з—під очіпка, видавали жінку. І вони ножем відкремсали довге прекрасне волосся, яке чорними пасмами лягало додолу. Отже, тепер удвох, Остап і Соломія в парубочій одежі, вирушили в далеку подорож шукати волі.\nНастав час втікачам вирушати в дорогу. Підійшли до самої річки й поховалися в комиші. Довго чекали перевозу. Аж ось прибули човни. І тільки люди почали до них підходити, як їх помітив сторожовий козак. Він вистрілив із рушниці, подаючи сигнал своїм. Сторожові почали хапати втікачів, усе збилося, змішалося… Хтось ухопив Соломію, але Остап відбив її. Човни швидко відпливали, і тільки Котигорошок благаючим голосом гукав Остапа й Соломію.\nОстап і Соломія тікали через темряву й очерет. Вони вирішили податися до .одноокого мірошника Якима, який хвалився, що знає, як можна переправитись до Туреччини. План мельника був дуже простим: зв’язати невеличкий пліт, який витримав би двох людей. Соломія одразу ж почала майструвати цей пліт. Невдовзі він був готовий. Втікачі попливли вночі через Прут. їх несло серединою річки, поки парубкові не пощастило зачепитись за вербу. Обоє вилізли з води на чужу землю. «Дивне почуття обхопило Остапові груди: замість радості — сильне обурення стрепенуло його істоту». І він викрикнув прокляття тій землі, яка принесла стільки страждань. На тому березі москаль почув Остапів голос і навмання бахнув з рушниці, випадково влучивши хлопцеві в груди.\nСоломія тягла за собою пораненого Остапа. Вони йшли доти, поки Остап не знесилив. Тоді молодиця перев’язала коханому рану. Остап слабнув, він не міг далі йти через плавні. Сохло в горлі, постійно хотілося пити. Соломія довела пораненого до озерця з чистою водою, напоїла. Вони почали помалу пересуватися далі. Остапа палила гарячка. Соломія намостила йому ложе з очерету й пішла сама шукати вірної дороги, щоби вибратись із плавнів.\nДовго жінка ходила, ламала очерет, щоб не загубити своєї дороги, але все—таки заблукала. Вона хвилювалася за Остапа. їй було прикро, що не може допомогти пораненому, що не може витягти його з плавнів. З відчаю Соломія розплакалась, а потім заснула. Прокинувшись, вирішила йти просто вперед. В тому ж напрямку, куди йшла Соломія, рухалося дуже багато звірини. В повітрі стало тепло й душно. І тут Соломія помітила червоні хмари вгорі й зрозуміла, що то горять плавні.\nГарячка палила Остапа. Він марив, кликав дідуся, який приходив втішити онука. Коли хворий одкривав очі, дідусь зникав, а коли закривав — з’являвся знову. Надвечір Остап почав хвилюватися. Де ділася Соломія? Чому вона не приходить? Адже вона знає, що йому важко, що він не годен вибратися із цих нетрів. А може, вона його покинула?…\nВночі йому стало гірше. Його тіпала пропасниця, палила гарячка. Удосвіта Остап почув, що біля нього стоїть жива істота. То був вовк. Остап відганяв тварину, бризкаючи в морду звіра водою. Вовк жалібно завив, клацнув зубами й щез в комишах. Остап слабнув. Він марив, відчував, що вмирає, але перемогла воля до життя. Остап зсунувся з свого ложа й поповз. Нарешті він почув над собою Соломіїн голос і втратив свідомість.\nСоломія вибігає із плавнів і натрапляє на циганське поселення. Вона забігає до хати, де живе циганська сім’я і благає допомогти врятувати пораненого. Разом із циганами Соломія виносить Остапа з плавнів. У циганській хаті молодята знаходять тимчасовий порятунок. Стара циганка доглядає Остапа, як рідного сина, лікуючи його відварами з різного зілля й козячим молоком. Молодій циганці Маріуці подобався молодий Остап. Надто часто вона поглядала на парубка. Одного разу навіть побилася з—за цього із своїм чоловіком Раду. Старий циган Пца й молодий Раду зникали вночі й поверталися вранці. Днями вони спали. Остап помітив, що приводили вони до двору сплутаних коней, тобто займалися конокрадством.\nСоломія влаштувалась працювати до багатого болгарина, приносила гроші, щоб поставити на ноги Остапа. Пца постійно вимагав гроші в Соломії. Треба було все терпіти, бо Остап поволі одужував. Через деякий час він почав зводитись, навіть спостерігав за циганськими танцями й співами, дивуючись, що навіть «гуляють не по—нашому». Не одобрюючи циганських нічних заробітків, Остап і Соломія вирішують покинути злодійське гніздо. Коли Соломія була на роботі, на циганський виселок набігли турецькі шовніри й усіх забрали до в’язниці.\nТого дня Соломія на базарі зустріла Івана Котигорошка. Він погладшав, мав гарний вигляд. Іван працював наймитом у заможнього турка. Удвох вони вирішили йти за Остапом, щоб перевезти його у двір до болгарина.\nСоломія була вражена в саме серце, коли нікого не побачила у циганській хаті. У дворі лише блукало маленьке козеня. Молодиця й Котигорошок вирішують іти до конаку (поліцейського участку), щоб доказати невинність Остапа. Але старший над турецькими жовнірами не хоче навіть вислухати Соломії. Котигорошок радить підкупити драгомана (перекладача), який служить у поліції. Проте драгоман небагато пообіцяв, сказавши, щоб Соломія прийшла через тиждень, може, випаде нагода побачити чоловіка.