Єврейське населення Рогатина – Rohatyn Jewish Heritage\nСкільки євреїв мешкало у Рогатині? Який відсоток населення вони складали? Чи багато євреїв проживало в сусідніх містечках і селах? Майже кожен, хто цікавиться Рогатином, ставить ці питання, а деякі можуть бути здивовані відповідями. Навіть ми були здивовані побачити Рогатин у цьому переліку:\n[У 1849 р.] три чверті галицьких євреїв мешкали у східній частині провінції, а біля 60% з них проживали у містечках і селах. Сім таких містечок – Броди, Белз, Бучач, Рогатин, Перемишляни, Делятин і Сокаль – були майже цілком єврейськими. [Магоші, Історія України, 2010, С. 420]\nПереписи населення проводилися в тому чи іншому вигляді у Рогатині протягом більш ніж двохсот років єврейського життя в містечку, – принаймні з 1710 року, – вони здійснювалися кількома урядами, які управляли державою в той час. Точні підрахунки були зроблені лише в деяких переписах, але навіть неповні або, ймовірно, неточні підрахунки дають деякі підказки, які допоможуть нам зрозуміти життя громади в Рогатині. У деяких випадках євреї чітко ідентифіковані (за релігією), а в інших є способи приблизно обчислити єврейське населення, принаймні до рівня домогосподарства. Нижче наведено огляд наявних демографічних даних із підсумком у вигляді діаграми, карти та таблиці, а потім описуються дані за кожен рік (зазначені в хронологічному порядку), в якому хоча б частково проводився перепис населення. Джерела перераховані після кожного окремо взятого перепису. Будемо раді отримати додаткові оригінальні джерела, а також будь-які аналітичні дані та інформацію, яку ви можете надати.\nПідсумки та тенденції\nДані перепису австрійських та польських статистичних служб. Сірі смужки позначають загальне населення без даних про релігійну приналежність. Графік © 2017 «Єврейська спадщина Рогатина».\nПерш ніж обговорювати тенденції, найкраще буде розпочати з кількох даних, щоб створити відчуття масштабу. У 1880 році, це перший рік щодо якого ми маємо точну і конкретну інформацію, євреї складали майже 48% загального населення Рогатина та прилеглої до нього околиці Бабинці. У 1921 році (останній рік щодо якого ми маємо подібні дані) після смертельної розрухи Першої світової війни, євреї становили майже 40% населення. Більше євреїв жило недалеко від центру Рогатина, аніж у навколишніх сільських районах або в Бабинцях; в 1890 році єврейське населення самого Рогатина (не рахуючи Бабинці) становило трохи більше 60% від загальної кількості. У тому ж році євреї склали 14% Рогатинського повіту (як було встановлено); Зрозуміло, що в багатьох інших містах повіту було набагато менше єврейського населення, але існували й виключення. У тому ж 1890 році у всій Галичині проживало 6,6 млн. мешканців, з них 11,6% були євреї. Крім цих років, у нас є точні дані лише перед 1500 роком (коли не відомі мешканці євреї) та після 1950 року (не було жодної вцілілої єврейської громади).\nПротягом найкраще облікованих років, між 1880 і 1921 роками, євреї та українці (а точніше, євреї та греко-католики) складали приблизно рівні частини Рогатина та Бабинців, євреї були навіть трохи чисельнішою групою упродовж більшості цих років. Поляки (римо-католики) складали решту – від 15 до 20% жителів міста.\nОднак навіть ці кілька простих чисел вимагають певної підготовки та пояснення. У цьому зведенні ми об`єднуємо населення Рогатина та Бабинців, оскільки сьогодні це одне місто, яке стало цілісною одиницею щонайпізніше з 1921 року (за даними польської перепису), хоча деякі нинішні жителі та багато євреївських нащадків все ще говорять про ці місця як окремі. Між 1921 та 1890 роками, згідно австрійських переписів, Бабинці були залежним від Рогатина селом. У 1880 році і раніше Бабинці були окремим селом, що навіть мало власні залежні хутори чи військові містечка. До 1850 року важко сказати, яка заселена територія називається «Рогатин»; в переписах та інших обрахунках населення, ймовірно, мається на увазі більше місто без сусіднього села Бабинці; крім того, зараз доступні лише деякі записи щодо Бабинців, що робить порівняння з наступними роками складним або неможливим у декількох випадках.\nНаселення, визначене за релігійною ознакою, більших містечок та сіл навколо Рогатина в 1880 році. Розмір кожного кола відповідає загальній кількості населення у поселенні. Рогатин (найбільше коло) і Бабинці знаходяться в центрі цієї карти.\nГрафік © 2017 «Єврейська спадщина Рогатина».\nПов’язані з цим більші питання виникають щодо підрахунів населення повіту, оскільки межі Рогатинського повіту багато разів змінювалися, але це не завжди чітко відображалося у наявних опитуваннях. Там, де це можливо, наведено дані про населення повіту, проте ми не пробували скласти діаграму зміни населення у часі.\nІстотна обережність необхідна для тлумачення доступних даних по етнічним групам, спираючись лише на релігію або мову, зазначених у таблицях перепису. Річ не лише в неточному співставленні етнічної приналежності з релігією та дуже непевне пов`язання мови з етнічністю чи релігією, а й у тому, що менші меншини в Рогатині (австрійці, німці та інші) повністю ігноруються при такому аналізі, який зосереджено на трьох більших групах. Ці питання були розглянуті в ряді аналізів австрійських та польських переписів, а також у ретроспективній оцінці 1939 року, поданій нижче; ми можемо зауважувати проблеми, але не можемо компенсувати їх. Важливе застереження висловлює Магочі: в епоху, коли селянським масам вперше було запропоновано ідентифікувати себе з деякими національними етикетками (як правило, вони все одно визначають себе за релігійною приналежністю), не дивно, що з`являються труднощі із точністю статистичних даних. Точність була б проблемою навіть у найбільш об’єктивному середовищі, яким Галичина не була, а результати перепису призводили до постійних суперечок (разом із політичними наслідками) про точну кількість українців та поляків або греко-католиків та римо-католиків.\nНарешті, важливо враховувати міркування, згідно яких здійснювався кожен із цих переписів та інших підрахунків, що своєю чергою дає підказку щодо можливих невід`ємних упереджень у методах дослідження та підрахунку, а також у підсумкових зведених таблицях та аналізах. Уряди держав часто хотіли знати про наявність чоловіків призовного віку для майбутньої військової повинності та загальної кількості дорослих або домогосподарств для оподаткування; жителі часто мали стимули уникнути перепису з тих самих причин. Незважаючи на те, що жоден перепис населення не є абсолютно точним, навіть з обмеженнями такі дані дають корисне підгрунтя для розуміння життя в Рогатині протягом останніх століть.\nЗначну частину необроблених даних, що тут містяться, вперше зібрали в архівах і публічних веб-сайтах та довели до нашої уваги наші друзі Едгар Хаустер (Edgar Hauster) (для свого чернівецького блогу) та Алекс Феллер (Alex Feller) (для Rohatyn District Research Group (RDRG)). Посилання та виноски на ті та інші джерела містяться при кожному році обстеження, нижче підсумкової таблиці.\nНаселення Рогатинського повіту в 1710 році. Зображення © Бібліотека княжат Чарторийських.\nРезультати опитування населення адміністративного району Рогатина укладено в таблицю у 1710 році, можливо, з метою оподаткування. Підрахунки були зроблені у кожному значному містечку та селі, ймовірно, за винятком дітей, які не оподатковуються. Під час опитування розподіляно мешканців за професіями, можливо, через різну ставку податку за різну роботу; чоловіки та жінки деяких професій були пораховані окремо.\nРогатин рахувався окремо від Бабинців та суміжного маєтку Підвиння, але ці три поселення також були також прокалькульовані разом. Сумарно доросле населення цих трьох місць становило 1243 людини, із них 272 (~22%) були євреями (євреїв не було в Бабинцях та Підвинні). У самому лише Рогатині загальна чисельність дорослого населення складала навіть 1000 людей; ті самі 272 єврея становили ~27% міста.\nВ цілому доросле населення повіту становило 1730 осіб, з яких 282 (~16%) були євреями. Таким чином, лише 10 євреїв жили в повіті за межами Рогатина. Оскільки таблиця містить лише 7 селищ, крім Рогатина-Бабинців-Підвиння, це означає, що або адміністративний район був значно меншим, ніж зараз, або деякі села були виключені з опитування.\nComput Pogłownego w Dobrach do Starostwa Rohatynskiego nalezacych w Ziemi Halickiej J. O. Jsmci Pana Kasztelana Krakowskiego Hetmana Wielkiego Koronny (Опис населення в маєтностях Рогатинського староства в землі Галицькій його мості пана краківського каштеляна, великого коронного гетьмана); 07 грудня 1710; Бібліотека княжат Чарторийських, Краків, шифр BC 2581. Оригінальне дослідження Алекса Феллера для Rohatyn District Research Group (RDRG). Див. також Населення Рогатинського повіту в 1710 році на цьому веб-сайті.\nТом 6, № 1 «Хроніка Рогатинського повіту», у Бібліотеці імені Стефаника у Львові зі статтею про єврейське населення Рогатинського повіту.\nУ першій чверті випуску 1933 року «Хроніки Рогатинського повіту» («Kronika Powiatu Rohatyńskiego») міститься стаття о. Бєсядецького (Biesiadecki) щодо підрахунку євреїв в Рогатинській околиці в 1765 році. У той час всі євреї віком від 1 року і старше оподатковувалися; податок збирався кагалами під наглядом єврейських та католицьких старійшин. Дані 1765 року збиралися по тогочасним повітам; для статті у «Хроніці» автор відсортував та підготував таблиці з даними станом на 1765 рік для містечок та сіл Рогатинського повіту, згідно меж 1933 року. Оскільки цей податок поширювався лише на євреїв, то немає інформації про загальну чисельність населення містечка чи відсоток євреїв серед інших мешканців.