Основні правила безпеки та уникнення ризиків для користувачів InternetCashBank\nInternetCashBank робить зі свого боку все, щоб сервіс був надійним і безпечним. Однак і ви повинні подбати про безпеку своїх грошей.\nНадійний пароль - перше і головне правило безпеки. Хороший пароль складається з цифр і букв і містить не менше 6 символів. Придумуючи пароль, не використовуйте безпосередньо пов'язані з вами числа (номер телефону, дату народження, номер паспорта).\nЧи не записуйте пароль (або хоча б не зберігайте поруч з телефоном або комп'ютером). Звичайно, сьогодні кожному доводиться заводити багато паролів і утримати в голові їх все непросто. Але безпека вашого гаманця не повинна бути під загрозою. А не забувати пароль просто - достатньо частіше заходити в Особистий кабінет Вашого гаманця!\nЯку інформацію про гаманець можна повідомляти іншим людям?\nНе повідомляйте іншим людям ніякої інформації, пов'язаної з вашим гаманцем, крім його номера.\nВажливі правила, які слід пам'ятати\nЩоб уникнути неприємної ситуації досить слідувати простим правилам:\n1. Не вводьте логін, пароль, номер свого мобільного телефону на тих сайтах, яким ви не довіряєте повністю, а також не відправляйте повідомлення зі свого телефону на номери, зазначені на таких сайтах .\n2. При введенні логіна, пароля, коду з СМС-повідомлення перевіряйте, щоб в адресному рядку браузера була вказана адреса: https://internetcashbank.com/\n3. Уникайте передачі будь-якої персональної інформації (номерів телефону, логінів і паролів для входу в Ваш гаманець, ПІН кодів банківських карт, СМС-паролів).\n4. Слідкуйте за безпекою використовуваного гаджета або комп'ютера: регулярно оновлюйте і використовуйте антивіруси і захисні програми.\n5. Ні в якому разі нікому не повідомляйте свої паролі, зберігайте їх в надійному місці.\n6. Не вводьте паролі від платежів на сторонніх сайтах, з невідомих гаджетів або комп'ютерів.\n7. Використовуйте одноразові паролі для входу в гаманець і здійснення операцій.\n8. Пам'ятайте, що співробітники InternetCashBank ніколи не просять повідомляти паролі і коди з СМС-повідомлень.\n9. Перевіряйте отриману інформацію, передзвонюйте за телефонами офіційних «гарячих ліній» та телефонуйте людям, які нібито просять допомогти і т. д.\n10. Зробіть скріншот отриманого підозрілого листа чи сайту і зверніться в нашу службу підтримки з усіма розташовуються подробицями про інцидент. Важлива кожна деталь! Будьте пильні і активні в таких ситуаціях.\n11. На отримане підозрілий лист можна поскаржитися на спам прямо в пошті або месенджері.