\n«Соломія щодня блукала коло конаку — лиха, роздратована, мов голодна вовчиця». Через тиждень драгоман повідомив її, що позавтра мають везти Остапа за Дунай. Жінка підмовляє Котигорошка відбити в турків коханого, маючи свій план.\nНа другий день, ледве розвиднілось, озброєний Котигорошок із Соломією сіли в човен і стали чекати. Через деякий час з’явилася купка людей, що лагодилися перепливати Дунай. Серед них Соломія впізнала Остапа й почала співати своїм сильним голосом, повідомляючи коханого про те, що його їдуть визволяти. Човен втікачів наближався до турецького. Турки слухали пісню. Аж ось два човни зіткнулися. Почалася бійка, стрілянина. Іванові влучили в живіт. Під вагою його тіла човен перевернувся. Холодна вода обпікала тіло Соломії, колола голками, приводячи дотями. Жінка помітила, як Остап б’ється в руках двох турків, а третій тримає у руках димучу ще рушницю.\nЗначить, ні вона, ні Іван нікого не забили… Але зараз їй не до того… Холодна вода бере її в свої обійми, чорна глибінь тягне вниз. Соломія відчуває, що наближається смерть.\nСтоїть у далеких бессарабських степах невеличка хатинка, де варить собі убогу вечерю сторож. Цей сивий дід живе сам, розмовляючи з вітром. Вітер кличе його з боку холодного Дунаю голосом Соломії. Не соромиться дід показати свій «життєпись», що має на власному тілі. На спині — пам’ятка від пана, між ребрами — подарунок від москаля. А половина його душі й серця лежить на дні Дунаю й жде, поки зустрінеться з другою половиною. Отакою «дорогою ціною» було заплачено за волю.\nДорогою ціною короткий зміст Дорогою ціною скорочено короткий зміст Михайло Коцюбинський Михайло Коцюбинський Дорогою ціною короткий зміст Михайло Коцюбинський Дорогою ціною скорочено письменник скорочено українська література Шкільна бібліотека


Чому жінки живуть з алкоголіками\nПабліш Україна\tСуспільство 29 листопада 2019\t Перегляди: 819\nЧому жінки погоджуються жити з алкоголіками? Адже це схоже на існування на вулкані. Хіба в такому житті можна набути щастя?\nАлкоголіка видно не відразу. Припустимо, жінка познайомилася з симпатичним чоловіком, вони закохалися один в одного. Усі ми знаємо, на початку любовних стосунків кипить пристрасть і розум відключається. Можливо, на самому початку стосунків жінка ніколи не бачила коханого п'яним. Ну, подумаєш, випиляй в кафе, ресторані вина, так це ж для настрою!\nАлкоголіки уміють зачаровувати представниці прекрасної статі. Відомий психолог Михайло Литвак в одній зі своїх книг писав, що ніхто не уміє так красиво говорити компліменти і освідчуватися в коханні, як алкоголіки. Вони розповідають обраниці про своє нещасне життя, про те, що вони уперше зустріли її, єдиної і неповторної, без якої вони пропадуть.\nАлкоголік знає про свою недугу і переживає почуття провини. Він намагається спокутувати її похвалами, компліментами, красивими освідченням в коханні, пристрастю і щедрими ласками. Він говорить коханій, що вона найкрасивіша, найкраща, що вона прекрасна хазяйка і тому подібне. І жінка на це купується.\n«Зі мною він стане іншим!»\nЧас йде, і жінка починає помічати, що чоловік випиває. Але вона доки ще не бачила найжахливіших моментів. Якщо її обранець робить їй пропозицію, то в пориві закоханості вона погоджується. Багато жінок думають: «О, зі мною він стане іншим! Він виправиться»!. І хоча оточення переконує її, що цього, швидше за все, не станеться, вона продовжує вірити, що у неї все буде чудово. Це у інших все погано, але ж їх-то пара не така! Це іншим не повезло, а у них все буде добре. Жінка тримається за свої ілюзії, не бажає від них відмовлятися.\n«Коли він тверезий, він такий хороший»\nУ перервах між запоями чоловік поводиться добре. Він ласкавий, намагається виконувати прохання дружини. Таким чином, він прагне загладити свою провину перед нею. І дружина тане: «Коли він тверезий, він чудовий»!.\nЧоловік просить у неї вибачення, встає на коліна, знову хвалить її і признається в коханні. Дружина знає про це і... чекає таких моментів. Адже вони такі солодкі!\nВласне, заради таких світлих моментів вона і терпить пияцтво чоловіка, його потворні витівки в п'яному стані. Вона продовжує жити як на пороховій бочці, чекаючи чергового скандалу.\nАле ось що дивно! Після періодів просвітлень вона вірить, що чоловік нарешті одумається і зав'яже з пияцтвом. Вона переконує себе: «Нарешті, він все зрозумів. Тепер все у нас буде по-іншому»!.\nІ так кожного разу.\n«Я живу з ним заради дітей»\nЄ поширений вид самообману, коли жінка запевняє себе і оточення, що вона живе з чоловіком заради дітей. Але це брехня. Вона бреше сама собі. Вона живе з чоловіком через страх, оскільки боїться залишитися одна. У неї низька самооцінка, тому вона побоюється, що не зуміє впоратися з життєвими труднощами і проблемами.