\nЯк повідомлялося в статті, в 1710 році було 742 оподатковуваних єврея плюс ще 55 дітей, які не оподатковувалися до досягнення 1 року, із загалом всього єврейського населення чисельністю 797 осіб лише в Рогатині. Бабинці не було пораховано, та й там, мабуть, не було мешканців євреїв.\nУ районі Підкаменя та Стратина нараховувалася наступна чисельність євреїв – 130 та 95 відповідно. Загалом в повіті було 1269 євреїв. На більшій території, у тому числі в Рогатині та кагалах у Бурштині (501 особа), Букачівцях (350 осіб), Княгиничах (256 осіб), Більшівцях (235 осіб) та Журеві (66 осіб), проживало 2842 єврея. Це більше число використовується у зведеній таблиці вище, оскільки межі повіту краще порівнювати з пізнішими переписами.\nХроніка Рогатинського повіту (Kronika Powiatu Rohatyńskiego); Том 6, № 1, 1933, с. 2 ~ 7; «Єврейське населення Рогатинського повіту з огляду на військовий призов у 1765 році» («Ludność Żydowska Pow. Rohatyńskiego w Świetle Konskrypcji z r. 1765»); о. Бєсядецький (Biesiadecki); Шифр у Бібліотеці імені Стефаника Ж-III-36306. Оригінальне дослідження Алекса Феллера для Rohatyn District Research Group (RDRG). Див. також Єврейське населення Рогатинського повіту за підрахунками 1765 р. на цьому веб-сайті.\nДані Балабана про населення Галичини у 1773 році.\nНам ще належить знайти офіційні публікації даних перепису Рогатина чи Галичини практично протягом всього першого століття існування австрійської адміністрації. Проте деякі цифри повинні існувати, хоча б на основі вторинних джерел. Виявляється, що у всій Галичині новою австрійською адміністрацією протягом перших років їхнього управління проводився певний недосконалий підрахунок населення. З даних Дослідницького інституту їдиш (YIVO): у 1772 році, коли Галичина була приєднана до Габсбургської імперії, тут проживало від 150 000 до 200 000 євреїв (5-6,5% від загальної чисельності населення). Магоші пише про 144 000 євреїв в Галичині у 1776 р.: На середину 1770-х, відразу після того, як Галичина стала частиною Австрійської імперії, євреї складали 3,1% всього населення провінції, та 8,7% мешканців східної частини провінції.\nМайер Балабан (Majer Balaban), який зводив у таблиці дані підрахунку 1773 року, які не було прив`язано до джерел їх походження, налічує 224,981 євреїв при загальній кількості населення Галичини в 2,307,973 осіб; за його підрахунками євреї склали 9,7% від загальної кількості (він вказує 9,6%). Балабан зазначає чіткі проблеми під час опитування, яке було сприйнято зі значними підозрами з боку євреїв та імперської адміністрації як із причин оподаткування, так і військової служби. Як доказ він також перераховує підпрахунки євреїв у період із 1774 по 1786 роки, коли видиме населення скоротилося відразу до 171 851 (1774) та до ще меншого показника у 144 200 (1776), а потім знову стрімко зросло до 215 447 (1786).\nНе маючи інформації про конкретних осіб, ми можемо натомість розглянути кількість домогосподарств, щоб за непрямими даними оцінити чисельність населення. Окремо від опитувань населення, Австрійська імперія починаючи з 1772 року також намагалася обрахувати та класифікувати об’єкти власності (особливо землі) по всій Галичині, щоб оцінити їх вартість. Каталог цих кадастрових обстежень, складений Центральним державним історичним архівом УРСР у Львові в 1965 році, називає ці дані «універсальним ресурсом», який однак «мало використовується». У вступі до каталогу розповідається цікава історія про п’ять спроб між 1772 і 1784 роками виміряти та оцінити майно, кожна з яких характеризувалася неповнотою та / або шахрайством із боку власників майна або недостатньою кількістю людських ресурсів, що виділялися з цією метою урядом. Нарешті, у 1785 році імперія почала успішне інспектування земель, а в 1788 році було здійснено обрахунок кількості будинків на обстежуваних землях. Перевірка за назвою «Йозефінська», поіменована так на честь імператора який її наказав провести, ймовірно завершилася в Рогатині в 1787 році, а по всій Галичині в 1788 році.\nТитульний аркуш кадастрового обстеження Рогатина в 1787 році.\nТам, де в архівах вціліли ці записи, вони стають дуже цінним джерелом для істориків місцевої і регіональної економіки, а також для дослідників генеалогії, оскільки містять детальний список імен власників, плюс розмірів та категорій земель та будівель, які їм належали. Як спосіб підрахунку чисельності населення це обстеження є непрямим і складним для співвіднесення із стандартними переписами, однак для подальшого аналізу можна скласти уявлення про загальну статистику.\nУ Рогатинському реєстрі не вказано, чи включає він Бабинці; оскільки їх не названо, ми вважаємо, що Бабинці виключено з нього. Серед 68 сторінок перерахованого і описаного майна є численні «будинки», що не є приватними житловими будинками: католицькі та єврейські лікарні, інші релігійні будівлі, пов’язані з церквами та кагалами, школи та цегляні заводи. За винятком нежитлових будинків, в Рогатині було близько 366 індивідуальних будинків та шляхетських маєтків. 41 будинок співвіднесено з різними власниками (які могли володіти частинами будинків, або, можливо, окремими об’єктами в місті, або це могло бути прикладом помилки у підрахунку під час запису чи зчитування); таким чином, в реєстрі налічується близько 407 «домовласників».\nЄвреї (та інші національності) окремо не зазначені в реєстрі. Дуже приблизний підрахунок єврейських господарів може бути зроблений шляхом сортування імен, прізвищ або по-батькові, відповідно до загальних міркувань; звідси приблизна кількість єврейських домовласників становить 94 осіб. Таким чином, їх частка серед власників у Рогатині в 1787 році становить (дуже) приблизно 23%.\nМи не будемо намагатися екстраполювати цей грубий розрахунок далі, щоб оцінити загальну кількість населення міста та євреїв з-посеред нього; за відсутності будь-якої інформації про середні розміри сім’ї у домогосподарствах, наявність інших мешканців та відмінностей між населенням різних конфесій, такий результат буде гіршим, ніж звичайний здогад.\nІсторія України: Земля і її народи; Пол Роберт Магоші; Видавництво університету Торонто; 2-ге вид., Торонто, 2010; стор.. 419.\nThe Galitzianer; Том 23, № 1 (березень 2016), стор. 11 ~ 14; «Підрахунки населення Галичини»; Ендрю Залевський (Andrew Zalewski).\nЦентральний державний історичний архів України у Львові (ЦДІАЛ), шифр 19,9.263. Оригінальне дослідження Ендрю Залевського для Rohatyn District Research Group (RDRG).\nDzieje Żydow w Galicyi i Rzeczypospolitej Krakowskiej 1772~1868 («Історія євреїв у Галичині та Речі Посполитій Кракова 1772 ~ 1868»); Майер Балабан; Видання Księgarni Polskiej B. Połonieckiego; Варшава, 1914; с.7 ~ 9, 20 ~ 21.\nЙозефінська (1785 ~ 1788) і Францисканська (1819 ~ 1820) метрики (це перші земельні кадастри Галичини, які, в тому числі, містять дані про кількість населення); ред. Я. Захарчишина, Я. Пироженко та В. Сіверська; Центральний державний історичний архів Української РСР у Львові; Київ, 1965; стор. 5 ~ 15.\nТитульний аркуш кадастрового обстеження Рогатина у 1820 році.\nДруге обстеження майна було проведено австрійською владою в Рогатині в 1820 році. Назване «францисканським» це кадастрове обстеження проведено за Франца I Австрійського (який видав патент, що зобов`язував провести в імперії обстеження в 1817 році), використовуючи новий набір інструкцій для імперських та місцевих інспекторів та оцінювачі майна. Отриманий звіт, який розтягнувся аж до 1820-х років, планувався як оновлення даних 1787 року (як для виправлення помилок та пропусків, так і для врахування змін меж власності, будівель та прав власності, що відбулися починаючи від часу попереднього обстеження) та вперше містив всеосяжну спробу кадастрового картографування. Карта Рогатина 1820-х років, якщо така була створена, не збереглася, але реєстр майна складено. Як і обстеженні 1787 року, реєстр 1820 року містить цінні дані про індивідуальне майно та імена його власників, але водночас має такі самі обмеження щодо визначення фактичної чисельності населення містечка.\nБабинці знову не згадуються в реєстрі, тому ми повинні припустити, що село не включено до підрахунку. Лише перші 36 сторінок реєстру були використані Rohatyn District Research Group (RDRG), оскільки на наступних сторінках реєстру не було жодних єврейських імен, тому неможливо підрахувати загальну кількість домовласників. На цих 36 сторінках було пойменовано 268 окремих власників, із них лише 15 будинків повторюються (це або спільні будинки, або помилки в записах номерів будинків).\nСеред 268 названих домовласників, 152 імені можна назвати єврейськими, що значно більше порівняно з кадастровими обстеженнями 1787 року. Бракує загальної кількості будинків, тому неможливо розрахувати єврейську частку серед власників нерухомості. І знову не можна екстраполювати ці дані та встановити кількість євреїського населення.\nThe Galitzianer; Том 23, № 1 (березень 2016), стор. 11 ~ 14; «Ранні описи населення Галичини»; Ендрю Залевський.\nЦентральний державний історичний архів України у м. Львові (ЦДІАЛ), шифр 20.9.189, стор. 1 ~ 35. Оригінальне дослідження Марла та Джей Осборн для Rohatyn District Research Group (RDRG).\nЙозефінська (1785 ~ 1788) і Францисканська (1819 ~ 1820) метрики; ред. Я. Захарчишина, Я. Пироженко та В. Сіверська; Центральний державний історичний архів Української РСР у Львові; Київ, 1965; стор. 5 ~ 15.