Кам'яний воїн (7 продовження) | Художні твори | Гоголівська академія\nКам'яний воїн (7 продовження)\nНа засіданні в Олександрівському комісаріаті присутні повітовий комісар Міхно, інспектор Треух – той, що намагався зняти Нестора з усіх посад, заступник Міхна Морфіцин і начальник військового гарнізону і за сумісництвом керівник Олександрівської міліції Севастян Васильєв.\nПитання денне – гуляй-пільський ешелон, віддавати чи ні?\n-\tЗрозумійте, – говорив Васильєв, – коли так триватиме, ця отрута перейде на інші волості. Та навіщо далеко ходити, вже Маріуполь, Комишеваха потяглися за цією анархією. Виявимо слабкість, нас проковтнуть побіжно з чоботами. Переконаний, нам вистачить полку юнкерів щоб розігнати цю шушваль.\n-\tНе так все просто Севастяне Ларіоновичу, – заперечив Морфіцин. – Проти нас виступає чимало сил. Є інформація, вони вже зібрали п’яти тисячне військо, а це, прошу зауважити, застаріла інформація. Ми ж маємо лише півтори тисячі бійців. Але й це не суть важливо, вагомо те, що робочі у місті перейдуть на їхній бік, а це ще три тисячі. Багато у Махна прихильників і серед нашої залоги. Ми приречені.\n-\tДе ж обіцяна підтримка Центральної ради? – питання Морфіцина призначалося Міхну.\n-\tНам просто треба поступитися. Сподіваюся не надовго.\n-\tПанове, ви полохливі дівчатка, – мовив Васильєв, залишаючи кабінет і гримнувши дверима.\nНестор зібрав військову нараду з приводу чуток про можливий похід генерала Корнілова на Петроград. До генерала мали приєднатися донські козаки, у такому разі путь їх через Олександрівськ.\n-\tТовариші, – Нестор говорив жваво, хоча відчував головний біль і втому. – Петроградські справи доки нас не чіпають особисто, але це тимчасово. Генерал Корнілов скликує Велике Військо Донське, вже розпочалася мобілізація і якщо ми триматимемося осторонь, революція товариші, може постати під загрозою знищення і це не перебільшення. Саме від маленького Гуляй-Поля, особисто від вас може залежати глобальна справа. Для майбутніх військових зіткнень у нас скупенько зброї і мало вишколених солдатів. Пропоную створити комісію, яка б займалася питанням озброєння.\nПротягом трьох днів тривала реорганізація Чорної гвардії, розподілили у рівній кількості зброю, сотні і роти обрали єдиний штаб командування.\nІз Оріхова приїхала Маруся з якою виникли проблеми стосовно підпорядкування об’єднаному штабу, отаманка не бажала коритися гуляй-пільцям. Штабісти Гуляй-Поля і Марусині зголосилися на тому, що Нікіфорова перекриє залізничні вузли і мости.\nЕшелони з козаками зупиняли на станціях Пологи і Олександрівськ. Під погрозою відкрити вогонь із гармат гуляй-пільці змушували роззброюватися. Донці прохали залишити хоча б шаблі і сідла, мотивуючи тим, що це необхідний атрибут для кожного козака. Ревком дав готовизну віддати лише сідла.\nНестор весь час проводив в окопах, виритих на пагорбах уздовж колії. Від жовтневих дощів і паморозі, постійної вологи у нього почалося загострення туберкульозу.\nМногі козаки повернули назад до Дону, багато хто їхав до Харкову, сподіваючись звідти якось добратися до генерала.\nПісля того, як роззброїли останній козацький ешелон Нестор із Серьогіним вирушили до Олександрівську для проведення мітингів на текстильних фабриках.\nПізно у вечорі стомлені пішли на квартиру Мартинова.\nЗа чаєм Мартинов, спостерігаючи, як Нестор з товаришем складає чергову прокламацію для виступу на Бадівському консервному заводі, зазначив:\n-\tЗаздрю вашій енергії. У вас, гуляй-пільців, справа йде попереду теорії.\nДружина Мартинова поставила на стіл пляшку. Нестор, випивши зовсім небагато, швидко зомлів. Його віднесли на горище, де вклали на матрац біля димоходу.\n-\tЩось слабенький ваш командир, – казав сусід Мартинова, який зайшов на чарку.\nСерьогін презирливо зиркнув на гостя:\n-\tЯкби хоча б із десяток таких людей, то світ змінився б на краще. Наш Нестор не знає відпочинку, пити може не майстер, зате тями неабиякої нас захищати. То ж не смій говорити про його слабкість..\nНестор прокинувся о шостій ранку, поруч, укритий шинеллю спочивав Серьогін. Невдовзі вийшов на ґанок зі стаканом чаю. На дворі молодиця розвішувала білизну. За селянською звичкою, привітався із незнайомою людиною. Та у відповідь посміхнулася, показавши ряд білосніжних зубів.\n-\tВи ачей Мартинкин гість? – спитала молодиця, поставивши тазик із білизною.\n-\tТо ви теж революціонер?\n-\tЯ революціонер, – слово «революціонер», як йому здалося, вийшло занадто пихато.\n-\tА звідки ж самі будете? Бува не з Москви?\n-\tМожна сказати, що і так. Принаймні я довго жив у цьому місті, а сам із Гуляй-Поля.\n-\tУ мене там сестра побралася. Степана Качана може знаєте? Він тепер з Нестором Махном в орудці, який у вас там ніби усім керує.\nНестор знову кивнув, мовляв, чув про Качана і про Махна. Молодиця задавала питання за питанням, не очікуючи на них відповіді, і сама відповідаючи. Нестору лише згоджуючись кивав.\n-\tА мо’ ви бажаєте поснідати? Знаю, які у Мартинки харчі – сухарі та сивуха. Он, які ви худенькі хоч із села. Болещі ачей. Ходімте.\nУ цьому «ходімте» звучало щось значно більше від звичайної гостинності.\nНестор вийшов за годину, на ходу заправляючи сорочку. Мартинов із Серьогіним сиділи на дерев’яних сходинах курили. Мартинов прижмурив око, хитрувато посміхнувся:\n-\tОн як воно, – ледь штовхнув Серьогіна ліктем, – а ваш командир свого не випустить.\n-\tЗараз у зуби дам, – сказав Нестор без тіні злості.\n-\tВдовиця, – говорив Мартинов. – Чоловіка ось вже два роки з хронту немає. А вона баба мирова – нагодує, напоїть ну і все таке…\nЗа «усім таким» прослідували смішки.\nВдягнувшись Нестор пішов до суконної фабрики, де робочі вже зібралися на мітинг. Під час виступу, серед слухачів помітив військового комісара есера Попова, якого знав по фотокартці.\n-\tТовариші, агенти тимчасовки і Центральної Ради їздять по селах і руйнують наш революційний устрій, який ми із такими труднощами налагодили, зводять нанівець усі наші досягнення. Однак то не головне, а значимо те, що вони прагнуть зіткнути селянство із пролетаріатом із міста. З одних деруть три шкури у вигляді податків, мотивуючи революційною необхідністю і роблять це від імені пролетаріату, інших годують байками ніби селяни жмикрутують, не даючи хліба. І як ви гадаєте, що буде думати селянин про пролетаріат? А подумає, що се якась шлункова прірва, скільки не годуй, а він усе голодує, під час царату так шкуру не драли…\n-\tА як же фронт? – вигукнув Попов, який піднявся на трибуну, ставши поруч з Нестором. – Товариш Махно нічого не говорить про фронт. Хто, я вас питаю, підтримає солдата в окопі, як не тилове постачання? А з яких ресурсів воно береться?\n-\tУ нас достатньо сил для протистояння швабському (Швабський – німецький.) вторгненню, якщо звісно без внутрішніх перешкод. Нам відомо, що Центральна Рада збирається скористатися німецькою присутністю на свою користь, то ж навіщо постачати того, хто підгодовує ворога? Німець не захистить від зовнішнього ворога, а скористається своїм правом анексії…\nПопов намагався заперечити, але робітники зігнали його.\nПротягом дня Нестор виступав ще на двох мітингах і скрізь помічав Попова і з ним двох, які на кожному виступу вставляли своє «проти».\nУ вечорі Мартинов із Серьогіним всілися пиячити. Нестор пішов до вдовиці Клавдії.\nНамагався заснути, але за стіною чулася лайка. У хлопців не обійшлося однією двома штофами. Почулося як пляшка розбилася об стіну, від чого прокинулася Клавдія.\n-\tТвої революціонери повпивалися, – схилилася над ним, почала ніжно проводити пальцем від перенісся по носу до підборіддя. – Ти фронтовик?\n-\tА це? – торкнулася шраму на грудях.\n-\tУ тебе такі стомлені очі.\nУ стіну з іншого боку щось важко вдарилося. Почулася лайка. Нестор підхопився, вдягнув кальсони, сунув ноги у чоботи, не вдягаючи онуч.\n-\tПіду втихомирю, а то дійсно повбивають один одного.\nЗа хвилину Клавдія дочулася Несторового загрозливого голосу, що говорив не розчула, і кілька ударів. Невдовзі він повернувся, а за стіною усе стихло.\n-\tОтакої, – здивувалася, – гадала під п’яну руку потрапиш.\n-\tВиходить, вони тебе бояться…\n-\tБільше поважають, ну і надійсь же ж бояться трішки.\nНа станції «Гуляй-Поле» очікувала звістка про арешт в Олександрівську Марусі Нікіфорової. Міхно звинуватив у незаконному роззброєнні в Оріхові частин Преображенського полку. Нестор тут же телеграфував до Олександрівського бюро анархістів закликаючи виводити на страйк робітників, обіцяючи підтримати військовою силою.\nПротягом дня до станції стягувалися бойові загони. Із Дібрівок прибули добре озброєні загони Щуся і Івана Петренка-Платонова, із Оріхова прийшов загін Білаша, який спільно із Марусею роззброював преображенців.\nВночі десять вагонів гуляй-пільців вирушили до Олександрівську. На станції Нестора з Савою зустрічали Тарасюк з Молчанським.\n-\tЩо вже зроблено для звільнення? – спитав Нестор, спускаючись зі сходин.\n-\tВранці страйк робочих чавуноливарного і пивного заводів.\n-\tЗалучіть якомога більше людей у кого язик добре підв’язаний. Мені потрібно кілько бійців.\nЧерез півгодини четверо озброєних анархістів на чолі з Нестором увірвалися до квартири Попова, та того не було. Іншій четвірці вдалося схопити заступника Голови Рад соціал-демократів Мочалого, який ухвалив арешт Марусі. Тим часом бойові дружини оточили в’язницю, до них приєдналися два взводи співчуваючих солдат, які квартирували на Бадівському заводі.\nНестор у супроводі матроса Яреми Тура, маючи у кишені підписаний Мочалим документ про скасування арешту Нікіфорової переступив ворота в’язниці.\nЙдучи знайомими коридорами поволі повернулося те жахливе почуття безпорадності, яке відчував ще у роки юності, коли йшов тут зі скутими руками й ногами.\n-\tОбіцяю, скоро не залишиться від цього оплоту держави каменя на камені, – говорив тихо Турові. – Інакше я не Нестор Махно.\n-\tМи звільнимо Марусю, як гадаєш?\n-\tЯ не гадаю Яремо, я впевнений вона сьогодні ж буде на волі. Міхно зі своїми зробили фатальну помилку, яка зіграє на нашу користь. Тепер на правах більшості і військової сили переоберемо Виконавчий комітет.\nСолдати підхопили Марусю на вході в’язниці і під постріли у повітря і крики «ура» понесли тюремною площею.\n28 жовтня до Гуляй-Поля прийшла звістка про жовтневий переворот у Петрограді, міністрів Тимчасового уряду усунено. Завершувалася телеграма закликом: «Вся влада радам на місцях! Землю – селянам, фабрики і заводи – робочим».\nГуляй-Пільці схвально сприйняли повідомлення, були такі, які поставилися песимістично, стверджуючи, що більшовицько-есерівський блок узурпує владу і на зразок Кабінету Керенського нав’язуватиме свою політику. Нестор схилявся до думки, якщо якась із партій домінуватиме, то це будуть більшовики, бо вважав їх більше організованим у політичній боротьбі. На засіданні Селянської спілки говорив:\n-\tОсь побачите, нова влада урядить свою Установчу раду, а це значить, невдовзі доведеться з ними зіткатися, бо чинуші є чинуші, перетворяться на паразитів під будь-якими гаслами. Вони прийдуть на голе місце і, як того потребує статут, у першу чергу прагнутимуть збагатитися.\n-\tЦентральна Рада набирає силу, – додав Мойсей. – Із їхнього боку вже наявний альянс з німцями, їм потрібна німецька сила, нею захищатимуться від Лєніна.\n-\tТо марнота, – говорив Андрій Семенюта, – по сотнях їх одиниці, а їхні листівки мужики або на самокрутки, або замість лопуха.\nНестор вже нікого не слухав, дивлячись на портрет Олександра Семенюти заглибився у думки. Відчував тривогу. Хоча Калініченко з Вертельником переконували, що більшовицький переворот здійснюватиметься малою кров’ю, що все вирішать установчі з’їзди, Нестор у це не вірив. Вдома Насті говорив:\n-\tБуде багато крові. Великоросія вибухне, гніт до діжки з порохом уже горить, а там і Україна втягнеться…\n-\tНевже знову війна? – стривожено питала Настя. – З німцями?\n-\tГірше Настуню, набагато гірше. Воюватимуть брат із братом, батько з сином.\nПотяг повільно сунув до Катеринослава. В купе розмістилося десятеро гуляй-пільців. Нестор спав на другій полиці, на нижніх розмістилися Ярема Тур з чорногвардійцями, які мали охороняти делегатів Нестора і Миронова.\nНестору снився сон. Ніби виступає на з’їзді, ось тільки замість делегатів чомусь царські присяжні і засідателі, ті хто колись засудили на смерть. Тепер Нестор погрожує суддям розправою. Раптом будівля сколихнулася, почулися крики, чує як репетує голосом Міронова суддя: «Рятуйте, бісові діти, Нестора Івановича!». Він кудись летить у темряву і прокидається від того, що падає в руки чорногвардійцям.