\nАле найголовніше - в іншому. Такий батько завдає дітям величезної шкоди. Вони страждають від такої сім'ї, але увесь жах в тому, що вона для них нормальна. Це норма їх життя. Адже іншої моделі сім'ї вони не бачили і не знають. Тому часто, ставши дорослими, вони повторюють цю модель у своїх сім'ях. Чоловіки і жінки, що виросли в сім'ях з батьком-алкоголіком, часто самі не здатні створити щасливу сім'ю.\nЧи віддають собі в цьому звіт жінки, що живуть з чоловіками-алкоголіками? Чи хочуть вони такого майбутнього для своїх дітей, чи розуміють, що самі його створюють?.\n«Без мене він пропаде»\nЩе одна причина: жінка запевняє себе і оточення, що без неї чоловік пропаде.\nАдже він насправді може пропасти. Знаю один випадок, коли дружина, втомившись від життя з алкоголіком, купила йому однокімнатну квартиру і відселила його. Але він недовго прожив один. Через якийсь час він помер, серце.\nТак, людину шкода. Але хіба життя з алкоголіком, яке іноді перетворюється на нескінченний кошмар, - це привід щоб пожертвувати собою і дітьми?.\nКожна людина мешкає свою долю і несе відповідальність за неї. Коли алкоголік бачить, що руйнує себе і сім'ю, але при цьому нічого не робить, щоб позбавитися від своєї недуги, так, можливо, залишити його в спокої, розлучитися з ним, відокремитися від нього, і нехай живе, як хоче?\nЗвичайно, буває, що алкоголік - творча людина, талант, геній. Можливо, навіть великий геній і коштує таких жертв. Але чи багато їх, таких геніїв?.\nВтім, є жінки, яким любов без страждань здається прісною.\nІсторія спиртних напоїв\nНе кава єдиною: 7 зігріваючих осінніх напоїв, які можна приготувати\nДозвольте представитися: значення імені Аліна\nП'ята Ахіллеса: вибираємо правильне взуття для бігу


Леся Українка: розкрито конфлікт поетеси з Винниченком через мову\nПрофесор розкрив таємницю конфлікту між Лесею Українкою та Винниченком\nПоетеса Леся Українка мала певний конфлікт із письменником Володимиром Винниченком через його готовність писати російською мовою. Вона ж була принциповою прихильницею українізації літератури.\nПро це розповів доктор філологічних наук, професор, проректор із наукової роботи Центральноукраїнського державного педагогічного університету імені Володимира Винниченка Сергій Михида в інтерв'ю Укрінформу. Він наголосив, що митці при цьому жодного разу за життя не бачилися наживо.\n"Леся Українка не зустрічалася з Володимиром Винниченком особисто, хоча вони діти однієї епохи (Лариса Косач на дев’ять років старша). За в’язницями й еміграціями у нього й частими мандрівками у неї це було майже неможливо. Але діалог двох митців досить показовий", – пояснив учений.\nМихида наголосив, що з одного боку Леся Українка, попри все, захоплювалася ранньою творчістю Винниченка і раділа, що його ім'я увійшло в українську літературу. Своє ставлення до його творчого доробку вона продемонструвала у розлогій, але не завершеній статті "Винниченко".\n"З іншого боку, і саме це визначає природу названого конфлікту, – незгода з бажанням Володимира Винниченка писати російською мовою для російських видань. Леся Українка вбачає в цьому зраду на користь, як вона пише, – "ласкових переможців" і небезпеку переходу таким способом у російську літературу", – зазначив літературознавець.\nНа його переконання, йдеться про конфлікт світоглядних позицій. І його суть поетеса яскраво змалювала у драматичній поемі "Оргія", в якій висвітлила проблему митця, котрий не може перейти в іншу культуру задля матеріальної та іміджевої вигоди.\n"Винниченко ж мав за один із життєвих девізів: "Я хочу возвеличити собою українське!". Це його кредо і його позиція, реалізована зокрема й у друкуванні творів російською мовою задля популяризації української літератури, її можливостей", – підсумував Михида.


Контакти Зеленського з Путіним відбувались частіше, ніж з Заходом, – Безсмертний • Портал АНТИКОР\nКонтакти президента Володимира Зеленського з Кремлем відбувались частіше, ніж з країнами Заходу, зокрема з США.\nПро це в ефірі “Прямого” заявив дипломат, представник України у Тристоронній контактній групі у Мінську (2015-2016, 2019) Роман Безсмертний.\n“До цього часу немає послів ключових, які вели цей контакт. Обірвався особистісний контакт. Скільки завгодно можна говорити про першу особу, але в цій студії були люди, які особисто були на контакті з помічниками Меркель, Олланда, Макрона, у Вашингтоні. Бо в добі 24 години, і перші особи не завжди знаходять час, але біля них є люди, які мають забезпечувати цей діалог. У результаті такого постійного діалогу напрацьовувались рішення, запускалася вся система, яка підкріплювалася інформаційними каналами.\nІ так утримувався якийсь баланс”, – сказав дипломат. Безсмертний зауважив, що наразі Зеленський не має контакту з президентом США, натомість були періоди, коли президент України часто спілкувався з лідером РФ Путіним.