\nТитульний аркуш кадастрового обстеження Рогатина 1846 року.\nКадастрові обстеження продовжувались в Галичині та австрійських королівських землях впродовж XIX століття та аж до розпаду Імперії під час Першої світової війни. Останнє відоме обстеження в Рогатині було в 1846 році; воно повністю зберігається в українських архівах і, на щастя, містить дуже детальний кадастровий опис, який дозволяє нам локалізувати власників нерухомості в містечку (а також співвіднести номери будинків із записами про народження чи смерть та юридичними документами, а також із географією міста). Польові ескізи, дороги, будівлі, водні шляхи та інші об’єкти міста зображені зі зміненим масштабом та розташуванням, але за допомогою цифрових викривлень можна відновити більшість історичних об’єктів з точністю приблизно до 10 м, зокрема відносні місця розташування будівель тощо, скоріш за все, вийдуть непогано.\nНа аналіз чисельності населення міста кадастрове обстеження 1846 року накладає такі самі обмеження, що й обстеження 1787 і 1820 років, але реєстри зрозумілі, а методи обстеження хороші, тому ми можемо зробити розважливу оцінку домогосподарств. Сусіднє село Перенівка (на північ від Рогатина) було включено в кадастрове обстеження, але опущено нашим аналізом. Нечисленні власники будинків, що проживали у сусідніх селах (Бабинці, Підгороддя, Вербилівці, Залужжя та інші) також включені до реєстрів; до нашого ж аналізу увійшли лише будинки в Бабинцях. Будинки, що пов`язані з церквами, кагалом, школами, австрійською адміністрацією чи військовими, а також із неназваними / невідомими власниками, — всі опущені. Усі, крім однієї з будівель, що належали місцевому поміщику Петру Красінському (Peter Krasiński), також були опущені, хоча в аналізі залишено деякі вторинні будівлі, що належали меншим власникам, очевидно польського, українського та єврейського походження.\nІз 469 пойменованих у цьому обстеженні домовласників, 209 осіб можна ідентифікувати як євреїв, що є більше у порівнянні з кадастровим обстеженням 1820 року. Таким чином, їх процент серед домовласників у Рогатині у 1846 році становить (дуже) приблизно 45%. Знову ж таки, ми не намагалися екстраполювати ці дані, щоб встановити чисельність євреїського населення.\nЦентральний державний історичний архів України у м. Львові (ЦДІАЛ), шифр 186.2.21а та 186.2.21б. Оригінальне дослідження «Гешер Галичини» (Gesher Galicia) для Rohatyn District Research Group (RDRG). Індексація Алекса Феллера для Rohatyn District Research Group (RDRG).\nЦентральний державний історичний архів України у м. Львові (ЦДІАЛ), шифр карти 186.1.668. Оригінальне дослідження Алекса Феллера, Джея Осборна та Марли Раучер Осборн для Rohatyn District Research Group (RDRG).\nУ деяких джерелах згадується про організоване проведення переписів в Австрії, включно з Галичиною, в 1857 році, але на сьогоднішній день ми не виявили жодних офіційних публікацій чи інших записів цього обстеження в архівах, бібліотеках або в Інтернеті. З досліджень Химки: у Австрії в 1785 та 1804 роках проводилися ранні ненаукові переписи, а перша спроба провести науковий перепис була зроблена в 1850 році. Ця спроба вважалася невдалою, тому перепис повторився 30 жовтня 1857 року. Цього разу результати теж не були визнані надійними.\nНавіть якщо ці дані є ненадійними, вони, ймовірно, виявляться цікавими, і стануть корисним вихідним значенням, яке допоможе подолати великий пробіл у часі аж до 18 століття. На сьогоднішній день ми маємо оригінальне джерело інформації лише про єврейське населення в цілому в Галичині.\nYIVO (Дослідницький інститут їдиша) повідомляє без спеціального посилання, що дещо менше 200 000 євреїв проживало тут у 1772 р., а у 1857 р. ця цифра зросла до 449 000 (9,6%); цей підрахунок підтверджується звітом Австрійської центральної статистичної комісії від 1869 р. (448 973; див. нижче). Виходячи з цих оцінок загальна чисельність населення Галичини в 1857 р. становила приблизно 4,68 млн. осіб.\nГаличина і Буковина: Дослідницький посібник по Західній Україні, кінець XIX-XX століття (Galicia and Bukovina: A Research Handbook About Western Ukraine, Late 19th and 20th Centuries); Іван-Павло Химка; Historic Sites Service, Occasional Paper No. 20; Альбертський відділ культури та історичних ресурсів мультикультуралізму, березень 1990 року; Ч.III, «Опубліковані джерела з соціальної та локальної історії», A. Статистичні публікації, с. 53 ~ 56.\nStatistik des Judenthums in den im Reichsrathe vertretenen Königreichen und Ländern; Gustav Adolf Schimmer; Vienna, 1873; Freimann-Sammlung Universitätsbibliothek, Goethe Universität, Frankfurt am Main. Оригінальне дослідження Едгара Хаустера за адресою http://czernowitz.blogspot.de/.\nТитульний аркуш результатів перепису 1869 року в Галичині.\nПісля перерви в більш ніж 150 років, нарешті, за нової влади в 1869 році в Рогатині (Галичині та загалом в Австрійській імперії) було проведено ретельний перепис населення. Імператорські статистики та адміністратори виправили невдачі минулих років, вони були організовані та навчені, а також забезпечені ресурсами, необхідними для ефективного підрахунку населення у своїй області відповідальності. Продовжуючи свій огляд австрійських зусиль, Химка пише: Перший задовільний перепис було проведено 31 грудня 1869 року Центральною комісією статистики (G Statistiche Central-Commission [після 1900 Zentralkommission]), що була створена в 1863 році. Особливо з огляду на професійну структуру населення, перепис 1869 року вважається більш надійним, ніж наступний перепис, проведений 31 грудня 1880 року.\nПерепис населення уміщував демографічні дані різних типів; імперські статистики проаналізували дані та підсумували їх у звітах та інформаційних бюлетенях, опублікованих протягом наступного десятиліття. На рівні міста та села була опублікована лише кількість будинків та загальна чисельність населення (з кількістю чоловіків та жінок).\nНа момент цього опитування Рогатин і Бабинці були ще цілком окремими населеними пунктами. Тільки в Рогатині було 4510 осіб, які проживали в 542 будинках; у Бабинцях було 1438 осіб у 283 будинках. Сумуючи мешканців цих сусідніх місць, щоб порівняти з пізнішими обстеженнями, виходить 5948 осіб та 825 будинків. Цікаво зауважити, що в середньому в Рогатині у будинку проживало 8,3 людини, а в Бабинцях – 5,1; це може відображати наявність більших та / або багатосімейних будинків у житлових районах навколо міської площі.\nУ 1869 році район (bezirk) Рогатина був великим, включаючи більше 100 містечок та сіл, орієнтованих як на Рогатин, так і на Бурштин. Місто Рогатин було найбільшим у районі; найменшим була Перенівка з 28 будинками та 132 людьми. У цілому в районі проживало 77 826 осіб в 11 998 будинках (6,5 чоловік на будинок).\nВ цілому в Галичині в 1869 році під час обстеження нараховано 5,42 млн. осіб, в 858 тис. будинках (в середньому 6,3 людини на будинок) і 74 райони, у тому числі Рогатинський. Значне зростання населення з 1857 року (майже 16%) свідчить, що попередня оцінка є сумнівною.\nНезважаючи на те, що основний звіт про перепис 1869 р. не деталізував інформації про релігійний чи етнічний склад галицьких міст, доповідь, опублікована 1873 р. Густавом Августом Шіммером [Österreichisches Biographisches Lexikon], що згодом став директором Австрійської центральної статистичної комісії, надала підрахунок єврейського населення в організованих єврейських громадах на рівні міст / сіл, разом із іншою інформацією про характеристики громад. Цей окремий підрахунок, який робився під час перепису 1869 р., базувався на збалансованих формах збору даних, розроблених синодом єврейських лідерів з Німеччини, Швейцарії та Австро-Угорщини.\nУ місті Рогатині нараховано 2613 євреїв. З порівняльних даних, включених в інший окремий звіт за 1880 рік (див. нижче), ми знаємо, що це число виключало Бабинці. Виходячи з демографічних тенденцій у 1869, 1880 та 1890 роках, ми можемо оцінити кількість євреїв у Бабинцях в 1869 році приблизно в 75 осіб, тому загальне єврейське населення в об’єднаному поселенні складало близько 2688 осіб; ця оцінка включена в таблицю вище в підсумковій частині.\nСпеціальне опитування також перерахувало у Рогатині: одну зареєстровану єврейську громаду, одного рабина (ймовірно, лідера громади), п’ять учителів (Lehrer, які мабуть, працювали як рабини) у п’яти синагогах, що належали громаді, та ще два в орендованих будівлях; також пораховано кладовище, що належало громаді. Цікаво, що для єврейської громади такого розміру, у звіті не вказано жодного кантора чи шохета, а також жодної єврейської школи, лікарні, похоронного товариства або бані, відсутність чого суперечить позначенням на кадастровій карті Рогатина 1846 року. Ми вважаємо, що деякі з цих споруд та об’єктів фінансувалися приватно, і тому вони не зареєструвалися як активи громади.\nДані на рівні району відсутні, але пораховано вісім окремих містечок Рогатинського району. Єврейські школи відзначені у Журеві та Княгиничах; у Стратині було три синагоги лише для 284 євреїв, але, судячи з пізніших переписів, ми знаємо, що єврейське населення в 1869 році дуже швидко зростало.