Зародження історично української соціальної системи, наявність в ній ознак міжнародного впливу, поєднання історичного і сучасного. 4 страница\nВ Україні зосереджувалась діяльність таких монополістичних об’єднань, як “Продамет”, “Продвугілля”, “Продвагон”, “Покрівля”, цукровий синдикат, якими контролювалось до 90-100% усього виробництва і збуту продукції. Відбувалось перетворення посередницької ролі банків у всесильних монополістів капіталу.\nВ 1904р. п’ять Петербургських банків – Російсько-Азіатський, Петербургський комерційний, Азовсько-Донський, Російський для зовнішньої торгівлі і Російський торгівельно-промисловий - тримали в своїх руках 55,7% усіх банківських капіталів Росії і контролювали 52% капіталів металургійної та 65% - вугільної промисловості імперії. Укладаючи угоди, банківські монополії створювали синдикати або консорціуми. Все це було свідченням наявності в Україні великого фінансового капіталу.\nПосилювався вплив іноземного капіталу. Україна стала основним суб’єктом підприємницької діяльності іноземного капіталу в Російській імперії. У розвиток Донецько-Криворізького басейнувкладали кошти 18 акціонерних товариств, в 12 з них капітал повністю належав іноземцям, а в 6 – був змішаний. Активну участь у фінансуванні вугільної галузі, гірської металургії та інших галузей брав і російський капітал. Всі ці зміни в економіці прискорювали темпи розвитку виробництва на території України, які були на той час найвищими в Європі.\nЗа рівнем концентрації промислового виробництва Східна Україна на початку ХХст. займала одне із провідних місць у світі. Кількість великих підприємств, на яких працювало 1000 і більше робітників, постійно зростала, на 25-60% кожні 2 роки.\nСаме основні ознаки промислового капіталізму з усіма його суперечностями, необхідними змінами в соціальній базі та загостренням національного питання сприяли зросту національного руху в Україні.\nВ суспільній сфері українського життя відбувалися зміни, які можна назвати радикальним переворотом, оновленням. Швидкими темпами поповнювались ряди промислового пролетаріату, в основному за рахунок місцевого українського населення. Так, на п’яти копальнях французького товариства в 90-х рр. працювало 53,2% робітників з Київської губернії, 15,4% – з Чернігівської, 13,5% – з Харківської, 3% – з Орловської, 1,7% – з Курської.\nНа підприємствах Катеринославської губернії, наприклад, 63,2% робітників були вихідцями з українських губерній. Дані Всеросійського перепису 1897р. говорять про те, що 70% робітників України становили українці. В основному вони були зайняті на залізничному транспорті (70% усіх зайнятих у цій сфері), у цукровій галузі (близько 80%), в сільському господарстві (90%). Змінювалась соціальна структура суспільства.\nНайбільш чисельною частиною української буржуазії було куркульство, особливо на Волині та в південних регіонах України. Українська буржуазія переважала і серед власників з дрібним капіталом. Були і мільйонери-українці - справжні представники монополістичного капіталу - Терещенки, Харитоненки, Семиренки, Римаренки, Арендаренки та ін. Але через відсутність значного українського капіталу в промисловості не могла сформуватись сильна українська буржуазія і фактично в Україні був відсутній сильний буржуазний клас.\nНова економічна ситуація викликала потребу в освічених кадрах. Розвиваються університети, розширюється їх спеціалізація. З прийняттям закону про стипендію зросло число студентів. У 1895р. на Україні їх налічувалось близько 4 тис., соціальне походження їх розширилось, навіть деякі вихідці з села могли здобути вищу освіту. Змінюється соціальна база інтелігенції. У 1900р. тільки 20-25% її походило з багатих верств, решта з міщан, священників, селян, дрібних власників.\nРозвиток капіталістичних стосунків на зламі віків надзвичайно загострив одне з найбільш складних питань суспільства – національне. По всій Росії відбувався інтенсивний процес переміщення населення. Руйнувались національні райони, все більше перетворюючись в багатонаціональні, зростала самосвідомість народів, розуміння необхідності змін. Все це створювало в Україні грунт для посилення протесту проти дискримінації мови, літератури, української освіти. Але всі прагнення українців в Російській імперії щодо влаштування національного життя оголошувалось “мазепинством”, “сеператизмом”, “українофільством” і заборонялось.\nТому у перші роки нового століття в Україні діяльність української ліберальної інтелігенції зводилась до прохань дозволу на проведення урочистих зборів, засідань на честь ювілейних дат Т.Шевченка, І.Котляревського та інших видатних українських діячів, відстоювання прав на вільний культурно-національний розвиток. У цих заходах все більше брали участь робітники, селяни, делегацій лібералів з Росії та з Австро-Угорщини.\nТак, на відкриття пам’ятника І.Котляревському в Полтаві в 1903р., збудованого на пожертвування, з’їхалось багато гостей з Галичини, Буковини. Серед них голова українського парламентського представництва і віце-голова віденського парламенту Юліан Романчук, професор Львівського університету Кирило Студинський, письменних Василь Стефаник, редактор часопису “Діло” Євген Левицький і багато інших діячів. Українською мовою дозволено було виступити тільки гостям з Галичини і Буковини, щоб не допустити “свята українського слова”. З обуренням була сприйнята заборона виступів у міській думі. Такі протести стали носити масовий характер, об’єднуючи різні соціальні верстви українців спільною національною ідеєю. Прогресивні вчені Російської Академії наук, Київського і Харківського університетів організували відкриту опозицію реакційному курсу національної політики російського режиму в Україні. Вони організовували запити, записки до уряду з аргументацією щодо скасування указів 1863 та 1876рр.\nПротягом 1900-1904рр. петиції, прохання, доповідні записки, протести проти переслідувань української культури, мови, літератури надіслали вчені Харкова, Полтави, Лубен, Одеси, Катеринослава, Чернігова. Однак імперські реалії свідчили, що така форма протесту не спроможна докорінно щось змінити. Все ж ці заходи пробуджували народні маси як міста, так і села. Хоча українська національна інтелігенція перебувала в меншості в Україні, бо міста заселяли неукраїнці, а доступ до освіти мали в основному жителі міст.\nСвітова екномічна криза 1900-1903рр. надзвичайно загострила глибокі суперечності в соціально-екномічному житті України. Скорочувалось число робочих місць, росло безробіття, падали ціни на промислову продукцію та попит на неї. Наприклад, в Луганському гірнично-металургійному районі на поч. 1901р. з 10 домних печей працювало 3, в Катеринославському з 14 – 8.\nУкраїна, що являла собою край розвинутого капіталістичного господарства, не мала можливості вільного розвитку ані виробничих сил, ані культури, бо він гальмувався важким соціально-політичним та національним становищем краю.\nВ той же час українці Австро-Угорської імперії з ініціативи Львівського товариства ім. Т.Шевченка створили українське об’єднання вчених, яке у 1892р. було перейменоване у Наукове товариство, а з 1898р. дістало статус Академії наук. Було створено 2 університети, ряд інститутів, засновано сотні середніх, початкових шкіл, розвивалась видавнича справа, мова, література, мистецтво.\nВсе це разом з постійними контактами на різних рівнях зі своїми земляками сприяло зростанню почуття впевненості в силах і можливостях українського суспільства, посилювало прагнення Наддніпрянської України добиватись своїх прав з допомогою організованої боротьби.\nТак склались на початку ХХст. обєктивні умови для політичної самореалізації українців Росії, для формування нового типу революційного національного руху.\nВнаслідок екномічних та соціально-політичних змін, які відбулися в результаті проведених в другій половині ХІХст. реформ і розвитку капіталізму в Російський імперії, створились умови для групування політичних сил та створення українських політичних партій.\nЗа соціальною спрямованістю українські партії Наддніпрянщини, об’єднані негативним ставленням до російського самодержавства, поділялись на соціал-демократичний та національний напрямки.\nЦі політичні табори постійно змінювали свої тактичні позиції тому, що характер класових і національних суперечностей теж постійно змінювався. Особливість політичного життя на території України полягала в тому, що тут існувало сприятливе середовище саме для дрібнобуржуазних як ліворадикальних, так і демократично-радикальних спрямувань. Тому на Україні була поширена соціалістична ідея, яка взагалі мала велику популярність в європейському суспільному житті кінця ХІХ - поч. ХХст.\nВ Російській імперії, відповідно до характеру соціальних груп, формувались основні політичні сили: чорносотинці, “Союз 17 жовтня” (октябристи), конституційні демократи, соціал-революціонери (есери), соціал-демократи та анархісти.\nПерша українська політична партія виникла 29 січня 1900р. Вона була організована студентством та інтелігенцією Харкова і отримала назву “Революційна українська партія” – РУП.\nЦе була фактично перша організована українська сила в Росії, яка заявила про намагання виступити за незалежність України. Вона об’єднала ліберальні кола “Громад”, культурно-просвітницькі молодіжні організації народницької, українофільської течій, які усвідомлювали необхідність політичної консолідації революційних сил України.\nЗасновниками РУП стали члени гуртка студентської молоді Д.Антонович (С.Войнилович), Б.Камінський, М.Русов, Л.Мацієвич, М.Порш. Створена партія складалась також з конспіративних груп Харкова, Ніжина, Полтави, Катеринослава, які об’єднували студентів, семінаристів, вчителів, інтелігенцію. Чітко проявлялась їх прихильність до боротьби за національні права та соціальну революцію, тоді як соціал-демократичні погляди були слабо виражені. Шукаючи програмні основи своєї партії, рупівці звернулись до статті “Самостійна Україна” М.Міхновського. Він закликав до боротьби за незалежність і вказував, що цю задачу повинна взяти на себе інтелігенція. “Самостійна Україна” і стала на деякий час програмним документом РУП. Для видавничої діяльності і таємного перевезення літератури до російської України був заснований також закордонний комітет партії у Львові і Чернівцях.\nПерший установчий з’їзд РУП проходив у грудні 1902р. в Києві. На ньому були вирішені організаційні питання, сформований склад центрального комітету. Але те, що уже в публікаціях часописів “Гасло”, “Селянин” частина рупівців розробляла соціалістичні програмні засади і відкрито проголошувала свою прихильність до західноєвропейського демократичного соціалізму, призвело до розколу РУП і поступового виходу її членів з партії. Згодом рупівці відреклись від програми М.Міхновського як ідейної основи. Заклик до боротьби за “Україну для українців” не отримав підтримки широких кіл суспільства, і цим пояснюється подальший акцент в програмі РУП на завдання, спрямовані на соціальні перетворення.\nОцінюючи діяльність партії, Київське охоронне відділення департаменту поліції у листопаді 1903р. зазначало: “Українська революційна партія в Києві не має правильної організації…, спрямовує свою діяльність, головним чином, на простий сільський люд. У місті діяльність партії через націоналізм не має великого успіху”.\nРУП вважала себе партією селян і цим була схожа з есерівською партією Росії. Про таку ідейну спорідненість говорила і діяльність партгуртків, які посилили пропагандистську роботу переважно серед сільського населення.\nРізні позиції партійців в аграрному і національному питаннях призвели до появи численних фракцій, виникнення напруженості і незгод серед її членів. В 1902р. від РУП відкололась найбільш націоналістично настроєна частина на чолі з М.Міхновським, яка створила Українську народну партію. За своїм складом вона була партією інтелігенції, з переважанням військових і юристів. Як і інші партії, УНП шукала собі прихильників серед робітників і селян, проводила велику теоретичну роботу, обгрунтовуючи ідєї самостійництва, працювала над Конституцією України, вела пропаганду своєї програми, що мала скорочений виклад в “Десяти заповідях УНП”, у часописах та гуртках. Пізніше М.Міхновський вносить до своїх програм елементи соціалістичних ідеалів. УНП не змогла добитись помітного впливу і залишалась центром тяжіння найбільш радикальної частини суспільства. Пізніше, в 1917р., УНП перейменувалася на партію соціалістів-самостійників.\nГоловною причиною різких суперечок і, кінець-кінцем, ще одного розколу в РУП було питання про автономію України і про самостійність партії. Більша частина партії на чолі з М.Поршем, Д.Антоновичем, В.Винниченком, С.Петлюрою, В.Дорошенком вважали, що партія повинна за організаційною структурою бути національною, самостійною і орієнтуватися на соціальні реформи. Вони рішуче виступали проти об’єднання з РСДРП.\nОстаточне розходження відбулося на ІІ з’їзді РУП в 1904р. у Львові.\nЧастина делегатів (М.Меленевський, О.Скоропис-Ялтуховський, Є.Голіцинський, В.Мазуренко, М.Ткаченко та ін.) відмовились від участі в роботі з’їзду. Вони заснували соціал-демократичну спілку, яка відкинула національну орієнтованість і стала автономною організацією Російської соціал-демократичної робітничої партії (меншовиків), назвавши себе “Спілка”. Відстоювали вони свої рішення, посилаючись на необхідність боротьби за соціальну і політичну перебудову Росії, і вважали, що російські соціал-демократи зможуть сприяти вирішенню питання національної автономії України.\nАктивні члени РУП М.Порш, В.Винниченко, С.Петлюра, А.Жук, В.Антонович, не довіряючи національній програмі російських соціал-демократів і підозрюючи їх у централізмі, заснували Українську соціал-демократичну робітничу партію (УСДРП), яка стала новою політичною партією, що поєднала прагнення політично активних українців до національної автономії і соціалістичної ідеї. У своїй діяльності УСДРП підтримувала добрі стосунки з польськими соціал-демократами та єврейським Бундом, які поділяли їхні погляди на автономію, підтримували їх сподівання добитися самостійності.\nПроцес заснування політичних партій в Україні підштовхнув суспільний рух та ліберально-демократичні організації до кроку, якого вони уникали. Але побоювання, що радикальні соціалісти можуть підпорядкувати національний рух своєму впливу, змусили консультативний комітет “Української загальної організації” (УЗО) з ініціативи Є.Чикаленка проголосив про утворення восени 1904р. Української демократичної партії (УДП). До неї увійшли професори, урядові чиновники, земці – різні верстви міської інтелігенції, які складали опозицію до самодержавства. Вони проголосили радикальні вимоги демократизації державного устрою, автономії України у складі Росії, націоналізації великої земельної власності. Українські демократи сподівались на підтримку частини сільського населення. Проіснувала ця організація до злиття з Українською радикальною партією (УРП) у 1905р.\nПодібність програмних цілей, ідеологічних основ примирила правих “опозиціонерів” УДП – старих громадівців і “лівих”, які вимагали активних дій (лідери: Б.Грінченко, С.Єфремов, М.Левицький, Ф.Матушевський), і вони створили партію ліберального спрямування. Наприкінці 1905р. внаслідок об’єднання УДП та УРП постала єдина партія – Українська демократично-радикальна партія (УДРП), подібна до російських кадетів, але з вимогами автономії для України. Це була, за словами С.Єфремова, “найдужча і найсолідніша з українських сучасних партій”, але роль загальнонаціональної організації виконати вона не змогла.\nОтже, як бачимо, всі створені на початку ХХст. українські партії об’єднали ті організації і ті сили, які в своїх переконаннях дотримувались лівих поглядів. Українці ж консервативних переконань вступали або підтримували російські консервативні партії, тому що політичних угрупувань такого типу в Україні не було.\nНайважливішою ознакою національного відродження поч. ХХст. стало те, що український рух остаточно перейшов у політичну стадію.\nПід тиском масових революційних дій, які почались в січні 1905р., цар Микола ІІ видав Маніфест про політичні свободи. Народ одержував право на вибори Державної Думи – парламенту, а імперія отримувала можливість стати конституційною монархією.\nВ Україні швидко стали створюватись україномовні газети та часописи, українські клуби, поширювались “Просвіти” з філіями у селах і навіть у регіонах Росії, де компактно проживали українці. Повсюди виникали кооперативи. У Харківському та Одеському університетах стали викладати українознавство.\nУкраїнські політичні партії визначали засоби, методи і форми роботи в нових умовах. Але оголошені вибори до І Державної Думи всі партії соціалістичного напрямку ігнорували.\nНезважаючи на це, Україна була представлена в парламенті 14 депутатами, обраними за мандатами російських партій, в основному за кадетськими списками. Українці створили 1 травня 1906р. думську фракцію, що стало важливою політичною подією. В.Дорошенко оцінював цей факт як “проголошення існування нації”. Велику допомогу фракції українців надавав М.Грушевський. Він став співавтором багатьох законопроектів, організатором “Українського вісника”, в якому друкувались матеріали про перспективи нової Росії, а в її складі – України з самоврядуванням івизнаним статусом української мови. Українці в І Державній Думі добивались автономії для своєї країни. Через 74 дні Дума була розпущена.\nУ ІІ Державній Думі українці складали громаду в 47 депутатів зі своїм видавничим органом “Рідна справа”. Головними проблемами, що їх ставили думські депутати, були, як і в І Думі, законопроекти про автономію України, місцеве самоврядування, українську мову в школах, суді, церкві, про земельні справи, охорону праці, розвиток кооперативів.\nУ ІІІ і ІV Думі, незважаючи на обмеження права голосу народних мас на користь маєтних класів, існувала невелика українська група.\nВзагалі, поява українських фракцій в парламенті мала велике значення, бо свідчила про те, що український народ в Російській державі існує і домагається визнання своїх прав.\nПерша російська демократична революція супроводжувалася активними діями робітників, селян, студентської молоді, військових, усіх демократично налаштованих верств населення. Важливу роль у революційних подіях відігравали створені з ініціативи народних мас Ради робітничих депутатів.\n21 жовтня 1905р. студенти політехнічного інституту підтримали виступи робітників дев’яти найбільших підприємств Києва. На загальному мітингу учасники вимагали вільних виборів Київської Ради.\nРеволюційні настрої охопили і армію. 18 листопада 1905р. саперний батальйон на чолі з підпоручиком Б.Жаданівським, об’єднавши також солдат інших частин, заручився підтримкою Київської Ради і вийшов на Галицьку площу з мітингом і вимогами рішучих реформ в політичному та соціальному житті. Боротьба продовжувалась декілька днів і перекинулась в район Шулявки, де її центром став політехнічний інститут. Це могло підняти на виступ все місто. Власті жорстоко розправились з учасниками виступів. Б.Жаданівського засудили до страти, яку згодом замінили довічним ув’язненням. Жорстоко покарані були учасники революційних виступів Харкова, Олександрівська, Донбасу, Катеринослава та ін.\nВ соціальну боротьбу робітників України органічно вписались вимоги, пов’язані з необхідністю демократичного вирішення національного питання: протест проти великодержавної мовної політики, чорносотенних погромів, вимоги надання народам імперії права на самовизначення, скликання Установчих зборів із представників усіх національностей Росії, а також відміни всіх обмежень стосовно мови і культури українського та інших народів.\nПід час революції українські соціал-демократи визнавали страйк головним засобом боротьби, проводили велику пропагандистську роботу серед міського пролетаріату, з допомогою якого сподівалися розширити свій вплив на селян. Вони мали багато своїх осередків в селах. Внаслідок політичних репресій, що почалися з 1906р., арештів партійних кадрів, партії поступово переходять на напівлегальне становище.\nВосени 1908р. українські соціал-демократи заснували непартійне Товариство українських поступовців (ТУП). Вони дотримувались ідей парламентаризму і федералізму з Російською державою, розгорнули значну культурно-освітню діяльність, захищаючи принципи конституційного парламентаризму і автономії України, які, за їх сподіванням, мали бути гарантовані майбутньою федерацію рівноправних народів. Робота проводилась на захист і розвиток української мови, культури, освіти. Організаційно це товариство мало постійний робочий орган-раду, яка обиралась на щорічних з’їздах. У її складі перебували М.Грушевський, С.Єфремов, В.Винниченко, Є.Чикаленко, С.Петлюра, Д.Дорошенко, Л.Старицька-Черняхівська, І.Шраг, П.Стебницький та ін.\nОбережна тактика діячів ТУПу зберегла цю організацію до 1915р. Члени ТУП розвивали широкі стосунки з західноукраїнцями і з російськими поступовцями. Так використовувались умови обмеженого парламентаризму для впровадження в маси українського народу ідеї культурно-національної автономії.\nПредставники революційно-демократичної течії західноукраїнської еліти Леся Українка, М.Коцюбинський, Л.Яновська, В.Яворницький та ін. надавали своїй просвітянській діяльності також політичного характеру. Організовувались видання 25 газет, журналів українською мовою в Полтаві, Києві, Одесі, Миколаєві, Мелітополі, Новочеркаську, навіть у Владивостоці та Баку.\nУкраїнський рух також поширювався в економічному житті. З селянства були зняті різні обмеження, а селянський банк почав поширювати оренду і продаж відрізаних від поміщицьких маєтків дрібних ділянок землі. Створено було більш як 2000 сільськогосподарських кооперативів та товариств.\nУкраїнський національний рух як Росії, так і Австро-Угорщини став яскравим доказом помітного поступу українського народу до відродження України. Події революції 1905-1907рр. свідчили про реальний досвід консолідації українських сил для організації національного культурного, економічного та політичного життя в Україні на початку ХХ століття.\nДругу революцію прискорила Перша світова війна. Українці, перебуваючи у складі армій воюючих сторін, вмирали по обидва боки фронту за інтереси інших держав.\nУкраїнські соціал-демократи, емігранти з Наддніпрянщини В.Дорошенко, А.Жук, М.Меленевський, М.Залізняк, О.Скоропис-Ялтуховський створили у Львові в серпні 1914р. Союз визволення України і проголосили мету – відродження незалежної Української держави. Вперше в новій історії українці не переймалися інтересами імперії. Тоді ж представниками українських партій Галичини була утворена Головна українська рада на чолі з К.Левицьким, яка ставила за мету виробляти загальні напрямки української політики під час Першої світової війни. У травні 1915 року Головна українська рада була перетворена на Загальну українську раду. Терор в Галичині, звинувачення москвофілів у прориві російської армії в 1915 році коштували чисельних життів українського населення. Це було винищення політично свідомих українців.\nНаближався 1917 рік, рік демократичних змін в житті українського народу, політичні лідери якого своєю попередньою діяльністю пришвидчували відродження національної держави.\nЛекція ІІІ.Об’єктивні умови і суб’єктивні фактори в процесах гуманітарного, політичного життя українського народу в