Інтерв’ю \_ Олександер Шугай: “Фундація імені Івана Багряного сontra “Хамо Сапіенс” – однієї з реальних небезпек незалежній Україні”\nОлександер Шугай: “Фундація імені Івана Багряного сontra “Хамо Сапіенс” – однієї з реальних небезпек незалежній Україні”\n07/03/2008 автор: Олег Романчук, Львів. Спеціально для «Час і Події»\n(Оглядаючись на пройдене і вдивляючись у майбутнє)\nОлександер Володимирович Шугай народився 15 вересня 1940 року в м. Ромни Сумської області. Закінчив факультет журналістики Київського університету імені Тараса Шевченка та міжнародні курси славістів при Братиславському університеті (Словаччина). Працював у провідних газетах і журналах України, зокрема, "Радянська Україна" (тепер "Демократична Україна"), "Знання та праця", "Дніпро", "Пам'ятки України", видавництво "Молодь", Всеукраїнське товариство імені Т. Шевченка "Просвіта", відповідальним секретарем Київської організації Національної спілки письменинників України, а також за кордоном.\nВашій увазі пропонується інтерв'ю шеф-редактора журналу "Універсум" Олега Романчука з поетом, прозаїком, есеїстом та перекладачем Олександром Шугаєм.\nПоет, прозаїк, есеїст, перекладач. Автор поетичних збірок: "Ромен-цвіт", "Неподільність"; прозових - "По стерні босоніж"," Крапля сонця у морі блакиту", роману-дослідження "Іван Багряний, або Через терни Гетсиманського саду", роману-п'ятикнижжя "Притча про хату, або Сорок святих"; есе "Багряний читає Липинського... (сторінками книги "Листи до братів-хліборобів")", "Усе живе - тепле (нове про Григора Тютюнника)", "Як творилася "Аполлонова лютня" (сповідь ініціатора і редактора першої в XX столітті антології давньої української поезії)"; упорядкував збірки творів Івана Багряного "Під знаком Скорпіона", "До Ворскли, по рибу", "Золотий бумеранг та інші поезії", двотомник "Вибрані твори" (з авторською передмовою); переклав збірку віршів Климентія Зіновіїва до "Хрестоматії української літератури XV-XVIII століть та окремим виданням "Золоте чересло". Автор спогадів про В. Мисика, Б. Тена, Б. Антоненка-Давидовича та багатьох інших публікацій. Ініціатор і фаховий редактор перевидань в Україні відомих, але призабутих авторів української діаспори, зокрема, Віталія Бендера, Василя Гришка, Семена Підгайного та ін. Окремі твори Олександра Шугая побачили світ у перекладах іноземними мовами.\nЛауреат премії імені Івана Багряного, премії "Благовіст". Як громадський діяч, був відповідальним секретарем Оргкомітету Конгресу незалежних держав колишнього СРСР та I Всесвітнього форуму українців у Києві 1992 року, головою ревізійної комісії Конгресу Інтелігенції України. Представник Фундації імені Івана Багряного (США) у Києві.\nПане Олександре, минуло сімнадцять років незалежності України. За цей час виросло нове покоління і приємно зазначити, що iз забуття, зокрема завдяки зусиллям Фундації імені Івана Багряного, яку Ви представляєте, повернуто багато імен наших славних попередників. Отже, два суспільно важливі явища одного і того ж процесу - національного відродження - не тільки стоять пліч-о-пліч, а й взаємно пов'язані між собою, чи не так?\nБезперечно, Ви маєте рацію. Виросло нове покоління і видано вартісні, духовно наснажені книжки. Як ріка не може існувати без витоків, так і нашу молодь, майбутнє нації не уявити без традицій. Оглядаючись на пройдене, можна сказати: зроблено чимало. Відтоді, коли з чужини на рідну землю повернулося ім'я Івана Багряного (1992 року цьому видатному письменнику і громадсько-політичному діячеві за роман "Сад Гетсиманський" посмертно було присуджено Державну премію України імені Тараса Шевченка), працювати доводилося в поті чола. Узяти хоч би ювілеї: 85-річчя, 90-річчя і 100-річчя. (До речі, й рік народження письменника було уточнено: не 1907, як вважалося доти, а 1906; і не в селі Куземин, звідки родом мати Багряного, а в колишньому козацькому місті Охтирка на моїй милій Сумщині). Тож, якщо вести мову про відзначення ювілеїв, то і вони, хоч як дивно це прозвучить, залишили в моїй душі не однаково добрий слід.\nЦікаво, а чому?\nТоді, вперше, золотої осені (Багряний народився 2 жовтня), на 85-річчя ювіляра, члени Оргкомітету (зокрема, Іван Драч, Павло Мовчан, Микола Жулинський, автор цих рядків) та шановні гості з діаспори: дружина письменника, Галина Елеазарівна Багряна з донькою Роксоляною (ФРН), голова Фундації доктор Анатолій Лисий (США), актор Ростислав Василенко (Канада) у складі чималої делегації столичних літераторів та митців автобусом окрилено поспішали в Охтирку, щоб там, серед земляків письменника, не тільки розповісти про нього, а й зняти ярлик прокляття, який начепили кремлівські комуністичні ідеологи. Повернути справедливість виявилося не легко, коли навіть син Багряного від першої дружини, Антоніни Дмитрівни - Борис Іванович фактично був зламаний тоталітарним режимом. (Про це я вже писав на сторінках преси і в своєму спеціальному дослідженні). Та попри все відчувалося неабияке загальне піднесення. (Воно панувало не тільки в Охтирці, а й у Харкові, Сумах, пов'язаних із перебуванням там Івана Багряного). Земляки письменника і гості, що прибули з-за кордону, з чужини, радісно обнімалися, плакали. Засяяло ж сонце правди! А тим часом у затінку, в підворітні та по інших затишних кутках або й кабінетах, усвідомлюючи свою нищівну поразку, однак не змирившись із нею, причаївся, принишк "хамо сапіенс".\nЗазвичай, "хам" - це зухвала, груба, нахабна людина, яка до культури не має жодного стосунку. Природно, що й ставлення до неї в суспільстві - зневажливе. Кого Ви розумієте під "хамо сапіенс"?\nЯк на мене, "хамо сапіенс" - багатоликий, а природа його, поза сумнівом, коріниться не так у сьогоднішньому, як у дні вчорашньому. Пам'ятаєте, в Івана Багряного є стаття "Між "трупом" і "привидом"", написана тоді, коли над рейхстагом замайорів червоний прапор? Прозірливий політик зазначав: "Тепер фашизм лежить трупом. Проте за законом Марксової діалектики він хоч і вмер, але діло його ще живе, вилучаючи сморід і міазми, вилучаючи бактерії і загрожуючи якщо не воскресінням, то, принаймні, затяжними фашистськими пошестями і потворними рецидивами в різних сприятливих для того середовищах". Це сказано про фашизм. А в наступному абзаці - про комунізм, який тоді, здавалося б, торжествував: "Другий - тобто звироднілий "привид комунізму" - стоїть над трупом свого брата - перед наочним прикладом власної перспективи. І він мусить до тієї перспективи йти, підпорядкований тим самим законам тієї ж таки Марксової діалектики . (...) І це вже, власне, не є "привид". Це якраз і є те, що було так геніально визначене російським перекладом Марксового "привиду" з самого початку - "призрак", що нашою мовою означатиме - "мара"..."\nБагряний не помилився. Отже, повертаючись до визначення, що таке сучасний "хамо сапіенс", можна вважати, що це - не просто грубіян чи далекий від культури невіглас, а саме доведений до затьмарення, до отупіння й цинізму, з атрофованою совістю колишній "совок", заражений, однак, вірусом за будь-яку ціну утвердитися в соціально іншій для нього, новій і, як з'ясувалося, вельми сприятливій реальності. Образно кажучи, звідси - "сморід і міазми". Даруйте, тут я не втримаюся, щоб знову не зацитувати І. Багряного: "Герой омряченого часу стоїть на роздоріжжі і саморобною кишеньковою відмичкою хоче відімкнути уявну браму в сфері містичного, шукаючи рятунку від жорстокої правди реального. В патологічній істериці апелює до містичних сил, щоб привести їх собі і своїй худосочній ідеї на порятунок (...) Герой омряченого часу впивається отрутою патологічних візій, герой без ґрунту, як вирваний зуб зі ще живим нервом..." На цьому ганебному "героєві" - "хамо сапіенсі" - я зупинюся трохи далі, спостерігаючи його, так би мовити, в дії, в розвитку... А поки що - про згадані ювілеї.\n85-річчя Івана Багряного ми відзначали в академічному драматичному театрі імені І. Франка. Підсумковий літературно-мистецький вечір пройшов натхненно, на одному подиху. Як зворушливо й переконливо звучали зі сцени виступи літераторів, представників нашої громадськості і зарубіжних гостей! (Ніколи не забуду щирих оплесків глядачів у переповненій залі та особливо теплого, підбадьорливого погляду Ліни Костенко з ложі другого ярусу!) Після того, як закінчилося літературно-мистецьке дійство, люди, мов зачаровані, ще довго стояли гуртом біля театру, не хотілося ж бо йти додому. От що являє собою справжнє відродження, свято душі! Глибоко правий був інший поет, виходець із Сумщини, і теж утікач на чужину від більшовицької інквізиції, Олександер Олесь, коли написав: "Яка краса - відродження країни!" Отож під цим знаком відродженої духовної краси ми сподівалися жити й далі.\nДесь на такому, якщо не більшому піднесенні - за наданою інерцією, чи що - відбулося пошанування 90-річчя Івана Багряного. І де? Уже в Національній опері України, під головуванням екс-президента України Леоніда Кравчука. (Наголошую на цьому, як відповідальний секретар Оргкомітету, бо з Леонідом Макаровичем було добре і легко працювати, так само, як із тодішнім головою Національної спілки письменників Юрієм Мушкетиком та іншими колегами). З доповіддю виступив відомий страстотерпець тоталітарного режиму Іван Дзюба. До ювілею було приурочено заснування престижної премії імені Івана Багряного, яка, на думку Фундації, повинна вручатися за видатні заслуги в розбудові державної незалежності України та консолідації суспільства. Одне слово, інтелігенція мала підставу радіти, втішатися... А втім, не дрімав і "герой омряченого часу" - "хамо сапіенс". Беззастережно й остаточно, зібравшись на силі, він дав знати про себе уже під час наступного, 100-річного ювілею Івана Багряного.\nМаєте на увазі той ганебний факт, коли Верховна Рада України не підтримала ініціативу громадськості, щоб ювілей видатного письменника відзначити на державному рівні?\nСаме так. Верховна Рада, як кажуть, засвітилася не тим світлом, що дає дозвіл подальшого руху суспільства вперед, а навпаки: червоним. Стій, приїхали! Більше того, представник фракції комуністів, нардеп Матвєєв (однофамілець, а може й прямий нащадок капітана Матвєєва, що на честь так званого "Великого Жовтня" розстріляв у Сандармосі, що в Карелії, 1111 в'язнів!) назвав Івана Багряного "ворогом народу". І це було озвучено по радіо й телебаченні на всю Україну, отже, й на цілий світ. Якраз тоді, коли авторитетна всесвітня організація ЮНЕСКО прізвище визначного діяча, непохитного борця за волю України Івана Багряного, поруч з Іваном Франком, бо їхні ювілеї збіглися в часі, не вагаючись, занесла до Календаря пам'ятних дат! Те, що сталося на Верховній Раді, інакше, як торжеством "хамо сапіенса" в нашій незалежній Україні не назвеш.\nДобре, що втрутився Президент України Віктор Ющенко, видавши Указ про вшанування 100-річчя з дня народження І. Багряного. І все-таки цей ювілей, за словами декого з працівників театру імені І. Франка, відзначався, як "закритий захід", майже підпільно (тому тут не спромоглися вивісити на видному місці навіть афішу, натомість залишили звичний для них напис: ВИХІДНИЙ ДЕНЬ, оскільки був понеділок). А тепер згадайте, як ми починали й до чого докотилися! Боляче було відчувати, що на цьому ювілейному вечорі я вже не побачив багатьох (навіть запрошених) тих, хто в попередні роки брав активну участь в урочистостях на честь видатного письменника і громадського діяча. Невже злякалися чи збайдужіли? Столична інтелігенція, звичайно ж, була. Прийшов на вечір (уявіть собі, з температурою) Іван Дзюба. Але на те ж він і Дзюба! Та не тільки прийшов, а виголосив слово про ювіляра. Певна річ, літературно-мистецький вечір відбувся. Як відбулися відповідні заходи на честь І. Багряного в інших регіонах країни. Однак похмура тінь "хамо сапіенса" - капітана Матвєєва із урочища Сандармох, що в Карелії, та іже з ним - упала на це свято.\nЦілком поділяю Вашу думку, бо теж був на святі, приїхавши зі Львова. І тут Ви доречно згадали про Сандармох. У квітні цього року в Національній спілці письменників за участю колишніх репресованих і переслідуваних відбулася багатолюдна презентація унікальної книжки Семена Підганого "Українська інтелігенція на Соловках. Недостріляні", яка коштом Фундації імені І. Багряного побачила світ у видавничому домі "Києво-Могилянська академія". Якщо не помиляюся, Ви - ініціатор і фаховий редактор цього видання?\nТак, це вже не перша книжка з діаспори, яку випала мені честь благословляти до друку в незалежній Україні. Побачили світ: Іван Багряний "До Ворскли, по рибу", "Під знаком Скорпіона (з літературної спадщини письменника)", "Золотий бумеранг та інші поезії", двотомник вибраних творів; Василь Гришко "Москва сльозам не вірить (народовбивство по-кремлівськи)", Віталій Бендер "Марш молодости", Мар"ян Дальний (Горгота) "Вибране (люди-події-коментарі)"... Я - професійний редактор. Свого часу працював у видавництві "Молодь" і пишаюся тим, що в супереч неймовірних заборон і тиску радянської цензури сприяв виходу в світ поетичних збірок таких авторів як Ліна Костенко, Дмитро Павличко, Борис Олійник, Іван Драч...\nВи назвали імена аж чотирьох Героїв України!\nПовірте, це вийшло мимоволі. Я можу назвати кілька десятків інших авторів, серед них - лауреатів Національної премії України імені Тараса Шевченка і тих, що лауреатами поки що не стали. Тоді вони були авторами перших збірок. Однак талановиті. Усім без винятку я намагався допомогти, чим тільки міг. (Це засвідчують дарчі написи на книжках). Але ж не все залежало й від мене. А щодо книжки С. Підгайного... Хоч про Соловки вже написано багато, однак ця книга потрясає, по-новому відкриваючи, здавалося б, уже відоме. Семен Підгайний, як мученик-очевидець, розповів про трагічні долі конкретних в'язнів, представників різних націй. Причому зробив це з великою художньою майстерністю, психологізмом. Кожна його розповідь - як новела. Тут стільки типів, характерів, навіть інтимні сюжети. Справді шекспірівський матеріал цієї книги може бути втілено на театральній сцені, в кіно чи телесеріалі. Та неодмінно буде втілено! Я в цьому не сумніваюся. Якщо ж і далі вести мову про "хамо сапіенса", то саме на Соловках він тріумфував. Що хотів, те й робив: розстрілював без суду і слідства, ґвалтував... Проникливий автор книжки показав його в усій загрозливій, нікчемній подобі. Як застереження на майбутнє... НКВС заарештувало Підгайного в січні 1933-го, у розпал штучного голоду в Україні. Вирок - вісім років заслання в концтабір на Соловецьких островах.\nУ чому ж його звинуватили?\nВ участі "в підпільній організації, яка ставила своїм завданням відірвати від Совєтського Союзу Україну й Кубань". Вижив він лише завдяки міцному козацькому здоров'ю. Про своє восьмирічне перебування на Соловках разом із багатьма відомими письменниками та діячами України (і не тільки) Підгайний і написав спогади, які спершу з'явилися в діаспорі (ФРН) у двох книгах: "Українська інтелігенція на Соловках" (1947) та у двох частинах - "Недостріляні" (1949), видавництво "Українські вісті" в Новому Ульмі, де виходила й газета з такою ж назвою: її з однодумцями заснував Іван Багряний. (Щоправда, іноді з різних міркувань на книжках могло стояти: "Україна", "Прометей", "На горі", "Імені М. Хвильового" тощо). Там же виходила й газета "Освобождение", підтримувана російським патріотом, колишнім членом Державної думи Григорієм Алєксінським, перекладачем роману Багряного "Сад Гетсиманський" французькою мовою.\nА як Підгайний потрапив до Нового Ульму?\nПід час німецько-радянської війни, рятуючись від переслідування (на жаль, оце "рятуючись від переслідування" стосується мільйонів наших співвітчизників; весь час ми мусили втікати з рідної землі на чужину), він емігрував на Захід. Спочатку - у ФРН, а в 1949-му виїхав до Канади. Там, у Торонто, його й поховано (помер у розквіті сил - на 58-му році життя). Нагадаю, що й Іван Багряний, зазнавши тортур у сталінських катівнях, передчасно пішов із життя - на 56-му році. До кінця своїх днів Підгайний працював задля звільнення України. Під його керівництвом вийшла англійською мовою фундаментальна праця у двох томах "Біла книга про чорні діла кремля". Уявіть, перший том мав 545 сторінок, другий - 712. В обох томах понад 350 осіб подали свої свідчення про жахіття заслань, масові розстріли людей у тюрмах та на засланні, про Соловки, Колиму, розкуркулювання та про мільйонні жертви українців від голоду в 1933-му. Ті книги в Канаді видано 15-тисячним накладом!\nПонад дві тисячі примірників у 1953-1955 роках було розіслано представникам ООН, президентам і керівникам урядів, різним міністерствам, амбасадам, сенаторам і парламентарям, сотні книг - науковим і політичним бібліотекам західного світу. І Захід нарешті почув волання зболеної української душі.\nПро Семена Підгайного українські читачі досі, здається, нічого не знали.\nНа жаль, так. Хоча це талановитий публіцист, історик, громадсько-політичний діяч української діаспори, справжній патріот, яких так бракує нам нині. Він, колишній в'язень соловецьких концтаборів, у боротьбі проти призвідників геноциду рідного народу був сподвижником Івана Багряного, одним із організаторів УРДП (Української революційно-демократичної партії), а у створеній пізніше Українській Національній Раді - представником фракції УРДП.\nОтже, невипадково саме Фундація імені Івана Багряного зініціювала видання творів Підгайного в Україні?\nЗвичайно. Передмову до неї написав член Управи Фундації Олексій Коновал, з-під пера якого вийшло сотні статей. За фахом він - професійний інженер-проектувальник. (Закінчив Іллінойський університет і успішно працював в архітекторській фірмі м. Чікаґо, яка спорудила в центрі "Маріна Сіті" наймодерніші й найвисотніші будинки циліндричної форми. Та свого часу в газеті "Українські вісті" Олексій Григорович регулярно вів молодіжну сторінку. Активно він виступає у пресі й досі, зокрема, в нашій українській). Я запропонував концепцію оформлення книжки, розшукав фотографію Підгайного. Дуже хотілося вмістити і його автограф, але пошуки не увінчалися успіхом. На фронтиспісі дали відбитки титулів перших видань. Цим намагався відтворити дух, яким жили прихильники ідей І. Багряного... До речі, Підгайний - родом із Кубані. Народився 17 квітня 1907 року в козацькій родині Новоминської станиці. Уявіть собі, презентація книжки збіглася з днем його народження! Хоч ніхто, крім мене, про це не підозрював. Адже біографія героя була terra incognita навіть для присутніх.\nПідгайний виявився людиною непересічної вдачі й незламної волі. Його батька, Олександра Підгайного, учасника визвольної боротьби, в 1922 році розстріляли як ворога народу, потім знищили й решту родини. Семен змушений був залишити домівку і в 17 років із підробленими документами незаможника податися до Києва. Тут хлопцеві пощастило вступити до Київського інституту народної освіти (нинішній Університет імені Т. Шевченка), який закінчив 1929 року. Ось як про науку Підгайного в Києві написав один із його вчителів, професор Олександер Оглоблин: "У цій маленькій, слабенькій на вигляд людині з гострими, проникливими й розумними очима, бідно, але завжди охайно вдягненій, горів великий вогонь людської й громадської правди, який прагнув знайти собі рідну атмосферу й рідну душу. Він шукав її й у лекціях та семінарах українських професорів, і в студентських наукових гуртках, і в дружньому колі товаришів. А головне - у студіях над історією України, де я вперше пізнав і оцінив цю незвичайну людину. Багато студентів-істориків бачив я на своєму, вже майже п'ятдесятилітньому шляху. Були серед них люди здібні й дуже здібні, талановиті, та навіть чудові таланти, люди великої ерудиції й великої посвяти. Але таку любов до науки, насамперед до рідної історії, яку я завжди відчував у Семена Підгайного, мені рідко доводилося зустрічати. Тут була його ідея, його віра, його серце і його життя. Для мене було зрозуміло, що в моєму історичному семінарі, де ніколи не бракувало здібних і відданих Україні студентів, з'явилася зірка першої величини".\nІ професор не помилився.\nА як складалася доля Підгайного далі?\nДуже драматично. Комуністична влада, спираючись насамперед на згаданого вже "хамо сапіенса" (а цей всюдисущий суспільний тип, завдяки своїй аморальності, підступний, агресивний, над усе любить продемонструвати власну вірнопідданість режиму), пильно стежила за кожним студентом, зокрема українцем, що цікавився рідною історією, тому багато разів Підгайний був на допитах, на так званих "розмовах". Як наслідок, у київській газеті "Пролетарська правда" з'явилася спрямована проти нього розгромна стаття.\nПідгайного виключили з інституту - і це за кілька місяців до закінчення! Лише завдяки старанням професорів та керівників інституту здібному студентові дозволили завершити освіту. Як бачимо, розумні й сміливі люди боролися проти дикої сваволі. Не всі були слухняними вівцями. Однак до аспірантури Підгайного не допустили. І він вирушив до Харкова, де вдалося дістати посаду наукового працівника в Музеї Слобідської України та продовжити наукові студії. Тодішній нарком освіти Микола Скрипник допоміг молодому вченому влаштуватись у Харківському університеті. Після кількох років навчання хлопець здобув звання доцента, став викладати історію України в Харківському інституті народної освіти і в художньому інституті, водночас був науковим співробітником Харківського науково-дослідного інституту матеріальної культури. І це був початок страшних тридцятих років, що принесли арешти і розстріли української інтелігенції. "Хамо сапіенс" упивався кров'ю своїх жертв і, зрештою, захлинувся власною кров'ю...\nДавайте повернемося до діяльності Фундації імені Івана Багряного. Коли, ким і з якою метою було засновано її? У пресі та в Інтернеті гуляють найрізноманітніші чутки, наводяться фантастичні дані. Чи можна довіряти їм?\nЦі неправдиві чутки і фантастичні дані розповсюджують безвідповідальні, нечесні особи, якщо не вжити іншого слова - провокатори. Серед них, безперечно, той-таки "хамо сапіенс". Якщо правові основи діяльності преси у нас начебто врегульовано Законом України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", то в Інтернеті, натомість, можна "вивішувати" все, що в голову збреде. Хоч і з газетних шпальт, з радіо і телеекранів (особливо тоді, коли в передвиборній боротьбі туди прориваються оскаженілі шовіністи, відверті вороги незалежної України) на голови українців вилито стільки дезінформації, просто бруду.\nА почалося все (за нашої мовчазної згоди) з обпльовування Тараса Шевченка, Лесі Українки та інших національних світочів. Такої наруги над пам'яттю славних попередників, над світлими ідеалами, як дозволяли собі доморощені герострати, не посмів би вчинити навіть чужинець. Ось і маємо те, що маємо. Відбулася цілковита атрофія не те що національної гордості, а навіть почуття елементарної людської гідності. Оговтавшись (адже часу минуло достатньо: сімнадцять років незалежності!), з підворітні, з тіні, завдяки нашій вседозволеності, "хамо сапіенс" може пролізти на будь-яку державну службу чи опинитися на громадській посаді: редактором газети, директором видавництва, головою державної адміністрації, прокурором, слідчим, суддею, працівником пошти; стати керівником підприємства, начальником фонду, головою чи президентом об'єднання, комітету, ліги, товариства, братства, сестринства тощо. Колись він ганив мислителів української діаспори, а тепер, паразитуючи на їхніх здобутках, легко, без проблем захистив кандидатську чи докторську дисертацію, вибився в професори, член-кори, ба навіть в академіки (чи не тому з високого урядового амвону нав'язують нам думку про "узкую прослойку национальной интеллигенции", в Одесі відкрили пам'ятник цариці-нищительниці Катерині II, а в центрі столичного міста Києва над вулицею вивісили гасло з нахабним написом: "ЧУВСТВО МЭРА"? (Цікаво, яке гасло з'явиться тепер, після повторних виборів?) Це саме він, "хамо сапіенс", обкрадає музеї, нищить храми (фактично займається тим, чого не встигли зробити окупанти різних мастей), беручи і даючи хабарі, дерибанить землю - народне багатство - у селах і містах.\nСвіжий приклад: "хамо сапіенс" у формі державтоінспектора, грубо порушуючи Конституцію України, зневажає державну, українську мову, а коли йому зауважили про це, накинувся з наручниками на жертву (де побачиш таке в іншій цивілізованій країні?). У ролі нардепа (саме "нардепа", адже назвати його народним депутатом язик не повертається) "хамо сапієнс" може возсідати у Верховній Раді чи водночас на кількох стільцях: і швець, і жнець, і на дуду грець (підстава - бракує розумних, енергійних людей, бо всі кращі, ініціативні виїхали за кордон у пошуках роботи). Він, мов колекцію, збирає нагороди і премії (півтора - два десятки в одного; у кого більше?). Порушуючи правила й етичні норми, у ролі весільного генерала веде зібрання, конкурси чи презентацію книжки, до якої не має жодного стосунку.\n"Хамо сапіенс" неперебірливий у засобах, але зажерливий, тож і намагається всюди встигнути, щоб покрасуватися. Для нього найважливіше (і найнебезпечніше для України) - показуха. Зрештою, те, що було ахіллесовою п'ятою пріснопам'ятного совєтського режиму. (Саме звідти його коріння). От і виходить, що "хамо сапіенс" може говорити, виступати (з трибуни, в газеті чи в Інтернеті) від імені Фундації, яка таких повноважень йому не давала...\nНасправді ж Фундацію імені І. Багряного - неприбуткову корпорацію української діаспори США - засновано 1975 р. у штаті Пенсильванія. Ініціатором її створення та першим жертводавцем був багрянівець, колишній остарбайтер, простий, але сумлінний робітник із гарячим серцем справжнього патріота-українця Микола Шаблій. Проект фінансово підтримали прихильники ідей Івана Багряного (1906-1963). Власне, це і сталося з метою пошанувати світлу його пам'ять. 1976 р. Фундація набула юридичного статусу як добродійна організація.\nХто її тоді очолював?\nПершим головою до 1982 р. була Галина Воскобійник, дружина теперішнього українського мільйонера Олексія Воскобійника. Як бачите, є у США й українські мільйонери. Але це не такі, як наші, тутешні: лягали спати голодранцями, а прокинулися мільйонерами, внаслідок пограбування свого ж народу! Навпаки, українці діаспори (це стосується не тільки Олексія Григоровича Воскобійника) свої мільйони, хоч і на чужій землі, у вигнанні, заробили світлим розумом та чесними мозолями. А загалом, родина Воскобійників дуже славна: до неї належав і згадуваний, на жаль, уже покійний Олексій Григорович Воскобійник. Посада голови Фундації виборна. Тож позмінно її очолювали: доктор Анатолій Лисий (1982-2000 рр.), Олександер Скоп (2000-2003 рр.), Галина Воскобійник (від вересня 2003-го до квітня 2004 року), і з травня 2004 - знову доктор Анатолій Лисий. Мабуть, пригадуєте: він був надзвичайно діяльним у громадському житті України, його систематичні, плідні приїзди в Київ та в інші міста й містечка, особливо у відповідальні періоди відстоювання незалежності України - виборів до Верховної Ради, Помаранчевої революції - відчувало багато людей. Нині, на жаль, Анатолій Михайлович прихворів. Крім того, в Управі плідно працюють Віра Боднарук, Андрій Смик, Галина Воскобійник, брати Олексій та Василь Коновали, а також Микола Співак. За плечима у кожного з цих людей - неабиякий життєвий досвід, самовіддана праця, знання, тож вони й наділені великим довір'ям громади.\nЗ чого починала роботу Фундація?\nПершим здобутком активної і щирої праці стали видання платівки "Українські мелодії" у виконанні відомої співачки Ганни Шерей, "Збірника на пошану бандуриста й композитора Григорія Китастого" (Нью-Йорк, 1980). Разом із Канадським Союзом Українців Фундація видала книжки жертв російсько-комуністичного терору - Василя Гришка "Український голокост 1933" українською та англійською мовами, "Замах на життя нації (1983); страдницьку одіссею багаторічного в'язня ГУЛАГу Данила Шумка "Пережите й передумане" (1983); "Спогади" легендарного генерала, борця з тоталітарним комуністичним режимом Петра Григоренка (1984); збірник документів "The Tragedy of Vinnytsia" ("Вінницька трагедія", 1989) про масові розстріли, влаштовані НКВД у Вінниці; знаменитий роман Івана Багряного "Тигролови" (Детройт, 1991); заборонену московським режимом повість Бориса Антоненка-Давидовича "Смерть" (Австралія) та ін. Крім того, до 28 квітня 2000 року Фундація видавала газету "Українські вісті" (м. Детройт, США), яку започаткував ще Іван Багряний у Новому Ульмі (ФРН) і яка проіснувала в еміграції, до речі, 55 років. Не сприйміть за нескромність, коли похвалюся: довелося і мені на громадських засадах, підміняючи колегу, кілька місяців виконувати обов'язки редактора цієї шановної газети.\nЗ проголошенням незалежності України у діяльності Фундації зроблено значний поступ. Так, зокрема, видано й профінансовано понад сотню різних книг українських авторів. Коштом Багрянівського середовища надіслано та розповсюджено, як подарунок, тисячі видань, що висвітлюють справжні причини і наслідки більшовицької колективізації, розкуркулювання, арештів, заслань, розстрілів, голодомору та нещадної русифікації. Завдяки своїм благодійним фінансовим внескам, Фундація упродовж минулих 2004 - 2007 років незмінно була присутня у планах таких видавництв як "Смолоскип", Києво-Могилянська академія", "Бористен", "Просвіта", "Юніверс" та ін.\nКористуючись нашою добротою, видавці, на жаль, не завжди зазначають, чиїм коштом і старанням побачило світ те чи інше видання, незаслужено перебираючи собі лаври за цілеспрямовану і наполегливу працю членів Фундації. Як підсумок, видавцям на груди - ордени та медалі, в руки - дипломи та призи. А що отримують українці з діаспори, які складають пожертви на ці видання? Та нічогісінько! Вважаю, що це - не тільки несправедливо, а й аморально. Але і в такій благородній справі, якою є книговидання, проявився норов "хамо сапіенса", для якого немає нічого святого, крім жадоби нажитися будь-яким способом. Хоч можна ж на книжці зазначати прізвища жертводавців. У кращому разі напишуть: "Видано за сприянням". Згодьтеся, це звучить наївно і смішно. З таким же успіхом можна сприяти Сонцю і Місяцю, щоб вони яскравіше світили в небі.\nЯк любить казати член Управи Фундації, упорядник багатьох видань Олексій Коновал: "Наші обрії широкі". І справді, крім творів І. Багряного ("Публіцистика", "Листування у двох томах", "Під знаком скорпіона", роману "Тигролови", збірки "Золотий бумеранг та інші поезії", "Збірника матеріалів та документів УРДП-УДРП", двотомника "Наша боротьба і наші позиції"), Фундація видала в Україні "Кобзар" і збірку "Три літа" Тараса Шевченка, "Розстріляне відродження" Юрія Лавріненка (Дивнича), збірник пісень "Вставай, народе!", Григорія Костюка "Сталінізм в Україні", Юрія Тютюнника "Другий зимовий похід", Федора Пігідо "Велика Вітчизняна війна", Семена Старіва "Страта голодом", Левка Хмельковського "Українське життя в Америці", збірник пісень для капел та ансамблів бандуристів України "Грай, бандуро" (упорядник Микола Гвоздь), збірник документів "Вінниця: злочин без кари" тощо.\nСеред видань, профінансованих Фундацією, можете назвати книги сучасних українських авторів?\nОхоче назву. Їх чимало. Так, Іван Драч - збірка "Вогонь з попелу", Іван Дзюба - тритомник "З криниці літ", Сергій Білокінь - "Біла книга про злочини Москви" та "Масовий терор як засіб державного управління в СРСР", Михайло Слабошпицький - "Іван Мазепа і Москва", Юрій Мицик - "Український голокост 1933", Олег Чорногуз - "Так! Українці перемагають сміючись"... Цей перелік можна продовжити: Леонід Бойко - "З когорти одержимих" та "Подвижник духу", Віктор Жадько - "Український некрополь", Петро Ротач - "Рядки за рядками, літа за літами",\nАндрій Кондратюк - "Поза межами суєти", Григорій Шибанов - "Нестор Городовенко", Сергій Козак - "Живий Осьмачка", Юрій Краснощок - "Диявольська гра", Максим Балаклицький - "Нова релігійність" Івана Багряного", Фідель Сухоніс - "Помаранчеві оповідання", Лука Гусак - "Сповідь приреченого" та ін.\nА чим іще займається Фундація імені І. Багряного?\nХоч видання книжок - дуже важлива справа, однак робота не обмежується лише цим. За минулий період Фундація зібрала й передала сотні тисяч доларів на різні цілі й потреби в Україні, зокрема, на ремонт резиденції гетьмана Богдана Хмельницького, Києво-Могилянській академії, на допомогу школам, музеям, сиротинцям, студентам, родинам дисидентів, на різні премії та конкурси, на побудову пам'ятника Тарасові Шевченку в Ялті та багато іншого. Значну допомогу надано газетам, журналам, особливо східних і центральних областей України. Серед них - "Східний часопис", "Українська газета", "Сіверщина", "Наша віра", "Громада" "Дніпро", "Універсум", "Бористен", "Березіль", "Історичний календар", "Інститут досліджень діаспори", "Зоря", "Дзвін Севастополя", "Кримська світлиця", "Молода нація", видання УПЦ Київського патріархату та ін. Фундація фінансує премію імені Івана Багряного, що присуджується за визначний внесок у розбудову державної незалежності України та консолідацію суспільства і вручається в день народження письменника. Усього за минулий період на фінансову підтримку патріотичних газет, журналів, наукових установ, організацій, товариств витрачено понад 1 мільйон доларів.\nЗвідки ж беруться такі значні кошти?\nГоловним джерелом грошових надходжень були і є пожертви колишніх членів УРДП, що в умовах еміграції діяла понад піввіку, ДОБРУСу (Демократичного Об'єднання Репресованих Совєтами), СУЖЕРО (Союзу Українців Жертв Російсько-Комуністичного Терору), ОДУМу (Об'єднання Демократичної Української Молоді), членів та прихильників Фундації. Такий патріотизм, щире відчуття своєї українськості і, всупереч жорстоким обставинам, нерозривного зв'язку з отчою землею заслуговують не тільки подиву, а й захоплення. Добре, якби про це більше розповідали тут, в Україні, особливо ж нашій студентській та учнівській молоді, щоб не плекати безнаціонального "хамо сапіенса". Адже культура, попри всі загальнолюдські цінності, має насамперед національне підґрунтя.\nВласне, й розмову ми почали саме з молоді. На наших очах, уже в незалежній Україні, виросло нове покоління. Чи не стане воно так званим "утраченим поколінням", як це вже траплялося в різні часи на історичних переломах в інших народів?\nСтрашно припустити, щоб нашу молодь опанував "хамо сапіенс". Але скидається на те, що тут всюдисущий "хамо сапіенс" потрудився успішніше, ніж дехто з нинішніх національних провідників, захопившись безплідною, тобто показушною патріотичною риторикою. Змарнувати чудовий потенціал, не подбати вчасно про надійне майбутнє конкретними справами... Таке не проститься нам ніколи. Знаєте, іноді хочеться спитати "штатних" трибунних патріотів: "А де ваші діти й онуки? Чим вони займаються? Якою мовою ви спілкуєтеся з ними? І про що?"\nЦе ті запитання, які неодмінно повинен ставити нині перед собою кожен. Відтак буде й результат. Книги, видані коштом Фундації імені І. Багряного, - це неабияка допомога у вихованні підростаючого покоління, переконливі аргументи значної громадської діяльності, а також того, як треба жити, працювати й боротися за рідну землю, за свою Вітчизну. Слід зазначити: Фундація - постійний член Ліги українських меценатів і бере найактивнішу участь у підтримці Міжнародного конкурсу знавців української мови імені Петра Яцика. (Як добре, що до цієї архіважливої справи, нарешті, долучилася й держава). Не зайве нагадати: за участю УРДП в еміграції було засновано ряд суспільно важливих громадських організацій та організацію молоді - ОДУМ, котра об'єднувала дітей і молодь батьків - вихідців зі східних та центральних земель України.\nБез перебільшення можна сказати, що Новий Ульм по Другій Cвітовій війні був справжнім центром українського культурного відродження, провідну роль у якому відігравав Іван Багряний. Саме навколо Багряного й гуртувалися такі активні й талановиті діячі, як Семен Підгайний. За принципом: велетень притягує велетня. Тут можна назвати ще Василя Гришка (перший том його капітальної праці "Карби часу" побачив світ кілька років тому у видавництві "Смолоскип"), Михайло Воскобійник, книга якого з передмовою О. Коновала готується до друку, та ін.\nФундація веде широку пропагандивну роботу в пресі: раз на місяць при найстарішому українському часописі Українського Народного Союзу "Свобода" (США) виходить її сторінка, насичена цікавою і змістовною інформацією про життя як у діаспорі, так і в Україні. (Веде сторінку Олексій Коновал). Крім того, щоквартально з'являється 12-сторінковий "Бюлетень" Фундації ім. І. Багряного.\nФундація ім. І. Багряного, члени Управи, а також представники Фундації, котрі працюють в Україні на громадських засадах, і надалі підтримуватимуть демократичні українські перетворення, робитимуть усе, що в наших силах, щоб воскресла з-під віковічного гніту держава стала економічно сильнішою, життя людей - заможнішим, тобто щоб Україна таки здобула собі вимріяне віками право бути справді Українською!\nP. S. Не встигли закінчити розмову, як у пресі (газета "2000" від 16-22 травня, передрук у "Рабочей газете" від 28 травня) вигулькнуло чергове "одкровення" сумнозвісного доктора історичних наук, професора Дмитра Табачника "Галицкий шлях от Великой Победы". Як пес із підворітні, Д. Табачник нападає на Президента України, звинувачуючи в тому, що Віктор Ющенко хоче "превратить страну в заповедник националистического тоталитаризма". І далі: "А именно этого упорно добивается господин Ющенко, может, и хотевший стать лидером нации, но превращающийся в лидеры местных наци".\nТож не вступаючи в довгу полеміку (стаття велика, на три газетні колонки згори до низу), хочемо нагадати "професору": задовго до Другої Cвітової війни, отже, й "Великой Победы" саме більшовицькі "наці" на теренах колишньої Російської імперії розв'язали громадянську війну, а потім влаштували українському народові справжній геноцид у вигляді розкуркулювання селян, голодомору і розстрілу інтелігенції.\nХто як не слідчі Герсонський та Бліок мордували 25-літнього поета Івана Багряного в Харківському ГПУ 1932 року? (Читай роман-дослідження "Іван Багряний, або Через терни Гетсиманського саду". А ще краще - романи І. Багряного "Тигролови", "Сад Гетсиманський").\nХто як не розпещений чоловічок у військовій уніформі на прізвище Хаєт, або, точніше, Хам - з великої літери! - глумився над Борисом Антоненком-Давидовичем 1935 року в підвалі колишнього Інституту шляхетних дівчат, перейменованого на Жовтневий палац, у Києві?\nІ таких прикладів, на жаль, безліч. Невже "доктор історичних наук" нічого про це не знає?\nБезперечно, знає. Але з усіх його хамських "одкровень" випирає, що він проти взаєморозуміння й консолідації в українському народі, змученому, виснаженому століттями впертої боротьби за існування на своїй споконвічній землі, за право мати власну незалежну державу. Дмитра Табачника, як бачимо, це не влаштовує.\nЛариса Денисенко: “Влада зіпсувала мені карму”\nНезряча та нечуюча волонтерка з Луцька зв’язала півтори тисячі рукавиць для воїнів АТО #2019-07 (02/14/2019)\nБогдан Ватраль: «Коли я почав працювати виконавчим директором Кредитної спілки «Самопоміч», то мав лише 26 років»#2019-05 (01/31/2019)\nГастрольний тур Америкою Одеського національного академічного театру опери і балету#2019-04 (01/24/2019)\nІван Яремчук: «Я грав проти Марсела ван Бастена, Іана Джеймса Раша, Дієго Марадонни, Джорджа Беста, але на полі ти просто виконуєш свою роботу і не думаєш про імена»#2019-03 (01/17/2019)