\nЦей спеціальний звіт також зазначає загальну кількість євреїв у більших землях Австрійської імперії. У Галичині у 1869 році нарахували 575 433 євреїв, що становило 10,6% по всій імперії (та ж таблиця також наводиться перевірки підрахунку недосконалого перепису 1857 року, див. вище). Таким чином, у звіті окремо висвітлюється частка євреїв Галичини, 1 з 9 громадян, як найвища в Імперії. Згідно з даними з майже 30 країн, що не були підконтрольні Австрії, включаючи практично всю Європу, Скандинавію та Північну Америку, близько 1869 року тільки в російській Польщі концентрація євреїв була вищою (1 з 7), хоча «європейська Росія» мала більш ніж утричі більшу чисельність євреїв (1,8 мільйони).\nПереписи Буковини та Галичини за 1869, 1880, 1890, 1900 роки. Оригінальне дослідження Едгара Хаустера (Edgar Hauster) за адресою http://czernowitz.blogspot.de/.\nТитульний аркуш результатів перепису 1880 року в Галичині.\nХоча деякі дані по окремим демографічним категоріям, можливо, стали менш точними під час перепису 1880 року, загалом якість все ще була дуже хороша. Нова особливість опитування 1880 року – це збір даних про релігійну приналежність та мову населення. Через досить сильне співвідношення між релігією та етнічною приналежністю у Східній Галичині ці дані також певним чином відображають відносну чисельність різних спільнот. На діаграмі, з якої починається це загальне зведення та обговорення тендецій, вгорі цієї сторінки перша смуга в 1880 році зображає ці дані. Категорії мов включали тільки німецьку, польську та русинську, але не включали як їдиш, так і іврит, і в кожному випадку громадяни євреї могли відповідати на мовні питання у будь-який із кількох способів, залежно від рівня їх асиміляції.\nНа час цього опитування Бабинці все ще залишалися окремим селом, навіть маючи власні залежні хутори або військові містечка (названі німецькою мовою як Лісове та Верб`яне) з загальною чисельністю населення 39 осіб. Всього в Бабинцях був 291 будинок та 1447 осіб, з яких 88 (6,1%) були записані як євреї. У Рогатині з його 579 будинками проживала 5101 особа, з яких 3035 були євреями, які складали 59,5%. Разом у Рогатині та Бабинцях було 3123 євреїв, що становило 47,7% від загальної чисельності населення у 6548 осіб; загалом будинків було 870.\nСтаном на 1869 рік Рогатинський район був великим, але в 1880 році його містечка та села були більш чітко поділені між майже рівними Рогатинським та Бурштинським Gerichtes-Bezirke (підрайонами). У рогатинській частині було 7046 будинків із 40,728 особами, із них 5832 (14,3%) були євреями. У сумі з бурштинською частиною, у районі загалом було 14 111 будинків і 85,132 людини, у тому числі 12 569 євреїв (14,8%).\nДо 1880 року населення Галичини сягнуло трохи менше 6,0 млн. осіб, що становило майже 10% зростання. Євреї склали 687 тис. осіб, або 11,5% від загальної кількості галичан. Населення жило в 961 тис. будинків, що все ще в середньому становило 6,2 людини на будинок.\nУ 1881 році, задовго до того, як була зібрана і опублікована повна статистика з перепису, директор Центральної статистичної комісії (Густав Адольф Шіммер знову, як і в 1869 році) підготував спеціальний звіт для щомісячного журналу комісії за назвою «Євреї в Австрії». Головним фокусом в його статті був «статистично цікавий» аспект єврейської частини населення Імперії, зокрема його коливання та зростання, які різко контрастували з тенденціями інших конфесій. Директор висвітлив причину свого інтересу: єврейське населення імперії різко зросло між 1850 і 1880 роками – більш ніж удвічі за більш ніж 30 років (або 2,5% на рік), – тоді як неєврейське населення збільшилося лише на 24% за той же період. Також було різке збільшення темпів зростання чисельності євреїв за попередні 20 років, починаючи з 1830 року (1,5% на рік), що, таким чином, вказувало на значні демографічні зміни.\nДетально була вивчена Галичина. Хоча не було зроблено сильних висновків щодо причин такого великого середнього темпу зростання, була відзначена величезна різноманітність у темпах, починаючи з малих негативних показників (зменшення в кількох округах) до величезного зростання (більше 125%) в інших місцях після попереднього перепису лише 11 років тому. У звіті було визначено як темпи зростання, так і поточний відсоток євреїв у 28 містах у 1880 році; Рогатин (без Бабинців) зазначений в середині списку міст, в яких проживало від 28% євреїв (Лемберг / Львів) до 91% євреїв (Вижниця). В таблиці знаходиться багато інших міст східної Галичини; Кількість євреїв Рогатина зросла на 379 осіб між 1869 і 1880 роками, що виглядає досить скромним порівняно з деякими іншими містами, наприклад, Бориславом, в якому за той же період чисельність євреїв зросла вдесятеро.\nВ іншому місці таблиці показана ще одна цікава зміна: з 1869 по 1880 рік кількість євреїв у Галичині, що служили в австрійських військах, збільшилася вчетверо, тоді як інші релігії в армії зросли менш ніж на 15%. У 1880 році кожен шістнадцятий військовослужбовець у Галичині був євреєм.\nТитульний аркуш результатів перепису 1890 року в Галичині.\nАвстрійська адміністрація, її місцеві представники та імперські статистики продовжували вчитися на кожному переписі, розвиваючи з часом свої методи та якість даних. Із досліджень Химки: переписи 31 грудня 1890 року, 31 грудня 1900 року та 31 грудня 1910 року використовували вдосконалений метод збору даних та ставили все більш детальні питання. Наприклад, під час перепису 1880 року було зареєстровано 28 професійних категорій, переписом же 1890 року зареєстровано – 39, переписом 1900 року -182 та переписом 1910 року – 203.\nРезультати опитування під час перепису 1890 року на рівні міст та сіл були проаналізовані та відсортовані дуже подібно до підсумків 1880 року. У 1890 році Бабинці все ще рахувалися окремо, але тепер вони вважалися залежним від Рогатина селом. Загальна кількість населення Бабинців складала 1572 особи, з них 93 були євреями (5,9%); було нараховано 291 будинок. У самому місті Рогатин було 623 будинки, в яких проживало 5616 осіб, у тому числі 3410 євреїв (60,7%). В Рогатині та Бабинцях разом, інспектори нарахували 914 будинків з 7188 людьми, у тому числі 3503 євреїв (48,7%). В цілому населення Рогатина та Бабинців зросло майже на 10%; єврейське населення зросло на 12%.\nРогатинський район зберіг чіткий і рівний поділ між Рогатинським та Бурштинським центрами. Рогатинська частина складала 7268 будинків та 46,550 осіб, з яких 6492 були євреями (13,9%). Спільно з Бурштинською частиною було 14690 будинків та 95 975 осіб, у тому числі 14 149 євреїв (14,7%). Як і в 1880 році, в 1890 році майже кожен сьомий мешканець Рогатинського району був євреєм.\nПодібне зростання спостерігалося у всій Галичині: у 1890 році було нараховано 6,6 млн. осіб, у тому числі 769 тисяч євреїв (11,6%), які проживали в 1,03 млн. будинків. Таким чином, загальна чисельність населення знову зросла майже на 10%, але єврейське населення зросло майже на 12%.\nТитульний аркуш результатів перепису 1900 року у Галичині.\nНа початку ХХ століття з’явився ще один перепис населення та різноманітні нові статистики, представлені у зведеному звіті на рівні міст та сіл. Окрім попередніх підрахунків будинків, людей (чоловіків та жінок), конфесій та мов, підрахунок розширювався за рахунок включення кількості гектарів в межах кадастрового району, а також кількості коней, великої рогатої худоби, овець та свиней. Оподатковувана земля додатково деталізувалася за кількістю гектарів ріллі, пасовища та лісу. Додаткові примітки щодо інституцій класифікували і підрахували кількість шкіл, релігійних будинків, військових приміщень, нотаріусів та юристів, лікарень, лікарів та аптек, судів та різних адміністративних установ. Ці додаткові деталі додали глибини до простих підрахунків населення.\nРогатин і Бабинці знову були підраховані окремо, але записані разом. Третьою категорією, яку було зазначено та пораховано разом із Рогатином, було місцеве військове поселення, до складу якого увійшов 131 солдат – 7 із них були євреї, а для 46-ти з них першою розмовною мовою була інша ніж німецька, польська чи русинська, що відображає різноманітність австрійської армії. У 1900 році в Бабинцях нараховувалося 1672 особи, з них 74 – євреї (4,4%), які проживали у 294 будинках. Тільки у Рогатині проживало 5520 осіб, у тому числі 3143 євреїв (56,9%), які мешкали у 637 будинках. В цілому, включаючи військове поселення, в Рогатині та Бабинцях, проживало 7201 осіб, в тому числі 3217 євреїв (44,7%), які мешкали в 931 будинку. Вперше єврейське населення Рогатина зменшилось в абсолютних показниках та особливо в відносних показниках, хоча євреї все ще були найбільшою громадою міста. Причина падіння кількості єврейського населення невідома, але єврейські сімейні історії розповідають про зростання еміграції в цей час.\nДодаткові записи щодо міста та села зазначають дві церкви у Бабинцях (обидві греко-католицькі) та шестирічну школу. У Рогатині, який мав статус міста (Stadt), у списку вказана римсько-католицька церква, греко-католицька церква, єврейська громада (з непонумерованими будівлями), митниці та фінансові інституції, дві одинадцятирічні школи, аптеку, чотири лікарі та два ветеринари, шість акушерок, одна лікарня, шість ощадних та позичкових кас, пожежна частина, а також понад 500 коней, великої рогатої худоби та свиней (але не овець). Цікаво, що місцеве поштово-телеграфне відділення було у Бабинцях.\nАдміністративний район був знову поділений між громадами навколо Рогатина та Бурштина. У Рогатинському підрайоні налічувалося 51 950 осіб, у тому числі 5808 євреїв (11,2%), які мешкали в 8083 будинках. Рогатинський район загалом перетнув межу в сто тисяч мешканців; тут проживало 108 416 осіб, у тому числі 13 472 євреїв (12,4%), які жили в 16 395 будинках. Порівняно з минулими роками, тенденція на рівні районів подібна до Рогатина та Бабинців: збільшення загальної чисельності населення, але зменшення єврейської його частини.