Активісти реконструювали події 18 лютого 2014 року у відео | Українська правда\nАктивісти "Jus Talionis Reconstruction Lab" зробили відеореконструкцію подій 18 лютого 2014 року, зокрема підготовки до вечірнього штурму Майдану.\nЕпізод "Лабети" охоплює часовий проміжок із 15:39 до 17:26, а епізод "Перевісище" – час від 17:26 до 19:39.\nУчасники "Jus Talionis Reconstruction Lab" зазначають, що з 12:30 до 13:00 загинув технічний працівник офісу "Партії регіонів" Захаров: отруївся чадним газом при підпалі. Далі до 15:00 "правоохоронці та "тітушки" вбили чи завдали смертельних поранень 6-м майданівцям".\nНатомість силовики почали палити намети вище готелю "Україна" та трощити автомобілі, припарковані біля "Кінопалацу", зазначають активісти.\nО 16:24-16:28 силовики зайняли майданчик перед Жовтневим палацом. Зайнявши сам палац, вивели з ладу систему відеонагляду і знищили відео. О 16:28-16:32 вони просунулись до барикади під мостом, зайняли міст і верхній рівень ТЦ "Глобус". Звідти силовики стріляли з помпових рушниць, кидали каміння, а також підпалили намети біля стели Незалежності.\nБлизько 16:20-16:25 було смертельно поранено двох правоохоронців, проте "немає підтвердження тому, що вогонь по правоохоронцях відкрили саме мітингувальники", зазначають дослідники. Тих, хто стріляв у правоохоронців, не ідентифікували.\nУ "Jus Talionis Reconstruction Lab" припускають, що серед "майданівців" могли затесатися агенти правоохоронних органів. Після вбивств правоохоронців МВС та СБУ отримали підставу для "антитерористичної операції" проти Майдану.\nЗа даними активістів ініціативи, до спецоперації проти протестувальників залучали: частини Внутрішніх військ МВС; "Беркут"; штурмові спецпідрозділи СБУ та МВС (у тому числі "Альфа", "Омега", "спецрота Садовника"), Департамент карного розшуку; Управління з боротьби з оргзлочинністю; УДО; Державтоінспекцію, сотні "тітушок" тощо.\nТим часом із Маріїнського парку спустилися група "тітушок".\nЗ 19:27 силовики намагалися прибрати розмежувальну сітку лінії протистояння для подальшої атаки БТР, застосували вантажівку. З 19:40 перехрестя вздовж Володимирської займали ДАІ-шники та "тітушки", щоб завадити втечі мітингувальників.\nЗгодом "Jus Talionis" реконструювали і події штурму Майдану.\nТакож активісти відтворили хід подій у ніч на 19 лютого, під час яких "тітушки" смертельно поранили мітингувальника Віталія Васільцова та вбили журналіста В’ячеслава Веремія на Великій Житомирській.\n"Jus Talionis Reconstruction Lab" зазначає, що частину відео після подій 18-20 лютого знищили. Зникли записи із камер підрозділів Державної служби охорони на Інститутській, 7 (Клуб КМУ), Інститутській, 8 (комітет ВРУ), Садовій, 3а (комітет ВРУ), Липській 3 (комітет ВРУ). Також вирізано фрагменти з записів банку "Аркада" на Ольгинській, 3.


Гороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для всіх знаків Зодіаку - Lifestyle 24\nГороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для всіх знаків Зодіаку\n22 листопада 2021, 06:00 Читать новость на русском\nГороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для всіх знаків Зодіаку / LifeStyle 24\nГороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для всіх знаків Зодіаку, прогнозує для Тельців нові можливості. Ракам варто звернути увагу на фінанси. Читайте гороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для всіх знаків Зодіаку.\nЧитайте детальніше гороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для всіх знаків Зодіаку.\nГороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для Овна\nЯкщо ви поставите перед собою цього тижня масштабні цілі та завдання, то варто все чітко розпланувати та починати вже діяти. Прибуткові справи вдаватимуться дуже добре, можете навіть підшукати додаткову роботу.\nАстрологи радять відпочинки та відпустку поки що відкласти, адже вона буде, як ніколи, недоречною. Цей період сприятливий для завершення всіх справ та виходу із зони комфорту. Чим більше ви будете старатися – тим більше отримаєте.\nНа вихідних ви будете особливо натхненними. Можете зайнятися творчістю, відвідати культурні місця, зустрітися з близькими друзями. Суботу рекомендовано присвятити домашнім завданням та навести порядок в оселі.\nСприятливий день: 23 листопада\nГороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для Тельця\nПеред Тельцями цього тижня відкриються нові можливості, від вас вимагається лише вміння їх побачити і правильно застосувати. Почніть покладатися на себе і не чекати допомоги збоку. Станьте господарем всього, що з вами відбувається. Лише ви можете вирішити, як далі складеться ваше життя.\nСамотні представники знаку мають всі шанси зав'язати серйозні стосунки. Попри завантаженість на роботі, знаходьте час і на особисте життя, і на відпочинок. Щоб стосунки склалися успішно, вам треба зав'язати з минулим. Лише тоді ви побачите, як вам легко і спокійно від того, що вас ніщо не тягне назад.\nВихідні можете провести вдома. Цей час вдалий для повного релаксу та відновлення. У неділю можете зустрітися зі своїми близькими друзями, які допоможуть вам зарядитися гарним настроєм.\nГороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для Близнюків\nЦього тижня Близнюки займатимуться розвитком фінансових можливостей та облаштуванням своєї оселі. Не намагайтеся інтегрувати цього тижня усі важливі справи, адже вам буде важко зосередити свою увагу на всьому. Розбирайтеся насамперед з найважливішими речама.\nТі Близнюки, які звикли досягати результату покладаючись лише на себе, сміливо просувайтеся вперед, оскільки цього тижня жодні перешкоди не зможуть вас зупинити.\nНа вихідних ви будете в пошуку натхнення. Допоможуть вам налаштуватися на позитивну хвилю ваші улюблені заняття. Будь-яку роботу рекомендовано відкласти. Спробуйте провести вихідні дні зі своєю сім'єю, адже останнім часом ви занадто багато приділяєте часу робочим справам.\nНесприятливий день: 22 листопада\nГороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для Рака\nРакам треба звернути увагу цього тижня на фінансову складову. Ви занадто багато витрачаєте грошей на речі, які вам зовсім непотрібні. Щоб краще підійти до цього питання і зрозуміти куди йдуть ваші кошти, постарайтеся записувати всі витрати у нотатки, а потім аналізувати свої витрати.\nЯкщо ви захочете змінити імідж – можете навіть не переживати за результат. Астрологи кажуть, що цей період найкраще підходить для стрижок, фарбування, чи оновлення гардеробу.\nНавчіться цього тижня контролювати свої емоції. Інколи ви буваєте занадто запальними, провокуючи конфлікт з рідними. Вихідні вдалі для переоцінки цінностей та виправлення помилок.\nСприятливий день: 22 листопада\nГороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для Лева\nТиждень для Левів буде двозначним. З понеділка по середу ви перебуватимете в гарному та піднесеному настрою, а вже з четверга ваш емоційний стан буде нестабільним. Легка депресія супроводжуватиметься легкою втомою, апатією до будь-якої справи та навіть небажанням щось змінити.\nАстрологи кажуть, що найкраще з поганими емоціями вам допоможе впоратися повноцінний відпочинок, але за умови, якщо ви перестанете сидіти постійно в соцмережах. Певною мірою саме таке віртуальне життя наганяє на вас смуток, коли ви починаєте порівнювати себе з іншими.\nНа вихідні не обтяжуйте себе додатковою роботою, коли будете надолужувати згаяне, адже можете ще більше втомитися. Дні підходять для складання плану та розстановки пріоритетів. Усі важливі справи та завдання спробуйте виконати з наступного тижня.\nГороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для Діви\nПочаток тижня вдалий для шопінгу. Складіть список одягу, який вам необхідно купити і можете вирушати в пошуках речей. Не жалійте грошей, адже все, що ви придбаєте буде вам довго служити.\nПопри часом не зовсім вдалу погоду, старайтеся виходити кожного дня з дому на невелику прогулянку. Перебування на свіжому повітрі підвищить загальний тонус організму, покращить роботу серця і легенів та підвищить імунітет.\nНа вихідних ви зможете повноцінно відпочити. Використовуйте вільні від роботи дні на повну. Ваша організованість допоможе вам швидко розібратися з усіма важливими справами пізніше.\nГороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для Терезів\nНа початку тижня Терезів очікує нове знайомство. На перший погляд. самотнім представникам знаку воно не обіцятиме нічого серйозного, втім згодом має всі шанси перерости у романтичні стосунки.\nПостарайтеся не встрявати в жодні суперечки та непорозуміння, які виникнуть у вас між колегами. Всі робочі процеси можна легко згладити, якщо не робити з мухи слона. Не сприймайте занадто близько критику чи зауваження.\nВаші ідеальні вихідні складатимуться зі спорту та прогулянок. Ваше здоров'я залежить не лише від емоційного та ментального стану, але й фізичного. Тренування та прогулянка улюбленими місцями подарують вам чудовий настрій.\nГороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для Скорпіона\nЦього тижня Скорпіони зможуть реалізувати свій творчий потенціал, подолати життєві стреси та продуктивно й плідно працювати над робочими проєктами. Цілком ймовірно, що у вас може виникнути фінансова криза, втім зовсім скоро гроші знову прийдуть до вас в руки у вигляді збільшення зарплати чи премії.\nЗагалом період сприятливий для отримання нових знань. Вам буде добре вдаватися будь-яке навчання. Також час вдалий для спорту. Астрологи радять навіть звернуть увагу на зір. Після робочого дня біля комп'ютера, дайте своїм очам розслабитися.\nВихідні будуть багатими на знайомства та цікаві зустрічі. За прогнозами астрологів, цей час вам запам'ятається надовго. Творчі натури можуть провести вечори за плануванням сміливих ідей та нових цілей.\nСприятливий день: 24 листопада\nГороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для Стрільця\nСтрільців цього тижня чекає багато робочих завдань. Намагайтеся уникати безініціативності та невпевненості в собі. Всі робочі справи принесуть вам вигідні дивіденди. Також вам варто звернути увагу на особисті стосунки. Обговоріть з коханою половинкою всі теми, які вас давно хвилюють.\nНе забувайте про власне здоров'я. Якщо відчуваєте якесь нездужання – зверніться до лікаря. Вівторок – не найкращий день для фінансових питань. Не вкладайте гроші, якщо сумніваєтесь.\nУ вас з'явиться додаткова мотивація та впевненість в усьому до чого ви беретеся. Виділіть час у суботу чи неділю на покупки. Шопінг принесе вам масу позитивного настрою.\nГороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для Козерога\nЦього тижня приділіть більше уваги вашим сімейним справам та спілкуванню з близькими. Також період обіцяє бути сприятливим у фінансовому плані, не виключені додаткові грошові надходження.\nНовий тиждень для Козерогів – період відкриттів та пізнань. Можете будувати плани та готуватися до перспективної діяльності. Середа вдала для просування давніх ідей. Цей період також вдалий для перших кроків над досягненням важливих цілей.\nВихідні приділіть своїй родині. Більше часу проводьте з рідними, адже саме в ці дні їм знадобиться ваша увага та підтримка.\nНесприятливий день: 24 листопада\nГороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для Водолія\nНа початку тижня побудуйте плани та беріться за справу. Ви зможете багато чого досягнути, якщо не будете лінуватися. За потреби, ви завжди можете попросити підтримки у своїх близьких. Четвер – вдалий день для спілкування з професіоналами, які підкажуть вам куди рухатися далі.\nАстрологи кажуть, що ви можете довіряти в цей період своїй інтуїції, яка вас не підведе. Слухайтеся себе та власне серце. Підказки з боку інших людей можуть вас лише збити з пантелику.\nНа вихідних постарайтеся зробити всі невідкладні справи і не відкладайте нічого на потім, інакше в якийсь момент завдань стане так багато, що ви не зможете з ними вчасно впоратися.\nГороскоп на тиждень 22 – 28 листопада 2021 для Риб\nУ Риб цього тижня може з'явитися бажання кардинально змінити своє життя: переїхати в іншу країну, знайти нову роботу, розлучитися зі своєю половинкою тощо. Астрологи радять добре подумати над своїм рішенням, адже після такого імпульсивного рішення повернути все назад буде дуже складно.\nПеріод для Риб виявиться затратним. Вам доведеться викласти чималу суму на невідкладні речі, втім не переживайте, адже в недалекому майбутньому вам вдасться все компенсувати. Ближче до вихідних вас чекає приємний сюрприз.\nЗгадайте про друзів, з якими ви давно не бачилися. Запросіть їх на зустріч, поспілкуйтеся. В цей період краще віддати перевагу пасивному відпочинку.