\nУ вагоні розгардіяш, на підлозі валізи, та й вагон нахилений чути як десь б’ється скло, жіноче верещання.\n-\tПоїзд із рейок зійшов, – пояснив Миронов.\nНестор вибрався із вагону. Пішов до машиніста розпитати про ситуацію.\nПаротяг з’їхав з рейок, але жоден вагон не ліг. Машиніст розпачливо стояв на насипу, дивлячись на наслідки аварії. На Несторове запитання відповів знервовано:\n-\tТобі повилазило?! Гайки не витримали хіба не видно?! Колію за царя Панька ремонтували. Вже років тридцять ніхто ні за холоду воду. На вісімнадцятій, чорти б її винесли, дільниці така ж аварія.\nНестор стурбовано оглянувся, на дворі вже темно.\n-\tІ на довго застрягли?\n-\tЯ тобі що, пророк Авакум? От дочекаємося ремонтної бригади, доки відремонтують, ото через тиждень може й поїдемо.\nНестор вирішив рухатися до найближчого села, а там шукати якусь підводу.\nУ Катеринослав прибули майже через добу. Нестор послав Миронова до реєстраційної комісії, а сам вирішив відвідати подругу дитинства Розу Гольдман, від її родичів у Гуляй-Полі дізнався, що дівчина вельми слабка і нібито часто згадує про нього.\nВідчинила пані Софа. За стільки років у неї нарешті щезла упередженість стосовно «невмиваних хохлят», навіть до Нестора змінилося ставлення. Тепер відверто зраділа його появі. Коли спитав про Розу, пані Софа тихо заплакала, повідомила, що донька вже «на Божій дорозі».\n-\tНе підходь близько, – тихо мовила. – Можеш захворіти, це чахотка…\nНестор поцілував її руку, у щоку.\n-\tПодібним не злякати. Скільки ж не бачилися?\n-\tА я ось заслабла… Батько невдовзі повезе до Криму. Ти на з’їзд приїхав?\n-\tПро це зараз багато говорять, і про тебе теж. Твоє ім’я на вустах ледь не у кожного робітника.\nВони довго говорили, згадували дитинство. Прощаючись пообіцяв посприяти поквапному вивезенню до Криму. Вийшов із каменем на душі. Кому, як не йому відомо, що це остання стадія туберкульозу і вже ніякий Крим не допоможе.\nУ Катеринославі, як і у Москві, тепер існувало безліч політичних організацій, які пропонували себе правонаступницями влади. Домінували представники Української Центральної Ради, які повсякчас виступали на мітингах, розмовляючи ламаною українською мовою, бо зовсім недавно стали «щирими» українцями. У місті стояли війська – полк георгіївських кавалерів і кронштадтських матросів. Останні готувалися до походу на Дон проти Калєдіна, де формувалася, так звана, Біла армія (Біла армія (Біла гвардія, Білий рух, Добровольча армія) – загальна назва політичних рухів, організацій, військових формувань, які воювали проти більшовиків у роки Громадянської війни.).\nРаду робітничих і селянських депутатів очолював анархо-синдикаліст Грінбаум, він же Волін.\nНестор зайшов до федерації, де в коридорі зіткнувся з Молчанським.\n-\tУ нас Несторе Івановичу, справи потроху пішли. Охопили кілька важливих районів: Амур, Кайдаки, частково Нижньодніпровськ.\n-\tТо може нам агітаторів на район виділите?\n-\tНевже ти зі своїми організаторськими здібностями їх не подужаєш?\n-\tУ колоніях та віддалених хуторах контролювати не завжди вдається. Серед заможників вони популярні, бо ті сподіваються заволодіти землями комун.\nМолчанський на це тільки зітхнув і розвів руками:\n-\tВибач, брате Несторе, таких які б їздили по селах немає. Мир між нами і самостійниками на волосині тримається. Георгієвці на їхньому боці. Залишайся у місті, такі люди конче як потрібні.\nЩоб показати наскільки це важливо, Молчанський провів ребром долоні по горлу.\n-\tЯ вже ніколи село не полишу. Там єдине місце де відчуваю – роблю те, що маю робити. І міські принади не до вподоби.\n-\tПро які ще принади говориш? Така ж робота.\n-\tВи не обтяжені господарством і іншими сільськими клопотами, а це розбещує душу.\nПершим на з’їзді виступав представник Центральної Ради доктор Фельдман.\n-\tНами зроблена велика робота у кожній волості. Тому, я з повною відповідальністю стверджую, що більшість робітників і селян щиро підтримують постанови секретаріату Української Центральної Ради, бо кожен свідомий українець зрозумів, що прийшов довгоочікуваний час свободи для всіх і утримати цю свободу спроможна лише Центральна Рада. На підтвердження своїх слів я приніс доказ, – Фельдман показав кілька папірців, – це підписні листи на нашу підтримку зібрані по заводах, фабриках, по селах. Тут ще папка в якій кілька тисяч таких підписів.\nФельдман показав об’ємну теку.\nПредставник Синельніківського Громадського комітету есдек Горянський стверджував, що у їхньому повіті зміцнилася радянська влада.\nНестор виступав після Горянського.\nВийшовши на трибуну, зробив невеличку паузу, озираючи зал.\n-\tТовариші, багатьом відомі досягнення Гуляй-Поля, тому вважаю зайвим вкотре повторюватися, більшість присутніх мене добре знає. Хочу дещо заперечити громадянину Горянському. Ось тут він красиво розписав, як їхня волость вчасно виконує норми продзаготівлі. Тільки не сказав, що виконання цих норм реалізується вимагом (Вимагом – насильно.). Про те, що селяни у повіті на межі голоду забув повідомити, вивітрилося із пам’яті й оповідь про міліцейські кордони та патрулі, мета яких не випускати селян, що намагаються приєднатися до гуляй-пільських комун.\n-\tНагла брехня! – вигукнув Горянський. – Це ви Махно, вносите деструкцію у будь-які творчі починання на шляху до нового життя.\n-\tВи б ото стулили пельку! – вигукнув один із делегатів. – Розумними слівцями відкупаєшся! Ми Нестора давно знаємо, а ти хто такий?!\nНестор підняв правицю, закликаючи до тиші.\n-\tЯ можу викликати свідків контрреволюційної діяльності Синельніківського Громадського комітету. Прошу комісію надати слово двом утікачам із цієї, так званої, синельниківської землі обітованої.\n-\tПротестую! – вигукнув Фельдман. – Це не суд…\nГрінбаум проігнорував зауваження доктора. Нестор дав знак Туру, який стояв біля входу. Той завів двох хлопців охоронців, які нещодавно вступили до Чорної гвардії.\nОбидва вийшли на сцену, зняли баранячі шапки.\n-\tНазвіться, будь ласка, – попрохав Грінбаум.\n-\tХома Колісник.\n-\tАгафон Бурячний.\nПромовили хором, тому секретар не розчув прізвища.\n-\tА що тут говорити, нові жандарми – міліціонери, усі клуні обнишпорили, забрали навіть шкаралупиння від картоплі, останню кацабайку (Кацабайка – блузка) зняли. Кажуть: «Ми за вас революційну кров ллємо». Тато було спитали чим самим харчуватися, а цей одоробло, – вказав на зблідлого Горянського, – говорить: «Мене то не колише, твій обов’язок допомагати революції». А коли тато відмовився давати посівне зерно, цей наказав відшмагати його на подвір’ї. А тут Агафошка, загітував до Гуляй-Поля, каже там усе: земля, воля, хліб. Нам ото з Агафошкою і вдалося вислизнути, а де брат і до сієї пори не відомо. Мо й не живий зовсім.\nГорянський спробував залишити зал, але на виході чекали. Другого делегата від Синельниково схопили у залі.\nСекретар ледь вгамував делегатів, гепаючи дерев’яним суддівським молотком по трибуні. Нестор продовжив оповідь:\n-\tЩе хотілось би звернути увагу на доклад Фельдмана. Він тут зміцнював свої змишлення якимись писульками ніби по селах встановлено порядок завдяки секретаріату Центральної Ради. Найбільше здивувало, що до переліку волостей увійшло і Гуляй-Поле. Я із повною відповідальністю стверджую, що у нас збудовано вільний анархо-комуністичний лад.\nДелегати від Центральної Ради незадоволено загомоніли. Фельдман підвівся.\n-\tНе розумію, на якій підставі виступають представники волостей? У статуті з’їзду чорним по білому сказано, що кожен делегат повинен пройти на повітових виборах, а Махно на з’їзді лише почесний гість. Натомість він перетворив з’їзд на міжпартійну суперечку.\nЗал незадоволено загудів. Грінбаум закликав до порядку. Слово узяв більшовик Квірінг.\n-\tТоваришу Фельдмане, ми не вважаємо, що має місце порушення правил проведення з’їзду, надавши слово представникам селянства.\n-\tУ такому разі ми залишаємо це збіговисько, яке помилково назвали з’їздом, – Фельдман гепнув текою по столу.\nПісля того, як самостійники залишили зал Грінбаум оголосив перерву.\nНестор з Мироновим пішли обідати, до них приєдналися більшовики Епштейн із Квірінгом.\n-\tДобром не завершиться, – казав Епштейн, сьорбаючи пиво.\n-\tМи теж не вилами озброєні, – говорив Миронов.\n-\tВоно то зрозуміло, але збройного конфлікту не хочеться, – зітхнув Епштейн.\n-\tЯ сказав, те що мав сказати, – Нестор дивився у вікно. – Зіткнення і без того неминуче.\nУ залі засідань очікував молодий хлопець анархіст із Амура Лев Азерський, зростом трохи вищий від Нестора, коротко стрижений, вдягнений у довге шкіряне пальто. У нього звичка смикати головою, що свідчило про недавню наявність чуба.\n-\tТовариші, самостійники вирішили дати бій, – говорив тихо Азерський, смикнувши головою, і поскоромадивши лису потилицю. – Сподіваються на Георгіївський полк…\n-\tЯ схожу до георгіївців, – Нестор підвівся, вдягаючи на ходу шапку. – Азерський, зі мною.\nБіля казарм до Нестора підійшло двоє матросів.\n-\tТоваришу Махно, ми від Молчанського, про всяк, так би мовити, випадок… прикриємо.\nГеоргіївці гуртувалися на плацу. Нестор звернувся з питанням до поручика:\n-\tЧому у бойовій готовності?\n-\tА ви хто такі?\n-\tНам парламентарі не потрібні.\n-\tА я думаю потрібні. Ведете людей на бій, а його можна уникнути. Ви командир, тому маєте попіклуватися про них, потрібно усім повернутися додому живими, а так їм доведеться зіткнутися із озброєними робочими.\n-\tМи маємо утихомирити заворушення у місті, – відповідав поручик вже з нотою розгубленості.\nЦим часом один із матросів зібрав навколо себе гурт солдат і мітингував:\n-\tБратва! Буду говорити. Ми не збираємося вам довго чухати вуха. Наші начальники бажають нас лобами зіткнути. От і прийшли замиритися. Навіщо нам кров, братва?\n-\tА хіба не ви почали? – вигукнув один із сходьбища. – Ви воду скаламутили, вулиці затарасовані (Затарасовані – забарикадовані.). Чом маємо йти проти преображенського полку? Хто ви такі? Ви під жидів-нехристів лягли.\nТут слово узяв Азерський, залізши на ящик, зняв шапку, трухнувши головою:\n-\tПо-перше ми ні в якому разі не закликаємо до виступу проти преображенців. По-друге, Преображенський, Семенівський та Павлівський полки вже переформовані в українізовані частини і підпорядковуються Центральній Раді. Ми лише намагаємося уникнути військового конфлікту.\nНестор смиконув Азерського за рукав, прохаючи слово. Говорити піднявся на лафет гармати.\n-\tЯ із Гуляй-Поля, моє ім’я Нестор Махно. Наш повіт завжди підтримає фронт якщо нам у тому не стануть на заваді. На нашому продовольчому контролі Сербський полк, розквартирований у Гуляй-Полі. На з’їзді я намагався підняти це питання, але моя критика Громадських комітетів самостійниками сприйнялася як особиста образа. Хоча насправді я оперував фактами. Що насправді, за час свого існування, зробили корисного Громадські комітети? Лише паразитування на тлі нового часу, намагання зруйнувати наші комуни, аби відібрати землю і повернути назад поміщикам-неробам. А одна комуна, скажу вам, спроможна утримати цілу дивізію. Я і гуляй-пільці намагалися узяти під контроль рух податків, чи насправді вони доходять до призначення. І що на ділі? На ділі, товариші солдати, оплатки на вісімдесят відсотків осідають у кишенях теперішніх можновладців, нікому не потрібного апарату нероб, які створили ілюзію життєвої необхідності свого існування, які посилають вас на смерть. Ось схопіть когось із губернського комісаріату за грудки і спитайте, чи служать їхні сини. Ми можемо мати різні політичні позиції, але, повторюю, не значить, що через те маємо вчепитися один одному у горло. У кожного є здібності і спробуймо їх використати максимально для загальної справи, для покращення теперішнього, для побудови світлого майбутнього для наших дітей. І тільки так!\nТрьома годинами пізніше Нестор на вечірньому засіданні прочитав резолюцію Георгіївського полку:\n-\tБудь-які зазіхання на права з’їзду робітничих, селянських та солдатських депутатів з боку Центральної Ради, полк Георгіївських кавалерів розцінюватиме, як спробу підбурювання політичних організацій до міжусобної збройної боротьби, що потягне за собою безумне кровопролиття. У такому разі наш полк виступить супротив секретаріату Центральної Ради.\nЦього вечора з’їзд прийняв рішення про створення по волостях трудових комун. Нестор, слухаючи це, понидно посміхався.