\nУ всій Галичині дослідники нарахували 7,32 мільйона людей, що мешкали в 1,132 мільйонах будинків; із цих людей 811 тис. були євреями (11,1%). На цьому рівні узагальнення можна сказати, що кількість євреїв знову зросла, порівняно з попереднім підрахунком десятиліття тому, проте не на ту величину, що інші громади, тому частка євреїв у Галичині дещо зменшилась.\nТитульний аркуш результатів перепису 1910 року в Австрійської імперії.\nАвстрійський імперський перепис населення 1910 року завершився як звичайно, але статистичний аналіз та звітність було перервано Першою світовою війною і ніколи не було завершено. Було опубліковано обмежений набір зведених даних для Галичини, і багато розрахунків на рівні міст та сіл доступні в Австрійському державному архіві, але ми ще не знайшли та не скопіювали оригінальні документи щодо Рогатина. Деякі дані стосовно Рогатина, розміщені в іншому місці в Інтернеті, – це лише дані 1900 року, повторені як оцінка для 1910 року, і вони є помилковими, якщо порівнювати їх із тенденціями.\nОфіційна публікація центральної державної статистичної комісії від 1915 р. (коли у Рогатині двічі змінилася влада протягом перших 12 місяців війни) містить алфавітний список місць в імперії, які були пораховані в 1910 році. Повідомлена тільки загальна кількість населення Рогатина (5712) та Бабинців (1953), а також загальна сума всіх мешканців – 7665 осіб. Немає інформації щодо складу населення, кількості будинків або будь-якої іншої статистики на рівні міста та села.\nДві неофіційні публікації включають чисельність єврейської громади Рогатина, але без джерельних посилань. Та ж стаття від 1933 року в «Хроніці Рогатинського повіту» («Kronika Powiatu Rohatyńskiego»), яка надала дані щодо 1765 року, також містить таблицю народонаселення євреїв Рогатина з 1880 по 1921 роки, яка загалом узгоджується з нашими дослідженнями. У статті загальну кількість населення Рогатина у 1910 р. показано як (ймовірно, включаючи Бабинці) 7664 осіб, на одну особу менше, ніж повідомляли австрійські статистики; в цілому, у статті нараховується 3254 євреїв, що складали 42,5% жителів міста та села (стаття повідомляє про 42,4%). Pinkas ha-kehillot Polin також повідомляє ці самі числа, взяті з того ж неназваного джерела або з статті «Kroniky». Оскільки оригінальне джерело невідоме, ми позначили кількість євреїв, у зведеній вище таблиці, як точно не відому.\nНа рівні району доступні більш оригінальні австрійські дані. Окрема публікація від 1912 р. детально фіксує районну статистику різними способами (з особливим наголосом на мовах та військових ресурсах), включаючи релігійну приналежність. У підрахунку 1910 р. названо три підрайони Рогатинського району, до якого додано Більшівський підрайон, який переважно виділено з ранішого Бурштинського підрайону. У цьому останньому австрійському підрахунку Рогатинський підрайон складав 58 610 осіб, із яких 5851 – євреї (10,0%), які мешкали у 9293 будинках. У всіх підрайонах Рогатина разом мешкало 13 548 євреїв, що становило 10,8% від загальної чисельності населення у 124 966 осіб та при загальній кількості будинків 19 403.\nВ іншому місці той же документ сумує все населення Галичини та Імперії. Можна побачити, що у 1910 р. загальна чисельність населення Галичини становила 8,03 млн. осіб, у тому числі 872 тис. євреїв (10,9%). Австрійська частина населення Австрійсько-Угорської імперії в цьому році становила 28,6 млн. осіб, у тому числі 1,31 млн. євреїв (4,6%). У ці останні роки існування Імперії Галичина була не тільки найзаселенішою з австрійських королівських земель (тільки Богемія наблизилася до неї за чисельністю жителів), але вона також мала найбільшу частку єврейських громадян (які складали дві третини зі всіх євреїв на австрійських землях).\nAllgemeines Verzeichnis der Ortsgemeinden und Ortschaften Österreichs nach den Ergebnissen der Volkszählung vom 1910; Австрійська імператорська центральна комісія зі статистики; Відень, 1915; Oberösterreichische Landesbibliothek.\nDie Ergebnisse der Volkszählung vom 31 Dezember 1910 in den im Reichsrate Vertretenen Königreichen und Landern; Австрійська імператорська центральна комісія зі статистики; Відень, 1912; Österreichische Nationalbibliothek. Оригінальне дослідження Джея Осборна для «Єврейської спадщини Рогатина».\nKronika Powiatu Rohatyńskiego (Хроніка Рогатинського повіту); Том 6, № 1, 1933, с. 2 ~ 7; «Ludność Żydowska Pow. Rohatyńskiego w Świetle Konskrypcji z r. 1765» («Єврейське населення Рогатинського повіту у світлі військового призову 1765 року»); о. Бєсядецкі; Шифр Бібліотеки імені Стефаника Ж-III-36306. Оригінальне дослідження Алекса Феллера для Rohatyn District Research Group (RDRG). Див. також «Єврейське населення Рогатинщини за підрахунками 1765 року» на цьому веб-сайті.\nЕнциклопедія єврейських громад Польщі (Pinkas ha-kehillot Polin), Том II (Східна Галичина); ред. Данута Домбровська, Авраам Вайн, Аарон Вайс; автори Цві Авіталь, Данута Домбровска, Авраам Вайн, Аарон Вайс, Аарон Якубович; Яд Вашем (Yad Vashem), Єрусалим, 1980 (на івриті). Онлайн-версія англійською мовою розміщена на сайті JewishGen. Сторінки 506 ~ 510 про Рогатин погоджені Алексом Феллером, англійський переклад Рут Йозефи Ерец.\nТитульний аркуш результатів польського перепису 1921 р. у Станіславському воєводстві.\nДо 1921 року в Європі припинилися матеріальні та людські спустошення Першої світової війни, а польсько-українська війна за східну Галичину закінчилася; віднедавна незалежна Друга Річ Посполита поставила завдання точно визначити, що і хто знаходиться в межах її нових кордонів.\n«Галичина» продовжувала існувати як унікальна історична територія та як спосіб думання (як це є теж сьогодні), але вона вже не існувала як офіційна адміністративна територія. Рогатин та його повіт продовжував існувати, як і в рамках Австрії, але тепер як частина нового адміністративного регіону – Станіславського воєводства (майже рівнозначне сьогоднішній Івано-Франківській області). Польські воєводства були і є приблизно подібними до стародавнього герцогства чи сучасної провінції за розміром та значущістю.\nРезультати перепису 1921 року для Станіславова були опубліковані швидко, в 1923 році, з деякими цікавими доповненнями до опублікованих питань перепису. Поряд із попередніми категоріями релігійної приналежності: греко-католицької, римо-католицької, єврейської, а також «іншої» та «жодної», було додано дев’ять нових категорій релігійних меншин, хоча в Рогатинському районі були виявлені тільки протестантські, православні та меннонітські послідовники. Більш важливо, що вперше запитали про «національність» (narodowość), окремо від підрахунку віровизнання особи та мови. Чотири національності визнавалися представниками національних більшостей (польська, русинська, німецька та єврейська), а також визначалося ще 27 категорій меншин; в Рогатинському районі лише десять людей (дев’ять богемців і один румун) були записані окремо від основних національностей, становлячи 0,01% від загальної кількості населення.\nДля міста Рогатина, що тепер включало без окремого підрахунку поглинене село Бабинці, наслідки останніх воєн були вражаючі: загалом у Рогатині проживало 5736 осіб, в тому числі 2233 євреї (38,9%), які проживали в 855 будинках. Смерті військових часів, депортації та повітряні нальоти забрали життя 25% мешканців міста і змінили соціальну рівновагу: в місті стало на 17% більше жінок, ніж чоловіків. Єврейська громада зазнала особливо тяжкого удару, втративши більше 30% від своєї чисельності; тепер греко-католицька громада була трохи більшою. З огляду на сцени руйнувань і руїни, які видно на багатьох листівках та фотографіях Рогатина в перші роки Першої світової війни, примітно, що опитування виявило, що лише 8% міського довоєнного житлового фонду залишалося непридатним для життя в 1921 році.\nОпубліковані результати «національного» опитування досить цікаві для Рогатина. Хоча 2233 мешканців міста визнали віру «Мойсеєву» (wyznaniana Mojżeszowego) як свою, лише 1294 самовизначилися як такі, що мають «єврейську» (żydowska) національність. Серед набагато більшої кількості самоідентифікованих поляків, ніж римо-католиків, виявилося, що понад 40% рогатинських євреїв самоідентифікувалися як поляки, а не євреї (за національністю). З того ж підрахунку виходило, що приблизно 9% греко-католиків самовизначилися як поляки, а не як русини, і це число, можливо, було б ще вище, якби були русинські прихильники римо-католицької віри.\nНа рівні району спостерігалися аналогічні повоєнні наслідки. Деякі узагальнення робилися за поселеннями відповідно до їх розміру (місто, село, маєток), але не за підрайонами. Всього в 169 населених пунктах Рогатинського району проживало 109 534 людини, з них 8420 євреїв (7,7%), при загальній кількості будинків 18 402 (плюс 1194 приміщень, що використовувалися як житлові). Таким чином, хоча загальне населення району зменшилося приблизно на 12%, кількість мешканців євреїв скоротилася значно більше, приблизно на 38%.\nНа наступному вищому рівні Станіславського воєводства цей перший підрахунок показав 1,349 млн. жителів, із них 145 226 (10,8%) були євреями, при загальній кількості будинків – 245 297 та інших помешкань – 3449. Ці оцінки не можна екстраполювати назад у часі, але вони корисні як базис на майбутнє.\nВікіпедія; «Перепис населення Польщі (1921)».