Hon Hai та Gogoro - система заміни акумуляторів - АРТ-ЕНЕРГО\nГолова Hon Hai Лю Янг-Вей сказав, що згідно з меморандумом про взаєморозуміння, компанії будуть використовувати виробничі потужності Hon Hai для розширення своєї присутності на світовому ринку електричних скутерів.\nЗавдяки широким виробничим потужностям Hon Hai по всьому світу, Gogoro зосередиться на дослідженнях і розробленні електроскутерів, дизайні продукції.\nУ межах партнерства Gogoro розробить план зі створення всесвітньої системи заміни акумуляторів.\nHon Hai працює над тим, щоб перейти від чистого виробництва до інтеграції розробки апаратного та програмного забезпечення.\nКомпанія, також відома в усьому світі як Foxconn, інвестувала у розроблення твердотільних акумуляторів і літій-залізо-фосфатних (LPF) акумуляторів для електромобілів. Вони поставили перед собою мету розробити зразок твердотільної батареї та почати комерційне виробництво до 2024 року.\nЗа словами ринкових аналітиків, у межах співпраці з Gogoro розроблення електромобілів Hon Hai буде розширюватися від чотириколісних до двоколісних транспортних засобів і від виробництва акумуляторів до систем заміни акумуляторів.\nТим часом засновник і генеральний директор Gogoro Хорас Люк сказав, що завдяки партнерству з Hon Hai, компанії зможуть поставляти свою продукцію до великих міст світу.\nКрім Hon Hai, Gogoro також працює зі стартапами в Європі, щоб запустити сервіси по обміну електронними скутерами. Компанія хоче використовувати свою розгалужену світову виробничу базу, щоб допомогти Gogoro створити виробничі лінії електронних скутерів у Китаї та Індії. У цих країнах Hon Hai виробляє iPhone для Apple Inc. і технічні пристрої для інших міжнародних брендів.\nОстаннім часом Hon Hai просуває ініціативу «3 плюс 3» з метою диверсифікації асортименту своєї продукції та збільшення прибутку. Ініціатива «3 плюс 3» відноситься до трьох галузей, що розвиваються. А саме це стосується електромобілів, роботів і цифрової охорони здоров’я. Ці галузі розвиваються шляхом застосування штучного інтелекту, напівпровідників і комунікаційних технологій. Розробка електромобілів посідає центральне місце у цій ініціативі, оскільки вона вибудовує ланцюжок постачання електромобілів.\nHon Hai також просуває відкриту платформу MIH для надання рішень розробникам електромобілів, яка, за її словами, буде служити «Android для електромобілів». Наразі понад 1600 фірм у всьому світі приєдналися до платформи.