\n-\tМи ще чотири місяці тому виносили це питання на обговорення, – тихо говорив Молчанському, – у федерації вважали недоречним, а тепер ініціативу перехоплять більшовики, а вони типові політики-бюрократи\n-\tНе розумію тебе Несторе, рішення прийнято, і прийнято позитивно. Яка різниця за ким буде ініціатива.\n-\tДійсно різниці ніякої, – Нестор зітхнув. – Тільки усе це фарс.\nПеред від’їздом із Катеринослава Нестор вирішив попрощатися з Розою.\nДівчина лежала вже не підіймаючись. Невдовзі мали відправити потягом до Криму, Нестор поклопотався про місце для неї і пані Софи.\nВона взяла його долоню.\n-\tЗ’їзд закінчився?\n-\tРувель розповідав, що ти влаштував якусь провокацію. Самостійники нібито збиралися розігнати з’їзд.\n-\tПеребільшення. Слухай усіляких Рувелів. Як прибудеш до місця, постарайся повідомити що і як.\n-\tОбійми мене…\nНа прощання Роза подарувала медальйон з ланцюжком.\nПроводжала Нестора Розина сестра Сара, дівчина двадцяти п’яти років. Відзначив, що сестри зовсім не схожі. Роза ніби то випромінювала ніжність, беззахисність, молодша ж асоціювалася з амазонкою.\nУ середині січня 1918 року із Олександрівську приходили тривожні звістки про зіткнення військ Центральної Ради із більшовиками і есерами. Самостійників вдалося вибити із міста, але на околицях зміцнилися, почали мобілізацію.\n-\tЦе громадянська війна, – говорив Нестор товаришам. – Вже мало шансів вирішити проблему миром.\nЧорногвардійці всіляко перешкоджали проникненню до Гуляй-Пільського району агітаторів від Центральної Ради. Одних перестрівали на шляхах і відправляли назад, попередивши що удруге не будуть такі лояльні, других ловили вже під час агітації. Селяни знаходили у степу трупи тих, хто не дослухався напуття не повертатися.\nНастя завагітніла, справи не дозволили Нестору присвятити себе родині, тому вона переїхала до батьків.\n-\tСама розумієш, – тихо мовив. – Якщо залишу, то буде ще гірше, Гуляй-Поле захоплять вороги.\nРозлучення з Настею Нестор переніс важко, щоб забутися цілковито занурився у справи.\nІз Олександрівського штабу Ревкому на його ім’я прийшла телеграма:\n«Частинами Української Центральної Ради зайняті південні райони міста, зайняті залізничні лінії. Мета – пропуск ешелонів, що зняті із зовнішнього фронту на поміч генералу Калєдіну Просимо Вас взяти командування збройними селянськими угрупуваннями».\nПрочитавши Нестор узяв самовідвід.\n-\tЯ неодноразово говорив, що не розуміюся на військовій стратегії. У нас же багато таких, хто мають досвід війни, хоча б Сава, чи Домашенко…\n-\tТут не в кадрах діло, – Мойсей пошарпав Нестора за плече. – Ти став своєрідним знаменом, до того ж фактично командуєш Гуляй-Полем.\nНаступна телеграма прийшла від командуючого червоногвардійським загоном Богданова, той прохав Нестора взяти під контроль Кічкаський міст.\nНевдовзі із Богдановим зустрівся в Олександрівську. Високий білявий хлопець років двадцяти чотирьох, тут же в штабі була Маруся і голова Ревкому більшовик Мочалий у якому Нестор визначив колишнього каторжанина. Познайомився з начальником штабу матросом анархістом із Одеси Яковим Портовим.\nНестор зажадав списку про кількість бійців, що поступають у його підпорядкування.\n-\tМалувато, навіть із моїми чорногвардійцями, – Нестор підійшов до вікна, руки за спиною нервово м’яли шапку. – А чому б не залучити в’язнів? Там багато арештованих ще за Керенського.\nПропозицію схвалили. У комісаріаті з’ясувалося, що питання стосовно розвантаження в’язниці проблема, яка всякчас відкладається.\n-\tТам кожна хвилина – катування!\nНестору і Марусі виписали перепустки.\nПройшлись по камерах. Нестора ледь не знудило від запаху, який вже почав забувати. Розмовляв з арештантами, розпитував хто за що сидить. Потім у коменданта попрохав особисті справи, той розвів руки:\n-\tДав би, та не можна, ключі від архіву у Ляпіна.\n-\tА де цей Ляпін?\n-\tНе можу знати, прийде спозарання.\nМаруся вихопила револьвер:\n-\tЧерез п'ять хвилин не побачимо архіви, я пущу тобі кулю в лоба, а в’язнів і так випустимо без бюрократії.\nКомендант на це байдуже зітхнув:\n-\tМоя справа маленька, покажу двері, а ви як хочете то виважуйте.\nНестор прибрав Марусину руку, яка звела курок.\n-\tЯ не можу звідси піти когось не звільнивши. Приведи Портового, комісію по звільненню створимо негайно. Не очікуватимемо ранку. Колись таки рознесу цю буцегарню до бісової тьоті, а на сьому місці збудуємо фонтан.\nКомісія почала роботу о десятій вечора. Більшість арештантів карні злочинці затримані вже після лютневої революції, політичні монархісти і нещодавно арештовані представники Тимчасового уряду. Серед арештованих був комісар Міхно, начальник Олександрівської міліції Севастян Васильєв, до того ж колишній слідчий Нестор пам’ятав допит, коли теперішній начальник міліції пропонував купити свободу шляхом зради, прокурор Максимов, цей теж запав у пам’яті, Нестор за часи ув’язнення, писав на його ім’я чисельні скарги про важкі умови і прохання поліпшити живоття арештантів, але за кожну скаргу отримував карцер.\nЧлен комісії більшовик Пантелеймонов подав Нестору справу командуючого військом Центральної Ради генерала Гармаша Леона Максимовича, якому висунуто звинувачення в насильницькій мобілізації робочих. Нестор, Маруся і Портовий проголосували за звільнення генерала, інші троє членів комісії проти.\n-\tВідпустимо цю контру, а він зразу ж перейде лінію хронту і воюватиме проти нас, – аргументував свій протест Пантелеймонов.\n-\tВін може послужити нам, – говорив Нестор. – Спробуємо обернути його вміння на нашу користь. Якщо ж не погодиться, то нехай дасть слово офіцера, що не воюватиме проти революції.\nКоли справа дійшла до Міхна, Нестор усупереч тривалому антагонізму, голосував за звільнення колишнього політичного ворога.\n-\tНе бачу за ним ніякої провини, – відказав на це. – Те, що намагався розігнати Селянську спілку, так то через недалекоглядність. Принаймні діяв щиро, хоч і оманливо. Маємо бути поблажливими до переможених ворогів.\nСтосовно Васильєва тут однодушно проголосували за негайну страту, бо його затримали на даху будинку звідки він обстрілював із кулемета наступаючі червоногвардійські частини. Також смертельний вирок отримав прокурор Максимов.\nПеред стратою Нестор захотів стрітися з Васильєвим.\nКолишній слідчий перебував у камері один. При появі Нестора підвівся, поправляючи однострій.\n-\tЯ готовий.\n-\tЦе ще не розстріл. Ви мене пам’ятаєте?\n-\tСкажімо так, я вас не забув. Чим зобов’язаний?\n-\tХочу пропозицію, так би мовити, обговорити.\n-\tА-а-а, – Васильєв нервово зареготав. – Пригадується. Я тоді вам пропонував видати ваших співучасників, а ви щось казали про дитину, яку б зіштовхнули у прірву…\n-\tІ як? Готові на подібну самопожертву.\n-\tЯ, пане Махно, на кшталт вас. Не піду на компроміс із власною совістю і не виступлю у вашій пресі, чи де там іще, так, що, як ви тоді казали, не гайте часу.\nЗагони гуляй-пільців і Марусин зайняли по обидва береги кічкаський міст. Нестор із групою Якова Домашенка рили шанці на височині лівого берега. Працювалося важко, йшов мокрий сніг, бракувало дерев’яних укріплень, через це окрайки запливали і обрушувалися.\nВночі прийшов вістовий від Богданова, повідомив, що козаки прохають переговорів.\nДо парламентерської делегації увійшли Нестор, Маруся, матрос Бобрикін і Богданов. Переговори велися у вагоні.\n-\tНам відомо про мету вашої подорожі на Дон, – мовив Богданов. – А це для нас майбутня загроза, тому самі розумієте, озброєних козаків пропустити не можемо.\nКозацькі старшини на це зухвало посміхалися.\n-\tА чи осягаєте кебою своєю дурною, у що вплутуєтеся? – питав козацький осавул. – Ми й на переговори пішли, тільки б менше крові лилося тих, кого ви надурили. Військо ваше – писклюки жовтороті і обихвости, яких ви із в’язниці насмикали. І такими силами виступаєте супротив регулярної армії?\n-\tУ нас є тільки два виходи, – Богданов побагровів од люті, – перемогти вас, або загинути. Ви ж, маєте ті самі умови, але є й третій варіант – здати зброю і повернутися додому.\n-\tА я раджу не обманюватися нашим невмінням воювати, – додав Нестор.\n-\tЯк же, як же… – осавул покосився на Марусю. – У вас он баби командують, а унтера керують полками. Не дивно, що прапорщик у вас дорівнює єдноралу (Єднорал – генерал.).\nКозаки розреготалися. Нестор теж засміявся, але в очах зберігався холодний вогник.\n-\tМи ще посміємося панове, на полі бою, – Нестор підвівся, а за ним усі делегати.\nОсавул міцно схопив ефес шаблі, так що кістяшки побіліли:\n-\tУ нас вісімнадцять вагонів. Ешелон гайдамаків. Пам’ятайте, полону не буде!\nНестор лагодив своє місце в окопі, яке усякчас обрушувалося. Зміцнив кількома дошками зі снарядного ящика.\n-\tРоби як у мене, – показав Домашенко під ногами поглиблення. – Під ранок буде відлига, то ж сидітимеш у воді, а так стікатиме у заглинок.\nКоли споночіло почався дощ.\n-\tЯка ж погода мерзенна, – говорив хтось у темряві. – У таку хляґозу тіко й воювати.\n-\tСправедливо, – підхопив інший. – Мені от думається, донці до ранку не сунуться. Хто ж по такій погоді воює? То може за краще до ранку по хатах?\n-\tПо зубах, а не по хатах! – крикнув Яків. – Вони підуть саме поночі, бо впевнені – ми мислимо саме як ти.\nО другій ночі розвідники повідомили, що за кілька верст чути стук по рейках.\n-\tКолію перевіряють, – зазначив Яків і наказав передати живим ланцюгом: – Приготуватися! Голосно не розмовляти!\nЕшелон повільно сунув до засідки. Підривник запалив бікфордів шнур.\nПісля вибуху, Нестору здалося, ніби земля розкололася. Скрегіт металу, перемішаний з людськими криками, щось моторошно зашипіло, потім засвистіло – вибухнув паровий котел. Вдарила по тендеру гармата, встановлена на колії. З пагорбів по ешелону полетіло тисячі куль, через щільний вогонь козаки не могли висадитися, кому вдалося цілим сплигнути ховалися під вагоном. Тим часом Григорій Махно з групою бійців спробував перекрити відступ ешелону, мінери встановлювали на рейках вибухівку. Та невдовзі підривники почули, як суне інший ешелон на підмогу, Григорій поспіхом відвів людей. Машиніст підбитого ешелону, зумів відчепитися від ушкодженого паротягу і запустити другий давши «повний-назад». Як тільки-но почав набирати оберти, зіткнувся з іншим. Після аварії, козаки спробували контратакувати, та були відбиті щільним кулеметним вогнем.\nБій тривав до ранку.\nВід козаків прийшли парламентарі. Зухвалого осавула серед них не було.\n-\tПросимо припинити вогонь, – говорив козак з білою хустиною на багнеті. – Дайте підібрати поранених і вбитих.\n-\tЗабирайте, дамо час на поховання, і для відступу, якщо ж до обіду ви ще мулятимете очі, відкриємо вогонь із артилерії.\nНестор блефував, у них лише одна гармата і три снаряди.\nКозаки лагодили пошкоджену залізницю, ховали на пагорбах загиблих.\n-\tОт тепер можна і посміятися, – маркітно говорив Нестор спостерігаючи за дійством у бінокль.\nОб одинадцятій козаки знову прислали трьох парламентарів.\n-\tМи не можемо повернутися на Дон без збруї. Залиште хоча б коней, сідла і шаблі. Вшануйте нашу козацьку честь.\n-\tЗа дурнів тримаєте? – заперечив Богданов. – Що для козака гвинтівка? Це – тьху.\n-\tКоней можете залишити і збрую, – додав Нестор. – Інакше воюємо. Сподіваєтеся витримаєте ще кількагодинний обстріл?\nНестор знову блефував. Гуляй-пільці майже не мали набоїв, козаки могли однією штиковою контратакою розбити їх.\nЧерез годину згодилися скласти зброю. Як з’ясувалося вночі після зіткнення ешелон гайдамаків відступив.\nКозаки проходили кічкаський міст складаючи гвинтівки і шаблі на палубці (Палубці – криті вози.). Їх супроводжували до станції, де отримували сухий пайок і пляшку горілки на трьох, навпісля вирушали до Харкова для фільтрації, яку здійснювали більшовики.\nНестор вирушив до Гуляй-Поля. Від Мойсея прийшло повідомлення про прибуття великої групи людей, яка від імені Рад робітничих і селянських депутатів агітує підтримувати Центральну Раду.\nМойсея у Гуляй-Полі не було, поїхав до Кінських Роздорів, заступником залишив молодого анархіста Олександра Калашникова.\n-\tВони прийшли через два дні, після того, як загони вирушили до Олександрівську, – звітував Калашников. – Відразу ж зібрали мітинг, виступали в «Колізеї». Багато говорили про Запорізьку Січ, що мовляв вони правонаступники традицій і всяке таке…\n-\tПо справі, – перебив Нестор. – Які результати їхнього перебування?\n-\tНа загальних зборах закликали мобілізованих сформуватися у курінь і чекати приходу головного війська, яке вже ніби зорганізувалося на Поділлі. Але то не головне, стало відомо, що у Гуляй-Полі є люди, котрі підтримують матеріально створення цього куреня.