\nВікімедіа; Pierwszy Powszechny Spis Rzeczypospolitej Polskiej z dnia 30 Września 1921 roku – Tom XIV, Wojewódstwo Stanisławowskie (для Станіславського воєводства); Варшава, 1923; і пов`язані документи. Оригінальне дослідження Джея Осборна для «Єврейської спадщини Рогатина».\nПолона, через Національна бібліотека: Skorowidz miejscowości Rzeczypospolitej Polskiej : opracowany na podstawie wyników pierwszego powszechnego spisu ludności z dn. 30 września 1921 r. i innych źródeł urzędowych. T. 14, Województwo stanisławowskie / Główny Urząd Statystyczny Rzeczypospolitej Polskiej. Оригінальне дослідження Джея Осборна для «Єврейської спадщини Рогатина».\nТитульний аркуш результатів польського перепису 1931 р. у Станіславському воєводстві.\nДругий польський перепис було призначено на 9 грудня 1931 року, але повний статистичний аналіз ніколи не був опублікований, аж поки Польща була окупована на початку Другої світової війни. Деякі детальні статистичні дані були опубліковані протягом 1938 року, але ми ще не знайшли та не скопіювали підрахунок на міському рівні для Рогатина, якщо він існує в архівах. Дані для Рогатинського повіту та Станіславського воєводства в цілому доступні з офіційних джерел у 1938 році.\nРогатинський повіт прозвітував, що загальна чисельність населення скаладала 127,252 осіб, у тому числі 9466 осіб єврейської (mojżeszowe) віри (7,4%). Таким чином, населення повіту відновилося до своєї довоєнної чисельності, але не єврейська частина Рогатинського повіту.\nДругий підрахунок у Станіславському воєводстві показав 1,480 млн. жителів, з них 139,746 (9,4%) сповідували єврейську віру. Вперше за всі переписи в повіті, їдиш та іврит були визнані «рідними мовами» (język ojczysty) з-посеред десяти інших визначених мов (плюс «інші» та «не оголошені»). У воєводстві особи, які не представляли релігійної категорії, крім послідовників єврейської віри, визнавали як рідну мому їдиш чи іврит. Серед євреїв у провінції переважна більшість (72%) вибрали їдиш рідною мовою, а потім – польську (22%) та іврит (6%). Інші мови, визначені євреями як основні, включаючи німецьку та слов’янські мови, разом складали заледве 0,1% населення. Не було суттєвої різниці між єврейськими чоловіками та жінками щодо переважання їдиш чи івриту, всупереч нашим очікуванням щодо історії галицького шкільництва на івриті та сімейних звичаїв.\nНа відміну від становища різноманітних колишніх австрійських коронних земель, в межах незалежної Польщі Рогатин та Станіславський регіон не виділялись унікальністю за часткою єврейських громадян. У Польщі в цілому в 1931 році було 3,131 мільйона євреїв (виділені за релігійною ознакою) серед загальної чисельності населення 31,9 мільйонів; таким чином, євреї у населенні Польщі загалом склали 9,8%, частка яких була дуже близькою до тієї, яка була в Станіславському воєводстві та відображала склад населення на захід від колишньої Галичини, яка не була включена до попередніх австрійських розрахунків.\nВікіпедія; «Перепис населення Польщі (1931)».\nВікімедіа; Drugi Powszechny Spis Ludności z dn. 9.XII 1931 r. – Wojewódstwo Stanisławowskie (для Станіславського воєводства); Варшава, 1938; та пов`язані документи. Оригінальне дослідження Джея Осборна для «Єврейської спадщини Рогатина».\nОбкладинка, як вважається, перепису 1939 р. з пізнішого видання.\nУ подальшому не було жодних офіційних переписів Рогатина чи навколишнього регіону після 1931 року та впродовж часу воєнних руйнувань єврейської громади; в 1943 році проведено німецький перепис окупованої Галичини, який, очевидно, був непридатним для підрахунку єврейського населення. Однак існує один цікавий ретроспективний аналіз, який був опублікований після Другої світової війни та містив екстраполяцію раніших підрахунків населення та різноманіття оцінок чисельності населення станом на 1 січня 1939 року, тобто до того, як мультикультурна Галичина була знищена назавжди. Хоч і недосконалий та віртуальний, він однак є корисним узагальненням демографічних тенденцій.\nУ 1937 році, перед початком світової війни, український і польський географ та демограф Володимир Кубійович як частину атласу України опублікував карту етнічного різноманіття польської східної Галичини, скориставшись переписом 1931 року та попередніми опитуваннями, а також раніше невикористаними даними та дослідженнями. Мета карти полягала в тому, щоб зробити видимою географічну межу між більшістю українських міст та більшістю польських міст, водночас зафіксувавши загалом менші групи євреїв, німців та змішані польсько / українські громади, які раніше не були добре задокументовані. Після війни для Наукового товариства імені Т. Шевченка, яке було в екзилі у Парижі та Лондоні (президентом якого він був понад 30 років), Кубійович видав додаткові видання його етнографічної карти та детальні довідкові таблиці в 1953 та 1983 роках (принаймні).\nМета аналізу первинних даних та декількох наступних публікацій була явною та зрозумілою: Кубійович мав намір інформувати та впливати на урядові рішення про адміністрування територій з більшістю українського населення в межах історичної частини східної Галичини. Його приналежність до та керівництво рядом проукраїнських наукових товариств та військових організацій само по собі не ставить під питання дані, які він підготував, і ми не бачили чітких прикладів пропуску або маніпулювання даними. Навпаки, ми цінуємо його обережність щодо достовірності деяких даних, які покладаються в основу аналізу, в тому числі і щодо Рогатина.\nДля свого аналізу Кубійович ігнорував часто змінювані політичні кордони, щоб розглянути натомість набагато менш змінні довоєнні етнічні коливання. Оскільки єврейська складова східної Галичини була досить чітко встановлена у всіх демографічних дослідженнях початку 20 століття, аналіз Кубійовича не змінює очевидних тенденцій, він просто розширює їх. Унікальність його аналізу полягає у вивченні українського і польського населення на основі релігії, мови та національної або етнічної свідомості, а також транснаціональних груп, які є мостом між ними. Зокрема, він визначив дві групи, які не були класифіковані в попередніх опитуваннях: польські колоністи, тобто польські селяни, які переселилися з колишньої російської Польщі до колишньої австрійської Галичини після Першої світової війни; і «латинники» – це загальновизнане штучне поіменування людей, чия мова та звичаї пов’язували їх з українцями, але римо-католицька релігія пов’язувала їх із поляками. Його аналіз та обговорення враховують значну плинність характеристик та ідентичності, спричинені змінами кордонів та влади в регіоні, як в 1772 році, так і в 1918 році. Ці та інші факти надають цікаві перспективи та контекст щодо складнощів особистого та соціального життя в регіоні, але не сильно змінюють дані про ідентичність та чисельність довоєнних євреїв.\nЗ його власного опису, до методів оцінки Кубійовичем залучалися всі перераховані тут австрійські та польські переписи, при цьому він приділяв увагу обмеженням віросповідної, мовної та національної ідентичності численних опитувань. Крім державної статистики було використано декілька церковних книг (метрик) для доповнення та вдосконалення підрахунків транснаціональних груп. Крім того, дані, зібрані статистичним підрозділом Українського центрального комітету у Львові з 1942 по 1943 роки, доповнювали більш ранні дані. Нарешті, велике індивідуальне опитування близько 100 000 українських біженців у таборах переміщених осіб у 1945-1946 роках в Австрії та окупованій союзниками Німеччині забезпечувало запізнілими довоєнними відомостями про тисячі міст. Розпізнавання єврейського населення в цих містах перед війною зробило ідентифікацію та оцінки легшими для цієї групи, ніж для більш змішаного польського / українського населення.\nЯкість даних оцінювалася окремо для кожної місцевості, але не для кожної національної групи в цих місцевостях. Таким чином, оцінка для Рогатина, яка була позначена як «приблизна», що означає відсутність точних даних (але є щонайменше певні дані), може бути більш чи менш точною для єврейського населення, ніж для інших груп. Для оцінок якості даних цієї категорії, показники чисельності населення, зазвичай, округляються до найближчих 50 або 100 осіб, тому така чіткість указує на точність.\nПовідомлена ймовірна загальна чисельність населення Рогатина (і Бабинців) на початку 1939 року становила 8100 осіб; з них приблизно 3250 -євреї, що складали 40,1% від кількості містян.\nУ Рогатинському повіті в цілому було 138 720 осіб, у тому числі 9685 євреїв (7,0%). Питання щодо точності, про які йдеться у великих містах повіту (Рогатин, Бурштин, Більшівці), які разом складали лише одну восьму населення, взагалі не поширюються на численні села району, тому за даними аналізу Кубійовича, точність оцінки чисельності населення повіту повинна бути вищою, ніж для міста Рогатина.\nЗвичайно, до того часу, коли ці дані та обговорення вперше були опубліковані у повному обсязі у 1953 році, оцінки та тлумачення були виключно академічними; єврейська громада Рогатина була повністю втрачена.\nЕтнічні групи південно-західної України (Галичина), 1.1.1939; Володимир Кубійович; Отто Харрасовіц, видавець; Вісбаден, 1983. Оригінальне дослідження Джея Осборна для «Єврейської спадщини Рогатина».\nЕтнографічна карта південно-західної України (Галичина); Об’єднання бувших Вояків Українців у Великій Британії; опублікована Карлом Веншоу; Мюнхен, 1953; онлайн версія «Gesher Galicia»; оригінальна карта з колекції Гаррі Тойніссена та Джона Стіга з їхньої онлайн-виставки «Єврейська історія на мапі».