\n“Як тільки ця система схлопнулася і злягла, ці всі складові впали. Зверніть увагу – ми були свідками періоду, коли контакти Зеленський-Путін були частіші, ніж контакти з Заходом. Це перше. Друге – ситуація з президентом Трампом довела президента Зеленського майже до ізоляції з Вашингтоном. І в цій ситуації дуже тяжко вигрібати.\nФіналом цього є телефонний дзвінок держсекретаря Блінкена міністру закордонних справ України, а не на Банкову. Вже стало зрозуміло – ми будемо мати справу інституційну і будемо наробляти механізми. Зараз видно, як Вашингтон на одну подію реагує, а іншу упускає з очей. Це не випадково, тому що моніторинг іде стовідсотково, – зазначив дипломат.\nТеги статьи: ТКГПереговориПутінЗеленськийСШАБезсмертный Роман\n02 марта 2021 г., 00:25 Просмотров: 1152


Радикальний наступ на підвищення тарифів в | Новини читачів (НарКор — Народний Кореспондент) | Новини Хмельницького "Є" | ye.ua\n07:49, 17 Липня, 2019 13°\n31 Травня 2017 РПЛ 471\nРадикальний наступ на підвищення тарифів в м. Кам’янці-Подільському\n29 травня 2017 року в Кам'янець-Подільській міській раді відбулось засідання депутатської комісії з питань регламенту. Причиною скликання депутатів були додаткові проекти рішень, які надійшли напередодні чергової сесії міської ради. Присутнім та доповідачем на засіданні був депутат міської ради від Радикальної партії Олега Ляшка Анатолій Гурома. Депутат-радикал, залучившись підтримкою депутатів з інших політичних партій, підняв дуже непросте питання – підвищення тарифів для кам’янчан на послуги ЖКГ. Обурив депутатів не лише факт прийняття рішення виконавчого комітету про підвищення тарифів для кам'янчан на послуги ЖКГ, а й «замовчування» про дане рішення з боку влади. «Ці тарифи - завищені! Складається враження, що виконком приймав це рішення виключно на доповідних записках комунальних підприємств, без обговорення, порушуючи норми закону! Хочу нагадати вам, що не так давно ми направляли звернення до Президента України, в якому звинувачували НКРЕ та її керівника Дмитра Вовка в непосильних тарифах. Тоді всі гріхи ми «приписали» центральній владі, а сьогодні ми стаємо на ті самі граблі. Перш ніж приймати такі тарифи, ви підіть до людей і запитайте, чи мають вони гроші на шматок хліба! Я вважаю, що в наших силах і в наших повноваженнях не допустити цього підвищення тарифів. Моя особиста позиція – відмінити підвищення тарифів, а збитки комунальних підприємств перекрити з місцевого бюджету. Потенціал в нас є, потрібно лише працювати над тим, яким чином знайти додаткові надходження до бюджету міста», - зазначив депутат Анатолій Гурома.\nНе дивлячись на переконливі факти та непросте економічне становище кам’янчан, на жаль, 30 травня сесія міської ради м. Кам'янця-Подільського не підтримала проект рішення про відміну тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. «Мені здається, що наша влада, сховавшись за високими парканами приватних палаців, зовсім не знає як живеться мешканцям нашого міста. Натомість, ми не стоїмо осторонь, а відстоюємо і відстоюватимемо надалі інтереси кам’янчан, які рахують кожну копійку і які привели нас у ці стіни!», - підсумував депутат-радикал Анатолій Гурома.\n29 травня 2017 року в Кам'янець-Подільській міській раді відбулось засідання депутатської комісії з питань регламенту. Причиною скликання депутатів були додаткові проекти рішень, які надійшли напередодні чергової сесії міської ради. Присутнім та доповідачем на засіданні був депутат міської ради від Радикальної партії Олега Ляшка Анатолій Гурома. Депутат-радикал, залучившись підтримкою депутатів з інших політичних партій, підняв дуже непросте питання – підвищення тарифів для кам’янчан на послуги ЖКГ. Обурив депутатів не лише факт прийняття рішення виконавчого комітету про підвищення тарифів для кам'янчан на послуги ЖКГ, а й «замовчування» про дане рішення з боку влади. «Ці тарифи - завищені! Складається враження, що виконком приймав це рішення виключно на доповідних записках комунальних підприємств, без обговорення, порушуючи норми закону! Хочу нагадати вам, що не так давно ми направляли звернення до Президента України, в якому звинувачували НКРЕ та її керівника Вовка в непосильних тарифах. Тоді всі гріхи ми «приписали» центральній владі, а сьогодні ми стаємо на ті самі граблі. Перш ніж приймати такі тарифи, ви підіть до людей і запитайте, чи мають вони гроші на шматок хліба! Я вважаю, що в наших силах і в наших повноваженнях не допустити цього підвищення тарифів. Моя особиста позиція – відмінити підвищення тарифів, а збитки комунальних підприємств перекрити з місцевого бюджету. Потенціал в нас є, потрібно лише працювати над тим, яким чином знайти додаткові надходження до бюджету міста», - зазначив депутат Анатолій Гурома.