Центр кар'єри "Юнікс" | Робота в Німеччині 2021. Work Travel USA 2021. Повернення податків з Німеччини, США, Великої БританіїUnics, автор на Центр кар'єри "Юнікс"\nГоловна ► Архів автора: Unics\nГоловна Архів автора: Unics\nШукаємо студентів та нещодавніх випускників на роботу до Німеччини.\nПропонуємо вакансії в різних регіонах Німеччини в сфері послуг – робота в зонах відпочинку (Raststette). Заробітна плата від 9.35 євро на годину. Кількість годин від 170 на місяць.\nРобочий контракт на 3 місяці. Можна почати у Травні, Червні, Липні.\nКількість робочих місць необмежена.\nПриймаємо заявки до 6 Березня 2020 року включно.\n-високий рівень розмовної німецької мови (перевіримо усно)\n-готовий біометричний закордонний паспорт\n-не працювали у Німеччині рік до цього\n-мотивація до роботи.\nПодати заявку можна заповнивши цю форму\nЛокація: Grömitz, Deutschland.\nОплата праці складає 0,58 € за кілограм зібраної полуниці.\nПлата за дворазове харчування ( сніданок та обід) складає 5 € на день\nВечерю студенти собі готують самостійно. Продукти харчування можна купити в продуктовому супермаркеті. Один раз на тиждень автобус господарства возить працівників в супермаркет,де можна придбати все необхідне- продукти харчування,засоби особистої гігієни та інші речі.\nПочаток роботи з 1 червня 2020 року. Період буде складати 60-75 днів.\nЧерез завершення терміну прийому документів, ми більше не прийматимемо заяви від клієнтів, які працювали у Німеччині у 2015 році.\nКлієнтам, які працювали у 2016 році хочемо нагадати, що в них залишився 1 рік для процесу повернення податків. Просимо поспішити.


Адміністрація Байдена заявила, що у Трампа не було плану вакцинації США від COVID | Волинь 24 - новини Волині та Луцька\nАдміністрація Байдена заявила, що у Трампа не було плану вакцинації США від COVID\n24 січень, 21:02\nПро це заявив глава апарату Білого Дому Рон Клейн.\nВін зазначив, що попередня адміністрація не продумала вакцинацію населення за межами будинків престарілих та лікарень.\n"Процесу поширення вакцини для населення за межами будинків престарілих та лікарень просто не було, коли ми увійшли в Білий дім", - сказав Клейн.\nУ четвер, 21 січня, президент США Джозеф Байден підписав укази, спрямовані на посилення темпів вакцинації населення від коронавірусу. Вони передбачають розміщення пунктів вакцинації в конференц-центрах, на стадіонах і в спортзалах. Також тисячі співробітників федеральних агентств, фармацевтів і військовий медичний персонал на роботу з вакцинації в країні.\nТакож 21 січня Байден посилив правила в'їзду в країну. Після прибуття в США з-за кордону доведеться проходити самоізоляцію. Всіх зобов'язали мати негативний тест на коронавірус.


Гдиня / Gdynia - Radio RMF UKRAINA - Радіо RMF Україна\nГдиня / Gdynia\nмісто з повітовими правами на півночі Польщі. Знаходиться у Поморському воєводстві та розташоване на березі Балтійського моря, на Ґданському узбережжі та Східно-Поморському озері. Станом на 2022 рік Гдиня налічувала приблизно 244 000 осіб і займала площу приблизно 390 км², з яких понад 60 відсотків охоплює морську зону.\nІнформаційно-консультаційний пункт для громадян України розташований за адресою: Головна Залізнична станція Гдиня на пл. Konstytucji 1 (поруч з магазином Россманн). З 1 квітня ви можете відвідати його в годинах 6.00- 24.00. На платформах є знаки, які вказують шлях до пункту. Інформацію про перебування в Польщі та допомогу для громадян України можна отримати за телефоном цілодобової гарячої лінії Гдині: +48 723-236-666.\nЯкщо хтось хоче залишитися в Гдині довше, спершу зверніться до місця колективного проживання - допомогу в пошуку можна отримати, наприклад, у пункті прийому на залізничному вокзалі Гдині або за телефоном гарячої лінії Гдині: +48 723- 236-666. Співробітники MOPS проведуть співбесіду, випишуть потреби та запропонують підтримку.\nТакож можна скористатися з поромів до Швеції. Пороми відправляються з Гдині до Карлскруни, тобто до Швеції. У понеділок, вівторок, середу, четвер і вихідні кораблі відправляються двічі на день - о 9.00 та 21.00. Проте лише по п’ятницях о 19.30. У квітні розклад змінено. У п’ятницю, 29 квітня, пороми до Швеції відправлятимуться о 8.00 та 19.30. До поромного терміналу можна доїхати громадським транспортом – лінії № 104, 105, 125, 134, 150, 196 та 197.\nУ Гдині функціонує 46 дитячих садків, 41 початкова школа, 19 середніх шкіл, 25 середніх технічних шкіл, 10 промислових шкіл І ступеня та 52 післясередніх школи, серед яких є 8 університетів. Найбільшими державними університетами міста є Військово-морська академія та Морський університет, які пов’язані з приморською природою Гдині. Крім того, у Ґданського університету в Śródmieście є два факультети: біологічний факультет та факультет океанографії та географії. Також є приватні університети, такі як: Поморська вища гуманітарна школа, Вища школа адміністрації та бізнесу імені Євгеніуша Квятковського, Університет соціальних комунікацій, Університет міжнародних економічних і політичних відносин та Університет банківської справи в Гданську, факультет економіки та менеджменту в Гдині. У січні 2010 року за ініціативи кіно громадськості міста була заснована Гдинянська кіношкола.\nКожен може розраховувати на підтримку. Щоб отримати допомогу, не потрібно бути на обліку в Повітовому центрі зайнятості в Гдині. Досить просто прийти в офіс центру, який знаходиться за адресою вул. Kołłątaja (Коллонтая) 8. Там знаходиться спеціальний пункт обслуговування біженців з України, а саме віконце №28, що розташоване на першому поверсі. Пункт працює з понеділка по п'ятницю з 9.00 до 15.00.\nУсі, хто подаватиме документи, отримають актуальні вакансії. Працівники центру зайнятості нададуть зацікавленим особам контактні дані потенційних роботодавців.\nВи також можете зв’язатися з працівниками Повітового центру зайнятості, надіславши електронного листа на адресу: externalcy@pupgdynia.pl або зателефонувавши за одним із номерів +48 58 776-12-37, +48 58 776-12-47, +48 58 776 -12-68 і 698 606 171.


Руслан Бельтюков: Чому кожному керівнику потрібні зовнішні консультанти\nКерівники компаній вважають, що вони ефективні у прийнятті щоденних операційних рішень. Щодня приймаються сотні рішень, проводяться наради і життя крутиться як спінер. Проходить час, технології змінюються, організації зростають і за деякий час керівники вигорають та в пошуках кращої роботи звертаються в інші організації. А там своя корпоративна культура і свої правила гри. Керівники в нових організаціях приживаються дуже складно і дуже низький відсоток керівників здатні очолювати інші компанії та ефективно їх розвивати. Але чи в цьому справді проблема керівників?\nНасамперед, керівник неспроможний дивитись на свою роботу та прийняття рішення через призму ефективності. Так, може це дивно звучить, але саме ефективність є найбільшим каменем спотикання сучасних керівників. Вони настільки фокусовані на «закритті» проблеми, що про ефективність згадують лише тоді, коли ресурсів на вирішення проблеми бракує. При цьому внутрішні ресурси витрачаються неефективно та керівнику не вистачає часу ще й контролювати витрати внутрішніх ресурсів. Передбачається, що контролювати витрати внутрішніх ресурсів це компетенція заступників керівників та керівників підрозділів, але часто керівники підрозділів в основі прийняття рішень ставлять комфорт роботи у підрозділі та достатність ресурсів і зовсім не зацікавлені в оптимізації та економії. Будь-яка оптимізація та економія викликає спротив та великий перелік об’єктивних факторів чому оптимізувати не можна.\nЧому ж закордоном керівники компаній користуються послугами консультантів, а українські – ні?\nПо-перше, це ментальність. Наші керівники виросли на верховенстві та безапеляційності попереднього покоління керівників, які жили за принципом «я знаю краще». По-друге, дуже складно відкритись та довірити консультанту підказувати та рекомендувати рішення. Часто керівники критично ставляться до порад або в кращому випадку вислуховують пораду, а згодом у дещо виправленому вигляді видають за власну ідею. Ця амбіційність керівників призводить до втрат у системах підприємства, які потім пояснюються діями конкурентів та іншими об’єктивними факторами. Саме тому, професійні керівники, які користуються консультантами, одразу фіксують домовленість, що консультант для того і найнятий, щоб керівник міг приймати правильні рішення. Іншими словами завдання консультанта не пропонувати рішення, а створювати керівнику таку атмосферу з урахуванням усіх факторів, щоб рішення приймались швидко та ефективно.\nВідсоток українських керівників, які використовують консультантів є дуже низьким та управління українських підприємств у більшості тяжіє до пірамідальної авторитарності. Пірамідальна авторитарність є дуже ефективним стилем управління у період швидких кризових змін, але для періоду росту вона є найбільш шкідливим стилем.\nКонсультаційний сервіс в Україні тільки розвивається та набуває популярності. Більшість крупних компаній ефективно зросли саме завдяки залученню консультантів та отриманню рекомендацій. Часом економія коштів, яку порадив професійний консультант чи зростання прибутків в багато разів перевищують витрати на консультацію. Згадую приклад з практики, коли двогодинна консультація ціною у 2 тис грн вирішила одному з власників проблему, ціною у бізнес вартістю кілька мільйонів доларів.\nЧому варто консультуватись не лише під час кризи у бізнесі, коли від консультанта чекають спасіння та «золотого рішення», а постійно?\nКонсультант схожий до лікаря у бізнесі. Проблеми у бізнесі, так само як і проблеми у здоров’ї не виникають одразу. Протягом певного часу спершу з’являються симптоми проблем, а лише згодом вони перетворюються у самі проблеми. Тому коли консультант бачить симптоми, він уже здатний зреагувати та допомогти стабілізувати підприємство і не припустити виникнення проблем. Вирішення проблем завжди дорожче ніж запобігання їх виникненню.\nКультура психоаналітиків та консультантів – це культура сучасності. І серед керівників навіть в окремих винятках є модним мати персонального консультанта. Це тренд, який економить суттєві кошти і потребує лише мінімальних капіталовкладень.\nДізнатися більше: https://uabl.org/head/


8 Грудня, 2016 На правах реклами— На правах реклами Економіка 1803\nПредставницька зустріч, яка стане можливою завдяки підтримці ПриватБанку і Українського союзу промисловців та підприємців, об’єднає не лише бізнесменів, які вже мають власну справу і бажають розширити її, а й ініціативних краян, які наразі мають лише ідеї та бажання започаткувати бізнес, однак ще не готові втілити ці амбітні плани у життя.\nНагадаємо, форум відбудеться 14 грудня у Хмельницькій торгово-промисловій палаті за адресою: м. Хмельницький, вул. Подільська, 109/1. Зустріч розпочнеться о 10.00. Участь у заході безкоштовна. Попередня реєстрація за посиланням: kub.pb.ua/forums.\nПриватБанк форум Браніцький Юрій