Україна в огні. Батуринський хрест - поезію про війну презентували у Сумах - Культура - Сумские новости - Всі Суми - Все Сумы - VsiSumy\n24.01 воскресенье, 21:11\nУкраїна в огні. Батуринський хрест - поезію про війну презентували у Сумах\nВС 25 октября 2017 в 16:00\nВ бібліотеках міста і області постійно оновлюються розділи про героїв Майдану та АТО, у яких сумські автори презентують твори героїчного літопису сьогодення.\nУ поетичній збірці «Україна в огні. Батуринський хрест» Олександр БРИЧЕНКО, звертається до драматичних подій новітньої української історії. Поезія для сумчанина - покликання душі, а основна його діяльність — це робота у відділі інструментального виробництва на ПАТ Сумське НВО.\nАвтор патріотичного видання переконаний, що існує нерозривний зв'язок між подіями Майдану 2014 року, російською анексією Криму та військовою агресією на сході нашої країни. Революцією гідності український народ заявив на увесь світ про свої нестримні прагнення до демократичних, європейських цінностей.\nУ збірці поруч з публіцистичними нарисами, віршами Олександр Бриченко публікує власні фото з Майдану Незалежності, де він перебував в кінці лютого 2014 року. На нього велике враження справив дух козацького волонтерства, братерства й свободи, що панували тоді на Майдані.\n— Неможливо забути жертовні смерті героїв Небесної сотні, — відзначає сумчанин, — багато з тих, хто пройшов випробування подіями на Майдані, відразу пішов воювати в АТО. Цим українцям-патріотам, які зробили свій сміливий вибір, присвячений кожен рядок моєї книги:\nІ буде жити Україна,\nПоки такі в ній є сини,\nЩо, не ховаючись за спини —\nВоюють з військом сатани.\nНа обкладинці збірки зображений Батуринський Хрест — символ правічного прагнення наших громадян до свободи, соборності української держави. На сторінках видання цитуються уривки з поезій Василя СТУСА, Тараса Шевченка, де оспівується тема сили духу свободолюбних українців.\nОлександр Бриченко додає, що взятись за перо його спонукала ще й цілковита байдужість певної частини українського суспільства до проблеми обороноздатності країни. Він вважає, що цій частині суспільства прийшов час прокинутися, бо є реальна загроза опинитися в довічному рабстві, а в світі немає жодного щасливого раба.\n—На сторінках збірки є вірші-присвяти сумчаним, які віддали життя за волю і незалежність української землі: герою Небесної сотні — Олексію БРАТУШЦІ, наймолодшому кіборгу — Сергію ТАБАЛІ, сержанту, загиблому під Старобільськом — Ігорю ЗАВАЛЬНОМУ, бійцю батальйону «Донбас», представнику українського козацтва — Андрію РЕУТІ, бійцю добровольчого полку «Азов», що загинув, рятуючи товариша — Ігорю ГОЛЬЧЕНКО та багатьом відомим й невідомим героям нашого часу.\nВ творчих планах сумського автора, видання книги нарисів, віршів та оповідань під назвою «Незалежна Україна» та створення документально-публіцистичного нарису про 18-річного сумчанина Сергію Табалу. Цей хоробрий воїн світла увійшов в історію, як наймолодший захисник Донецького аеропорту. У новій книзі будуть опубліковані спогади рідних загиблого героя дідуся Сергія Яковича, бабусі Людмили Анатоліївни та його бойових побратимів по Майдану і АТО.\nгород Сумы, книга, культура, новости в Сумах, новости сумы, поэзия, презентация, Суми новини, сумские новости, сумські новини