про стан оперативної обстановки на території Миколаївської області за період з 08:00 17 червня 2019 року до 08:00 18 червня 2019 року.\nОпубліковано: 18.06.2019, 08:12\nСхід 04:56, захід 20:49, довгота 15:53.\n18 червня по області та м. Миколаїв висока пожежна небезпека (4 клас).\nВночі без істотних опадів, вдень можливий короткочасний дощ.\nДо ОКЦ ГУ ДСНС України у Миколаївській області на електронну адресу надійшло повідомлення про замінування Миколаївського міжнародного аеропорту, зоопарку та Православних церков м. Миколаєва (19 культових закладів). Для забезпечення пожежної та техногенної безпеки від ГУ ДСНС України у Миколаївській області залучались пожежно-рятувальні відділення 1,2,3,4,5 ДПРЧ, АРЧ, чергова зміна ОКЦ та АМОГ ГУ ДСНС. Також були залучені оперативні групи з підрозділів Миколаївського міського гарнізону ОРС ЦЗ.\nО 14 годині 00 хвилин вибухово-технічною службою ГУ НП при УМВС в Миколаївській області було завершено обстеження об'єктів, евакуація не проводилась, вибухонебезпечних предметів не виявлено. Заява хибна.\nвул. Комкова, 12\nВід чергового “102” надійшла інформація про виявлення предмету схожого на артснаряд часів ДСВ. Під час класифікації знахідки встановлено, що предмет становить собою корпус снаряду без запалу та вибухової речовини і не становить загрози вибуху. Знахідку вилучено з місця співробітником Заводського РВ ГУ ДСНС України у Миколаївській області.\nПередній Сіверсів маяк,\nВід громадянки, яка відпочивала на березі лиману надійшла інформація про чоловіка, що благає про допомогу у воді на великій відстані від берега, та ще про одного, що поплив на інший берег та зник з поля зору. Для порятунку на місце було направлено аварійно-рятувальні відділення 10 взводу ДВГРЗ ДСНС України та АРЧ АРЗ СП ГУ ДСНС України у Миколаївській області. Також додатково було направлено пожежно-рятувальне відділення 5 ДПРЧ та чергову зміну ОКЦ ГУ ДСНС. По прибуттю на місце встановлено, що громадянин, який потребував допомоги сам доплив до берегу, а інший від надання допомоги відмовився та самостійно виплив на берег.\n12 Листопада07:16 про стан оперативної обстановки на території Миколаївської області за період з 08:00 11 листопада 2019 року до 08:00 12 листопада 2019 року.\n11 Листопада07:07 ро стан оперативної обстановки на території Миколаївської області за період з 08:00 10 листопада 2019 року до 08:00 11 листопада 2019 року.\n10 Листопада06:52 про стан оперативної обстановки на території Миколаївської області за період з 08:00 09 листопада 2019 року до 08:00 10 листопада 2019 року.\n9 Листопада07:28 про стан оперативної обстановки на території Миколаївської області за період з 08:00 08 листопада 2019 року до 08:00 09 листопада 2019 року.\n8 Листопада07:15 про стан оперативної обстановки на території Миколаївської області за період з 08:00 07 листопада 2019 року до 08:00 08 листопада 2019 року.\n6 Листопада07:30 про стан оперативної обстановки на території Миколаївської області за період з 08:00 05 листопада 2019 року до 08:00 06 листопада 2019 року.\n5 Листопада08:05 про стан оперативної обстановки на території Миколаївської області за період з 08:00 04 листопада 2019 року до 08:00 05 листопада 2019 року.\n4 Листопада06:49 про стан оперативної обстановки на території Миколаївської області за період з 08:00 03 листопада 2019 року до 08:00 04 листопада 2019 року.\n3 Листопада07:08 про стан оперативної обстановки на території Миколаївської області за період з 08:00 02 листопада 2019 року до 08:00 03 листопада 2019 року.\n1 Листопада07:23 про стан оперативної обстановки на території Миколаївської області за період з 08:00 30 жовтня 2019 року до 08:00 31 жовтня 2019 року.\n31 Жовтня08:41 про стан оперативної обстановки на території Миколаївської області за період з 08:00 30 жовтня 2019 року до 08:00 31 жовтня 2019 року.\n30 Жовтня07:48 про стан оперативної обстановки на території Миколаївської області за період з 08:00 29 жовтня 2019 року до 08:00 30 жовтня 2019 року.\n29 Жовтня07:01 про стан оперативної обстановки на території Миколаївської області за період з 08:00 28 жовтня 2019 року до 08:00 29 жовтня 2019 року\n28 Жовтня06:46 про стан оперативної обстановки на території Миколаївської області за період з 08:00 27 жовтня 2019 року до 08:00 28 жовтня 2019 року.\n27 Жовтня07:45 про стан оперативної обстановки на території Миколаївської області за період з 08:00 26 жовтня 2019 року до 08:00 27 жовтня 2019 року.


перший заступник Генерального директора ГКФ з розвитку та інвестицій.\nВасиль Перепелиця прийшов працювати у ГКФ з банківського сектору. Має 18-річний досвід роботи на топ-позиціях у банку, торгових, виробничих та сервісних компаніях, досвід в управлінні проектами, залученні фінансування для реалізації торгових та інвестиційних програм, а також 10-ти річний досвід у торгівлі. У сфері уваги була логістика, експортно-імпортні операції, оптові продажі, керував фінансами, аналізував міжнародні ринки та розвивав на них раніше запущені проєкти.\nПід його керівництвом фахівці фінансово-економічного департаменту УК ГКФ знизили процентні витрати за кредитами для бізнесів Групи, диверсифікували відносини з кредиторами, залучили іноземних консультантів, що мають практичний досвід у цій сфері («Євронікс») для підвищення продажів з квадратного метра ТМ «Фокстрот. Техніка для дому».\nФінансово-економічний департамент УК ГКФ став ініціатором організації управління вартістю активів бізнесів Групи, визначивши роль ГКФ як портфельного інвестора. А в 2013 році створили систему споживчого кредитування в мережі - програму «Фінансовий супермаркет», єдину на ринку рітейлу України.\nВасиль Перепелиця - активний футбольний вболівальник і фанат клубу «Челсі». Любить подорожувати. Виховує чотирьох дітей.\nвиконавчий директор торгової мережі «Фокстрот»\nУ березні 2019 року Олексій Зозуля повернувся в Фокстрот на посаду начальника управління продажів. Головна мета для Олексія Зозулі – зберегти лідерські позиції бренду, забезпечити якісні та кількісні показники зростання бізнесу по обох напрямках (офлайн і онлайн), продовжити розпочаті внутрішні реформи, щоб утримувати головну конкурентну перевагу – довіру і лояльність до Фокстрот його клієнтів.\nвиконавчий директор торговельної мережі «Секунда»\nАндрій Острогляд має більш ніж 10-річний досвід роботи в управлінні роздрібними проектами. Пройшов шлях від продавця до операційного директора в компанії «Фокстрот. Техніка для дому».\nПрацює в Групі компаній «ФОКСТРОТ» з 2004 року, в процесі діяльності його успіхи були неодноразово відзначені: Андрій був визнаний кращим керівником магазину, регіональної роздрібної мережі і регіону в цілому. На власному досвіді знає, що наполеглива праця і цілеспрямованість обов'язково призводять до успіху.\nВважає, що для досягнення поставленої мети, а відповідно і успіху, необхідно мислити стратегічно, багато працювати над собою, вчиться і піклується про навчання і зростанні особистої команди. Має навички вибудовування командної роботи, систематизації бізнес-процесів, антикризового менеджменту.\nУ 2013 році був відзначений Подякою Прем'єр-міністра України «за багаторічну сумлінну працю, значний внесок у реформування внутрішньої торгівлі, розвиток підприємництва та формування ринкової інфраструктури в Україні».\nАндрій Острогляд - прихильник активного здорового способу життя, займає активну патріотичну життєву позицію, виховує двох синів.\nкомерційний директор компанії DEPOT Development Group\nЗ 2003 року Володимир Нікітенко як топ-менеджер спеціалізувався на здачі в оренду торгових площ, запуску та управлінні торговими центрами, проведенні аудиту та девелопменті нерухомості в Україні.\nОчолював процеси, пов'язані з пошуком орендаторів і підписанням договорів оренди в Києві та регіонах, координував команду брокерів, що працюють над проектами. Серед напрацьованого досвіду - навики представлення інтересів власників об'єктів нерухомості, участь у процесі консультування клієнтів при розробці концепцій торгових центрів, бізнес-планів, зонування комерційних площ, а також участь у розробці основних умов оренди.\nОсновний напрямок діяльності Володимира Нікітенка в статусі комерційного директора компанії DDG - досягнення взаємно вигідних комерційних умов при укладенні договорів оренди з міжнародними та національними операторами ринку рітейлу; залучення в регіони якірних орендаторів з метою розвитку цивілізованих форматів торгівлі. Також ще один із проектів, очолюваних Володимиром, – розвиток дитячого розважального центру Fantasy Town. За час роботи Володимира Нікітенка на посаді комерційного директора компанії DDG були досягнуті наступні результати:/p>\nрозвиток розважального бізнесу, як однієї зі складових Depo't center;\nдосягнення позитивної динаміки зменшення вакантності торговельних площ;\nналагодження комунікацій між підрозділами компанії і регіональними представництвами.