\n-\tНе важко дійняти, хто… – Нестор закурив, почав ходити по кабінету заклавши руки за спину. – Тут вже цікаво…\n-\tМи з Мойсеєм вирахували зв’язкового між агітаторами і тими, хто даватиме гроші на ці військові формування… – Калашников зробив паузу і заговорив тихіше: – Вульфович.\nНестор спинився біля вікна.\n–\tВульфович, Вульфович… він ніби то діловодом працює… Ось що зробимо, давай бери Агатандла, – Нестор жестом показав на молодого хлопця, який прибув з ним, – і цього Вульфовича сюди. Тільки так, тихенько.\nВульфовича привели за десять хвилин, всадили на стілець, Нестор обіпершись на стіл просто мовчки дивився на затриманого. Мовчанка тривала кілька хвилин. Для Вульфовича став нестерпним магічний погляд, а ще більше незносна незрозуміла помовклість.\n-\tТоваришу Махно, на якій підставі мене затримано? Я скаржитимусь комітету захисту революції! Немає нічого огульного у тому, що я більше симпатизую Центральній Раді, самі казали – у нас повне волевиявлення…\nНестор дивився не моргаючи, врешті Вульфович втратив психічну рівновагу, впав на коліна:\n-\tПомилуйте, Несторе Івановичу, я нічого не робив, мені пообіцяли після приходу військ не чіпати родину.\n-\tГоді колінкувати. Отже, військ кажеш?\n-\tТа ніби серед гайдамаків поширений антисемітизм.\n-\tКому передавав повідомлення?\n-\tЛеві Альтгаузену.\nЗгідно Берестейської угоди (Берестейський мир – мирна угода між Українською Народною Республікою з одного боку та Німеччиною, Австро-Угорщиною, Туреччиною і Болгарією з другого, підписаний 27 (9 лютого) 1918 року у Бресті.) німецькі війська зайняли правобережну Україну і просувалися по лівобережжю. Увійшли у Катеринослав.\nГуляй-Поле готувалося до оборони. На шляхах споруджувалися сторожові вежі, укріплення. Нестор не виключав партизанської війни, тому споруджувалися збройні і харчові схрони.\nЗ приводу наступу експедиційних військ гуляй-пільський Ревком скликав мітинг, який розпочав Вертельник.\n-\tТовариші, на нас сунуть ворожі армії. Українські соціял-демократи підтримують угоду Центральної Ради з кайзером Вільгельмом. Ми ж, анархісти, у цьому питанні категоричні, подібну угоду вважаємо зрадою революції. Тому пропонуємо негайно організувати фронт спротиву. Захищатимемося під єдиним гаслом – воля, або смерть!\nСеляни підтримали Бориса оплесками. На трибуну піднявся прапорщик Семенюта-Рябко.\n-\tШановна громадо, почну із того, що вважаю промову Бориса занадто пафосною. Як на мою думку, закликати до війни погано озброєний люд проти професійної армії, сучасно озброєною, є безумством, навіть злочином. До того ж чи насправді така лячна ця армія, якою її намагаються подати анархісти? Вона покликана не для відновлення старого ладу, а для налагодження порядку, для захисту нашої новоутвореної держави від зазіхань зовнішнього ворога. Під загрозою наші цінності, зокрема – українська ідентичність, українська мова нарешті.\n-\tМені думається, – перебив Борис, – для українців тепер це не головне. Ми прагнемо нагодувати народ, захистити стабільність завтрашнього дня. А який німці наводитимуть порядок? Кому він потрібен, як не вчорашнім поміщикам? У нас і без них лацно.\n-\tУ нас є свідчення, що експедиційні армії везуть безліч мануфактури, устаткування…\n-\tМаячня! – вигукнув селянин Матвій Гулий. – Нестор Іванович і без німців усе це облаштував. І що ж це за армія, обозом за собою тягає мануфактуру з реманентом, чи що?\n-\tВсе одно, – послебізував прапорщик вже тихіше. – Хто будучи представником нації, не самовизначається, рано чи пізно стане рабом іншої нації… Раз для вас шлунок на першому місці, то ви й достойні, щоб вас закабалили.\n-\tЗабирайся з амвону (Амвон – місце у церкві з якого ведеться проповідь.)! – кричав Гулий. – Цвентюх ти брехливий!\nСеменюта-Рябко зійшов з трибуни.\nВертельник оголосив про запис добровольців до сил самооборони.\nПрихильники Центральної Ради зібралися на квартирі агронома Дмитренка. Вікна щільно затулені, у дворі чатовий.\n-\tСправи – халепа, – говорив прапорщик Семенюта-Рябко. – До приходу військ можемо не протриматися.\n-\tОтож, – підтримав Волох. – Не дочекаємося, як наші тіла клюватимуть ворони у степу, як отця Ґмитра.\n-\tЩо ви справді, як я не знаю… – Дмитренко відмахнувся ніби то від чогось неприємного. – Терпіння панове, терпінням захоплюються держави. Не сьогодні-завтра прийдуть союзники, ось тоді громада візьме наш бік. Військова сила завжди впливає на сіру масу…\n-\tНе слід бути таким категоричним і самовпевненим, – говорив прапорщик. – Багато хто через це спіткнувся, та голову загубив. Їм всевіддана молодь, і віддана фанатично, а молодість, як відомо, не боїться смерті. Ми втратили їхні душі панове. Тому тут слід діяти по-іншому…. Треба зліквідувати Махна. Бо увійдуть війська він стане ще більшим головним болем. Доки на виду, а тоді шурхне у підпілля, і Бог його знає яким боком то для нас обернеться. Буде партизанщина, ось тоді дійсно живи, а жижки трусяться. Думаю слід залучити до цього Солов’я.\n-\tМать, на вулкані спокійніше, – говорив Леві Альтгаузен, обмацуючи на лисині шрам від опіку, залишений колись давно ще малим Махном.\n-\tТс-с… – зашипів Дмитренко, притуливши палець до губ і показуючи на дах.\nДмитренко з прапорщиком вийшли на вулицю, тримаючи напоготові револьвери.\nТим часом на іншому боці будинку з даху сплигнула темна фігура і безшумно ніби кіт заплигнула на огорожу і щезла у темряві.\n1 березня Нестор з хлопцями вийшов на природу відпочити. Випивши чарку вина пішов улігся на мажару (Мажара – великий віз.).\nХлопці пекли картоплю і смажили сало.\nДивився у зоряне небо на сузір’я Ковша і поволі думки заглибились у філософські роздуми.\n«Яка таємниця всесвіту… зорям мільйони літ, вони є, вони будуть. На Чумацький шлях колись дивився Пугачов, Разін, Македонський. Можливо років через сто хтось скаже, що на Ведмедицю дивився Махно. Там нескінченність, а ми, як говорить Біблія – пил».\nДо воза підійшов хлопець, який нещодавно побував на даху Дмитренка, це Лев Голик, відповідальний за розвідку.\n-\tРозчув, що проти вас замислили недобре, – тихо говорив Лев. – Серед наших хтось на них працює.\n-\tКогось назвали?\n-\tНі. Але розчумав, що вони підкупили єврейську роту і роту Солов’я.\n-\tСам що думаєш?\n-\tДумаю до цього Шнайдер якось причетний, він частенько навідувався до крамниці Альтгаузена.\n-\tХто ними керує?\nНестор потис Леву руку і покликав Сидора Лютого.\n-\tКому можна доручити делікатну справу?\n-\tАгату. Віртуоз просто.\nПрапорщика Павла Семенюту-Рябка застрелили на порозі власної оселі. Колишній слідчий Іванов просто із професійної цікавості оглянув місце події.\n-\tЗастрелили за п’ятдесят кроків, – зробив висновок старий поліцейський, потім глянувши на кульовий отвір у лобі, додав: – стріляли із «нагана».\n-\tЗа п’ятдесят кроків? Із «нагана»? – дивувався Дмитренко.\n-\tТак, вочевидь снайпер.\nНестор теж прийшов. Представники Центральної Ради дивилися на нього з осудом. Ніхто не сумнівався, що саме він організатор убивства. Але усі із обережності промовчали.\n-\tДе ж він так стріляти навчився? – спитав Нестор Сидора.\n-\tХто зна… Але стріляє як диявол, з пояса у підкинутий півкіпник (Півкіпник – 15 копійок.) влучає.\n17 квітня із Олександрівська прийшла телеграма. Сповіщалося, що австро-німецько-угорські війська підійшли до міста з боку Кічкаса. На відмову сил самооборони капітулювати обстріляли важкою артилерією околиці міста. На вулицях робочі влаштували барикади.\nУ Гуляй-Полі зібралося шість сотень, сформували санітарну роту під керівництвом фельдшера Абрама Лося. Комісаром військових формувань призначили Нестора, командиром Саву, начальником штабу матроса Полонського.\nНестор вирушив до Полог, де на станції перебував червоногвардійський полк під командуванням начальника Південних радянських військ більшовика Беленкевича. Полк слідував із Харкова до Царицина на боротьбу з козаками. Із Беленкевичем Нестор знайомий був ще по Бутирках, тепер мав намір попрохати зброю.\n-\tВід більшовиків мало зиску, – говорив Вертельник. – Вони скуті домовленостями.\n-\tНе розумієш Борисе політику, – заперечував Нестор. – Їхній інтерес щоби хтось таки воду каламутив. Воюватимуть навіть під нашими знаменами, аби пізніше сказати – «ми тут ні до чого».\nБеленкевич зустрів Нестора радісно, як давнього приятеля. Тричі чмокнувши запросив до столу.\n-\tКров із носу, а зброя потрібна, – Нестор постукав себе в груди, зробивши благальну міміку. – Ми, у прямому розумінні, з вилами революцію захищаємо.\n-\tА чи не краще Несторе, зберегти сили і піти з нами, а перегодя повернутися і вдарити організовано?\n-\tЯ не з тих, хто через першу перешкоду кидає все і шукає легкої розв’язки. Кажи ліпше даси щось, чи як?\nБеленкевич наморщив лоба:\n-\tПотрібно узгодити із командуванням…\n-\tОблиш, ситуація не та. Запрошую негайно оглянути наше військо.\nСидір вирушив попереду щоб підготувати бойові загони до параду.\nПоспіль побачене вельми вразило Беленкевича. Чорна гвардія промарширувала по Соборному майдану з оркестром.\n-\tМені б таких гвардійців, я б протягом тижня увесь Дон у баранячий ріг скрутив би, – потиснув Нестору руку. – Я дам артилерію. Воюй.\nП'ять гармат, отриманих від Беленкевича встановили на лінії оборони, що простягнулася від Новоуспенівки до Григорівки. Артбатареєю командував Михайло Махно.\nНестор з Полонським прийшли подивитися на укріплення. Підійшов артилерист з Михайлом.\nАртилерист виказавши знак військової пошани, почав неквапно рапортувати:\n-\tТоваришу Несторе Івановичу, гармати то воно звісно справа козирна, але ось яка осоружна штука виходить…\n-\tДо гармат немає панорам, – перебив Михайло.\n-\tТак, немає, – підтвердив артилерист. – Недокомплект. Стріляти все рівно, що викинути снаряди, вони летітимуть хтона куди.\n-\tПанорами… – Нестор стис кулаки і звернувся до Михайла: – Що пропонуєш?\n-\tЯкщо докомплектувати не вдасться, то нехай товариш Полонський знайде матросів, я чув у нього каноніри є, які через ствол можуть цілитися.\nНестор вилучив із планшету блокнот і на папірці написав текст телеграми, який передав вістовому.\n-\tНегайно роби. І тут же звітуй відправив чи ні.\nВістовий повернувся за десять хвилин.\n-\tПередати не вдалося, телеграфіст каже пошкоджена лінія. Зв’язку немає.\n-\tЧорт забирай! Бери коня і давай галопом до Полог, до найближчого телеграфу, але Беленкевич телеграму отримати повинен кров із носу!\nУ Нестора почався приступ кашлю. Вже у штабі говорив Полонському і Калініченку:\n-\tЦе чиясь ворожа каверза…\n-\tЩо? – не зрозумів Полонський.\n-\tПанорами. Не скажу, що Беленкевич безпосередньо, але хтось умисне.\nДо штабу забіг Марченко, відповідальний за секрети.\n-\tПогані справи Несторе, кулеметники із третього секрету розійшлися, кулемет забрали. Дмитренко загітував. Говорив хто чинить опір кайзерівці спалюють села, вішають, а тих, хто мирно працює не чіпають і навіть допомагають реманентом. Третій секрет це лише перша ластівка.\n-\tХай йому! – Нестор пнув стіл. – Збирайте людей, буде мітинг.\nСелян на мітинг прийшло не більше двадцяти. Промова Нестора звучала вельми емоційно:\n-\tКров’ю умиєтеся! Мені соромно за тих, хто опустив руки. Згадаєте мої слова, а зашморг вже затягуватиме шию. Свобода не падає з неба, як біблійна мана, її треба щодня, щохвилини відстоювати, відвойовувати, зубами вчепляться у горло ворогу. Бажаєте і надалі тягнути ярмо раба, будь ласка. Я ж не зупинюся ні перед чим, нехай і одному доведеться голіруч воювати. Краще кістьми ляжу ніж плазуватиму під німецьким чоботом!\nІз комуни Нейфельда прийшла чергова неприємна новина. Група червоногвардійських п’яних матросів приїхала вночі на вантажівці і вимагала від селян спирт, поранили комунара.\nНестор із п’ятьма вершниками негайно вирушив до колонії.\nВантажівка стояла посеред двору. Агатандел заліг з «люйсом» біля воріт, узявши на приціл парадний вхід, до маєтку зайшли Нестор з Чубенком. У вітальні за столом сиділо десятеро матросів. На паркеті недопалки, плювки і блювотиння.\n-\tГості! – заволав один із матросів. – Пришвартовуйся, як тебе?\n-\tЯ Нестор Махно і я тут не гість. Прошу пояснити на якій підставі бешкетуєте у ввіреній мені комуні!\n-\tЧого тобі треба? – загрозливо мовив русявий матрос, вочевидь командир, повільно беручи зі столу «маузер». – Мені начхати хто ти такий, забирайся доки цілий!\n-\tБудинок оточений. Наказую вийти і скласти зброю.\nОдин із матросів, щоб пересвідчитися, підійшов до вікна, та зразу ж відсахнувся, бо куля розтрощила лутку.