Криза – тривалий і глибокий внутрішній конфлікт, що знецінює сенс життя та світоглядні цінності. Лабільність\nКриза – тривалий і глибокий внутрішній конфлікт, що знецінює сенс життя та світоглядні цінності.\nЛабільність – здатність до швидких змін. Л. характеризується здатністю м’язових і особливо нервових тканин відповідати на подразнення максимальною частотою імпульсів. Л. психічних станів означає їхню швидку зміну.\nМаніпулювання (від лат. manipulatio – застосовувати маніпуляції, прийоми, дії)– вид психологічного впливу, спрямованого на неявне спонукання інших (іншого) до виконання визначених маніпулятором дій.\nМасові настрої – це однорідна для великої кількості людей суб’єктивна, складна афективно-когнітивна сигнальна реакція.\nМатематичні методи – засоби створення математичних моделей, які описують і пояснюють функціонування певного психічного процесу.\nМіжособистісна комунікація – це процес обміну інформацією, який призводить до розвитку і зміни останньої в загальному інформаційному полі, яке створюється партнером зі спілкування.\nМотив – спонукальна причина дій і вчинків людини.\nМотивація – сукупність мотивів, доказів для обґрунтування чогось, спонука до діяльності; мотивування.\nНавіювання – психічний вплив однієї людини на іншу (прохання, наказ, переконання), що має на меті актуалізацію або зміну певних установок, ціннісних орієнтацій або вчинків людини, яка виступає об’єктом навіювання.\nНавчання – цілеспрямований і планомірний процес передачі знань, формування в учнів умінь та навичок, який здійснює педагог у відповідності до освітніх завдань.\nНастрій – загальний емоційний стан людини, що характеризує її життєвий тонус упродовж певного часу.\nНатхнення – особливий стан людини, який характеризується піднесенням її творчих сил, активізацією всіх психічних процесів. Натхнення є однією з головних передумов процесу творчості.\nНеврози – тимчасові функціональні розлади нервової діяльності.\nНеприязнь – морально-психологічне почуття несприйняття людини людиною.\nОбдарованість – це якісно своєрідна сукупність здібностей людини, завдяки яким вона може досягти значних успіхів у певній галузі діяльності. Особистість – це суб’єкт свідомої продуктивної діяльності та суспільної поведінки індивіда із соціально зумовленою системою вищих психічних властивостей, що формується і виявляється у самозмінній діяльності, спілкуванні, опосередковує, регулює взаємодію людини з довкіллям.\nПам’ять – пізнавальний психічний процес сприймання, запам’ятовування, збереження, відтворення і забування індивідом свого досвіду.\nПаніка – відчуття страху, розгубленості, невпевненості індивіда або соціальної групи. В П. домінують неусвідомлювані прояви.\nПараметричні методи – це різновид статистичних методів чи тестів, що дозволяють робити узагальнення чи обчислювати ступінь кореляції, в яких використовуються такі параметри, як середнє значення чи дисперсія даних.\nПедагогічна психологія – галузь психологічної науки, яка вивчає психологічні закономірності навчання і виховання особистості та особливості педагогічної діяльності вчителя.\nПереконання – усвідомлювані мотиви, які спонукають людину діяти відповідно до своїх поглядів і принципів; у педагогіці – метод виховання, який передбачає цілеспрямований вплив на свідомість вихованця з метою формування в нього позитивних морально-психологічних рис, спонукання до суспільно-корисної діяльності або подолання негативної поведінки.\nПесимізм – світосприйняття, пройняте зневірою в майбутньому, настроєм безнадії.\nПротилежне – оптимізм. Виникає внаслідок тривалого переживання безперспективності подальшого розвитку, марності зусиль особи.\nПолітична психологія – це наука що визначає психологічні аспекти політичного життя. Тобто це наука про закономірності, механізми, умови та факти прояву політики як соціально – психологічного феномену.\nПолітична свідомість – це опосередковане відображення політичного життя суспільства, суттю якого є проблеми влади, формування, розвиток і задоволення інтересів та потреб політичних суб’єктів, сукупність поглядів, оцінок установок, які, відображаючи політично- владні відносини, набувають відносної самостійності.\nПоріг відчуття – кількісна характеристика подразника (його інтенсивність, сила), що викликає або змінює відчуття.\nПочуття – це специфічно людські, узагальнені, стійкі переживання ставлення до потреб, задоволення або незадоволення яких зумовлює позитивні або негативні емоції.\nПравосвідомість – сфера суспільної або індивідуальної свідомості, яка включає правові знання, ставлення до права і правозастосовної діяльності.\nПредмет історії психології – уявлення про психіку на різних етапах поступового розвитку науки.\nПрострація – психофізіологічний стан надзвичайно низької дієздатності – фізичної або нервово-психічної.\nПсихіатрія – розділ медицини, що вивчає психічні хвороби, їх виникнення, методи запобігання й лікування.\nПсихіка (гр. рsyche – орган думок і суджень) – здатність людини думати, міркувати і хвилюватися; розумове життя, включаючи свідомі та несвідомі процеси; розум у своїй цілісності, на відміну від тіла.\nПсихічні стани – психологічна характеристика особистості, що відбиває її порівняно тривалі душевні переживання.\nПсихоаналіз – метод дослідження змісту психічної діяльності, який ґрунтується на теорії Фрейда.\nПсихолог – вчений, фахівець з психології.\nПсихологічна допомога – це вид допомоги, яку надає кваліфікований психолог людині чи групі людей в оптимізації психофізичних станів, пізнавальних процесів, поведінки, спілкування, реалізації та групової діяльності.\nПсихологічна експертиза – це наукове дослідження суспільно важливих проблем, яке здійснюється на замовлення інституцій, що уповноважені приймати рішення та використовувати при його опрацюванні висновки експертів.\nПсихологічна профілактика – вид діяльності психолога, спрямований на своєчасне попередження відхилень у психофізичному розвитку та становленні особистості, міжособистісних стосунках, запобігання конфліктним ситуаціям у навчально-виховному процесі.\nПсихологічна служба системи освіти – складова частина державної системи охорони психічного здоров’я молодих громадян України, яка діє з метою виявлення і створення оптимальних соціально-психологічних умов для розвитку особистості.\nПсихологічне консультування – це професійне ставлення кваліфікованого консультанта до клієнта, яке переважно відбувається у форматі «особистість – особистість», хоча інколи в ньому беруть участь більше 2-х осіб. Консультування передбачає надання допомоги людині у розв’язанні проблем і прийнятті рішень відносно професійної кар’єри, шлюбу, сім’ї, удосконалення особистості і міжособистісних стосунків.\nПсихологія релігії – це психологічна дисципліна, галузь психологічного знання і релігієзнавства, яка вивчає психологічні аспекти релігії як суспільної свідомості і ціннісно- орієнтаційної діяльності.\nПсихологія (гр. рsyche і гр. loqos – слово) – галузь науки, яка вивчає розумові та псих.процеси стосовно поведінки людей та тварин.\nПсихопрофілактика – методика природного народження дитини після психічного та фізичного тренування, спрямованого на ліквідацію болісних відчуттів, пов’язаних з вагітністю й пологами.\nРадість – емоція, психічний стан підвищеної, позитивно забарвленої емоційної піднесеності.\nРелігійна криза – це стан екзистенційної, смисложиттєвої фрустрації суб’єкта, зумовленої усвідомленням власного глибокого духовного занепаду, втрати духовних цінностей, ідеалів, віри, відношення до Бога.\nРелігійна секта – це загальна назва різних течій та об’єднань віруючих, які склалися як опозиція до пануючого релігійного напряму і яким притаманні специфічне тлумачення віровчення, відмова від частини традиційних обрядів, проповідь винятковості своєї релігійної доктрини, «істинного шляху спасіння».\nРефлекс – закономірна реакція організму на зміни зовнішнього чи внутрішнього середовища, здійснювана через центральну нервову систему у відповідь на подразнення рецепторів. Існують вроджені (безумовні) і набуті (умовні) рефлекси.\nРефлексія – у соціальній психології механізм усвідомлення індивідом чи групою того, як їх насправді сприймають і оцінюють інші індивіди чи групи.\nСамооцінка особистості – оцінка людиною своїх якостей, себе, рівня успішності власної діяльності, сприйняття своєї особи іншими людьми, виходячи з системи цінностей людини.\nСамосвідомість – усвідомлення людиною себе самої як особистості: своєї діяльності як члена суспільства, стосунків з іншими людьми, рис характеру, власних дій та вчинків, їх мотивів, цілей, розумових, моральних, фізичних якостей тощо.\nСамотність – психічний стан людини, який виявляється в дефіциті спілкування, ізольованості від інших людей. Залишена наодинці з собою, людина відчуває ущербність, незручність, тугу. Проте певна міра усамітнення – необхідна умова формування самосвідомості людини.\nСимпатія – почуття приязні, прихильності, доброзичливості до когось. Може виникати на ґрунті природної привабливості, єдності суспільних ідеалів, світоглядних і моральних позицій.\nСім'я – це мала соціальна група людей, що заснована на шлюбі та(чи) кровній спорідненості і функціонує на основі спільного побуту, матеріальної і моральної взає- модопомоги.\nСоціалізація – процес входження індивіда в суспільство, активного засвоєння ним соціального досвіду, соціальних ролей, норм, цінностей, необхідних для успішної життєдіяльності в певному суспільстві.\nСоціальна група – відносно стійка сукупність людей, пов’язаних між собою спільними цінностями, цілями, системою взаємин, взаємовпливів і включених до типових форм діяльності.\nСоціальна психологія – це наука про взаємозв’язок соціального і психічного, їх взаємодію, взаємозалежність, взаємовпливи на рівні окремої людини, спільноти; про соціально- психологічні явища, які виникають в процесі соціальної взаємодії і характеризують індивіда і групу.\nСоціальна установка – детермінована минулим досвідом психологічна готовність індивіда до певної поведінки стосовно конкретних об'єктів, до вироблення його суб'єктивних орієнтацій як члена групи (суспільства) щодо соціальних цінностей, об'єктів тощо.\nСоціально-психологічний тренінг – це форма спеціально організованого спілкування, психологічний вплив якого ґрунтується на активних методах групової роботи.\nСоціометрія – методика дослідження системи неформальних стосунків в певній групі в певний момент її існування. В основі лежить вимірювання відносин симпатій – антипатій, прийняття – неприйняття людьми одне одного, прихильностей, уподобань стосовно один одного.\nСпілкування – процес взаємозв’язку і взаємодії спільнот, суб’єктів, в якому відбувається обмін діяльністю, інформацією, досвідом, здібностями, уміннями та навичками, а також результатами діяльності.\nСприймання – це психічний процес відображення людиною предметів і явищ у цілому, в сукупності всіх їх якостей і властивостей при безпосередньому їх впливі на органи чуттів; сукупність відчуттів.\nСпрямованість – це система мотивів, що впливає на діяльність особистості, визначає її вибір, рівень самореалізації.\nСтаріння – закономірний процес фізіологічних та психологічних змін, які відбуваються з віком.\nСтарість – це одна з послідовних стадій розвитку людини, яка відрізняється від інших інтенсивністю руйнівних процесів, що неминуче приводять до припинення існування життя.\nСтатева ідентичність – це суб’єктивне осмислення, переживання статевої ролі, своєрідна єдність статевого самоусвідомлення та поведінки.\nСтатеві стереотипи – це усталені, стійкі форми сприйняття й оцінки особистісних якостей та поведінки чоловіків і жінок.\nСтать біологічна – це сукупність морфологічних, фізіологічних та генетичних особливостей, які забезпечують розмноження організму.\nСтиль сімейного виховання – це сукупність батьківських установок, методів виховання та способів взаємодії з дитиною.\nСтрах – гостра негативна емоція, котра виникає в умовах біологічної чи соціальної загрози життю індивіда; має різні ступені інтенсивності: переляк, афект тощо.\nСтрес – емоційний стан особистості, психічна перенапруга в гострій, загрозливій ситуації, що може сприяти шоковому стану; захисна реакція організму на будь-який збуджувальний фактор.\nСублімація – перерозподіл психічної енергії. З точки зору психоаналізу психічна енергія неусвідомленого може сублімуватися, трансформуватися в енергію різних видів діяльності, які прийнятні для суспільства і людини (творчість, мистецтво, суспільна активність, трудова активність).\nСудово-психологічна експертиза (СПЕ) - одна з головних форм практичного застосування спеціального психологічного пізнання в кримінальному процесі.\nЗагальний предмет СПЕ – особливості психічної діяльності, дослідження яких має значення для встановлення істини за кримінальними справами.\nСуїцидальна поведінка – це поведінка, вмотивована усвідомленим бажанням вбити себе з метою позбутися психічного болю.\nТемперамент – найголовніша характеристика нервової системи людини, що визначається інтенсивністю, швидкістю здійснення психічної діяльності, в емоційному тонусі життєдіяльності, сприйнятті індивідом зовнішніх подразників.\nТести (від англ. test – проба, випробування, дослідження) – в психології та педагогіці система питань чи завдань, що дозволяє здійснити тестове дослідження.\nТривожність – емоційний стан людини, який виникає в умовах ймовірних несподіваних ситуацій: як при відстроченні, затримці приємних ситуацій, так і при очікуванні неприємностей. Тривожний стан людини характеризується стурбованістю, побоюванням, тугою.\nУпевненість – психічний стан людини, коли в неї сумніви зведені до мінімуму або й зовсім відсутні. У. будується на знанні, тісно пов’язана з переконанням, однак переконання має цілком визначену практичну спрямованість, воно спонукає людину здійснити те, у чому вона впевнена.\nУчіння – це діяльність учня (студента), спрямована на свідоме засвоєння знань, умінь та навичок\nУява – процес створення людиною на основі досвіду образів об’єктів, яких вона ніколи не сприймала, своєрідна форма відображення людиною дійсності, в якій виявляється активний випереджальний характер пізнання нею світу.\nФантазія – процес створення людиною нових образів на основі пережитого. Суто людська психічна властивість, необхідний компонент творчої діяльності. Ф. тісно пов’язана з мрією і уявою. Може бути реалістичною і пустою, беззмістовною. Здатність до фантазії – важлива умова творчості.\nФрустрація – негативний стан організму, почуття, які виникають при блокуванні цілей, що їх особистість намагається досягнути, почуття розчарування, крах надії.\nХвилювання – емоційний психічний стан людини, зумовлений підвищеним збудженням нервової системи, перевантаженням її позитивними або негативними переживаннями.\nЦінність – поняття, що фіксує позитивне або негативне значення будь-якого об’єкта чи явища для суб’єкта.\nЧутливість – здатність аналізатора реагувати на дію адекватного подразника, відчувати його.\nШизофренія – психічна хвороба, виявляється у своєрідних змінах психіки людини. Іноді виникає в період статевого дозрівання. Легкі й початкові форми Ш. піддаються лікуванню.\nЩастя – граничне інтенсивне переживання людиною універсальності і глибини затвердження свого буття, максимальної відповідності наявного найзаповітнішим бажанням і мріям, моральна і емоційна насолода життям. Щ. відрізняється від найвищих ступенів задоволення саме соціально-етичним змістом.\nЩирість – відвертість, правдивість; морально-психологічна риса людини, протилежна лицемірству, вона характеризує не зміст діяльності і стосунків людини, а їх відповідність мотиву, емоційну безпосередність.\nЮридична психологія – науково-практична дисципліна, яка вивчає психологічні закономірності системи «людина-право» і розробляє рекомендації, які спрямовані на підвищення ефективності цієї системи.