Міф та реальність «Гуцулки Ксені» - ZAXID.NET\nМіф та реальність «Гуцулки Ксені»\nМузикознавець Людомир Філоненко про Ярослава Барнича та його українське танго\n16:06, 6 березня 2019 15\nУ Львові влаштували допрем'єрний показ фільму-мюзиклу «Гуцулка Ксеня» ZAXID.NET\nУкраїнське кіно у 2019 році.\n15 фільмів, які скоро вийдуть у прокат ZAXID.NET\nУ четвер, 7 березня, у прокат виходить довгоочікувана українська стрічка «Гуцулка Ксеня» (на фото) за мотивами оперети Ярослава Барнича. Відома та улюблена музика у новій інтерпретації, гарні актори, карпатські краєвиди – усе це має привабити глядачів у кінозали.\nПро фільм розповімо трохи згодом, наразі поговоримо про одну із загадковіших історій в українській музиці.\nХто така та Ксеня, про яку співає уся Україна ось уже декілька десятків років? Що з нею трапилось? І, зрештою, хто є автором пісні? Чому оперета Ярослава Барнича, написана ще у 1938 році, була заборонена?\nНапередодні прем’єри ми попросили відповісти на усі ці запитання знавця творчості композитора Ярослава Барнича доктора філософії, завідувача кафедри музикознавства та фортепіано Інституту музичного мистецтва Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка Людомира Філоненка.\nУ березні буде видано лібрето й партитуру «Гуцулки Ксені» з розлогою вступною статтею Людомира Філоненка, а зараз ZAXID.NET публікуємо уривки, які розкажуть про найкарколомніші колізії й перипетії, версії та міфи, що супроводжують постать Ярослава Барнича та його «Гуцулку Ксеню».\nХто такий Ярослав Барнич?\nЯрослав Барнич (1896-1967)\nЖиття та творчість Ярослава Барнича сьогодні ще недостатньо вивчені й маловідомі широкому загалу. Оскільки більшість його композицій було знищено, а окремі, такі як «Гуцулка Ксеня», привласнені іншим автором.\nНародився Ярослав Барнич 30 вересня 1896 року в с. Балинці поблизу Коломиї, помер 1 червня 1967 року у місті Клівленді (США).\nДо історії української музичної культури він увійшов, передусім, як автор славнозвісних оперет «Дівча з Маслосоюзу», «Шаріка», «Пригода в Черчі», «Гуцулка Ксеня», популярних пісень-танго «Чи тямиш?», «Ох, соловію», «Ще раз!..», «Львів», «В Стрийському парку» та інші.\nЯрослав Барнич – учень Коломийської гімназії (в центрі – з батутою)\nА ще Барнич у 1914 році, Барнич добровольцем вступив до лав Українських Січових Стрільців.\nКомпозитор тривалий час працює у Львові диригентом театру «Української бесіди» та паралельно навчався у Вищому музичному інституті імені Миколи Лисенка у Львові, був слухачем філософського факультету Львівського університету.\nУ 1929 році Банич переїхав до Станіславова. І це був особливо творчий період композитора. З осені 1939 року працював диригентом Станіславівського муздрамтеатру, симфонічного оркестру філармонії, у 1940 р. створив Гуцульський ансамбль пісні і танцю. В роки німецької окупації обіймав посаду диригента Львівської опери. Перед приходом «других совітів», бувши вже відомим композитором і диригентом, емігрував.\nЯрослав Барнич – вістун УСС. с. Камінка біля м. Сколе, серпень 1915 р.\nЩо ж стосується композиторської творчості Я. Барнича Станіславівського періоду (1929-1941), то в цей час були написані всі популярні пісні-танго: «Ох, соловію» (1932), «Чи тямиш?» (1932), «Гуцулка Ксеня» (1932-33), «Ще раз...» та інші. В тридцяті роки з’явилися й усі оперети композитора («Дівча з Маслосоюзу» (1932), «Шаріка» (1934), «Пригода в Черчі» (1936), «Гуцулка Ксеня» (1938)). Барнич плідно працював у США та Канаді. Остання робота митця – п'єса-казка на три дії «Чародійна сопілка».\nТвір не вдалося закінчити, адже 1 червня 1967 року Ярослав Барнич відійшов у засвіти.\nПлатівка з піснею-танго Ярослава Барнича «Гуцулка Ксеня», видана у США\nСьогодні вже ні в кого не виникає сумнівів, що автором популярної пісні-танго «Гуцулка Ксеня» (слова і музика) є Ярослав Барнич. Про це свідчить Олена Вергановська, племінниця композитора, в коломийському будинку якої часто бував Ярослав Барнич, приїжджаючи зі Станіславова. Тут він і працював над улюбленою народом піснею «Гуцулка Ксеня».\nЦе підтверджують учні та сучасники митця, коломийчани Лідія Біль, Галина Грабець, Зеновія Гоянюк, Марта Деделюк, Володимира Пригродська та ін. Дівчиною-прообразом героїні пісні була вродлива Ксеня Клиновська з Небилова, що біля Перегінська Рожнятівського району Івано-Франківської області, на межі Бойківщини й Гуцульщини. Вона вчилась у композитора в Станіславові та надихнула його на створення пісенного шедевра. Так часто бувало у творчості видатних митців.\nКамерний оркестр Учительської семінарії святих Василіянок (1932-1933). У центрі – Ярослав Барнич, в центрі в першому ряді – Ксеня Клиновська – прообраз Гуцулки Ксені\nПротягом останніх десятиріч встановити істину намагалися неодноразово. Але, на жаль, не вистачало документальних матеріалів. Ось що з цього приводу пише професор Степан Стельмащук у своїх спогадах про відомого композитора Євгена Козака в тижневику «Неділя»: «...Вдруге КДБ зацікавилося Є. Козаком, коли він десь у 40-50 роки відкрито виступив прихильником Барничевого авторства «Гуцулки Ксені». Його викликали й сказали: «Нє лєзь не в свойо дєло». Ось так і не інакше: нє лєзь! Мало б виходити, що авторством популярної пісні не музиканти, а каральні органи мають цікавитися. Чи можна собі уявити щось подібне в нормальній державі?».