\n-\tМи із полку Єгорова, – гнівно мовив русявий. – Тобі це так не минеться…\n-\tМаю повноваження від Антонова-Овсієнка (Антонов-Овсієнко Володимир Олександрович 1883 – 1938 – радянський військовий діяч. 1918 р. – член Народного Секретаріату, головнокомандувач військ Совєтської України.) заарештовувати і розстрілювати кожного, хто деморалізує фронт. А ви поводитися як контра.\n-\tКого контрою називаєш? – русявий почав трусити «маузером».\n-\tТебе. А хто ти як не контра? Чекаємо на подвір’ї, виходити по одному.\nНа подвір’ї роззброєних матросів посадили на підводу і відправили до станції. Вантажівку Нестор конфіскував.\nДо штабу в Пологах зателефонував Єгоров, командир західною групою військ з повідомленням:\n-\tМи відступаємо, північно-західна ділянка оголена.\nНестор нічого не відповів, зле кинув слухавку. Вістовий приніс із Гуляй-Поля листа від Вертельника, який писав:\n«Тихон Бик з двома подільниками псують телеграфні лінії. Перерізали дроти відразу на п’ятьох стовпах. Зараз Тихон, скориставшись, що Гуляй-Поле без захисту зібрав банду сім чоловік вирушив кудись на шлях, очікувати на тебе. Соловей у Таврійському зібранні погрожуючи гранатою вимагав твого арешту, сформував делегацію, яка вирушила на зустріч австрійцям, вони ніби вже у Дібрівках».\n-\tМасть погана пішла, – Нестор зовні зберігав спокій. – Якщо Дібрівки зайняті, то німці вже біля Гуляй-Поля, а то й зайняли. Їдьмо до Оріхова.\nПланував зустрітися з Марусею та із її загоном відбити назад Гуляй-Поле.\nДо Оріхова прибув о четвертій ранку. Марусин штаб розташовувався прямо на вокзалі.\n-\tВибачай друже, але на штурм Гуляй-Поля моїх замало, – говорила Маруся. – Попрохаємо допомоги у червоних.\n-\tЩе кілька годин і втратимо час, а так можемо ще відбити зброю і навіть устигнемо приховати…\nМаруся підняла слухавку, зв’язалась із Молчанським.\n-\tВіступайте до Таганрогу! – кричав із динаміка голос. – Німці вже до Оріхова підступають, скоро будуть у Пологах, відходьте доки шляхи не перекрили!\n-\tЩо ж, – Маруся поклала слухавку. – Нічого Несторе, скоро прибудуть загони Петренка і Степанова.\n-\tДурня, – Нестор відмахнувся. – Драпають усі…\nДо штабу зайшов вістовий, подав Нестору записку.\n-\tЦе щойно із Полог, для вас.\nЦього разу писав Марченко:\n«У ніч на 16 квітня наші передові загони були викликані з-під Чаплино, хтось вдало підробив твій підпис і товариші підкорилися фальшивому наказу, тільки пізніше збагнули, що ти не міг підписати такий наказ. Дорогою усіх роззброїли, а потім прийшов загін юнкерів підпорядкований Центральній Раді. Багатьох наших арештували. Волох, Соловей, Петро Коваленко, Микита Конопля ходили по хатах хапали актив. Комуни наші розігнано. Єврейська рота, під командуванням якогось Рувеля, відійшла з дібрівських позицій, люди на євреїв тепер дуже злі. Там не лише командири загітовані. Звістку передаю нашими прихильниками серед гайдамак, я теж під арештом. Вертельника виказали у Шагрово. Сподіваюся на твою допомогу».\nНа пероні Нестор стрів гуляй-пільця Каравая, який лаштував підводу, щоб виїхати до Гуляй-Поля.\n-\tПерекажи Волоху. Якщо хоч хтось із моїх товаришів постраждає, хоча б волосина впаде, то нехай спить із відкритими очима. Так і передай. Я буду переслідувати його де б не був, із пекла висмикну.\nНімці підійшли до Полог, у бій не вступали, лише проводили розвідку. В обід Нестор отримав цидулку від Вертельника, яку привіз Олександр Лепетченко, молодший брат Олексія:\n«Друже, зрадники чогось злякалися і по одному випускають з умовою не залишати Гуляй-Поля, але товариші їдуть. Я посадив твою дружину у вагон особисто, невдовзі відбувають до Полог. Я тепер у Вербівках намагаюсь зорганізувати спротив, але лишилися самі старі. Євреї розбігаються, бояться твоєї помсти, захисту шовіністів не довіряють. Зрадник Шнайдер заєдно із гайдамаками громив наш штаб, власноруч рвав і топтав портрети Кропоткіна і Семенюти, палив наші знамена. Товариші встигли прихопити чимало зброї, артилерію, нажаль, втратили. Усі майже виїхали, ми з Марченком залишилися, спробуємо убити Шнайдера. Сам до Гуляй-Поля не їдь, вже нічого не вдієш. Бережи себе».\nНестор зайшов до контори, де відбувалася військова нарада Марусі і більшовика Петренка, вони саме обговорювали план нападу на Гуляй-Поле. Обох цікавив обоз.\n-\tПропоную зробити наскок, – пропонував Петренко. – Кавалерією ми змітаємо їхню піхоту, опісля підганяємо до станції панцерник і підтримуємо артилерією.\n-\tТак, – погоджувалася Маруся, креслячи на карті маршрут походу. – Головне вчасно прорватися до центру, де вони зосередили майно.\n-\tМарниця, – заперечив Нестор. – Людей втратите та й тільки. Я читав звіт, вони у кожному місті встановлюють потужну оборону і лише тоді розгортуються для наступу. Треба було коли я пропонував, а тепер запізно. Пропоную організувати потужне підпілля.\n-\tЦе ти курзю-верзю несеш, – Маруся зневажливо посміхнулася. – Мало, що тямиш у військовому мистецтві, вибач за прямоту.\n-\tТовариш Єгоров уже роззброїв австрійський полк під Чаплино, – додав Петренко.\n-\tВін роззброїв лише передові частини, – Нестор зрозумів, що до його порад не дослухаються.\nЗагудів телефон. Підняв Петренко, кілька хвилин слухав, занотовуючи. Поклавши, важко зітхнув.\n-\tГуляй-Поле відміняється. Загін Мокроусова відрізаний від Бердянську у Великому Токмаку, у мене наказ прикривати відхід ешелонів.\nМаруся запропонувала Нестору вирушити з нею. Він відмовився. На пероні дав завдання Олександру Лепетченку їхати до Гуляй-Поля.\n-\tЗнайдеш Бориса, скажи нехай облишить Шнайдера, зі зрадниками поспіль розберемося. Скажи, тепер головне зберегти талановитих людей.\nВін все ще сподівався десь зустріти Настю, яка ось-ось мала народити. Вирушив із Полог лише тоді, коли на околицях почалися бої, на пероні з’явилися гайдамаки.\nПотяг рушив до Цареконстантинівки.\nПрокинувся Нестор на колінах якогось червоногвардійця.\n-\tВиспався? – весело спитав боєць. – Як ти?\nНестор підвівся, трухнув головою. Почав старанно терти скроні.\n-\tВибачай, якось закуняв і не помітив...\n-\tТа пусте, хіба не бачу з ніг валишся, а коліна не зламаються. Плакав ти уві сні, усе комусь погрожував.\n-\tДе ми?\n-\tДо Цареконстантинівки підходимо, за тобою Беленкевич наказав доглянути, а як не очуняєш то здати до лазарету.\nНа пероні зустрів гуляй-пільців, серед них брат Сава з небожем Михайлом, Шепель Іван.\n-\tЗнаєш, нас жиди зрадили… – почав було Іван.\n-\tЗнаю, – перервав Нестор. – Не у євреях справа, а у кількох негідниках, яких і серед наших достатньо. Конче важливо не допустити антисемітизму.\n-\tЩо тепер Несторе? – питав Сава.\n-\tОповістимо актив, зберемо десь конференцію, обговоримо причини побиванки, і визначимося із планами на майбутнє. Настю ніхто не бачив?\n-\tДо Таганрогу поїхали, – відповів Іван, і на Несторів запитливий погляд додав: – Сам видів, туди багато наших біженців подалося.\nПідійшов заступник Петренка, козирнувши, відрапортував, що товаришу Махно і його людям зарезервоване місце у вагоні, котрий слідує до Таганрогу.\nУ Таганрозі Нестор відправив Саву з Михасем відшукати гуляй-пільців і оголосити про конференцію. Сам пішов до штабу розпитати про червоногвардійський загін, що очолює Григорій Махно, про який почув від Петренка, той стверджував, що Гриша приєднався до штабу Єгорова. У штабі дізнався, Григорій десь на царицинському фронті.\nНестор вирушив до федерації анархістів. Зустрів Марусю, та сиділа на підвіконні, курила, роздивляючись мапу, розкладену на колінах.\n-\tТи Несторе, був на всі сто правий, потрібно переходити до партизанської боротьби. От, дивлюся який район кращий для постійного базування.\n-\tДля партизанки у подібних умовах постійної бази бути не може. А ти хіба не з червоними?\n-\tТут друже Несторе, діється казна що… Уся влада зосереджена в руках чеки (ЧК – від рос. абревіатури «чрезвычайная комиссия» (ВЧК) – створена у 1917 р. політичний карний орган уряду більшовиків.). Вони щодня десятками розстрілюють і кого? Чесних революціонерів, тих хто якось йде навсупір більшовицькій владі. Зараз засідання у центркомі, ти зі мною?\nОстання фраза більше схожа на ствердження ніж на питання.\nБіля центрального виконавчого комітету зібрався мітинг протесту проти незаконних арештів чекістами робочих-анархістів.\nМаруся з Нестором пройшли до трибуни, та їх перейняв матрос із загону Марусі на ім’я Софрон.\n-\tЖандарми оточили федерацію, вимагають скласти зброю.\nБудинок федерації блокували загін чекістів, дві бронемашини перекрили виїзд. Маруся рішуче підійшла до підводи з кулеметом.\n-\tХто командир? Хто командир, питаю?!\nПідійшло двоє у шкіряних куртках.\n-\tНикифорова? – спитав один. – Здайте зброю, ви арештовані. І без жартів.\n-\tЯк смієте! – Маруся потягнулася до кобури, але у її бік миттю направлено кілька десятків стволів.\nСофрон з водієм автомобіля теж заклацали затворами.\nНестор торкнувся Марусиного плеча:\n-\tНе треба бою, – шепнув. – Ми тебе витягнемо, зараз же піду людей піднімати.\nМаруся махнула і зняла портупею.\nНестор вирушив до телеграфу звідки на ім’я Антонова-Овсієнка відправив телеграму:\n«Прошу негайно дати відповідь щодо вашої думки стосовно загону т.Никифорової, яку таганрозька влада безпідставно заарештувала незважаючи на те, що фронту так необхідна будь-яка підтримка, особливо таких талановитих командирів. Прошу Вас підтримати нашу ініціативу проти свавілля місцевих ЧК».\nВідповідь прийшла через дві години, її копію відразу відправили до таганрозького виконавчого комітету ЧК.\n«Загін анархістки т. Никифорової, як і сама командир мені добре відомі, це справжня бойова одиниця революції. Тому роззброєння такого загону можна розцінювати у якості провокації і контрреволюції з боку тих, хто видав подібний наказ. Підпис: Головвоєнком Антонов-Овсієнко».\nЧекісти лютували, особливо дісталося Каскіну, який арештував Марусю, йому закидали те, що не зміг здійснити арешт тихо. Біля виконавчого комітету Нестор організував мітинг протесту, вимагаючи резолюції про показовий суд. Коли чекісти прийняли рішення відкрити вогонь, на станцію прибув бронепоїзд під командуванням бердянського матроса-анархіста Гаріна, який до ЧК відправив ультиматум:\n«Даю дві години щоб звільнити Марусю, або ж розстріляю ваше кубло із морської гаубиці».\nЦентральний комітет більшовиків поспішив заспокоїти Гаріна, повідомивши, що над Никифоровою відбудеться показовий суд.\nУ судовій залі вмістилося біля ста чоловік. Ревтрибунал складався із двох есерів і трьох більшовиків. Адвокатами виступали Нестор і Вітольд-Бджойстек, головний обвинувач – таганрозький більшовик Коробко.\n-\tНикифорова обвинувачується у саботажі, – голос Коробка слабкий, раз-по-раз прокашлювався і пив воду. – Вона від самого початку злиття з червоногвардійським полком товариша Полупанова ігнорує будь-які накази. До того ж її загін відступаючи із Таврії у Єлисаветграді здійснив масове пограбування мануфактурних крамниць, цим самим скомпрометувавши червоний рух, як такий, бо загін все ж йменувався, як червоний.\n-\tДокази! – вигукнув хтось із залу. – Пусте баламкання такі звинувачення.\n-\tОтож! – озвався Нестор. – Відступаючи усі грабували.\n-\tОсь, – Коробко вилучив із течки фотографії передавши президії трибуналу. – Тут усе зафіксовано, як пограбували мануфактурні крамниці, та про чотирьох замучених людей.\nНестор узяв кілька фотографій із зображенням забитих. Попрохав слова.\n-\tЯ тут дійсно бачу світлини пограбованих магазинів і убитих людей, але ніде не бачу Марусі із шаблею, чи хоча б когось із її хлопців. Можливо ці фото зроблені за інших часів, наприклад татаро-монгольської навали.\nУ залі почувся сміх.\n-\tУ нас є свідки, пропоную вислухати…\n-\tА я надам свідків, які дадуть показання, що саме ви підпалили храм Артеміди. Це до того, що ми не розглядаємо карний злочин, а питання в іншому. Вся ця справа проти товаришки Марусі висмоктана із пальця і має характер контрреволюційної змови. Я можу навести десятки прикладів як червоногвардійські загони грабували, але чомусь на лаві підсудних немає їхніх командирів, а є чесна революціонерка. Більше того, якби Маруся була більшовичкою ми б її тут не побачили, із чого робиться однозначний висновок – цей суд, вірніше судилище, упереджений.\n-\tМолодець Несторе, – тихо говорила Маруся. – П'ять разів судили і ще не було такого адвоката, хто б так розколихав присяжних.\nРевтрибунал звільнив Марусю, як і в Олександрівську, із залу суду її виносили на руках.\nЗгенеровано за 0.38764786720276 сек.