В 1961 році Галамбос висловив припущення про роль гліальних клітин головного мозку в процесах пам’ят - НОВА ПЕДАГОГІКА\nВ 1961 році Галамбос висловив припущення про роль гліальних клітин головного мозку в процесах пам’яті. Він вказував, що довготривала пам’ять пов’язана саме з функцією гліальних елементів. Інші дослідники показали, що глія бере участь у замиканні умовних рефлексів. Однак переконливих даних про роль глії в процесах пам’яті поки-що не отримано.\nЗа відомостями американської психологічної асоціації серед усіх вищих психічних функцій найбільша кількість публікацій у світі присвячена розв’язанню проблем пам’яті і з’ясуванню її механізмів.\nАсоціативна теорія є найдавнішою, вона грунтується на вченні Арістотеля про три типи асоціацій – за суміжністю, схожістю і контрастом. Найважливішим у цій теорії є поняття "асоціація" – зв'язок, поєднання між явищами. Воно виступає як обов'язковий принцип усіх психічних утворень, за яким, якщо якісь психічні явища виникають у свідомості одночасно або послідовно одне за одним, то між ними утворюється зв'язок. Повторна поява одного з елементів цього зв'язку викликає в свідомості уявлення всіх інших. Ігноруючи активність суб'єкта, який запам'ятовує, вчені, що сповідують цю теорію, механізм запам'ятовування шукали в зовнішніх умовах. Асоціативна теорія виявилась односторонньою. За її допомогою не можна пояснити багатьох важливих особливостей людської пам'яті, зокрема її вибірковості та залежності процесів пам'яті від особливостей організації матеріалу.\nГештальтпсихологічна теорія прийшла на зміну асоціативній у другій половині XIX ст. Її основоположники вважали, що механізми пам'яті визначають закон формування гештальту. Особлива увага зверталася на структурованість і цілісність матеріалу, який запам'ятовується. Гештальтисти зауважили, що погано структурований матеріал запам'ятовується важко, а добре структурований – легко. Однак насправді не лише організація матеріалу визначає ефективність пам'яті. Ця теорія ігнорувала активність суб'єкта, а тому теж виявилася однобокою.\nПредставники біхевіористичної теорії пам’яті розвивали погляди асоціоністів щодо рефлекторних механізмів формування індивідуального досвіду. Асоціації вони тлумачили як елементи досвіду, що ґрунтуються на функціональних зв'язках між вправами, від яких залежали результати научіння. При цьому було встановлено, що на успішність закріплення впливає інтервал між вправами, міра подібності, обсяг матеріалу, рівень научіння, вікові та індивідуальності відмінності між людьми.\nЗгідно з когнітивною теорією пам'ять є сукупністю різних блоків і процесів перероблення інформації, кожен із яких виконує чітко встановлену роль. Одні блоки виділяють і здійснюють розпізнавання характерних рис інформації, Другі — будують когнітивну схему орієнтування в особливостях інформації, треті — тимчасово зберігають інформацію, а четверті — подають її в певній формі. Проте ця концепція має недоліки — не враховує активність суб'єкта в процесі запам'ятовування.\nДіяльнісна теорія пам’яті сформувалася на основі робіт Л. Виготського, П. Зінченка, А. Смирнова та інших учених. Вони вважали, що закономірності пам'яті визначаються тим, що людина робить із матеріалом для запам'ятовування і яке місце він займає в її діяльності. Ця теорія не ігнорує досягнення інших концепцій, а творчо використовує їх при поясненні природи та закономірностей пам'яті.\nВ основі фізіологічної теорії пам'яті лежить вчення І.П. Павлова про утворення умовних тимчасових зв'язків, на яких базується формування індивідуального досвіду людини. Умовний рефлекс як акт утворення зв'язку між новим і раніше закріпленим тлумачиться як фізіологічна основа акту запам'ятовування. Велику роль при цьому відіграє підкріплення .\nФізична теорія пам'яті теж орієнтована на виявлення фізіологічних механізмів пам'яті. Згідно з нею проходження нервового імпульсу через групу нейронів залишає після себе певний слід, тобто електричні та механічні зміни у синапсах. Припускається, що відображення об'єкта, наприклад огляд його оком по контуру, приводить до утворення в мозку певної просторово-часової нейронної структури. Тому її ще називають теорією нейронних моделей. Процес утворення нервової моделі та її наступна актуалізація, на думку її авторів, є механізмом запам'ятовування, збереження і відтворення сприйнятого. Проведене на нейронному рівні дослідження механізмів закріплення і збереження слідів показало, що замикання аксона на дендрити інших нейронів або на тіло своєї клітини створює можливість для існування реверберуючих кіл збудження (кіл саможивлення). Нервовий імпульс, циркулюючи по такому колу, здійснює самозарядження клітин. Ці стійкі реверберуючі кола вважають фізіологічним субстратом збереження слідів. Однак, попри наявність багатьох переваг, у цій теорії багато питань ще не з'ясовано .


РІЗДВЯНА КАЗКА ДЛЯ ЯНГОЛА | Газета "Подолянин"\nНапередодні світлих свят усі ми віримо в казку і різдвяне диво. Особливо надіється на добро та щиру підтримку наша землячка, майстриня та поетеса Алла ПОВХ. До редакції вона надіслала зворушливий лист і власні вірші, сподіваючись, що у величне свято таки знайдуться небайдужі, аби втілити її мрію в реальність. Алла Володимирівна хоч і має проблеми зі здоров’ям, однак настільки сильна духом, оптимістично налаштована, що цьому в неї варто повчитися.\nАдже не опускає рук, а розвивається, творить і власним прикладом надихає інших. По допомогу до «Подолянина» звернулася невипадково, адже газету читає давно разом із 89-річною бабунею, учасницею війни Ніною Гладкою.\n«Я – інвалід І групи з дитинства (ДЦП), пересуваюся з допомогою ходунків і їжджу лише в центр «Турбота». У мене хворі ноги, і мені потрібен тренажер – бігова доріжка, аби могла їх розробляти. Самостійно придбати таку дорогу річ не можу. Можливо, хтось має вживаний, і він йому вже більше не потрібен.\nЯ б із радістю прийняла такий подарунок, аби хоч якось тримати себе у формі. Бо взимку взагалі з будинку не виходжу», – пише кам’янчанка у листі до редакції.\nПовідала нам і свою біографію. Народилася жінка 24 листопада 1972 р. в Кам’янці-Подільському в родині будівельників і вчителів. Закінчила ЗОШ №10 1990 р. Наразі вона – сирота. Розраду знаходить у поезії. Друкувалась у київському журналі «Соціальний захист», який оголошував конкурс «Струни ду-ші», в газеті міськради «Кам’янець-Подільський вісник», в альманасі кам’янецьких письменників «Грані тисячоліття на струнах слова», в релігійному журналі «Твій шлях». 2008 року побачила світ її перша збірка віршів «Відверта розмова». Через два роки з’явилася і друга – «Русалка лісова». А 2016 р. вийшов перший роман Алли Повх під назвою «Повернення кохання» за сприяння і допомогою міської Центральної бібліотеки ім.Костя Солухи, яка завжди підставляє плече землячці. 2017 р. вийшла збірка віршованих творів «Диво». Цьогоріч кам’янчанка перемогла в конкурсі «Талановитий світ» із власною повістю «Дві самотні долі». Отримала медаль\nII ступеня та диплом. А ще написала три медитації «Ліс. Сад. Море». Є членом громадської організації інвалідів «Гармо-нія». Цінує в людях чесність, поряднісь, конкретність. А ще кохається у вазонах, збирає м’які іграшки й виготовляє креативні вироби із серветок. Словом, ніколи не сидить, склавши руки, не скаржиться на життя, а творить на благо рідного міста, кам’янчан.\nПропонуємо і вам ознайомитися з творчістю Алли Повх, процитуємо уривок із її вірша «Білий янгол»:\nДім надії, сонце в мрії,\nВітер віє вдалині,\nВ круговерті море мліє,\nрайдуга у висоті.\nІ джерельце по каміннях\nрозгорта зірковий шлях,\nДе довкола білий Янгол\nв ореолі проліта.\nВ сподіванні і задумі\nБілий лебідь там пливе…


Діано-Марина: найпопулярніші визначні місця\nПорт Діано-МаринаПрогулянка вздовж пристані гарантує кілька фантастичних фото: Порт Діано-Марина розташована всього за 1,2 км від центру міста Діано-Марина. Якщо пройти пішки трохи далі, можна дійти прямо до води; тут Пристань Моло-делле-Тартаруге і Bagni Continentale e Giardino.\nДізнатися більше про м. Діано-Марина\nКуди втекти від буднів? Діано-Марина чекає на вас! Приїжджаєте на день? На добу? Кожен мандрівник може знайти підходяще помешкання в околицях такого популярного місця, як Діано-Марина. Діано-Марина: шукайте помешкання на Hotels.com, використовуючи нашу онлайн-карту. На нашій карті показано райони навколо кожного готелю міста Діано-Марина. Так ви зможете легко побачити відстань до найголовніших атракцій, і змінити параметри пошуку за потреби. Діано-Марина: найвигідніші пропозиції готелів із Гарантією ціни.


На міжнародному фестивалі Вінницький театр ляльок переміг у трьох з десяти номінацій - Новини Вінниці\nНа міжнародному фестивалі Вінницький театр ляльок переміг у трьох з десяти номінацій\nІз 12 по 17 травня у м.Кишинів Республіки Молдова відбувся Міжнародний фестиваль театрів ляльок «Под шапкой Гагуцы». Участь у мистецькому форумі взяло двадцять театрів з різних країн, зокрема з Румунії, Болгарії, Казахстану.\nУкраїну на фестивалі представляв Вінницький театр ляльок «Золотий ключик». На розгляд журі було презентовано виставу «Пастушка та Сажотрус» (режисер Людмила Земелько).\nКазка Андерсена «Пастушка та Сажотрус» й принесла Вінницькому «Золотому ключику» перемогу одразу у трьох номінаціях: за режисуру; за краще виконання жіночої ролі – актрисі Олені Андрушко; і за найелітарнішу та найметафоричнішу виставу.


Кубіца може вийти на старт гонки Ф1 вже у Монці\n23 серп. 2018 р., 14:07\nЗміна власників Force India може призвести до переформатування учасників чемпіонату вже найближчими тижнями.\nУ четвер, 23 серпня, команди Формули 1 мають проголосувати за дозвіл новим власникам Force India претендувати на призові гроші індійської стайні. Раніше проти цього виступили Renault, McLaren і Williams.\nПроте, за повідомленням Auto Motor und Sport, до нового голосування запропоновані нові пропозиції, які містять і зміну у складах кількох команд Ф1. Якщо всі стайні погодяться, то вже у Монці Ленс Стролл, чий батько наразі очолює Force India, стане напарником Серхіо Переса, а у Williams канадця у решті етапів сезону замінить Роберт Кубіца.\nПри цьому Стролл-старший продовжуватиме виконувати фінансові зобов’язання перед Williams до кінця року. У 2019-му новим інвестором команди з Гроува може стати російський мільярдер Дмитро Мазепін, чий син Микита наразі виступає у серії GP3 і є гонщиком розвитку Force India.\nЯкщо події розвиватимуться таким чином, то без місця залишиться Естебан Окон. Проте й для француза є рішення. Тото Вольфф проводить активні перемовини щодо переходу протеже Mercedes до McLaren. Якщо у Вокінгу зможуть звільнити Стоффеля Вандорна посеред сезону, то Окон вийде на старт гонки в Монці у новій команді. Якщо ж Стоффель залишиться до кінця 2018 року, то Естебан стане напарником Карлоса Сайнса у 2019-му.\nГран Прі Бельгії: прогноз Motorsport.com Україна\nОкону важко відволіктись від думок про майбутнє в Ф1


Космічні брати аніме українською онлайн\nСерій: 99 з 99 (24 хв.)\nРолі озвучували: Surgeon, Crupt, AdrianZP, MariAm, Esme\nДивитися Космічні брати онлайн\nРолі озвучили: Surgeon & Crupt & AdrianZP & MariAm & Esme\nДата: 11 лютого 2022 16:09\nДякую за переклад та озвучення, надзвичайно цікавий проект, зачіпає багато аспектів розвитку особистості та роботи в командах.\nДата: 11 жовтня 2016 23:37\nДуже чудове і емоційне аніме!\nДата: 29 вересня 2016 12:46\nЩе раз хочу подякувати за такий чудовий серіал його творцям і тим хто українізував його!\nДата: 29 травня 2016 20:11\nДякую за цей чудовий серіал. Тут так гарно показана історія як стати космонавтом. Хоч і багато всього\nє вигадкою, але дуже гарно передані емоції головних персонажів і як переживають за них рідні і близькі.\nРекомендую подивитися тим хто хоче дізнатися як проходять навчання космонавтів у Японії та США.