\nЦе і не дивно, адже Ярослав Барнич у свій час був у легіоні УСС, так само як і автор популярної пісні «Червоні маки» Іван Недільський й творець «Ірчика» Роман Купчинський (нагадаємо, що ці пісні також були привласнені Савицьким).\nФрагмент рукопису оперети Ярослава Барнича «Гуцулка Ксеня»\nУ листі від 14 жовтня 1992 року Олена Вергановська пише: «Багато думала я про ту «Гуцулку Ксеню» і не можу зрозуміти, чому довкола неї стільки шуму? З якої причини об'явилися два автори цієї пісні, трудно зрозуміти. На жаль, оба претенденти до авторства вже покійні й не можна їх абсолютно сконфронтувати. Може тоді можна б якось ту справу вияснити до кінця. Для нас автором тої пісні був завсіди Славко, про нікого другого ми не чули, поки не прийшла радянська армія. Пісня точно була написана в 1932-33 роках і не можу собі уявити, щоби музик тої міри, яким був мій вуйко, присвоїв собі чужу пісню… Тут у Коломиї він і працював над «Гуцулкою Ксенею» і хто б мені що не говорив про неї, для мене завсіди буде автором Славко».\nУ своїх спогадах «Про що нагадала стара світлина» Ольга Каблак-Галій пише: «Ярослав Барнич був середнього росту, щуплий, мав чорне, кучеряве волосся, завжди акуратно та елегантно одягнений. Був веселим, товариським, дотепним. Він вчив гри на скрипці, теорію музики, провадив оркестр та хор, вчив на всіх п'ятьох курсах семінарії. Був дуже строгим та вимогливим, але користувався великою симпатією та любов′ю семінаристок. Коли була сфотографована світлина, я була на п'ятому курсі. І зараз я вже не пригадую імен та прізвищ всіх семінаристок, особливо чотирикурсниць. Перші три дівчини (чотирикурсниці): Нуся Марич, в середині – Ксеня з гір Карпат (Клиновська, зауважимо, що на світлині вона зі скрипкою – Л. Ф.), дочка священика, якій маестро присвятив пісню «Гуцулка Ксеня»...\nЦитра Ярослава Барнича, якою користувався композитор, працюючи над створенням пісні-танго «Гуцулка Ксеня», однойменної оперети й оперети «Шаріка» та ін. (інструмент пзберігала родина Мануляків та Вергановських)\nХор та оркестр під керівництвом Ярослава Барнича давав багато концертів, на яких виконували духовну та класичну музику, народні українські пісні, твори польських та українських композиторів. На лекціях маестро Барнича завжди була велика дисципліна. Дуже багато студенток були закохані в маестро, бігали за ним та надокучали йому. Маестро завжди делікатно, але консеквентно та рішуче давав відпір. Пригадую, як ми їздили потягом, а потім йшли пішки на Скит Манявський в Карпатах. Багато семінаристок старалися сісти на лавці біля маестро, весь час його про щось розпитували (особливо треті молодші курси) і що потім він «втік» до нас, п′ятикурсниць в інше купе, бо ми були старші та серйозніші. На приватних вечірках, пригадую, співали багато пісень Ярослава Барнича. Особливо популярною була «Гуцулка Ксеня».\nМаестро розказував багато цікавих історій зі свого життя, але ніколи не згадував, що був Січовим Стрільцем, бо коли б про це довідалася польська влада, його зразу були б звільнили з роботи. Про це, що Ярослав Барнич був у в усусусах я довідалася тільки декілька років тому, коли заньківчани поставили на сцені свого театру його оперету «Шаріка»».\nОригінал видання пісні Ярослава Барнича «Чи тямиш?...» (1932)\nА ось, що пише відомий письменник й музично-громадський діяч Степан Пушик у своїй статті «Таланти повертаються з невідомості» (про авторів пісень «Червоні маки» і «Гуцулка Ксеня»): « За «Гуцулку Ксеню» та «Червоні маки» управління захисту авторських прав почало нараховувати гонорар. Шукали авторів. Автори були зі Станіславова. Лист надійшов на обком комуністичної партії. Звідси переадресували на об’єднання самодіяльних композиторів. Композитори Михайло Магдій (він мені розповів, як усе було), Володимир Флис, Микола Білан, Роман Савицький та інші порадилися, що Барнич, можливо, уже й не живе, а коли сказати, що музика його, то заборонять співати; та й шкода, аби гонорар пропадав, і вирішили визнати авторство за Романом Савицьким. Цьому посприяло й те, що два львівські дуже титуловані композитори зареєстрували «Гуцулку Ксеню» як свій твір. Так Роман Савицький зробився автором слів і музики «Гуцулки Ксені». А коли можна було таке зробити з одною піснею, то невдовзі він оголосив себе автором слів і музики пісні «Червоні маки» Івана Недільського, зареєстрував на своє ім’я пісню Романа Купчинського «Ірчик»…».\nЯрослав Барнич (стоїть третій зліва в другому ряді) серед родичів і знайомих в м. Коломия (1938)\nІ далі продовжує: «Але була ще одна Оксана, скоріше бойкиня, ніж гуцулка. Не буду нічого видумувати, а тільки процитую листи вчительки-пенсіонерки з Бурштина Галини Дмитрівни Сеньківської. 