Novar → Lithuania Business University of applied sciences\nТип: неприбутковий приватний Університет\nМови навчання: англійська, російська\nВартість навчання: 2200-3000 Євро/рік\nСпеціальності: Smart Management, Sales and Logistics Management, Tourism and entertainment business industry, Applied informatics and Programming.\nЛитовський бізнес-університет прикладних наук (LTVK) – це сучасний, відкритий для суспільства та незалежний вищий навчальний заклад, який готує фахівців з соціальних та фізичних наук, які спеціалізуються на ринку праці Литви та Європи.\nЛитовський бізнес-університет має за мету підготувати творчих, кваліфікованих фахівців, створювати умови для безперервного навчання шляхом надання теоретичних знань та здійснення прикладних досліджень, необхідних для розвитку спеціалістів.\nЛитовський бізнес-університет об’єднує в навчальному процесі останні IT-технології , і завдяки цьому він створює різнобічні та цікаві засоби навчання. Однією з головних цілей університету є поліпшення якості навчання. В процесі навчання проводяться інтерактивні уроки та використовуються різні методи залучення студентів. Університет оснащений лабораторіями CISCO, будівельними матеріалами та лабораторією кримінології, симулятивним залом для судів, а також туристичними лабораторіями. LBUAS має власну хмарну систему, платформу дистанційного навчання Moodle, також студенти можуть використовувати віртуальну бібліотеку.\nСтудентська програма «Спритне управління» призначена для підготовки кваліфікованих фахівців з управління бізнесом, здатних адаптуватися до змін бізнес-середовища, сучасних вимог ринку праці, проведення маркетингових досліджень, аналіз та контроль бізнес-ситуації, управління змінами, створювати бізнес-проекти та керувати ними, впроваджувати рекламні кампанії, організовувати закупки, транспортування, зберігання, продаж та розрахунки з постачальниками, клієнтами, піклуватися про розвиток бізнесу, працювати в інформаційних технологіях для збору фінансової інформації, пов’язаної з бізнесом , управляти документацією державною та іноземною мовами.\nУправління збутом та логістикою\nПрограма вивчення менеджменту з продажу та логістики призначена для підготовки кваліфікованих фахівців з продажу та логістики, які зможуть розуміти основні національні та міжнародні логістичні системи, фахівці, які зможуть прогнозувати, планувати, організовувати безперервну роботу\nв логістичних компаніях або відомствах, для організації продажів, виробництва або зберігання, координувати внутрішні та міжнародні транзакції через інноваційні продажі, маркетинг, логістику збут, створювати приватні компанії і бути в змозі керувати ними.\nТуризм та індустрія розваг\nПрограма “Туризм та індустрія розваг” призначена для підготовки кваліфікованих менеджерів, які мали би можливість досліджувати та аналізувати ринок туризму та розваг, тенденції та зміни на ринку, створювати пакети послуг та організації їх продажів, створення і керування підприємствами, які надають послуги з туризму, розваг, краси і здоров’я.\nПрикладна інформатика та програмування\nМета програми Прикладна інформатика та програмування – це програма підготовки висококваліфікованих фахівців у галузі інформатики, орієнтована на сферу розробки програмного забезпечення або управління комп’ютерною мережею. Випускники спеціальності здатні адаптуватися до змін на сучасному ринку та усвідомлювати важливість самостійного навчання та навчання протягом усього життя.\nЗа допомогою у поступленні в Університет звертайтесь у Міжнародну консалтингову компанію “NOVAR”. Наша компанія надасть вам повний супровід по вступу в ВУЗ, який включає в себе:\nФормування усіх необхідних документів, передбачених вимогами Міністерства Освіти Республіки Литва та обраного навчального закладу (надалі – «НЗ»).\nДопомога у формуванні марштуту проїзду до місця проживанння в Литви та до навчального закладу.


З 8-ї ранку в Сумах протестували “євробляхери” – Новини кожного дня. Суми\nСьогодні, 21 листопада, водії автівок на європейських номерах близько 08:00 ранку розпочали протестну акцію біля стін Сумської міської ради та облдержадміністрації, повідомляє сайт СТС.\nЇх вимоги: знизити вартість розмитнення європейських авто та не враховувати вік машини при розрахунку ціни розмитнення. Своїми діями «євробляхери» створили купу незручностей для перехожих та працівників офісів. На скарги людей водії не реагують.\nНагадаємо, акція «непокори» розпочалася 20 листопада. Власники «євроблях» протестують у 17 областях України. Акції супроводжуються перекриттям руху транспорту не лише в містах і районних центрах, а й на автодорогах державного значення.\n← Аби не відпрацьовувати 120 годин, батько сплатив дитині 55 тисяч аліментного боргу\nУ Ворожбі зникли четверо дітей. Трьох з них вдалося розшукати, доля ще однієї дитини – невідома →


Чому виникає хвороба Альцгеймера, основні причини захворювання\nСеред пов’язаних зі старінням хвороб існує безліч небезпечних для життя. Ракові та серцево-судинні захворювання швидко забирають навіть найкращих із нас: понад половина всіх смертей у світі викликані цими хворобами. Накопичені вікові пошкодження неминуче ведуть до дисфункції органів. Однак, напевно, не існує більш підступної геріатричної хвороби, ніж деменція. Деменція — це не окремий стан, а назва для декількох патологій. Найбільш поширена з деменцій — хвороба Альцгеймера.\nХвороба Альцгеймера — вкрай підступна та жорстока недуга. Хворі на неї не вмирають. Натомість вони втрачають можливість мислити, приймати рішення, поступово в них зникає їхня особистість. Цей процес може тривати десятиліттями, до смерті від причини, що не пов’язана з хворобою Альцгеймера. Однак ми вкрай мало знаємо про те, чому та як вона виникає та розвивається. Не існує ліків від цього стану. Без розуміння причин та механізмів хвороби Альцгеймера шанси на створення таких ліків у нас залишаються мізерними.\nЛюди давно пов’язували старіння з пригніченням функцій мозку, однак формально встановити сенільну деменцію зміг лише Алоїс Альцгеймер на початку ХХ століття. Впродовж усього століття був добре задокументований перебіг хвороби та висунуті можливі механізми розвитку, однак про причини не значиться майже нічого. На щастя, за останнє десятиліття людство досягло значного прогресу у вивченні цієї патології.\nУсього в світі близько 47 мільйонів людей хворіють на деменцію. Приблизно 70 % із них мають хворобу Альцгеймера. Це мільйони людей, яких вже, ймовірно, ніколи не вдасться вилікувати. Найчастіше на хворобу Альцгеймера хворіють люди старшого покоління: ризик розвитку захворювання стрімко починає рости з 65 років. Оскільки в світі зростає кількість старих людей, кількість хворих також буде стрімко зростати. Щорічно кількість людей з хворобою Альцгеймера зростає на 4,6 мільйона, а швидкість цього приросту буде тільки збільшуватися. Саме тому вченим важливо з’ясувати причини виникнення хвороби Альцгеймера.\nНаразі відомо декілька причин виникнення хвороби Альцгеймера.\nРизик розвитку хвороби Альцгеймера має сильну кореляцію з певними генами. Так, наявність варіації ε4 гену AроE збільшує ризик виникнення хвороби Альцгеймера в 12 разів, якщо цей варіант успадкований від обох батьків. Ген АроЕ модулює метаболізм жирів, а варіант ε4 призводить до різних фізіологічних змін. Зокрема, існує думка, що такі мутації в АроЕ сприяють утворенню амілоїдних бляшок у мозку та підвищенню рівня гомоцистеїну в крові. Гомоцистеїн — це продукт метаболізму незамінної кислоти метіоніну. Високий рівень гомоцистеїну, окрім хвороби Альцгеймера, призводить до багатьох інших захворювань. Оскільки хвороба Альцгеймера розвивається в старшому віці, існує висока ймовірність, що розвиток цієї хвороби пов’язаний із накопиченням генетичних та епігенетичних пошкоджень.\nДеякі дослідження вказують на зв’язок між ризиком розвитку хвороби Альцгеймера та високим тиском. Відомо, що люди, в у віці 40-60 років була гіпертензія, мають вищий шанс на розвиток хвороби Альцгеймера у більш літньому віці.\nЦереброваскулярні хвороби (захворювання кровоносних судин головного мозку) також значно підвищують ризик виникнення хвороби Альцгеймера. Ці захворювання не лише напряму пошкоджують мозок, що веде до пригнічення когнітивних функцій, а й можуть підвищити рівень бета-амілоїдів — одного з механізмів розвитку хвороби Альцгеймера.\nЦукровий діабет 2-го типу майже вдвічі збільшує ризик виникнення хвороби Альцгеймера. Наразі, однак, невідома причина такого зв’язку. Одна з теорій полягає в тому, що хворі на цукровий діабет 2-го типу часто мають надмірну вагу, що також підвищує ризик виникнення цієї хвороби. Що цікаво — занадто низька вага також збільшує цей ризик.\nВраховуючи, що хвороба Альцгеймера — це складний процес, що незворотнім чином змінює функціонування нервової системи хворого, можна припустити, що багато факторів працюють у синергії для розвитку цього захворювання.\nПрогрес останніх років дає надію на те, що впродовж наступних десятиліть людство зможе напрацювати ефективні терапії проти хвороби Альцгеймера. Ця патологія може виникнути в будь-кого, однак, враховуючи сильну кореляцію ризику виникнення хвороби Альцгеймера з певними генами, важливість превентивних терапій у боротьбі з нею важко переоцінити.\nПерехід до персоналізованої медицини дозволить ефективно запобігати розвитку деменції. Крім того, тривають розробки препаратів, що здатні впливати на накопичення бета-амілоїдів. Сподіваємося, що в найближчому майбутньому мільйони людей із хворобою Альцгеймера отримають надію на одужання.