iDubno | N! думок\nЯк виглядає мудрість?\tКоти кращі за iPad\nAndrii Lundiak\tподії, IT, соціум, час, інтернети, історія\t#dubnotwevent, Дубенский замок, Дубеньский замок, Тараканівський форт, твіт\t4 Comments\nСімя Супрунів активно долучилась до організації івенту, і їм всім гарно вдалось поєднати речі, які здавались мені на перший погляд зовсім не поєднувані. Так чи інакше все стало єдиним цілим івенту, обєднуючим елементом, єдиною сімєю, основою для фонової підтримки доповідей на тему “Сімя та Інтернет“. І зразу ж скажу, я не очікував такого результату. Я десь думав що прийдуть твітеряни затролять всіх і вся. Але ж ні. Вийшли досить непогані обговорення, новинки, думки …\nАле давайте по порядку, як завжди в будь яких ситуаціях, я стараюсь брати щось для себе, робити правильні висновки та ставити правильні питання собі та формувати задачі по “життію”. Хочу поділитись думками, які в мене викликав вище згаданий івент.\nДубно наше всьо.\nУспішно добравшись в “мега зручному автобусі” з Франика до Дубно, першим що я зробив, це віднайшов готель “Дубно”. Цікаво вийшло, що вже біля готелю, вечером я не замітив напису на будові, і на мить я за сумнівався чи в той готель я попав. Причина сумніву була кількість точок готелю Дубно на гугл мапі. Але все ж таки все гуд. Попав туди куди треба. Остаточно побив мої сумніви @wedmid коли в режимі телефонного дзвінку а також з всепожираючим тролінгом сказав мені сакральну “вєсчь”:\n“Це ж Дубно, тут не може бути ще одного готелю з назвою Дубно”.\nВельми потішило, що якість готелю в %-ній більшості кращий за один із готелів Києва. Дуже хотілось зачекінитись і написати в foursqaure. Але віфі в них не було на жаль, або я погано копав 🙂\n“Одну Білочку відвезли в Львів, а ця лишилась тут” (с) Гід по замку.\nЩе одним приємним шоком, мені як “фанату особливих Білочок” була присутність живої Білочки на території Дубенського замку. Ось кусочок відео про її шалені і в деякій мірі хаотичні мувменти:\nЯк висновок: Правильно вибраний нікнейм може кардинально повпливати на успіх всього життя.\nМожливо я не в курсі чи були подібні івенти, але я побував на першому в свому роді івенті, де брали участь також і твітеряни собаки – і це не офіційна #твіпара івенту:\nі Лоренц ака @Lorenz_pes\nЦе щось з роду мені “ще не” або “вже не” зрозуміло. Але “факт залишається упертим”. Ось момент часу, коли головними доповідачами на івенті були саме собаки 🙂\n@F0REL ще раз мені нагадала і переконала, що сайти треба робити по UX правилам, та ще й не тільки для зрячих, а й з вадами. І дбати в першу чергу не про бізнес та шкурні інтереси, а про людей, про користувачів сайту. Мені дуже імпонує ця думка, цей напрям робіт в Інтернеті, адже всім відомо що сайт зараз зробити може кожен ламер який вміє тицяти кнопку “Сделять мне всьо”. Але не кожен підходить до розробки сайтів, як дійсно до речей, які полегшують життя іншим; речей, які дають шанси на існування загалом як частинка соціуму.\n@V_Tsyganiuk нагадав і закарбував мені остаточно річ про тайм менеджмент. “Сів на 5 хвилин а просидів 3 години”. Так багато цікавих, серйозних, політичних, громадських речей є в житті соціуму, яким варто займатись, а нам тільки коте і тролінг в голові. Тратиться час, на далеко не корисні речі. І звичайно хочеться щоб було побільше таких свідомих інтернет-орієнтованих людей, щоб вони могли привносити реалізму в цей захмарний утопічний місцями Інтернет.\n@Rusfetische Розказав теж реальні речі, які мені нагадали мої відносини з татом (з мамою легше :)). Людина, яка далеко за межею розуміння інтернету та всіх його речей. Але в нього є я, і він завжди знає, що я можу щось пошукати в Інтернеті, і нам цього більш ніж достатньо. Думаю більш вартим є те, що батьки довіряли своїм дітям, і щоб в них не було манії чи фобії провіряти “а як там моя дитина живе, чи вона щось їла.. і тд тп.”\n@Ola_bilo4ka в котре мене переконує мене все таки підтримувати блог на родинну тему. В моєму випадку це блог по моєму генеалогічному дослідженню. Але якщо дослідження ще йдуть, то от блог підтримувати часу зовсім на вистачає.\n@temno4ka гарно розклала все по поличках, і дала зрозуміти що Інтернет може бути гарним інструментом в плануванні сімейного бюджету. Я б ще додав, що коли в сімї і без інтернету злагода, то з ним взагалі ідилія. Зацікавив мене чекліст їди, яку треба купити, щоб раціонально витрачати кошти, і реально було що їсти в хаті. Ну і звичайно правило інтернету:\nДітей навчити, батькам допомогти, чоловіка понять и простить.\n@Olli_Perekhrest розказала про відносини з батьками які ще можуть зрозуміти що таке твітер. Теж замітив те що Оллі каже, що на івенті не було бажання великого твітати, чи лізти в інтернет. Не то щоб не було, але й “не дерся на стінку”. І це добре, отже тематика івенту вийшло успішно імплементованою. Всьо по трошки.\n@wedmid згадав пару моментів з мого життя, які і мені зустрічались. Я їх певним чином оформляю в блозі тут, а деякі ще в драфті, чекають ще контенту. Як завжди цікаво те, що все відносно, і що всі люди міряють своїми мірками. І це доказ, що люди майже ніколи не узагальнюють, а також не є detail-oriented.\nЩо що а твітеряни це вміють. Навіть більше скажу – думаю десь 60% правда вийде. Маєш почуття гумору, вмієш жартувати, вмієш тролити, вмієш саркастично тролити – ти наш, ти свій. Власне не похвалюсь вище переліченим, але й не прагну чогось досягнути в цьому напрямі.\nАле завжди тішить що не перевелись ще на Україні козаки сміхуни 🙂 Жарти виростають щосекунди. Ось приклад 3-секундного жарту “Петро сохне за Олею”:\n@tdyoma & @Olli_Perekhrest\nА ось пару моментів часу, як твітеряни створюють всім відомі гіфки 🙂\nНу і як фан без конкурсів: @tdyoma, @Olli_Perekhrest,@ulvic, @F0REL, @Petro_Kryvyi вгадують твіти інших твітерян. Як зміг так зняв, то ж звеняйте:\nТалант. Робота. #Успєх 🙂\nІ все про цей витвір мистецтва by @Ger_Lenin and @mika_mira:\nЦе щось, я просто шокований 🙂\nВже тільки зайшовши в замок, в мене перед очима пройшла визвольна війна 1650-их роках (побачив багато портретів та тексту). Потім на території замку побачив оцей дерев’яний постамент (навіть 2):\nМоже він і не старий як мені здалось, але виконано якісно – Ефект бажання взнати по більше історії здійснився 🙂 І далі не могло бути гірше – далі були тури по замку з провідником а також тур до Тараканівського форту. Історії набрався достатньо: як і про козаків, в яких проскакує не національна мова, так і про ЮНЕСКО, яким пофігу Україна з її українством; як і про фанатичне захоплення методами тортур в минулому так і військовими спорудами часів війни; як і про історичні державні справи так і про гульбанство та розпусту тодішніх можновладців.\nВсе це дало мені ще більше впевненості в несприйнятті виразу “Мета виправдовує засоби”, та в тому, що пацифізм як і колись так і тепер це щось на рівні ефемерності. (Це відкрита для мене тема, і я ще неодмінно про це напишу).\nНа питання гіда по форту “Як вам форт? Не бачу восторгу?”, дуже хотілось відповісти: “Який тут восторг, тут люди помирали за чиїсь політичні, соціальні ідеології, тут вбивали людей – живих організмів Бога нашого Творця. А ви б. питаєте де восторг …” ІМХО – військова тематика мене не цікавить, і я не вважаю що досягненням людства в сфері вбивства чи так “званого захисту” можна пишатись.\nЯк би я не писав, але мені подобається історія, але її я розглядаю як ресурс для думок про майбутнє, про те, які висновки нам треба робити. І дуже поважаю людей, які дбають про історію, про те щоб вона не пропала безслідно в темних лісах нашої Планети.\nАле куліш їсти куди приємніше ніж згадувати песимістичну історію.\nНа WWDC2013 була популярна фраза в кінці кожної частини типу “і це iOS7, і це Maverics, і це Fidner, і це Macbook air” і так далі, і головне з подихом завершеності та усвідомлення потужності в цих словах. Ось я готуючи цей пост щось захотів також це сказати.\nAnd This Is #DubnoTwEvent …\nPS1 Фотки закинув всюди де маю акаунти, так що “до кольору – до вибору”:\nPicasa aka G+, Flickr, Facebook, Vkontakte\n“Настоятєльно” звертаю вашу увагу на звіти інших твітерян:\nТиць раз by @Olli_Perekhrest\nТиць два by @tdyoma\nPS2. А хтось знав про Борщовик Сосновського?\nPS3. Азіров теж відвідав Дубно, але от коли – не відомо 🙂\nPS4. Ще парочку футуриcтичних думок.\nРік 2023 – 10 років по ДубноТвЕвенту. Твітеряни збираються в Дубно, вже зі своїми сімями на всіх рівнях (люди, коте, собаки, та інші таракани життя людського). Відбуваються неймовірні екскурси в історію того як колись розвивався інтернет і як повпливало це на формування сімей всіх твітерян. Навіть собаки вже з вживленими Гугл лінзами стереобачення, і всі мають змогу фоловитись, твітати і шарити інфо силою думки. Побачив невідому людину, зразу випадає її профіль, зиркнув на дівчину незнайомку, всі її приховані якості видно. Поки говориш з людино, на рівні підсвідомості вже закачується контент з її профіля в свідомість людини. І коли люди починають говорити, то дійсно починають розіміти інших людей “з одного слова”. #ГалУжНет досягнув Марсу. Продажі ГалУжМеду перевершили всі бізнесплани та очікування інвесторів. І все це дякуючи Рясному 🙂\nJun 25, 2013 @ 12:15:30\nКруті футуристичні бачення в PS4 :))\nJun 25, 2013 @ 13:30:57\nАтож, фірма “Рясне анд брозерс” буде головним постачальником найвідомішого українського бренду ГалУжМед 🙂\nJul 01, 2013 @ 11:06:31\nЛюблю твій стиль написання)))) І Розказав, і повеселив, і розбудив апетит до доповідачів!\nJul 01, 2013 @ 19:26:50\nОт і добре, значить не дурно я живу на цій планеті. Заради таких коментів, хочеться жити і писати ще більше.


Твір на тему: весна за вікном | Твори\nТвір на тему: весна за вікном\nПисати твір на тему весна, напевно одне з найприємніших занять. Холодні дні позаду, попереду тепло і пробудження природи. Про це хочеться говорити, і про це хочеться писати твори на тему: Як настає ваги, що задають у школі у 2, 4, 7 класах, що ми зараз і зробимо.\nЯк настає весна\nКучугури снігу, ожеледь, сильні вітри й морози. Як же довго триває зима, і хочеться вже тепла та яскравого весняного сонечка. І ось одного разу ви прокидаєтеся від того, що у вікно яскраво світить сонце і всі навколо дуже повільно, але змінюється. Всюди вода, дзюрчать струмки, на вулиці сиро і ще морозно, а на вулиці часом чутна музика падаючих крапель. Це тане сніг і на дахах будинків народжуються бурульки. До вечора можуть знову вдарити морози, перетворюючи вулицю у великий каток. Але вже скоро ми розуміємо, весна все-таки вступила у свої права, поборів зиму. Довгоочікувана весна прийшла і неможливо не помітити змін у природі. Відразу помічаємо, як день стає довшим, як сонце починає світити яскравіше і тепліше. В окрузі вже складно відшукати замети, які якщо де й залишилися, то вони невеликі і швидко тануть.\nВдихаючи повітря, розумієш, наскільки легко і свіжо дихати. А озирнувшись довкола, починаєш помічати пробудження природи. Ось проклюнулися перші квіти, а тут починає зеленіти трава. Розпустилася верба, а на інших деревах набухають бруньки. А якщо прислухаєтеся, то до всіх міських звуків, додалися ще й пташині голоси, причому їх спів стає веселим і жвавим.\nВесна відчувається всюди. Навіть повітря якесь особливе. Він наповнений надією і любов’ю. Люди тепер частіше посміхаються, а їх одяг стає яскравим і веселим, адже заховані сірі і похмурі пуховики, замість них з шаф дістаються різнокольорові плащі і легкі курточки.\nЖиття знову відроджується і за цим можна спостерігати вічно.\nтвір весна за вікном\nтвір на тему весна подокном\nтвір по російській мові весна за вікном