24 січня 1990 року вона написала мені: «Героїня пісні – моя шкільна товаришка Ксеня Клиновська, дочка священика із села Небилів, що біля Перегінська, народжена в 1915 році. Вчилася я з Ксенею в учительській семінарії сестер-василіянок, яка в колишньому Станіславові була на вулиці Петра Скарги, 17, і в гуртожитку ми разом жили. Учителем співів і музики був у нас Ярослав Барнич. Він виявив симпатію до Ксені і написав для неї танго «Гуцулка Ксеня». Це було в 1933 році, нам було по 19 років, ми того року закінчили семінарію... Пам’ятаю, як не раз на перерві під час репетиції хору ми співали танго, а він стояв збоку, курив і задоволено усміхався…\nКсеня була не русява і не чорна, а шатенка. Була середнього росту, стрункої будови, з вдачі – весела, лагідна і мала добре серце. Барнич був чорний, зі злегка хвилястим волоссям, з маленькими вусиками, худорлявий, дуже чемний у відношенні до нас, його учениць. Пам’ятаю, з чого почалася їх дружба. Того 1933 року всі три українські школи Станіславова готовили разом концерт Шевченка. Ксеня, крім гри на скрипці, яка обов’язувала грати нас усіх, грала на фортепіані. Барнич дав їй грати соло на концерті. Вона вивчила твір, а він приходив давати вказівки. І так почалося. Вона мала відкриту натуру, все нам розказувала. З’явилося танго «Гуцулка Ксеня». Вона це принесла і сховала під матрац в ліжку не так перед нами, як перед сестрою-монахинею, префектом бурси. Потім витягнула показала нам усім. Ми співали, танцювали танго, вона з нами. Часто Ксеня ходила на зустріч з Барничем, проходжувались вулицями міста вдень. У червні того року ми закінчили семінарію, роз’їхались додому поповняти ряди безробітних…\nДесь, мабуть, у 1941 році Ксеня вийшла заміж. Її чоловік – Сорокопуд Олександр працював тоді в Скарбовому домі. Жили в Станіславові по вулиці Могили. У 1943 році, була у Ксені, навіть ночувала там. Вона була вже щаслива мати й любляча жінка. Це була моя остання зустріч з Ксенею. Став наближатися фронт, і вони виїхали...».\nЗ пісні – оперета\nПостановка оперети «Гуцулка Ксеня» Ярослава Барнича у Торонто (Канада, 1956)\nУ 1938 році Я. Барничем було написано оперету на 3 дії «Гуцулка Ксеня». Події відбуваються в 1936 році (І дія – в оселі «Говерля» у Ворохті, 2 дія – в Яремчі під залізничним акведуком, 3 дія – в готелі «Гостиниця» у Львові).\nПоставлена оперета в 1939 році (м. Делятин) театром ім. Івана Котляревського під керівництвом Володимира Блавацького. Цікаво, що прем'єра оперети мала відбутися в Косові, але як свідчить В. Блавацький у своїх спогадах, польський староста не дозволив ставити її, бо «... гуцули це польське /?!/ плем'я і їх невільно показувати на підмостках українського театру».\n«Золота батута», вручена Ярославові Барничеві 23 квітня 1966 року\nНе допомогли навіть такі факти, що «Гуцулка Ксеня» пройшла цензуру й Володимир Блавацький сам просив у сприянні постановки її у відомого польського режисера, директора Варшавського «Народного театру» Зельверовича, який відпочивав у цей час на курорті в Косові.\nПозитивно оцінили оперету провідні музиканти й критики, такі як В. Барвінський, Н. Нижанківський, О. Боднарович, А. Рудницький та ін. Вони вважали Ярослава Барнича за першого українського композитора, який «сюжети й музику до оперет брав із нашого життя, вбираючи їх у європейські рамки». Окремі ж з критиків назвали Ярослава Барнича українським Легаром.\nМузика Я. Барнича надзвичайно цікава і вдало поєднує міські мотиви й жанри музикування, які того часу були популярні у Львові, Станіславові чи у Європі з народним фольклором. Особливо вдало Ярослав Барнич використовує гуцульський, покутський фольклор, багато жанрових танцювальних мотивів, цікавою є його оркестровка, інтерпретація і в цілому музичний матеріал.\nШарж Ярослава Барнича роботи Леонтія Мелія\nНа жаль, з приходом радянської влади у 1939 році всі оперети Я. Барнича були заборонені, в тому й числі славна «Гуцулка Ксеня». Під час війни клавір, партитуру й лібрето оперети було втрачено і відтворено лише в США. Так, у 1950-1956 роках в містах Канади й США з успіхом йшли поновлені оперети Ярослава Барнича «Шаріка» і «Гуцулка Ксеня». Остання – понад десять разів.\nЗгодом було створено фільм «Гуцулка Ксеня» і показано в усіх українських осередках Північної Америки (прем'єра фільму відбулася 22 січня 1956 року).\nОстання прижиттєва світлина Ярослава Барнича (1967)\nА в СРСР на творчу спадщину Я. Барнича наклали табу й годі було сподіватися на постановку й виконання його оперет. І лише в середині 90-х років, коли Україна виборола незалежність, донька композитора п. Ірина Барнич-Дубас змогла передати лібрето і клавіри оперет «Шаріка» і «Гуцулка Ксеня» на Батьківщину Ярослава Барнича.\nЗгодом народний артист України, Лауреат Державної премії ім. Тараса Шевченка Федір Стригун поставив на сцені Львівського драматичного театру ім. Марії Заньковецької оперету «Шаріка», прем'єра якої досить вдало відбулася 25 листопада 1995 року у Львові. Це надихнуло колектив й 26 липня 1997 року, з великим успіхом, було поставлено знамениту «Гуцулку Ксеню». Вивчення життя та творчості митця продовжується. Віднайдено нові музичні твори, які чекають на своє редагування й видрук, реставруються раритетні світлини й документи, виявлені в архівах і приватних колекціях (листи, написані рукою маестро, а також понад десять афіш періоду окупації у Львові під час роботи його в оперному театрі), у концертних і театральних залах звучать його твори.\nЛюдомир Філоненко, доктор філософії, завідувач кафедри музикознавства та фортепіано Інституту музичного мистецтва Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка, заступник голови Дрогобицької організації НСКУ, голова Дрогобицького осередку НТШ (музикологічно-фольклористична комісія).\nФото з архіву Любомира Філоненка.