Yahoo підтвердила інформацію про викрадення 500 мільйонів акаунтів - Медіаграмотність\nYahoo підтвердила інформацію про викрадення 500 мільйонів акаунтів\n23 вересня 2016 Media Sapiens 8339\tверсія для друку\nІнтернет-гігант Yahoo Inc підтвердив інформацію про викрадення особистих даних щонайменше 500 мільйонів користувачів у 2014 році.\nКомпанія заявила, що інформація про облікові записи користувачів була викрадена з мережі Yahoo в кінці 2014 року, а зловмисник, який це зробив, отримував підтримку від держави, пише TechCrunch.\nДані, які отримали хакери, можуть містити імена, електронні адреси, номери тедефонів, дати народження і хешовані паролі користувачів. Yahoo запевняє, що викрадені акаунти не містять незахищені паролі, дані платіжних карток або інформацію про банківські рахунки.\n«Це один із найсерйозніших витоків інформації на сьогоднішній день, враховуючи не тільки тих, хто може стояти за цим, але і характер інформації, до якої зловмисники змогли отримати доступ, а також масштаб», - підкреслює TechCrunch.\nЯк писав MediaSapiens, компанію Yahoo! виставили на продаж всього лише за $ 4,8 мільярда. У розпал буму доткомів компанію Yahoo оцінювали в $ 125 млрд.\nТакож засновник і провідний фахівець у галузі інформаційної безпеки американської компанії Hold Security Алекс Холден цієї весни повідомляв про викрадення хакерами мільйонів акаунтів Google, Yahoo, Microsoft та Mail.Ru.\nYahoo, кібербезпека, хакери


У Європі з'явилися перші жертви сильних холодів і снігопадів - Світ - TCH.ua\nСвіт 2 грудня 2010, 12:02\nВ результаті різкого похолодання, у ряді міст Європи, зокрема, Польщі, на смерть замерзли 9 людей. За прогнозами синоптиків, нехарактерна для традиційної європейської зими погода протримається ще кілька днів.\nРізке падіння температури, до мінус 20 градусів Цельсія і нижче, зареєстроване в останні два-три дні на сході Європи призвело до загибелі 9 людей у Польщі.\nЗа даними метереологів, похолодання, рясні снігопади та дощі ускладнюють рух транспорту і порушують спокійний плин життя людей.\nПерше місце серед замерзаючих міст займає ряд міст Польщі. Наприклад, у розташованому на північному сході країни Білостоці, стовпчик термометра опустився до мінус 26 градусів. Саме в Польщі раптові холоди знайшли своїх перших жертв: згідно з інформацією місцевої поліції, у вівторок вісім чоловік замерзли на смерть, не зумівши знайти укриття від морозів.\nЩе однією, дев'ятої, жертвою зимової холоднечі став 69-річний чоловік, який загинув у ніч на середу на півночі Австрії. Літня людина послизнулася на засніженому мосту по дорозі додому, втратила свідомість і замерзла.\nСнігопади і мороз за минулі два дні стали причиною тисяч аварій на дорогах Німеччини і викликали хаос на автострадах Франції. У країні виноградників і трюфелів сильний снігопад почався в ніч на понеділок, і у багатьох регіонах країни не припиняється й досі. У деяких районах заборонено рух вантажного транспорту. На стоянках уздовж автомагістралей в Бургундії і регіоні Прованс - Альпи - Лазурний берег чекають поліпшення погодних умов близько 10 тисяч вантажівок.\nУ ряді міст Франції погано ходить громадський транспорт. Середні температури в країні приблизно на десять градусів нижче норми, і французькі електромережі (RTE) попереджають про збільшення навантаження на лінії електропередачі, радячи усім споживачам не включати електроприлади з великим рівнем споживання.\nДорожні проблеми торкнулися і Великобританії. Керуючий однієї з британських компаній, що постачають кам'яну сіль для очищення доріг, повідомив, що через снігопади змушений був купити сіль в Росії, Єгипті і на Сардинії.\nСильні снігопади привели в середу до закриття двох великих аеропортів у Великобританії: лондонського Гатвік і аеропорту шотландського Единбурга, а також аеропорту Ліона у Франції. Через негоду другий за розміром міжнародний аеропорт Швейцарії Куантро, що знаходиться в Женеві, був закритий до шестої ранку 2 грудня.\nПроблеми виникають і з рухом залізничного транспорту. 2 грудня, у зв'язку з негодою у Великобританії і Північній Франції скасовано близько половини рейсів експрес-поїздів Eurostar. Зокрема, не будуть виконані рейси, що здійснюються рано вранці і пізно ввечері. Крім того, наголошується, що прибуття поїздів може затримуватися до 1,5 годин через обмеження швидкості руху. Eurostar настійно рекомендує пасажирам по можливості відкласти поїздки.\nСнігова хвиля докотилася і до півдня Європи, накривши північні і центральні регіони Іспанії, і навіть частину її південних районів. У країні закрито безліч гірських перевалів, тимчасово перекрито більше десятка автомагістралей. Іспанські метеорологи попереджають про снігопади, штормових вітрах і зливах в 28 з 50 провінцій королівства.\nНа чеських залізницях оголошена ситуація лиха. Через рясний снігопад, котрий триває другий день у республіці, частішають збої у графіку руху поїздів. Спеціальні бригади робітників не встигають розчищати замети, якими заметені залізничні колії на всій території країни.\nЯкщо в найближчі години погода не зміниться, можлива зупинка більшості поїздів, повідомляє штаб з подолання кризової ситуації контрольованого державою підприємства "Чеські залізні дороги".\nУ Празі, містах Пльзень (Західна Чехія) і Чешске-Будейовіце (Південна Чехія) практично припинено рух наземного громадського транспорту - вулиці завалені снігом. У столиці Чехії надійно працює лише метрополітен. Через різке зростання їх навантаження було прийнято рішення до припинення небувалого снігопаду зробити графік руху метро більш інтенсивним.\nТакож у Чехії різко зросла кількість автоаварій. Влада настійно рекомендувала автомобілістам утриматися від поїздок.\nЗа прогнозами синоптиків, нехарактерна для традиційної європейської зими погода протримається ще кілька днів.\nЄвропу завалило снігом, паралізовані аеропорти\nЧерез снігопад у аеропорту Мюнхена скасовані 125 рейсів


Сцилла: посадка і догляд у відкритому грунті, вигонка в домашніх умовах\nУ числі перших весняно-квітучих рослин зворушливою ніжністю блакитних квіток зачаровує Сцилла або проліска. Тендітна рослина, що пробивається крізь відтанула грунт разом з прекрасними пролісками, за що проліски іноді і називають «блакитними пролісками».\nСцилла - цибулинна трав'яниста рослина, рід налічує приблизно 90 видів. Колись рід ставився до сімейства лілійних, а тепер одні вчені відносять рослина сімейства спаржевих.\nІнші вважають, що наявність цибулини, хімічні компоненти та життєві форми рослин дозволяють зарахувати сциллу до сімейства Гіацинтові. Тому в літературі зустрічається невідповідності.\nІноді сциллу плутають з печіночниці. Квітки у них мають однакове число пелюсток східного яскраво-блакитного відтінку, вони обидва цвітуть ранньою весною.\nСцилла легко відрізняється довгою листям ланцетної форми. А у печіночниці листя трехлопастная, нагадує листя конюшини, відноситься вона до сімейства Лютикова, і ні як не є родичкою проліски.\nСцилла відноситься до багаторічних рослин, у неї в кореневищах або цибулинах є запас поживних речовин. Вегетація у Сцилли становить короткий проміжок часу, більшу частину рослина проводить під землею.\nВелика частина представників цього роду, розвиваються навесні ще до появи листя на деревах. Але, наприклад, Сцилла осіння, цвіте в кінці літа. У садівництві Сцилла осіння використовується рідко.\nВсі види проліски в основному зустрічаються на території Азії, Африки та Європи. Тільки деякі з них, наприклад, Сцилла фіалкова, зростає в горах ПАР. Сцилла зростає в різних спільнотах: широколистяних та змішаних лісах; степових районах; гірських луках; лісостепових спільнотах.\nСцилла - рослина з довгою листям з паралельним жилкуванням. Її підземний стебло - цибулина, призначений для накопичення поживних речовин. У проліски квіти актиноморфні, мають променевої симетрією.\nСцилла має оцвітина, 6 пелюсток і тичинок, маточки і зав'язь. Дрібні квіти Сцилли зібрані в суцвіття кисть і колос, або поодинокі. Зазвичай, квіти Сцилли розфарбовані в блакитні і сині тони, але деякі види мають і інші відтінки пелюсток.\nУ Сцилли японської квіти рожеві, у Сцилли пушкініевідной квіти білі. У культурі є багато сортів з квітами різних відтінків, як правило, це різновиди Сцилли сибірської.\nПлід-коробочка Сцилли з великою кількістю насіння.\nДеякі види проліски використовують в ландшафті. Сцилла невибаглива, може розмножуватися самосівом, морозостійка. Квітучі ранньою весною Сцилли, прикрашають квітники, коли інші цибулинні рослини тільки починають прокидатися.\nПроліска може рости в тіні, а також на сонце. Вона підходить для клумб, альпійських гірок, для галявин з травою.\nУмови вирощування Сцилли, посадка і догляд\nПроліска любить хороше освітлення, проте зростає і в півтіні. Види проліски, що цвітуть навесні потребують посадці в освітлених місцях. А ті проліски, які цвітуть у червні, будуть краще себе почувати в півтіні або в траві, так як сонячна активність набагато вище.\nСцилла віддає перевагу пухкий грунт, до складу якого входить багата органікою грунт, листовий перегній. У садову грунт для посадки бажано додати лісового грунту з корою і листям. Грунт повинна бути трохи вологим. Застою води, не можна допускати. Грунт для Сцилли повинна бути легкою і щоб добре пропускала воду.\nПроліска любить вологість, що не мокроту. Квітуча рослина треба обережно поливати, намагаючись, щоб вода потрапляла на квіти якомога менше - тоді рослини довше зберігають декоративність.\nДобрива для Сцилли\nДеякі квітникарі думають, що садові проліска не так далеко пішла від диких видів і від цього не потребує підгодівлі. Але це помилкова думка. Обійтися без добрив можна, але в цьому випадку рослина буде слабким, цвітіння - не таким пишним.\nУдобрювати необхідно мінеральними речовинами: калієм, фосфором і азотом. Восени краще удобрювати гранульованими або повільно розчиняється добривами, а навесні рідкими.\nВигонка Сцилли в домашніх умовах\nСциллу підходить для вигонки, для цього використовують проліски дволиста або проліски сибірську.\nСцилла може зацвісти до Нового року. Для її вигонки потрібні здорові цибулини, садять їх в невелику ємність.\nЧас посадки цибулин проліски залежить від того, до якого часу приурочено цвітіння. Якщо посадити цибулини в вересні, то зацвіте вони в грудні. Як правило, сциллу для вигонки садять в листопаді.\nГрунт повинна бути трохи вологим. Після посадки ємності з цибулинами поміщають в сире темне приміщення (0 до +5). У цьому стані цибулини будуть 8 тижнів. Після цього ємності виносять на світло і поливають. Для зростання Сцилли важлива температура, вона не повинна бути більше 15 градусів C.\nРозмножується проліска цибулинами і насінням. Насіння можна сіяти відразу в грунт, можна і в контейнер. Від посіву до цвітіння Сцилли проходить кілька років.\nВегетативне розмноження проліски проводять відрізання донця цибулини або за допомогою цибулинок-діток. Дітки можна садити відразу в грунт, а донці висаджують в ємність. Коли на денці почнуть утворюватися дітки, їх відривають пінцетом і садять окремо.\nНа одному місці Сцилла може рости більше 5 років.\nХвороби і шкідники Сцилли\nПри надмірному поливі цибулина Сцилли може дивуватися грибком, який викликає гниль.\nЦибулини Сцилли можуть поїдати капустянка і хрущі. Кращим способом боротьби з шкідниками є механічне видалення личинок під час перекопування землі.