Книга "Тоді я був просто Ульф" автора Старк Ульф - Скачать бесплатно, читать онлайн\nПереводчик: Галина Николаевна Кирпа\nФормат: FB2 (2211 Kb) RTF (2390 Kb) TXT (2126 Kb) HTML (2130 Kb) EPUB (1936 Kb) MOBI (3578 Kb)\nУльф Старк, як завжди, дотепно й невимушено говорить про складне, цього разу він розповідає про свої дитячі й підліткові роки. Тут його перші поцілунки і перші серйозні книжки, творчі експерименти і втеча з дому, змагання, вигадки, дивацтва і врешті — велика мрія стати письменником.\nЩо з цього правда, а що ні, вирішувати вам. Ульф іноді й сам не знає, наскільки далеко його можуть завести власні фантазії. Бо це не так уже й просто — бачити щось таке, чого не бачать інші, і ділитися з усіма своїми уявними світами.\nДругие книги автора Старк Ульф\nКомментарии к книге "Тоді я був просто Ульф"


Мережний маркетинг на нашому споживчому ринку з'явився порівняно недавно, але, завдяки своїй високій ефективності швидко набув широкого поширення. Основоположниками по праву можуть вважатися відомі виробники косметики – Avon і Oriflame.\nСтруктура мережевого маркетингу проста.\nУчасник залучає для роботи в цьому бізнесі інших людей, що і забезпечує розгалуження мережі прямих продажів. Схожість з фінансовими «пірамідами» деколи лякає людей, які хотіли б спробувати працювати в мережі. Але, між цими видами діяльності є велика різниця. В «пірамідах» йде простий збір грошей і виплачуються дивіденди, а в мережевому маркетингу дохід компанії і всіх учасників залежить від рівня продажу товарів споживачам.\nПеревага мережевого маркетингу в тому, що пенсіонери, студенти, молоді мами, які перебувають у декретній відпустці, можуть за допомогою продажу косметичних засобів, отримати гарну надбавку до своїх доходів. Є можливість використовувати мережевий маркетинг, як спосіб додаткового заробітку, здійснюючи продажі в неробочий час. Підвищення заробітку забезпечує залучення для роботи в мережевому маркетингу нових людей.\nДля того щоб почати роботу не потрібен великий початковий капітал. Враховуючи вступний внесок, курси навчання, первинну закупівлю товарів, знадобиться не більше 200 доларів. Але пам'ятайте, що потрібна попередня реєстрація в Оріфлейм і Ейвон. Згідно зі статистикою, навіть реалізація закупленого товару у розмірі 65%, дозволяє повністю окупити первинні витрати. Продавати косметичні засоби Оріфлейм і Ейвон не складно, так як, в якості цих товарів населення вже давно встигла переконатися.\nВарто скористатися мережевим маркетингом, як можливістю підвищення рівня своїх доходів.


Автобусні квитки до Потьма\nЗа вікном 21 століття, більше немає потреби гаяти час у чергах автовокзалів та автостанціях. Купити квиток на автобус до Потьма можна онлайн лише за декілька кліків. Сайт Tickets.ua має зручну систему пошуку, яка дозволяє знайти необхідні рейси, переглянути розклад маршруток та придбати автобусні квитки. Щоб ознайомитися зі всіма доступними пропозиціями, достатньо зазначити дату відправлення, кількість пасажирів та місце призначення. Оплата квитка здійснюється за допомогою банківських карт Visa/MasterCard.\nМаршрутка у Потьма\nЩоб замовити недорогі автобусні квитки в Потьма, варто переглянути розклад автобусів. Чим швидше ви почнете пошук, тим більшим буде вибір пропозицій від перевізників. Це можливість обрати та придбати найдешевші автобусні квитки з запропонованих. Для вашої зручності на сайті Tickets.ua система автоматично проставляє позначки «краща ціна» та «найшвидший». Щоб якомога краще спланувати поїздку, звертайте увагу на час і пункти відправлення та прибуття.\nЯк купити автобусні квитки у Потьма онлайн?\nУнікальний ідентифікатор користувача сесії для повідомлення в Cлужбу турботи про клієнтів: 2205390605


Купити Папір для скрапбукінгу Teresa Collins - Santa's List - Ledger, 30х30, SL1009 за 20,23 грн - краща ціна в Інтернет-магазинах України!\nПапір для скрапбукінгу Teresa Collins - Santa's List - Ledger, 30х30, SL1009\nДвосторонній аркуш паперу з глітером 30х30. Щільність 250г, не містить кислот. Папір для скрапбукінгу - це універсальна річ, яка застосовується майже в усіх скрап-проектах, як основа. Також з нього роблять висічки діроколами чи машинкою, створюють квіти, фони... Якісний папір для скрапбукінгу - це задоволення процесом і результатом! Увага! Кольори на ілюстраціях можуть відрізнятися від реальних в залежності від типу та налаштувань Вашого дисплею!\nУся колекція: Santa's List\nНовий рік (139)


Види та класифікації інформації у процесі менеджменту\nВиди та класифікації інформації у процесі менеджменту\nРозглянемо загальну класифікацію інформації за різними ознаками, а також основні види й типи інформації, що забезпечують менеджерам можливість приймати управлінські рішення.\nВиди інформації, які використовуються в управлінні, класифікуються за наступними ознаками:\n· змістом - політична, директивна, правова, науково-технічна, економічна, планова, адміністративна, виробнича, бізнесова, нормативно-довідкова, обліково-бухгалтерська, статистична;\n· напрямом руху - вхідна, вихідна;\n· характером фіксації - фіксована, нефіксована;\n· способом фіксації - документована, звукова, аудивізуальна;\n· відношенням до суб'єкта управління - зовнішня, внутрішня;\n· ступенем обробки - первинна, довільна, підсумкова;\n· ступенем постійності - постійна, перемінна;\n· формі надання - літерна, цифрова, кодована;\n· можливості обробки - піддається і не піддається обробці;\n· насиченості - достатня, недостатня, збиткова;\n· правдивості - достовірна, недостовірна.\nДля управлінської і бізнесової діяльності менеджерів найбільше значення має зміст інформації.\nПолітична інформаціявідображає політику держави щодо бізнесу, соціально-економічного розвитку, різних форм господарювання.\nДирективну інформацію виробляють вищі органи, які визначають стратегію господарської діяльності менеджерів і яка слугує основою управління.\nПравова інформаціявизначає статус кожного працівника, його посадове положення і за допомогою якої встановлюють норми господарського і адміністративного права, додержуються законності.\nНауково-технічна інформаціянадає дані про досягнення науки і техніки, для ознайомлення з якою створюються в організаціях відділи або бюро.\nЕкономічна інформаціявикористовується для обґрунтування управлінських рішень і управління економічним розвитком організації. Вона включає розрахунки економічних показників, результати господарської діяльності, аналізу ринку, ціноутворення та ін.\nПланова інформаціяпредставлена завданнями, технологічними картами, планами по періодам робіт, планами-нарядами та ін.\nАдміністративна інформаціяпризначена для оформлення ділових взаємовідносин між організаціями, громадянами і усунення недоліків; оформляється у вигляді наказів, розпоряджень, вказівок, положень;\nВиробнича інформаціямістить оперативні зведення про техніку, технологію виконання планів виробництва і реалізації продукції.\nБізнесова інформаціямістить зведення про ринкові ціни та їх тенденції, рівень конкуренції, строки і об'єми надходження продукції, сервіс та рекламу, можливості комерційних операцій, підприємництво, комерційний ризик та ін.\nНормативно-довідковаінформація включає норми виробітку і обслуговування, тарифну систему оплати праці, розміри посадових окладів, довідкові дані про техніку, технологію, організацію праці.\nОблікова-бухгалтерська інформаціядозволяє контролювати хід виробництва і його результати, використання коштів, здобуття прибутку.\nСтатистична інформаціяпредставляє достовірні науково-обгрунтовані зведення, які дозволяють прийняти вірне рішення.\nУправлінська діяльність на різних рівнях управління іноді вимагає різної інформації. На стратегічному рівні менеджери мають потребу в інформації, яка допомагає планувати й приймати рішення про довгостроковий напрямок діяльності організації. Вони уважно аналізують зовнішнє оточення підприємства для прийняття ефективного рішення. На цьому рівні управління необхідна інформація, яка орієнтується на перспективу.\nНа рівні менеджменту виробничого підрозділу необхідна інформація, яка сприяє контрольним діям у відношенні підлеглих осіб всередині організації. На оперативному рівні менеджери слідкують за щоденним виконанням різних задач в межах їх відповідальності, які планують, організують і контролюють роботу всередині підприємства. На рівні заключення угод та їх реєстрації інформація генерується в організації, обсяги якої з появою комп'ютерів значно зросли.\nІснують різні типи інформації:\nЗагальна інформаціявиникає раптово, коли менеджери досліджують зовнішнє середовище. Загальна інформація простора, її важко накопичити заздалегідь і складно підтримувати в комп'ютерних мережах. Вона в основному використовується на стратегічному рівні.\nСпецифічна інформаціявикористовується в основному при заключенні угод, тому повинна відповідати особливим вимогам. Ця інформація може вимагатися при перевірці баланса підприємства, а можна без неї обійтися, наприклад, при оплаті побутових послуг.\nСтимулююча інформаціячастково схожа із специфічною. Якщо специфічна інформація інформує її одержувача в чомусь, то стимулююча вимагає дій, які здійснюються майже автоматично, але наперед запропоновані.\nВиключна інформаціяподібна стимулюючій, але виникають складності із-за того, що вона стимулює специфічний тип діяльності, надходить коли подія вже відбулася. Необхідно визначити, що ні стимулююча, ні виключна інформація не вимагають комплексного вирішення.\nКонтрольна інформаціянеобхідна для коригування відхилень від запланованого показника, причому його корегування раніше не передбачалося. Це відрізняє контрольну інформацію від стимулюючої.\nРозподільча інформаціявикористовується при прийнятті рішень про розподіл людей, часу, устаткування або фінансових коштів у відповідності з проектами. Менеджер повинен вирішувати, як розподілити ресурси, які знаходяться у його підпорядкуванні. Йому необхідні дані, які дозволяють здобути інформацію відносно витрат і прибутків по окремим проектам.\nНаправляюча інформаціянеобхідна менеджеру для прийняття рішень стосовно входження в новий ринок, економічного обґрунтування пропозиції.\nТЕМА 2. СУТНІСТЬ СИСТЕМИ ІНФОРМАЦІЇ В ОГРАНІЗАЦІЇ\n1.1. Управлінська інформація\n1.2. Система інформації\n1.3. Внутрішньофірмова інформаційна система