В Індії врятували ведмежа, яке не покидало вбиту браконьєрами матір - Цікaвинки - TCH.ua\nБраконьєрів вдалося затримати.\n© Facebook/Wildlife S.O.S\nВ Індії дитинча ведмедя-губача не покидало мертву матусю, яка загинула внаслідок дій браконьєрів.\n10-місячне ведмежатко згодом врятували, передає Mirror. Зазначається, що ведмедиця загинула у пастці, яку влаштували браконьєри. Її вбив електричний струм.\nПовідомляється, що ведмежа наразі перебуває під турботою працівників рятувального фонду тварин. Своєю чергою, шістьох браконьєрів вдалося затримати. У цьому допомогла собака, яка взяла слід і привела до зловмисників.\nУ В'єтнамі виявили найдбайливішого у світі кота-татуся\nУ браконьєрів знайшли спеціальні інструменти, які вони використовували, щоб встановити смертельну пастку. Згодом вони зізналися у скоєному. Дитинча, однак, не зможе розвинути необхідні навички, щоб вижити в дикій природі, і тому, ймовірно, залишиться в неволі на решту свого життя.\n"Він переніс страшну травму і потребує інтенсивного лікування та догляду протягом декількох місяців, щоб відновитися", - прокоментували у службі порятунку тварин.\nНагадаємо, раніше у зоопарку німецького міста Мюнхен вперше показали відвідувачам новонароджене дитинча самиці білого ведмедя на прізвисько Джованна.\nФотогалерея Гра у схованки та обід брецелями. Reuters показав життя новонародженого дитинча білого ведмедя (12 фото)\nЦікaвинки 26.02.2017 18:01


На Чернігівщині громада пересварилась через пам’ятник козлу у центрі селища – Новини Ніжина/ новости Нежина\nСкульптура – подарунок селищу від його голови.\nНа Чернігівщині у центрі селища Козелець поставили пам’ятник Козлу. Це неабияк розбурхало тамтешніх людей. Одні запевняють, що назва селища походить від назви квітів, мовляв, до чого взагалі тут козел? Інші ж твердять, що рогата тварина – символ селища ще з 17 століття. Про це йдеться в сюжеті програми ТСН.19:30.\nПам’ятник тварині поставили у центрі Козельця, коли козельчани святкували день селища. Відтоді серед населення тільки й мови про козла.\nЛюди кивають на керівництво, бо скульптура козла – це подарунок селищу від його голови. Секретар очільника Козельця розповідає, що скульптура саме козла не випадкова. “Цей символ присутній на геральдиці нашого селища ще з початку 17 століття. Він присутній на сучасному прапорі Козельця”, – каже вона.\nКозел з герба і був взірцем для майстра Олександра. Скульптуру він випилював із верби, трудився днів зо три і витратив 30 літрів бензину. Гроші взяв тільки за матеріал. Хоча, каже, витвір можна оцінити у 2-3 тисячі доларів.\nНа зиму козла заховають у приміщення, а потім селищна влада обіцяє визначитися із подальшим його місцестоянням. Козельчани ж уже активно обговорюють, куди перенести козла. Одна із пропозицій – перенести і поставити під адміністрацією.


Папір для багатократного друку від Xerox — ЕЛЕКТРОНІКА, ОРГТЕХНІКА, ПРИНТЕРИ, МЕРЕЖЕВІ ТЕХНОЛОГІЇ\nФахівці дослідницьких центрів Xerox в Пало-Альто (Каліфорнія, США) і Канаді працюють над технологією, яка дозволить видаляти з листа паперу зображення або текст, надруковані за допомогою принтерів і копіювальних апаратів компанії. Таким чином, один лист можна буде використовувати для друку необмежену кількість раз.\nГолова робочої групи фахівців Брінда Далал відзначає, що сьогодні офісні працівники використовують роздруки, швидше, для демонстраційних цілей на нарадах або для сумісного редагування і проглядання документів. Зберігається інформація частіше не в роздрукованому, а електронному вигляді в надрах корпоративних серверів. У зв’язку з цим роздруковані документи, як правило, опиняються у відрі, для сміття, того ж дня.\nЗа статистикою, офісний працівник протягом місяця роздруковує близько 1200 сторінок тексту в місяць. Близько 44,5% від цього числа призначені для разового використання, а близько 21% сторінок знищуються в проьягом дня. Подібні спостереження і привели експертів Xerox до ідеї створення «перезаписуваного» паперу.\nДо теперішнього моменту в лабораторних умовах розробники мають можливість друкувати «стираний» текст на особливому папері з жовтим відтінком. Друк здійснюється без участі чорнила, а роздруки виходять досить низької якості. Текст пропадає з листа приблизно через шістнадцять годин. Використовувати лист для друку можна багато разів, обмеження накладає лише межа зносостійкості паперу. Про комерційне використання розробки мови поки не йде: фахівці працюють над збільшенням дозволу підсумкових документів. Крім того, в Xerox ще остаточно не вирішили подальшу долю розробки і в даний час займаються реєстрацією патентів на неї.\nЦілком імовірно, що побачити «перезаписуваний» папір на прилавках не вдасться зовсім, повідомляє The New York Times. Відзначимо, що над можливістю використовувати папір для друку багато разів ще на початку минулого десятиліття роздумували інженери компанії Ricoh. В результаті, народилася технологія, що дозволяла видаляти чорнило з паперу не більше десяти разів. Проте широкого комерційного поширення розробка не набула.


Туристический Информационный Центр Free Tours Odessa - Free Tours Одеса\nПішохідні екскурсії Odessa Free Tours\nАвтор: Tourist Infocenter Free Tours Odessa | | Перегляди: 21669\nОсновне завдання проекту Free Tours - зробити Одесу доступною для всіх туристів незалежно від їхнього бюджету і часу, який вони планують провести в Одесі. Free Tours - це хороша можливість для туристів з різних країн дізнатися про Одесу і цікаво провести час з гідами волонтерського руху Free Tours, екскурсії проводяться англійською, російською та українською мовою.\nМета нашого руху - показати Вам наше улюблене місто в усіх його барвах і масштабах. Учасники нашого проекту - це молоді та цікаві люди, які добре володіють знаннями з історії міста, а також можуть Вам підсказати, як урізноманітнити Ваш відпочинок.\nПід час екскурсії ми покажемо вам найвідоміші пам'ятки старого міста, починаючи від Приморського бульвару - набережна, де відкривається мальовнича панорама Одеси та достатньо історичних та архітектурних пам'яток. Закінчується наш тур в Міському Саду, в будівлі нашого Туристичного Інфоцентру Free Tours Odessa. У ході екскурсії Ви побачите відомі архітектурні пам'ятки Одеси, такі як - Оперний театр, Шахський і Воронцовський палац, Будинок з однією стіною, будинок з Атлантами, а також почуєте багато цікавих історій про створення міста і його особливості. Також включає прогулянку по самому серцю Одеси з його головною вулицею Дерибасівською. У ході екскурсії ви побачите: Катеринінську площу, пам'ятник Йосифу де Рібасу і засновнику есперанто Лазарю (Людвігу) Марковичу Заменгофу, Спасо-Преображенський собор, Міський сад з його унікальними пам'ятками та історією.\nПам'ятки, які Ви побачите під час екскурсії!\nМіський бульвар - одна з найкрасивіших вулиць Одеси, улюблене місце для прогулянок місцевих жителів та туристів. Засаджений столітніми платанами, каштанами, кленами і липами, пішохідний бульвар проходить над урвищем паралельно берегу моря. Серед низки будівель у стилі класицизму і раннього італійського ренесансу,які формують головний морський фасад Одеси, особливе місце займає готель "Лондонський", в якій зупинялися багато знаменитостей. Головною прикрасою Приморського бульвару є Потьомкінські сходи налічує 192 сходинки, що спускається до морвокзалу. Над сходами встановлено пам'ятник самому знаменитому одеському градоначальнику Арману де Рішельє (Дюку). На бульварі виявлені фрагменти античного поселення V-III ст. до н.е., над археологічним розкопками споруджено скляний павільйон.\nОдеський театр опери та балету.У кожному місті є свій символ. Символ - це місце, куди першим ділом ведуть туристів і приїжджають фотографуватися молодята. Символ - це об'єкт, який зображують на футболках, листівках і магнітах. В Одесі таким символом є Одеський оперний театр. Будівля, побудована в 1884-1887 роках, є одним з найчудовіших у Європі архітектурних споруд. Театр прикрашений скульптурними групами, з зображають музи - покровительки театру, музики, танцю, комедії і трагедії. Відвідування цього театру залишає незабутнє враження. Театр знаменитий своєю історією. У ньому бували видатні письменники і композитори, на його сцені виступали великі співаки Шаляпін, Карузо,Собінов.\nШахським палацом в Одесі називають неготичну будівлю на крутому обриві в самому початку вулиці Гоголя, оскільки будівлю колись дійсно орендував перський шах. Побудований палац у 1851-52 рр.. за проектом архітектора Ф. Гонсіоровського для польського шляхтича З. Бржозовского, а останнім власником був граф І. Шенбек. Частина приміщень здавалася в оренду. З 1909 по 1917 р. в палаці жив перський шах Мухаммед Алі, який втік до Одеси під час революції в Ірані. За легендою, з початком революції в Росії він також виїхав з країни, на цей раз, залишивши свій гарем. У радянські часи в "шахського палаці" розташовувався Будинок народної творчості. Деякий час в відреставрованій будівлі розташовувався головний офіс Морського транспортного банку.\nВоронцовський палац, збудований в 1826 р. за проектом місцевого архітектора Боффо, побудований в північно-західній частині Приморського бульвару. Цейфланг являє собою високо піднятий над морем виступ, який різко обривається в бік Військового спуску та порту.\nВся садиба складається з головного будинку, поверненого однією стороною до бульвару, великого флігеля, під прямим кутом прибудованого до палацу з вікнами, поверненими у двір, а не до моря, великого двору, що відокремлює названі будинки від згадуваних вище конюшень, і, нарешті, великої напівкруглоїбудівлі самих конюшень, що вражають всередині своєю висотою і архітектурною химерністю стелі. Колись перед палацом знаходився сад, що спускався до моря по схилу. На самому краю обриву і зараз ще височіє прекрасна колонада, створена десятьма парами потужніх колон доричного ордена:її далеко видно при наближенні до Одеси морем. Біля неї знаходиться ,часів Воронцова ,мармуровий фонтан.\nВулиця Дерибасівська названа в честь одного з засновників міста Іосифа де Рибаса. В даний час значна частина вулиці примикає до Грецькоїплощі та є пішохідною , разом з прилеглим до неї Міським Садом є однією з найулюбленіших місць для відпочинку і прогулянок жителів і гостей міста.\nМіський Сад - гарна площа з рожевими клумбами, фонтаном, альтанкою серед дерев-ровесників міста. Це свого роду музей під відкритим небом, картинна галерея, куди приходять одесити не стільки для того, щоб щось купити, скільки відпочити душею біля улюблених пейзажів.\nТут, в Міському Саду, можна знайти дванадцятий стілець роботи Гамбса, що належав мадам Пєтуховій - тещі Кіси Вороб'янінова, який таки виявився золотим, пам'ятник Утьосова на лавочці, пам'ятник Уточкіну і безліч різних експонатів пропонує Вам затишний куточок Одеси. У цьому може переконатися кожен, хто відвідає Міський Міський Сад Одеси.\nСоборна площа, або Соборка, як її скорочено називають одесити. Це площа, яка розташована в центрі міста. Її назва походить з розташування на її території Спасо-Преображенського собору. Вперше її згадують в 1828 р., і хоча її назва не раз змінювалося: Преображенська, Плац-Парад, площа Червоної армії, потім Радянської армії, і, нарешті, Соборна, вона назавжди залишиться в пам'яті, як одеситів, так і мандрівників, як Соборна. На ній розташована одна з одеських пам'яток - виставка-продаж різних сувенірних. Походивши, поторгувавшись можна прикупити щось з одеських сувенірів, тут же можна вибрати картину, отримати свій портрет, щойно намальований художником.\nВсі ці пам'ятки та інші Ви зможете побачити на нашій екскурсіїFREE TOURS. Позитивні емоції та гарний настрій ми Вам забезпечимо!