ПРО ПЕДИКУЛЬОЗ - Державна установа "Хмельницький обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України"\nДержавна установа "Хмельницький обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" > Актуальна інформація > Профілактика захворювань > ПРО ПЕДИКУЛЬОЗ\nГрудень 26, 2018 Ірина Павлівна\nПедикульоз або завошивленість – це екзопаразитарне захворювання шкіри та волосяного покриву людини. Розрізняють три типи педикульозу – платтяний, головний та лобковий. Найчастіше зустрічається головний педикульоз. Головні воші живуть та розмножуються у волоссі голови. Харчуються кров’ю людини – господаря. Тривалість життя воші 27-30 днів. За життя самка здатна відкласти близько 140 яєць.\nНебезпека педикульозу полягає в тому, що воші можуть переносити такі інфекційні захворювання, як висипний тиф, поворотний тиф, волинську лихоманку.\nБільшість уражених на педикульоз – це діти шкільного віку та малеча, що відвідує дошкільні заклади. Серед інших причин, що пояснюють ріст захворюваності є недостатня поінформованість батьків. Існують хибні думки, що педикульоз може бути через нервовий стрес або неякісний шампунь. Необхідно доносити до населення, що воші не стрибають та не літають. Також неможливе зараження педикульозом від домашніх тварин. Вони передаються при безпосередньому контакті з ураженою людиною (за 10хв. воша долає 20-30см) або через одяг, головні убори, предмети побуту, гребінці тощо.\nПрофілактика педикульозу полягає в регулярних медоглядах в дитячих колективах та дотриманні правил гігієни. При скаргах дитини на свербіж голови необхідно провести профілактичний огляд. Оглядати волосся та шкіру слід при яскравому світлі. Довге волосся відокремлюється на пасма. Маленькі блискучі крупинки, що міцно прикріплені до волосини – це гниди, з яких через 15-17 днів з’являться воші. На шкірі голови та шиї можна побачити сліди від укусів комах та подряпини.\nПри виявленні педикульозу необхідно провести обробку протипедикульозними засобами всіх членів родини. При використанні педикулоцидів важливо суворо дотримуватись інструкції. Після обробки волосся звільняється від гнид за допомогою густого гребінця.\nЩоб уникнути повторного зараження необхідно замінити постільну білизну, рушники. Головні убори, шарфи, одяг що був у вжитку необхідно випрати та попрасувати. Спинки крісел та диванів слід ретельно попрасувати через вологу тканину.\nДіти з педикульозом відсторонюються від занять у школі та відвідування дошкільних закладів.\nКрім дитячого педикульозу почастішали випадки педикульозу, який можна назвати «салонним». Зазвичай стикаються з цією хворобою жінки при відвідуванні косметологічних та масажних кабінетів, перукарень, салонів в яких не дотримуються вимог санітарних правил та норм.\nЗ метою попередження виникнення педикульозу зверніть увагу:\n– перед початком роботи кожен майстер повинен вимити руки з милом;\n– у перукарні клієнта накривають чистим пеньюаром;\n– ножиці, гребні, щітки та інший інструментарій має пройти дезінфекцію, механічну очистку та стерилізацію;\n– крісла для косметичних процедур та масажні кушетки перед обслуговуванням кожного клієнта повинні накриватися чистими простирадлами;\n– рушники мають бути чистими або одноразовими.\nДезінструктор Хмельницького міськрайонного\nлабораторний центр МОЗ України» Сітнікова І.В.


Jouvence Eternelle потрапив в топ улюблених б'юті-брендів Даші Астаф'євої для Vogue.ua - Jouvence Eternelle - Жэвонс Этэрнэль\nJouvence Eternelle потрапив в топ улюблених б’юті-брендів Даші Астаф’євої для Vogue.ua\n/ Jouvence Eternelle потрапив в топ улюблених б’юті-брендів Даші Астаф’євої для Vogue.ua\nМодель, співачка та телеведуча Даша Астаф’єва розкриває секрети своєї краси для онлайн-версії журналу Vogue. Серед фаворитів – ювелірна косметика зі Швейцарії Jouvence Eternelle.\nУ мене є веснянки, але вони мене абсолютно не бентежать. Багато візажистів роблять макіяж так, щоб не приховувати їх. У мене немає панічного страху сонця, але я впевнена: шкіра у людини одна, і берегти її потрібно змолоду. Так що до сонцезахисних засобів ставлюся з повагою.\nУ мене суха, чутлива шкіра, яка схильна до випробувань: щоденний макіяж, зйомки, концерти і перельоти. Станом шкіри поза роботою я зазвичай задоволена і часто чую на свою адресу, що натуральна краса мені більше до лиця. Тому завжди рекомендую правильний домашній догляд і здорове ставлення до своєї шкіри.\nПро улюблені б’юті-бренди\nЯ в вічному пошуку ідеальних засобів. Одному бренду віддати перевагу неможливо. Три моїх фаворита: Jouvence Éternelle, Perricone MD та Eisenberg. Засоби цих марок – мої захисники і рятівники. У списку моїх улюблених – Помада-блиск No Lipstick Lipstick, Perricone MD, Крем для рук Alpine Cellular, Jouvence Eternelle і освіжаюча вода для обличчя.