Країна без пам'яті. Суспільство, Аналітика ДНІПРОГРАД\nГоловна / Суспільство , Аналітика / Країна без пам'яті\nРозповідь про повоєнну Україну почнемо з розгляду долі злочинців, які «вславилися» в насильстві 1914–1945 років. Те, що сталося особисто з ними чи з пам'яттю про них після війни, розкаже щось важливе про Радянську Україну після 1945 року. Почнемо з тих, хто був причетний до трьох найбільших погромів революційних часів – київського і львівського 1918 року та проскурівського 1919 року. Муравйова, організатора масового терору в Києві в лютому 1918 року, кілька місяців по тому розстріляли самі більшовики, але не за погром, а за участь в антибільшовицькому перевороті в липні 1918-го.\nУкраїнського погромника Івана Семесенка лікували від сифілісу в тому самому Проскурові. Згідно з єврейською легендою, ночами йому з'являвся привид місцевого рабина й наказував негайно покинути місто. Уряд УНР провів слідство в справі Семесенка і засудив його до страти. Цей вирок не виконали, бо на Кам'янець-Подільський, де перебував український уряд, напали денікінці, суд розбігся, й Семесенко опинився на волі. Його таки розстріляли, але рік по тому, під час польсько-українського походу на Київ навесні 1920 року: за одною версією – за проскурівський погром, за іншою – за бунт проти Петлюри. Ці дві версії збігаються, якщо взяти до уваги, що Семесенко критикував Петлюру за те, що той «намагається догодити і соціалістам, і правиці, селянам і поміщикам, жидам і Европі». Серед петлюрівців, однак, були люди, які захоплювалися цією постаттю. Один із ветеранів українських національно-визвольних змагань у спогадах про Семесенка з жалем написав, «що при інших революційних обставинах Україна мала б свого Муссоліні в постаті цього залізного диктатора».\nЧеславу Мончинському, відповідальному за погром львівських євреїв у листопаді 1918 року, пощастило більше. Після польсько-української війни за Галичину він брав участь у поході на Київ 1920 року. У міжвоєнній Польщі обіймав високі військові посади й навіть став послом сейму. Звільнений зі служби за віком, решту життя провів у маєтку на Тернопільщині. У 1935 році його з почестями поховали на цвинтарі захисників Львова, одним з організаторів якого він був, який мав демонструвати велич і незламність польського військового духу. Його могила досі там.\nПро ці три великі погроми та їх головних «героїв» у повоєнній Радянській Україні ніколи не згадували. З усіх революційних подій згадували лише ті, які відповідали героїчній версії перемоги більшовиків. Одним із творців цієї версії був Павло Бляхін – той самий, який на початку 1920-х роках вимагав більше розстрілів для селян Одещини. Після революції він став письменником і написав пригодницьку повість «Червоні дияволята». На основі цієї повісті в 1923 році був знятий один із перших радянських пригодницьких фільмів. Доля виявилася милостивою до Бляхіна. Він був старим більшовиком, а з цієї когорти рідко хто помирав своєю смертю – більшість репресували в 1930-х. Вдруге йому пощастило, коли влітку 1941 року він пішов на фронт ополченцем і його дивізію майже повністю знищили при обороні Москви восени того ж року – а він вижив. Після війни став членом Спілки письменників СРСР і помер природною смертю в 1961 році. Його іменем назвали вулицю в м. Костромі. Після смерті на основі його повісті зняли аж три фільми в стилі радянського комедійного вестерну – «Невловимі месники» (1966), «Нові пригоди невловимих месників» (1968), «Корона Російської імперії, або Знову невловимі» (1971). Головною сюжетною лінією є розповідь про те, як спритні й благородні молоді комуністи героїчно борються проти бандитів-петлюрівців та жорстоких білогвардійців. Усі три фільми були дуже популярними, їх і досі показують на українському телебаченні.\nМиколу Єжова розстріляли під час чергової хвилі сталінського терору за доносом енкаведиста, який на допиті розказав про історію з «Біробіджанським краєм». Пізніше розстріляли й самого донощика. Начальника Уманської тюрми Соломона Абрамовича у квітні 1941 року засудили на шість років тюрми. У 1943-му його достроково звільнили й відправили на фронт. Він, проте, потрапив не на передову, а на безпечніше місце шофера. За участь у війні його нагородили орденом Червоної Зірки та медаллю «За бойові заслуги». Двох інших його підручних засудили на коротші терміни, але через війну вони так само не відсиділи до кінця. Обидва «воювали» за спеціальністю, в органах НКВС, один навіть дослужився до заступника управління контррозвідки СМЕРШ Першого Білоруського фронту.\nОдин із головних організаторів Голодомору Лазар Каганович прожив 98 років і помер влітку 1991 року, не доживши до розпаду СРСР всього кілька місяців. У 1997-му вийшли його спогади, які він писав на пенсії. У цих спогадах нема не те що жодного слова каяття, але навіть згадки про український голод. За життя Сталіна його нагородили чотирма орденами Леніна та іншими нагородами, його ім'ям були названі міста в Радянській Росії та Україні, Московський метрополітен та кілька вищих навчальних закладів. Ім'я зняли з усіх цих об'єктів після того, як він програв битву за владу в Кремлі, і Хрущов у 1957 році усунув його з усіх посад. Пам'ять про Кагановича несподівано відродилася після падіння СРСР. На його честь назвали село в Росії, а у 2018 році поставили пам'ятник в Єкатеринбурзі – там він стоїть на постаменті в товаристві Фелікса Дзержинського. У Криму теж є село, назване Лазарівкою. 2016 року український парламент прийняв рішення повернути йому стару кримсько-татарську назву. Це рішення набере чинності, коли Крим повернеться до України.\nТак само, як Каганович, довго прожив Ерік Кох, головний нацистський кат України. Після війни він переховувався в британській окупаційній зоні, навіть одержував допомогу по безробіттю, аж поки випадково, із власної дурості, не виявив себе. Його заарештували й передали радянській владі, а та натомість передала його владі комуністичної Польщі. Там його судили за смерть чотирьохсот тисяч поляків, убитих, коли він був ґауляйтером Західної Пруссії (1939–1941). Слідство тривало майже десять років. Під час допитів Кох ставив собі в заслугу, що протидіяв планам Розенберґа створити українську державу. У 1959 році його засудили до смертної кари. Вирок, однак, не був виконаний. За одною версією, його не стратили тому, що він смертельно хворів, за іншою – він був таємним аґентом Сталіна. Як повідомляла польська антикомуністична опозиція, у тюрмі Кох жив у комфортних умовах, мав доступ до телевізора й щоденних газет. Він помер 1986-го у віці 90 років. Перед смертю в інтерв'ю західнонімецькому журналісту Кох заявив, що ні за чим не жалкує і не відчуває потреби в чому-небудь каятися.\nОдин з ініціаторів Волинської різанини Клим Савур (Дмитро Клячківський) загинув у бою з радянськими енкаведистами 12 лютого 1945 року у віці 34 роки. Провід Української повстанської армії нагородив його посмертно орденами Залізного хреста заслуги і Залізного хреста бойової заслуги першого ступеня. У незалежній Україні його іменем названі вулиці в Луцьку, Тернополі й Рівному та встановлені два пам'ятники – в його рідному Збаражі та в Рівному. Недавнє дослідження показує, що люди в Рівному, які щодня проходять повз цей пам'ятник, мають дуже приблизне уявлення, ким був Клим Савур.\nЮзефа Бісса, командира загону АК, який вчинив масакру в Павлокомі, польська комуністична влада заарештувала зразу після війни. В судовій справі фігурували вбивства українців, але ці звинувачення зняли й засудили його лише як члена антикомуністичного збройного підпілля – дали вісім років тюрми. З цього терміну він відсидів тільки половину. Після тюрми Бісса ще кілька разів заарештовували; навіть пропонували вступити до польської комуністичної партії, але він відмовився, бо вважав себе «людиною честі». Помер своєю смертю в 1977 році, а в 1992-му польський суд посмертно зняв з нього всі звинувачення й розпорядився виплатити компенсацію його родині.\nДостеменно невідомо, хто був тим енкаведистом, про якого розповідав Олександр Довженко, – тим, що палив на повільному вогні бандерівця і знімав з нього шкіру. У Львові я чув, що Довженко мав на увазі Антона Одуху, який до війни був (почергово) енкаведистом, електротехніком та шкільним вчителем, під час війни – командиром червоного партизанського загону, нагородженим званням Героя Радянського Союзу (1944). Після війни Одуху призначили директором (!) Львівської наукової бібліотеки імені Василя Стефаника АН УРСР – другої найбільшої академічної бібліотеки в Україні. На цій посаді він пробув десять років, а в 1948–1957 роках володів особливим статусом «персонального пенсіонера». Та навіть якщо Одуха й не був тим енкаведистом, за ним числяться інші «подвиги». Селяни з околиці в Хмельницькій області, де діяв його партизанський загін, згадують, що на його совісті були грабежі, ґвалтування жінок, вбивства старих і дітей. Зразу ж після його смерті в 1967 році йому поставили пам'ятник у м. Славуті. Згідно з даними Вікіпедії, він і досі там стоїть.\nСпільне в біографії цих «героїв» те, що жоден із них не був покараний за злочини, скоєні в Україні. Арештовували й судили головним чином тих, кого звинувачували в колаборації з німецьким окупаційним режимом, та членів українського націоналістичного підпілля. Нерідко ці дві групи об'єднували в одну, щоб створити враження, ніби українські націоналісти були нацистськими колаборантами. З вояками УПА розправлялися нещадно, засуджуючи до максимальних термінів (до двадцяти п'яти років) або ж до найвищої міри покарання – розстрілу. Останнього упівця розстріляли влітку 1989-го.\nКДБ організував також вбивства лідерів націоналістичного руху Лева Ребета (1957) та Степана Бандери (1959). Їх ліквідували на еміґрації, цілком таємно, як у 1938 році – Євгена Коновальця в Роттердамі і, правдоподібно, Петлюру в 1926 році. Систематичність, з якою радянські спецслужби винищували лідерів українського націоналізму, показувала, що Кремль ставився до цього руху дуже серйозно, хоча публічно й виставляв його незначною силою, позбавленою масової підтримки, яка виживає лише завдяки Заходу: німецького генштабу в роки революції та Першої світової війни, нацистів у часи Другої світової війни, американського та західнонімецького урядів у післявоєнні роки.\nУся вина за масові радянські репресії була перекладена особисто на Сталіна. Це проголосив Хрущов у промові «Про культ Сталіна та його наслідки» на ХХ з'їзді компартії (1956). У самого Хрущова, як і в усіх із близького оточення Сталіна, руки були в крові. Він, однак, цього так і не визнав. Його промова на ХХ з'їзді компартії мала таємний характер. У СРСР її опублікували аж у 1989 році. Від 1956-го й до 1989-го головна радянська лінія зводилася до формули: «Ленін – добрий, Сталін – поганий». Сталінські репресії подавалися як викривлення радянської влади. Про те, що терор почався не за Сталіна, а за Леніна й був не викривленням, а суттю комуністичної влади, у СРСР почали відкрито говорити під кінець горбачовської перебудови, і то не влада, а антикомуністична опозиція. Сама ж влада воліла про Сталіна зайвий раз не згадувати, хоча час від часу робилися спроби реабілітувати його з огляду на виняткові заслуги – побудову соціалізму, перемогу у війні та перетворення СРСР на супердержаву.\nРадянський Союз нагадував казковий Гоґвортс: він мав імена, які за жодних обставин не можна було згадувати. Євреїв, які загинули під час Голокосту, не можна було називати євреями – тільки громадянами Радянського Союзу. Так само і з «буржуазним українським націоналізмом» – він був, але без імен Грушевського, Петлюри, Бандери; уже саме згадування цих імен вважалося прихованою пропаґандою українського націоналізму. Після смерті Сталіна Хрущов усунув усіх конкурентів у боротьбі за владу і став першим секретарем ЦК КПРС, поки його в 1964 році не усунув Брежнєв – і відтоді про Хрущова теж не можна було згадувати. Існувало неписане правило: як тільки хтось із цих вищих партійних діячів відходив у тінь, вимовляти вголос його ім'я (це завжди був чоловік, ніколи жінка!) вважалося недопустимим. Жодного офіційного розпорядження щодо того, кого чи що треба було забути, не існувало. Свідомі радянські громадяни мали відчувати це самі.\nІсторична пам'ять – це не лише про те, що суспільство пам'ятає, але й про те, що воно годиться забути. Політика колективного забування особливо важлива для суспільства, яке переживає радикальні зміни: амнезія (втрата пам'яті) допомагає плавній трансформації. Так це було в повоєнній Західній Німеччині після краху Гітлера, в Іспанії після смерті диктатора Франко і навіть в Ізраїлі після його появи як молодої повоєнної держави. Однак в усіх цих випадках політика забування, по-перше, ніколи не була повною, а по-друге, тривала лише одне-два десятиліття, а потім, коли трансформація закінчувалася, дискусії про минуле розгорталися з новою силою. Політику Кремля за Хрущова та в перші роки Брежнєва теж можна розглядати як спроби перезавантаження радянської системи. Але з кінця 1960-х ці спроби припинилися. Замість реформ на перше місце поставили утримання стабільності. А тому політика колективної амнезії в Радянському Союзі тривала майже до останніх років.\nТак було в кожній радянській республіці без винятку. Та в Українській РСР, як виглядає, це набрало крайнього вияву. Окрім радянських репресій, забуванню підлягало все, що містило бодай натяк на відмінність української історії від російської. За винятком Хмельницького, заборона стосувалася майже всіх козацьких гетьманів. Офіційно твори Шевченка не були заборонені, але його антиросійські поеми публічно не читалися, несанкціоноване покладання квітів до його пам'ятника прирівнювалося до антирадянської діяльності, а підготовлені в 1960-х до друку матеріали слідства над Кирило-Мефодіївським братством кілька десятків років пролежали на полиці й вийшли друком аж у 1990 році. З не пропущених до друку радянською цензурою творів Івана Франка можна було скласти цілий том. Праці російських дореволюційних імперських істориків Соловйова і Ключевського в повоєнному СРСР видавалися мільйонними накладами, тоді як роботи Грушевського, котрий при кінці життя став радянським академіком, були заборонені.\nЦентральною подією, навколо якої будувалася офіційна політика пам'яті, була Друга світова війна. У Радянському Союзі її перейменували на «Велику Вітчизняну» і скоротили на два роки: ця війна почалася з «віроломного нападу нацистської Німеччини» 22 червня 1941 року – так, ніби зелене світло цій війні не дав пакт Молотова-Ріббентропа і Червона армія не воювала з вересня 1939 року. Пам'ять про війну відтіснила на другий план пам'ять про революцію. Що й не дивно: якщо революція та громадянська війна поділили населення на декілька ворожих таборів, «Велика Вітчизняна війна» була символом єдності радянських громадян у боротьбі проти спільного ворога. Іншими словами, пам'ять про останню війну ідеально надавалася для створення образу згуртованого й однорідного суспільства.\nЦя модель пам'яті почала домінувати з перших років правління Брежнєва. У 1965 році 9 травня – день підписання німцями капітуляції – був оголошений державним святом (за Сталіна та Хрущова це був звичайний робочий день). Хоча культ вождя й був офіційно засуджений у 1956 році, творилися культи Хрущова і Брежнєва. Відображенням цього став, зокрема, факт, що в офіційній політиці пам'яті на перше місце вийшов третьорядний епізод з обороною «Малої землі» – невеликого плацдарму на Кубані, з яким була пов'язана біографія Брежнєва (як жартували в брежнєвські часи: «Що таке Велика Вітчизняна війна? – Локальний епізод у битві на Малій землі»).\nЖертвою такої моделі пам'яті найперше стала «фронтова правда війни»: Брежнєв «воював» як партійний чиновник далеко від лінії фронту. Офіцер-фронтовик Микола Нікулін писав\n«Мемуари пишуть ті, хто був біля війни. У другому ешелоні, у штабі... Вони залишаться живими, повернуться додому і з часом стануть основою організацій ветеранів. Відростять животи, обзаведуться лисинами, прикрасять груди пам'ятними медалями, орденами й будуть розповідати, як по-геройськи вони воювали, як розгромили Гітлера. І самі в це увірують! Вони й поховають світлу пам'ять про тих, хто загинув... Вони покажуть війну, про яку самі мало що знають, у романтичному ореолі. Як все було добре, як прекрасно! Які ми герої! І те, що війна – це жах, смерть, голод, підлість, підлість і підлість, відійде на другий план. А справжні фронтовики, яких залишилося півтори людини, та й ті безмозкі, зіпсовані, будуть помовчувати».\nІнша жертва такої пам'яті – ціна, яку за перемогу заплатила Україна. Олександр Довженко у своєму щоденнику писав:\n«Україна втратила за час війни тринадцять мільйонів людей. Се ще, так би мовити, з оптимістичною неточністю... Таким чином, Велика Удовиця втратила сорок відсотків своїх убитими, спаленими, покатованими, засланими в заслання, вигнаними в чужі землі на вічне блукання… жодна людина ще не сказала мені про сей історичний жах з плачем чи бодай би з сумом. Ні. Або мовчать, замовчують, або байдужі, або якось всміхаються між іншим, щоб не подумав часом хто, що їм жалко, бо се було б політично шкідливим».\nЗамовчуванню підлягали окремі акти масового насильства проти мирного населення. У Радянському Союзі не можна було говорити не лише про Голодомор, але й про Голокост та Волинську різанину. Замовчування Голокосту в повоєнній Україні досягло екстреми. Скажімо, якщо в Естонській РСР можна було прочитати про Голокост навіть у підручниках, а в Литві ця історія подавалася заретушовано, то в офіційній історії Української РСР, надрукованій в 1977–79 роках, не було жодної згадки не лише про Голокост, але й про євреїв узагалі. Таким чином жертв масового насильства вбивали двічі: вперше – фізично, вдруге – знищуючи пам'ять про них.\nІснування кожної нації залежить від її пам'яті. Забери в неї пам'ять – і вона втрачає здатність до самостійної дії. Спочатку нація сама забуває про себе, а потім про неї починає забувати світ. Це власне те, що відбувалося з повоєнною Радянською Україною. Вона нібито й мала формальні ознаки національної держави – але була позбавлена пам'яті про своє національне минуле.\nСРСР складався з п'ятнадцяти радянських республік, але нація в ньому могла бути лише одна: «нова історична спільнота – радянський народ». Її головними рисами були спільна соціалістична батьківщина, спільна соціалістична економіка, спільна соціалістична культура та спільна ціль – побудова комунізму. Про формування цієї спільноти в Кремлі говорили ще перед війною. Але на ХХІІ з'їзді КПРС (1961) Хрущов оголосив, що вона вже склалася. Різниця між довоєнним і повоєнним «радянським народом» полягала, зокрема, у статусі українців. До смерті Сталіна українцям не довіряли управляти навіть своєю республікою – жоден перший секретар української компартії не був українцем. Зміна сталася зразу після смерті Сталіна. У 1953 році на посаду першого секретаря призначили Олексія Кириченка – того самого, який розповідав Хрущову про жахи українського голоду. Відтоді українці не лише появилися на керівних посадах в Українській РСР, а й почали відігравати ключову роль в управлінні СРСР. І Хрущов, і Брежнєв, перш ніж стати на чолі СРСР, провели значний час на керівних посадах у Радянській Україні. Борючись за владу в Кремлі, вони спиралися на свої українські зв'язки, а коли прийшли до влади, перетягнули українських союзників до Москви.\nУ 1954 році в СРСР з великою помпезністю святкували трьохсотріччя «возз'єднання України з Росією». За лаштунками офіційних святкувань формувалася «нова Переяславська угода»: українцям пропонували партнерство в управлінні імперією – взамін вони мали прийняти нові правила гри. Одне з них – відкинути власну національну пам'ять. Число українців, які прийняли ці правила, неможливо визначити. Вистачить сказати, що таких було багато. Подібно до «малоросійської колонії» в Петербурзі на межі ХVIII–XIX століть «українська група» займала домінуючі позиції в Москві в останні десятиліття існування Радянського Союзу. Серед російської партійної номенклатури побутувала думка, що в Москві всі місця зайняті «хохлами, як тарганами» і що Росія, визволившись від татаро-монгольського іга, тепер потерпає від «хохлацького іга в верхах».\nНові правила гри приносили дивіденди не лише у вигляді високих посад. Радянська версія минулого була вигідна, бо ховала травми минулого. Той, хто про них нічого не знав, міг бачити світ у феєричній перспективі – як казку про боротьбу комуністичного добра з капіталістичним злом, яка врешті-решт закінчиться перемогою над цим злом у світовому масштабі. Радянські люди, будуючи комунізм, могли почуватися особисто причетними до цієї перемоги. Невідповідність уявлень та реальності пояснювали тимчасовими труднощами. Заради майбутньої перемоги їх варто було перетерпіти – як це робило попереднє покоління, винісши на своїх плечах тягар війни з нацизмом. Це була радянська версія ідеї поступу. Особливо сильне коріння вона пустила серед молодих людей, які не бачили іншої реальності, окрім радянської. У Радянському Союзі дійсно можна було мати щасливе дитинство. Майже кожен із тих, хто народився в СРСР, пам'ятає те почуття щастя, яке навіювали вчителі в молодших класах, – щастя, що ми народилися саме тут, а не на Заході, де діти живуть у злиднях і де їх жорстоко експлуатують капіталісти. Умовою нашого щастя було незнання всього того, що сталося зі старшими поколіннями.\nНеясно було, однак, як довго вдасться утримувати суспільство в такому стані. Майже в кожній сім'ї були свої родинні історії, які не відповідали радянській версії минулого. Хоча дітей заради їхньої безпеки й психічного здоров'я оберігали від цих історій, вони так чи інакше довідувалися про них, коли виростали. Логічно припустити, що люди тим менше думають про страшне минуле, чим більше їхнє власне життя не дає їм для цього приводу. Приклад повоєнної Західної Європи показував, що все може бути якраз із точністю до навпаки. Незручні питання щодо минулого почало ставити покоління, яке особисто не зазнало масового насильства, – покоління, яке ввійшло в дорослий вік у 1960-х роках. В українському випадку таким поколінням стали «шестидесятники».\nТеги: історія, нація, втрати, пам'ять