Тіло знайшов батько за 2 тижні: підліток наклав на себе руки точно в такий же спосіб, як описав у власній книжці | Новини\n17:32, 9 липня 2020 р.\nТіло свого сина Івана Делюкова його батько Дмитро знайшов тільки через два тижні очікувань і пошуків. Ваня лежав на дні високої 20-метрової труби котельні біля занедбаної школи. Спочатку батько побачив тапочок, що валявся неподалік, точно в таких Іван зник у ніч 22 червня. Батько відчинив внизу віконце для прочищення труби. У темряві нічого не було видно. Тільки промінь ліхтаря показав тіло підлітка, пише пише OBOZREVATEL.\nІдею обшукати всі покинуті місця навколо підказала батькові волонтерка Юлія з “Пошукової платформи 911”, яка брала участь у пошуках зниклого хлопця. До того ж згадали, що вперше після втечі з дому Івана знайшли саме в цьому районі. Колись сім’я жила тут, тому залишилися друзі хлопчика. Вони часто тут гуляли. Уперше Ваня втік із дому 19 червня. Коли його шукали, то водій вантажної машини розповів, що підвозив Ваню до якогось села. І в розмові хлопець сказав, що хоче подорожувати. Йому дуже сподобалося пізнавати світ. Тоді хлопця знайшли та повернули додому. Тому, коли в ніч на 22 червня хлопець серед ночі покинув будинок у чому був, батьки не стали бити на сполох і звертатися в поліцію. Вони подумали, що Ваня знову відправився в подорож і скоро повернеться. Однак минув тиждень, але син не виходив на зв’язок. Тоді батьки написали заяву в поліцію.\nШукати хлопця кинулися поліція й волонтери.\n“Потрібно сказати, що поліція дуже серйозно поставилася до зникнення дитини. Ми з ними щільно співпрацювали, і вони робили все, щоб його знайти”, – зазначає волонтерка Юлія.\nСпочатку звинувачували комп’ютерну гру Спочатку в смерті хлопчика підозрювали зв’язок із комп’ютерною грою Forge of Empires. Однак волонтерка каже, що ця гра безпечна, нею захоплюються діти більш раннього віку.\nБатьки теж пов’язували першу втечу хлопчика з його захопленням іграми, тому батько телефон у нього забрав. Вдруге він пішов із дому вже без телефону й без речей. До останнього друзі Вані та й волонтери сподівалися, що хлопець знайдеться. Самі діти запевняли, що Ваня не здатний накласти на себе руки. Так, були в нього підліткові комплекси, він був досить замкнутим. Але всі думали, що 5 липня, у свій день народження, Ваня зробить сюрприз і прийде додому.\n9 липня 2020 р., 17:40\nСкільки ви це будете смакувати на сайті?


ПОДОРОЖ ПАМ’ЯТНИМИ МІСЦЯМИ УКРАЇНИ – ВСП «Вишнянський фаховий коледж Львівського національного університету природокористування»\nBy Administrator 12.11.2015 12.11.2015 Новини\n6 та 7 листопада 2015 р. студенти другого курсу групи П-21 юридичного відділення разом із куратором групи Ольгою Заріцькою побували на екскурсії пам’ятними місцями України.\nПершою зупинкою була печера Кришталева (Кривченська), що розташована біля с. Кривче Борщівського району Тернопільської області. Вона одна із найбільш вивчених в області, її загальна протяжність розвіданих ходів становить близько 23 км, а електрифікований туристичний маршрут – 3000 метрів. За незвичайну красу Кришталеву називають підземною перлиною Поділля. Підземний світ постійно балансує між реальністю і казкою. Туристичний маршрут печери побудований таким чином, що вона поділена на різні за назвою зали. Зала «Див», «Скель», «Зоологічна», «Буйвола», грот «Кам’яних Сліз», лабіринт «Кам’яних Квітів», зали «Завалів», «Втрачених сподівань» – це лише деякі “етапи” підземних маршрутів Кришталевої, кожний з яких – неповторний і має свою історію.\nПротягом цього ж дня студенти мали можливість не просто побачити, але й відчути велич української культури, відвідати Кам’янець-Подільську фортецю, яка, мабуть, є одним з найпопулярніших серед всіх туристичних об’єктів України. Хочемо поділитися легендою про цю фортецю, яка свідчить, що коли турецький султан Осман ІІ у 1621 році підійшов до укріплень найзнаменитішого замку України в Кам’янець-Подільському, він запитав: «Хто збудував таке могутнє місто?» «Сам Бог», — почув він у відповідь. «То нехай Бог і здобуває його!» — І повернув геть від стін замку.\nВечірніми сутінками екскурсійна група насолоджувалась архітектурними шедеврами стародавнього міста, прогулюючись неймовірної краси затишними вулицями «Старого міста» в Кам’янець-Подільському. Це місто-фортеця XIV–XVIII ст., яка належить до «Семи чудес України»..\nНаступним пунктом екскурсії стало живописне місто Хотин на березі Дністра, що є гордістю світової культури. Студенти відвідали фантастичну середньовічну фортецю, відому своєю багатою історією. Юнаків і дівчат переповнювали неймовірні почуття від масштабності цієї споруди. Протягом століть Хотин був центром розвитку ремесел і торгівлі, культури та економіки.\nЗі слів Заводяка Сергія – це не просто мандрівка, яка залишиться на світлинах, це поїздка, що дала можливість відчути дух історії і побачити місце, де фактично зупиняється час і славні моменти історії можна переживати знову і знову, це особлива романтика славної військової доблесті, де витає дух лицарської звитяги.\nЗавершальним етапом поїздки був греко-католицький монастир у селі Гошів, що на Івано-Франківщині. Він вважається однією із найвеличніших релігійних та історико-архітектурних святинь Західної України. Це прекрасне місце, де віє святістю, спокоєм, чистими помислами, вірою і надією на захист від усього лихого. Кожен скористався можливістю загадати бажання біля чудотворної ікони Божої Матері.\nДорогою додому всі весело обговорювали день, що минав, ще раз захоплювались почутими легендами, історіями та будували плани на наступну поїздку.


Вчителька початкових класів попросила дітей написати твір… | MamaBag\nВчителька початкових класів попросила дітей написати твір про те, що б вони хотіли, щоб Бог зробив для них. Увечері, коли вона перевіряла роботи, вона натрапила на один твір, який її дуже засмутив. У цей момент увійшов її чоловік і побачив, як вона плаче.\n– Читай – відповіла вона, простягнувши твір одного хлопчика.”Господи, сьогодні прошу Тебе про щось особливе: перетвори мене в телевізор. Я хочу зайняти його місце. Хочу жити, як живе телевізор в нашому домі. Хочу мати особливе місце і збирати сім’ю навколо себе.\nЩоб мене слухали, не перебиваючи і не задаючи питання, коли я говорю. Хочу бути в центрі уваги.\nХочу, щоб мною займалися, як займаються телевізором, коли він перестає працювати. Хочу бути в компанії батька, коли він повертається додому, навіть втомлений.\nЩоб моя мама, замість того, щоб ігнорувати мене, йшла до мене, коли залишається одна і сумує. Хочу, щоб хоч іноді, мої батьки залишали все осторонь і проводили небагато часу зі мною. Боже, я не прошу чогось багато … Я тільки хочу жити, як живе будь-який телевізор. ”


В Україні планують впровадити освітній кодекс\n18 августа 2020 / Суспільство\nМіносвіти підтримує перехід України до освітнього кодексу, що дозволить уникнути постійних змін до законодавства через ситуацію у країні.\n«Ми маємо поступово перейти до освітнього кодексу. Не до абсолютно розрізнених законодавчих актів: той застарів – міняємо, поміняли цей, то вже інший застарів. Все ж таки ми маємо від дитячого садочка до вищої освіти керуватися певними єдиними принципами, і щоб вони не мінялися під налаштування тої чи іншої ситуації в країні», – заявив заступник міністра освіти і науки України Ігор Гарбарук в ефірі українського телеканалу.\nРаніше Міносвіти розробило інструкцію школам, як працювати у новому навчальному році. Глава МОЗ заявляв, що учням, і працівникам шкіл обов’язково вимірюватимуть температуру (якщо вище 37,2 – до школи не пустять). В уряді не відкидають і змішаний варіант навчання – коли буде звичне навчання спільно з дистанційними формами.\nСправи Майдану: Слідчого підозрюють у переслідуванні 7 учасників протестів на Черкащині\nФігуранту інкримінують притягнення завідомо невинних осіб до кримінальної відповідальностіНачальник слідчого відділу одного з відділів Головного управління Нацполіції в Черкаській області підозрюється у притягненні до відповідальності 7 невинних осіб під час подій на Майдані\nПрезидент України Володимир Зеленський провів телефонну розмову з в.о. президента Європейського банку реконструкції та розвитку (ЄБРР) Юргеном Рігтерінком, в ході якої співрозмовники обговорили підготовку реалізації нового спільного проекту між Україною та ЄБРР,


У КРЕМЕНЧУЦІ ЧИНОВНИКИ ЛЯКАЮТЬ ГРОШИМА, ЯКИМИ ЛЮДИ ЗАПЛАТЯТЬ ЗА ВИКОНАННЯ ЗАКОНУ ПРО ДЕКОМУНІЗАЦІЮ\nОлександр Курилов 20 серпня 2015 16:47 1134 0\nСкільки слід платити кременчужанам за зміну назв вулиць, що планується зробити за два місяці? У скільки це обійдеться кожній родині? Й чи справді за перереєстрацію автомобіля (нова адреса у техпаспорті) слід віддати 353 гривні? Ще – чи слід через зміну назв 110 вулиць у нашому місті усім терміново міняти паспорти, бо інакше будуть проблеми з субсидіями?\nЦе нарада у Кременчуцькому міському виконавчому комітеті сьогодні та його учасники – керівники міських служб, які вирішили зробити бізнес на стягненні з людей коштів при втіленні у життя нового закону про декомунізацію.\nАле одна справа – мрії нового начальника МРЕВ Володимира Барчука, який говорить що у місті є 100 тисяч автомобілів і, відповідно, за перереєстрацію кожного слід буде заплатити.\nІнша справа – це реалії та сам закон про декомунізацію з перехідними положеннями, де мова про витрати не йде взагалі.\nЗвідси й остаточне резюме з вислуханих суперечок та отриманих на запитання репортерів відповідей.\nРеалії ж такі – якщо з людини вимагатимуть гроші за новий технічний паспорт у Кременчуцькому МРЕВ, про що говорить його керівник, – то це незаконна справа.\nІ не просто незаконна справа, а корупція в чистому вигляді у Кременчуцькому МРЕВ.\nБо насправді ніхто перереєстрації цих документів не вимагає і законом за це ніякої відповідальності не передбачено.\nТак само не потрібно у випадку зміни адреси бігти й міняти паспорт. Субсидію людині, як цього не хочеться департаменту міськвиконкому з соціального захисту, даватимуть і за старою адресою, а для такого міськвиконком оприлюднить новий перелік вулиць.\nТак само безкоштовно змінюватимуться адреси в кадастрових номерах земельних ділянок, але це потрібно буде робити, якщо людина таку ділянку продає.\nІнше, що є насправді й про що теж розповіли, – заміна паспорта в цьому випадку теж не є терміновою, усе відбуватиметься автоматично. Автоматично – це під час вклеювання нового фото протягом наступних 10 років.\nОбов’язкової норми – йти й міняти документи - насправді у законі немає.\nЄдине питання – це права власності.\nНаталя Проценко, керівник управління юстиції Кременчука, зазначає, що тим, у кого власність зареєстрована до 1.1. 2013 року, робити нічого не потрібно. Єдина прогалина у законі – так це питання: ті, хто зареєстрував власність пізніше, мають оформити зміни й заплатити за це 99 гривень.\nІнше, про що говорить пані Проценко, – всім юридичним особам слід буде заплатити за зміну адреси 60 гривень, аби ці зміни було надруковано в Бюлетені Міністерства юстиції про державну реєстрацію. І все це слід зробити в тримісячний термін.\nВтім усе це, сказане кременчуцькою чиновницею й на чому хочуть стягнути з людей кошти, – є протизаконним.\nНаскільки протизаконним – про це мовчать, а сама керівник міського управління юстиції за роз’ясненням не зверталася.\nІ, як на автора, звертатися по довідки в область чи Міністерство юстиції пані Проценко не планує.\nЧому – теж зрозуміло, бо все це є зразком «Єдапс» - коли чиновники роблять гроші на людях.\nЗалишається сказати останнє - сама нарада, під час якої чиновники Кременчука лякали людей, а журналісти цей переляк спростовували, – цікава. Репортерам з «Телеграфа» - Тетяні Донченко, репортеру «Програми плюс» - автору цієї новини й представнику «Європейського клубу» Світлані Овчаренко допомагав у дебатах представник міської організації партії «Свобода» Костянтин Красовський.\nГірше, що відповісти на запитання: чи дослухаються наші чиновники до пропозицій з’ясувати усі деталі, – сказати важко. І причина тут одна – наші чиновники важкі на підйом, є ледарями у своїй роботі, але дуже швидкі на свою зарплату і хабарі.\nСьогодні 1 березня. В Україні знову подорожчала електроенергія\nДва українці – три гетьмани. У Кременчуці за цим принципом створили четверту організацію учасників АТО\nДо уваги кременчужанок: незабаром відбудеться конкурс «Успішна жінка Полтавщини» 1 0\nКременчужани закликають міського голову прибрати кучугури снігу. ВІДЕО 8 0\nКременчуцькі поліцейські склали протокол на неповнолітнього, який курив на території школи 115 0\nУ Кременчуці судили любителя лососевої ікри. Їв та повертався в магазин по добавку 56 0