Отряд самоубийц (книга 5) - магазин комиксів ideo-grafika.com\nГоловна/Товари/Комікси/DC Comics/Отряд самоубийц (книга 5)\nНазва: Отряд самоубийц. Замурованные (книга 5)\nОригінальна назва: Suicide Squad Vol. 5: Walled In\nСценарій: Метт Кіндт\nМалюнок: Патрік Зерчер\nКатегорія: DC Comics Мітка: Suicide Squad\nА якщо Загін Самовбивць залишиться останньою командою супергероїв на Землі? Зрозуміло, нікому і в голову не прийде називати їх командою супергероїв. Ці небезпечні злочинці під керівництвом Аманди Уоллер щонайменше непередбачувані … А тепер, коли їх не стримують вживлені бомби, вони і зовсім некеровані.\nАле прийшло ВІЧНЕ ЗЛО, всі найвеличніші герої Землі згинули, і іншого вибору не залишилося: відтепер доля всього людства в руках психопатів з Загону Самовбивць!\nОтже, Уоллер відправляє команду, в яку входять Дедшот, Харлі Квінн і Капітан Бумеранг, на нове завдання – не дати зловмисникові Розумника заволодіти неймовірною за своєю потужністю зброєю. Але є проблема: Розумник зібрав власний Загін Самовбивць, закликавши Пауер Герл, Сталь і Невідомого Солдата … і в їх надздібностях сумніватись не варто.\nВизнані автори – сценарист Метт Кіндт ( «Об’єднана Ліга Справедливості») і художник Патрік Зерчер ( «Кінець майбутнього») – розповідають про те, що чекає злочинців з Опергрупи Ікс, коли на світ обрушиться ВІЧНЕ ЗЛО!\n1 відгук на Отряд самоубийц (книга 5)


Центром Артанії була Черкащина. Й це вперто ігнорують що радянська, що російська науки\nЯк виглядають зараз Першорідна Русь – Артанія (Ірдинь) і Острів русів\nАрабські й перські мандрівники повідомляють про три країни русів – Куявію, Славію й Артанію. З Києвом і слов’янами все зрозуміло, але цю Артанію (явно – країну сарматів-аорсів) російські вчені хотіли поцупити так само, як цупили Русь.\nДе її тільки не ліпили, аж до Мордовії. Але в арабських джерелах абсолютно чітко йдеться, що Артанія була поряд із Києвом – за 4 переходи, тобто – 120 км від Києва, а також те, що Київ знаходиться ближче до Волзької Булгарії (нині Татарстан), ніж Артанія. Крім того, араби чітко підкреслюють, що Артанія знаходилася між Дунайською Болгарією і Хозарією.\nЦі абсолютно чіткі й однозначні повідомлення десятків джерел радянська і російська наука абсолютно тупо ігнорувала, так росіянами хотілося долучитися до описаного в східних джерелах "мілітаризму" Артанії – закритості її від іноземців та виробництва чудових мечів.\nЦю Артанію видно неозброєним оком. В самому серці цієї початкової Русі, під Черкасами, є Ірдинські (вочевидь, Артанські) болота. Саме цими болотами нині обмежений цей Острів русів. Радянська історична "наука", така наука, що зуміла зігнорувати навіть назву цих боліт і відповідної ріки – Ірдинь, цілком явну паралель її назви з Артанією!\nЙмовірно, поселення сарматів на середньому Дніпрі сталося після І ст. до н. е. Тут роксолани і аорси змогли закріпитися, та згодом, на фінішній прямій своєї асиміляції із слов‘янами, дати могутній імпульс творенню великої держави Київської Русі.\nДавні арабські й перські джерела про Русь 9-11 століть сповнені численними повідомленнями про заболочений і вогкий "Острів русів", довжиною 3 дні шляху. Цих повідомлень – з добрий десяток, чимало з них записані очевидцями, тож проігнорувати такі джерела наука не могла.\nДе тільки не шукали той острів, ледь не в Скандинавії й Криму.\nОдна проблема, Скандинавія не поряд з Києвом і там нема згаданих арабами рік Рути і Дніпра, а в Криму – боліт.\nШукали-шукали, аж поки не знайшли...\n"Щодо Русії, то міститься вона на острові, оточеному озером. Острів цей, на якому живуть вони (руси), займає простір на три дні дороги; укритий він лісами й болотами; нездоровий і вогкий до того, що досить стати ногою на землю, і вона вже труситься через велику кількість води в ній. Вони мають царя, який зветься хакан-Рус. Вони роблять набіги на слов'ян, підпливають до них на кораблях, висідають, забирають їх (слов'ян) у полон... Коли в якогось з них народиться син, то він бере вийнятий з піхов меч, кладе його перед новонародженим і говорить: “Не залишу тобі в спадщину ніякого майна, а будеш мати тільки те, що здобудеш собі цим мечем”... Плату, одержувану грішми, зав'язують дуже міцно в пояси свої. Одягаються вони неохайно; чоловіки носять у них золоті браслети. З рабами поводяться добре і дбають про їх одяг, бо використовують їх під час торгівлі. Міст у них багато, і живуть вони просторо. До гостей ставляться з пошаною і поводяться добре з іноземцями, які шукають у них захисту, та й з усіма, хто часто в них буває, не дозволяючи нікому з своїх кривдити або утискати таких людей. Коли ж хтось із них скривдить або утисне іноземця, допомагають останньому і захищають його.\nМечі в них сулайманові. Коли просить допомоги котрийсь з їх родів, виступають у поле всі: між ними нема розбрату, а воюють однодушно проти ворога, поки не переможуть його. Коли хтось з них має позов на іншого, то кличе його на суд до царя, перед яким і сперечаються; коли цар вирік присуд, виконується те, що він велить. Якщо обидві сторони вироком царя незадоволені, то, з його наказу, мусять розв'язати справу остаточно зброєю: чий меч гостріший, той і візьме гору. На боротьбу цю родичі (обох сторін, що позиваються) приходять озброєні й стають (одні проти одних). Тоді суперники вступають у бій, і хто подолає противника, виграє справу відповідно до своєї вимоги. Є в них знахарі, – деякі з них дають накази цареві, немов вони начальники їх (русів)...\nВони мужні й хоробрі. Коли нападають на інший народ, то не відстають, поки не знищать його всього; нищать і обертають їх у рабство. Вони високорослі, мають гарний вигляд і сміливі під час нападу; але сміливості цієї на коні не виявляють, а всі свої набіги роблять на кораблях. Шаровари носять вони широкі: сто ліктів матерії йде на кожні. Надягаючи такі шаровари, збирають вони їх у збори коло колін, до яких потім прив'язують...\nКоли вмирає в них хтось зі знатних, йому викопують могилу в вигляді великого дому, кладуть його туди і разом з ним кладуть у ту ж могилу як його одяг, так і браслети золоті, які він носив; далі опускають туди безліч харчів, посудини з напоями і карбовану монету...\nНа самому початку межі країни слов'ян знаходиться місто під назвою Куяб (Київ). Шлях в їх країну йде степами, землями бездорожними, через струмки й дрімучі ліси. Країна слов'ян – країна рівна й лісиста; в лісах вони й живуть. Вони не мають ні виноградників, ні нив. З дерева виробляють вони щось подібне до глеків, в яких містяться в них і вулики для бджіл, і мед бджолиний зберігається. Це зветься в них сидж. Вони пасуть свиней подібно до овець. Коли вмирає хтось із них, вони спалюють труп його. Жінки їх, коли трапиться в них покійник, дряпають собі ножем руки й обличчя. На другий день по спаленні покійника йдуть туди, де воно відбувалось, збирають попіл і кладуть його в урну, яку ставлять потім на пагорок. Через рік після смерті людини беруть глеків двадцять меду, іноді трохи більше, іноді трохи менше, і несуть їх на той пагорок, де збирається родина покійного, їдять, п'ють і потім розходяться... Найбільше сіють вони просо. Під час жнив беруть вони просяні зерна в ковші, підіймають їх до неба і говорять: “Господи, ти, що постачав нам їжу (досі), дай і тепер нам її вдосталь”.\nЄ в них різні лютні, гуслі й сопілки, їхні сопілки два лікті завдовжки, лютня ж їхня восьмиструнна. Хмільний напій готують з меду. При спалюванні покійників вдаються в буйні веселощі, виявляючи тим свою радість з приводу ласки, зробленої йому (покійникові) богом. Робочої худоби в них мало, а верхових коней має лише одна згадана людина. Зброя їхня складається з дротиків, щитів і списів; іншої зброї не мають.\nЗгадана вище особа, яку титулують вони “господарем господарів”, зветься в них свіят-цар; ця особа стоїть вище від субанеджа (жупана), який є тільки його намісник. Цар цей має верхових коней, не має іншої їжі, крім кобилячого молока. Є в нього теж чудові, міцні й дорогоцінні кольчуги. Місто, де він живе, зветься Джарваб; у ньому відбувається щомісяця, протягом трьох днів, торг. Холод у їхній країні буває такий сильний, що кожний з них викопує собі в землі щось подібне до льоху, до якого приробляють дерев'яну гострокінцеву покрівлю, на зразок (покрівлі) християнської церкви, і на покрівлю накладають землі. В такі льохи переселяються з усією родиною і, взявши трохи дров і каміння, запалюють вогонь і розжарюють каміння на вогні до червоного. Коли ж розжариться каміння до найвищої міри, поливають його водою, від чого розходиться пара, яка так нагріває житло, що скидають уже одяг. У такому житлі лишаються до весни. Цар їхній об'їжджає їх щороку. Коли в когось з них є дочка, то цар бере собі на рік по одному з її убрань, а якщо син, то цар бере собі теж по одному з його убрань на рік. У кого нема ні сина, ні дочки, той дає на рік по одному з убрань дружини або служниці. Спіймає цар у державі своїй розбійника, звелить або задушити його, або ж віддає його під нагляд когось з правителів на далеких окраїнах своїх володінь”.\n(„Книга дророгоцінних скарбів Абу-Алі Ахмеда Ібн-Омар Ібн-Даста" , 30-ті роки Х ст.)\nСело Мошни Черкаського району\nУ давнину Дніпро в районі села Мошни, що південніше Канева, розділявся на два русла, створюючи в буквальному сенсі острів довжиною близько 100 км, що тягнувся до села Стецівка нижче Чигирина. Згодом праве русло Дніпра замулилося й заросло, перетворившись на мережу дрібних річок і боліт. Нетипові для ландшафту Центральної України болота, попри меліорацію, збереглися тут до сьогоднішнього дня.\nЯк пишуть численні середньовічні джерела, цей острів мав довжину в 3 дні шляху (у давнину день шляху рахувався як правило в близько 30 км).\nЯк бачимо, в описові русів в арабів безліч явно сарматських рис – носіння чоловіками золотих браслетів, типовий одяг, зокрема шаровари і шапки зі шликами, велика влада жерців, поховальний обряд, культ меча тощо.\nВочевидь, ці роси в повідомленнях арабів і персів – це частина сарматських племен роксолан і/або аорсів, яка осіла в зручному місці в середині Дніпра – давньому цивілізаційному осередкові, пристосованому водночас до зведення городищ, землеробства й використання водного шляху Дніпра для торгівлі та набігів.\nЙмовірно, поселення сарматів на середньому Дніпрі сталося в І ст. до н.е. (час масової появи сарматських археологічних пам'яток у регіоні Росі й Тясмина) і, можливо, підживлювалося іншими хвилями міграцій аж до піку Великого переселення народів у IV-V ст. Тут роксолани і аорси змогли закріпитися, та згодом, на фінішній прямій своєї асиміляції зі слов‘янами – дати могутній імпульс творенню великої держави Київської Русі.\nАрабські й перські джерела повідомляють, що роси здійснювали Дніпром набіги, зокрема й на слов’ян. Попри це у часи антського слов’яно-сарматського союзу племен і в наступні століття залишки роксолан поступово асимілювалися зі слов’янами.\nПочинаючи з VIII-ІХ століть, племінна назва племені русів перейшла на все плем’я полян.\nПоступово плем‘я русів асимілювалося з навколишніми слов‘янами, водночас зберігши і поширивши на слов‘ян основні компоненти своєї культури та племінну назву.\nДля слов’ян характерна зміна „о” на „у” в коренях слів. Так, Руська правда в її найдавнішій редакції звучить як „Правда Роуська”, ім‘я антського вождя Божа звучить у авторів VI століття як Бож або Бос, а в автора XII століття, в „Слові о полку Ігоревім” – уже як Бус. Так само ріка Бог стала Бугом, а роси – русами.\nЦікаво, що колись, у нападі наукової щирості, це все визнав навіть москвофіл Толочко. Ось як він писав про це:\n"Вочевидь, "Русь" – дуже давнє слово іраномовного походження, пов`язане з назвами сарматських племен (роси, россомони, роксолани). Десь на межі VIII-IX століть воно закріпилося на середньому Дніпрі й перейшло на слов`ян. Не випадково літописець писав: "Поляни, іже нині зовомая Русь". Інакше кажучи, слов`яни з племені, яке стало ядром давньоруської держави, спочатку іменувалися полянами, але потім на них поширилася назва "Русь"... Вочевидь, зі словом Русь пов`язані й давні імена річок – Росі, а також її приток Росави й Роставиці".\nАрхеологія на цьому "Острові русів" безподобна. Я колись був в одному сільському (!) археологічному музеї поблизу Черкас, то там такі експонати, що столичні музеї позаздрять. Місцевий наглядач музею розповідав, що наконечники стріл у них відрами викопують. І це ще треба врахувати, що значна частина цього "Острова русів" була затоплена в 1960-их роках Кременчуцьким водосховищем (майже без проведення археологічних розкопок).\nМОСКВА ЧУДОВО ЗНАЛА, ДЕ ПЕРШОРІДНА РУСЬ, АЛЕ НАПУСКАЛА ТУМАНУ\nУ радянські часи на "Острові Русів" і в Артанії (Ірдині) поблизу Черкас проводився видобуток торфу. Крім торфу там знаходили безліч археологічних пам'яток. Ні на яких виставках вони, в результаті, не з'являлися. Торф – це було просто прикриття, аби без зайвого розголосу провести таємні розкопки.\nУ цей самий час у совку проводилися десятки конференцій і виходили сотні публікацій щодо локалізації ранньої Русі й Артанії, аби перенести їх подалі від України, хоча в арабів чітко записано, що Артанія (країна аорсів) розміщена за 4 переходи (120 км) від Києва, між Хозарією (Волгою) і Дунайською Болгарією, а Київ найближче з поміж Арсанії і Славії розташований до Волзької Булгарії (сьогодні це Татарстан).\nНа фото - приблизна карта Острова русів.\nА хто хоче знати більше – підписуйтеся на мій Ютуб-канал.\nМоя книга "Історія України" англійською мовою в кіндл-форматі.\nЯкщо вам подобаються мої відео або книги, ви можете це підтримати.


Жіночі оргазми на знімках Беттіни Реймс\nУ фотопроекті «Прямо як жінка» французький фотограф Беттіна Реймс пропонує нам поглянути на інтимні і збуджуючі кадри жіночого тіла. Реймс знімає своїх героїнь з верхньої точки в момент, коли жінки імітують оргазм.\nЗміст цього матеріалу призначене тільки для повнолітніх (18 і більше років).\nМаючи величезний досвід у зйомці оголеної, Реймс вирішила взяти на себе роль «коханця», який спостерігає за вищим рівнем жіночого задоволення. Фотограф пояснює, що під час зйомки жінки не бачили її роботою, так як вона ховалася за напівпрозорою чорною тканиною. В той момент, коли героїні ніжилися на імпровізованій ліжка (нею став пол фотостудії, накритий простирадлом), Беттіна залишалася за тканиною і говорила різного роду непристойності, щоб налаштувати моделей на еротичний лад і викликати збудження.\nМаксимально схожа імітація оргазму вийшла не тільки завдяки риторичним зусиллям Реймс. Перед початком зйомок з моделями працював професійний візажист, який особливим чином «разгорячил» їх: подрумянил щоки, додав на тіло ефект поту, з допомогою гриму наніс на шкіру сліди від нібито здавлюють бретелей бюстгальтера або корсета.\nРеймс імітує еротику без очевидних атрибутів, які вказують на те, що героїні знаходяться в сексуальному контакті. Її мета — знайти і зловити той момент між несамовитістю і екстазом, коли тіло перестає стримувати напруга і настає цілковита свобода. І здається, їй це вдалося.\nЦе цікаво Особливі дівчата