Великий Токмак - Дніпро-Головний: купити квитки на поїзд з Tickets.ua\nЖ/Д квитки Великий Токмак → Дніпро-Головний\nВеликий Токмак - Дніпро-Головний\nЗалізничні квитки Великий Токмак – Дніпро-Головний\nОднак не на всі потяги передбачена посадка за електронним квитком. У цьому випадку ви зможете забронювати та оплатити квитки на поїзд Великий Токмак – Дніпро-Головний онлайн і обміняти роздрукований електронний квиток на класичних паперовий квиток у касі без черги.\nЩоб купити квиток або оплатити бронювання на потяг з Великий Токмак в Дніпро-Головний за допомогою сервісу Tickets.ua, необхідно вказати дату і пункти відправлення та прибуття. Система автоматично знайде всі можливі варіанти проїзду і покаже вам їх від найдешевшого до найдорожчого. Із запропонованих варіантів залізничних рейсів ви можете вибрати найзручніший для вас за ціною і часом відправлення та прибуття. Ви зможете вибрати тип вагона (плацкарт, купе, СВ або загальний), місця та додаткові послуги (постіль, чай, кава та інші). Вартість квитка на потяг з Великий Токмак в Дніпро-Головний відобразиться нижче.\nБронювати або оплатити електронний квиток на потяг Великий Токмак – Дніпро-Головний онлайн можна за допомогою банківської карти Visa/MasterCard, через Приват24 (інтернет-банкінг) або WebMoney. Після здійснення оплати електронний квиток буде надісланий на ваш email. Якщо на документі зазначено, що він є підставою для проїзду, його достатньо просто роздрукувати та надати перед посадкою, якщо ні — обміняти в касі вокзалу без черги.\nЩоб купити залізничні квитки Великий Токмак — Дніпро-Головний на сервісі Tickets.ua, вам потрібно всього кілька хвилин. Ми пропонуємо вам у зручний час дізнатися вартість проїзду на будь-якому маршруті, розклад усіх потягів за потрібним вам напрямком на потрібну дату, наявність вільних місць, вибір класів вагона і додаткових послуг. З нашим сервісом вам вдасться вибрати кращі пропозиції з усіх можливих.\nПотяги Великий Токмак – Дніпро-Головний\nХочете швидко й без великих зусиль знайти квитки на потяг Великий Токмак – Дніпро-Головний? Скористайтеся зручним і простим сервісом Tickets.ua, за допомогою якого забронювати залізничні квитки можна всього за декілька хвилин. Забудьте про довгі черги до залізничних кас — квитки на потяг Великий Токмак – Дніпро-Головний тепер можна купити не виходячи з дому.\nЩоб знайти пропозиції зручних рейсів, просто заповніть пошукову форму. У ній достатньо зазначити напрямок подорожі й обрати у календарі дату поїздки. На сторінці результатів ви зможете ознайомитися з усіма результатами за своїм запитом, ознайомитися з маршрутом руху потяга «Великий Токмак – Дніпро-Головний» і включити у замовлення постільну білизну.