Деякі люди не хочуть купувати унікальні та ексклюзивні речі тільки в магазинах. Hand made сьогодні в моді, і можна зробити оригінальні і неповторні речі своїми руками, якими можна перетворити свій гардероб і прикрасити інтер'єр квартири.\nЯку пряжу найкраще використовувати\nОтже, щоб почати в'язати, потрібно приготувати пряжу і спиці. Успіх вашої роботи, зовнішній вигляд речей і термін їх служби буде залежати від якості ниток та інструментів.\nПогодьтеся, що приємно в'язати новенькими спицями та пряжею, яка вам подобається. Виберіть моток ниток, який вам доводиться найбільш найбільше до душі. Зверніть увагу на склад пряжі, товщину нитки, і, звичайно ж, на колір. Вивчіть ярличок пряжі, на ньому має бути написано, який діаметр спиць до неї підходить.\nЯкщо ви вирішили в'язати теплі речі, то вибирайте пряжу, склад якої - 100% шерсть або ж подивіться моточків, які мають у складі 50% акрилу і 50% вовни. 100% шерсть підходить для в'язання шкарпеток, верхнього одягу, наприклад, кардиганів, курток, пуловерів. Також добре виглядають з вовни аксесуари: пледи, ковдри, різні накидки і т. Д.\nДля легкого літнього одягу підійде натуральна пряжа рослинного походження, наприклад, бавовна або льон, також можна використовувати синтетичну, таку, як акрил.\nЗ льону та бавовни можна пов'язати дуже красиві ажурні маєчки, кофтинки, туніки, купальники, головні убори, а також аксесуари для будинку: серветки, мережива, якими можна прикрасити інтер'єр і багато іншого. Акрил добре підходить для найрізноманітніших речей - від шкарпеток і до шапок і шарфів.\nОкремо можна поговорити про в'язані светрах. Цей предмет гардероба добре поєднується і з брюками, і з джинсами, і навіть зі спідницями - просто потрібно підібрати відповідний фасон. До того ж светри, пов'язані спицями, популярні у всі часи, а певні моделі є трендами сезонів.\nОтже, ви вже визначилися з тим, який виріб хочете зв'язати і яку пряжу будете використовувати. Тепер залишається тільки знайти час на це захоплююче заняття.\nШапки є незамінним предметом одягу практично цілий рік. Взимку - це в'язані вушанки, об'ємні шапки з підворіть і великими помпонами. Восени і навесні можна носити берети і легкі шапочки найрізноманітніших фасонів. Якщо ви хочете зв'язати бере, то інформація в статті Як зв'язати бере спицями може вам допомогти.\nЗараз ми розповімо, як зв'язати просту шапку, яку можна носити навесні і восени. Для цього знадобиться 100 гр пряжі, бажано з акрилу, бамбука або бавовни світлого кольору.\nВ'язати її просто просто: чергуємо виворітну гладь і будь ажурний візерунок. Щільність в'язання: 20 петель на 24 ряду.\nОтже, наберіть 72 петлі і пров'яжіть прямо виворітного гладдю.\nКоли пров'яжіть 20 см, почніть в'язати ажурний візерунок. Пров'яжіть так 3 ряди.\nДалі 3 виворітного, потім ще 3 ряди ажурною.\nПісля чого в'яжіть тільки виворітного гладдю до самого кінця.\nКоли почнете закінчувати, розділіть виріб на 6 частин і закривайте петлі кожної лицьової частини.\nЧерез 8 рядів стягніть петлі.\nНаприкінці підігніть нижній край всередину приблизно на 6-7 см і зробіть задній шов.\nПрикрасити легку шапочку можна брошкою або квіткою, пов'язаним з цієї ж пряжі.\nНайпопулярнішим виробами в холодну пору року є речі, пов'язані спицями, їх можна носити не тільки для тепла, а й для краси. Спицями можна зв'язати самі різні моделі следіков, гольфів, домашніх тапочок, гетр і шкарпеток. Кожна рукодільниця може зв'язати пару шкарпеток для себе і своїх близьких. Щоб навчиться в'язати шкарпетки, зверніться до статті Як зв'язати шкарпетки двома спицями.\nРечі, пов'язані спицями, додадуть затишок і особливу атмосферу у вашому домі. Наволочки або подушки, виконані своїми руками, стануть справжньою прикрасою вашого дивана. Зараз ми розповімо, як зв'язати декоративну подушку, яка буде відмінно виглядати в спальній кімнаті на великому ліжку, заправленої білим покривалом.\n200 гр пряжі, яка називається травичка. Колір найкраще вибрати теплий - червоний, рожевий, бардовий або ж будь-який інший на ваш смак.\nМатеріал для набивання - синтепон.\nСпиці - 7 номер.\nПочинаємо вив'язувати подушку:\nНабираємо 3 петлі і пров'язуємо перший ряд.\nДодаємо 1 петлю в кожному ряду доти, поки не вийде 42 петлі.\nДалі в'яжемо тільки 21 петлю, а решта 21 - переносимо на спицю-шпильку.\nПров'язуємо першу половину таким чином: закриваємо 2 петлі на початку і 2 петлі в кінці ряду. А решту 9 петель закриваємо за один раз.\nЗ другою половиною петель поступите таким же чином.\nАналогічно в'яжемо другу частину подушки.\nПотім складаємо частини подушки разом і зшиваємо. В отвір, який потрібно залишити, набиваємо синтепоном подушку.\nМожна зв'язати кілька таких подушок різних кольорів і прикрасити ними диван чи ліжко.\nТакож вам може бути цікава стаття Як зв'язати ляльку спицями.\nЯк в'язати речі?\nЯк зв'язати ґудзик?\nellHow.ru » Розваги » Що зв'язати спицями?


Главная База знаний "Allbest" История и исторические личности Гетьманування Сагайдачного\nКороткий нарис життя, політичної та соціальної діяльності гетьмана Петра Конашевича Сагайдачного. Годи вчення та особистісного становлення майбутнього гетьмана, витоки його ідей та переконань. Умови, що Сагайдачний висунув перед поляками, їх результати.\nІсторія не кожному лишає місця на своїх безсмертних скрижалях, та гетьману Петру Конашевичу Сагайдачному вона відвела одне з найпочесніших - як видатному полководцю, політику, патріоту своєї землі; наслідки його діяльності настільки значимі, що повністю оцінити х - справа майбутнього. Як кожна видатна сторична постать, гетьман Сагайдачний викликає в нас необхідний інтерес. Багато істориків минувшини сучасності досліджували його біографію, аналізували діяльність цієї незвичайної людини. Першим науковим дослідником життя і діяльності Сагайдачного був М. Максимович: саме він у своєму нарисі вперше оцінив Сагайдачного як видатну особу в історії України.\nДеяк історики вважали, що Сагайдачний народився поблизу м. Самбора, інші - біля Перемишля, у Підгірі. Та сьогодні ми можемо точно назвати місце його народження - село Кульчиці на Львівщині хоча рік його народження і досі невідомий.\nБатько Сагайдачного - дрібний український шляхтич на ймення Конан або, по-малоросійски, Конаш. Звідси й Конашевич означає по батькові, а не подвійне прізвище, як гадали деяк з наших істориків.\nТривалий час Петро навчався в Острозькій школі на Волині, першому українському навчальному закладі, заснованому близько 1576 р. князем К.К. Острозьким. Ця греко-словяно-латинська колегія набула слави школи вищого рівня, осередку культури та освіти на Україні. При нй була навіть власна друкарня.\nНавчаючись у школі, Сагайдачний не мг не знати таких діячів Острозької школи, як Герасим Смотрицький, письменник і просвітитель, перший ректор школи і автор друкованих книг «Ключ царства небесного» і «Календар римський новий»; Іван Федоров, котрий заснував тут друкарню і видав «Буквар», «Новий звіт з псалтирем», «Острозьку біблію». У цій школі викладали Демян Наливайко, філософ і церковно-громадський діяч, письменник і видавець Василь Суразький, Мартин Праневський, які утворили антиуніатський літературно-науковий гурток, де народилася «Граматика словьянського языка», перший у Східній Європі друкований підручник граматики і логіки. Пд впливом таких освічених учителів Сагайдачний і написав свою «Розмову про унію», яку литовський канцлер Лев Сапега назвав «дуже цінним твором».\nВід природи допитливий і кмітливий, Сагайдачний ще у школі дйшов переконань про необхідність боротьби за волю і культурний поступ свого народу, проніс їх через усе життя, втілюючи у своїх ділах. Він один з перших козацьких гетьманів пізнав ціну розуму, знань, культури, ціну миру. І, може, тому у всіх його вчинках ми вбачаємо розважливу поміркованість і статечність, які, однак, гідно поєднувалися з непорушною переконаністю, особливо коли йому доводилося вдаватися до військових дй.\nЗ Острога Петро Сагайдачний переїхав спершу до Києва, невідомо з яких причин - чи навчатися в Київській школі, а чи шукати собі заняття. Відомо також, що в Києві він служив домашнім учителем у міського судді Яна Дисака і звідти десь близько 1601 року, з якихось сімейних непорозумінь, подався на Січ.\nПочаток гетьманування П. Конашевича Сагайдачного припав на 1605-1610 рр. На гетьманство його обирали декілька разів.\nЦентром тодішнього Запоріжжя було гирло річки Чертомлин та її найближчі урочища. Перебування запорожців переважно на Чертомлину побачив у 1594 році посол німецького імператора Рудольфа Ерх Лясета. Проте Сагайдачний, мабуть, вирішив, що зручніше розміститися вище річки Чертомлин, навпроти острова Велика Хортиця, вище гирла Чертомлина нижче останього порога Вільного, в урочищ найбільш зручному та безпечному. Очевидно, саме вд Петра Сагайдачного до сьогодні збереглися назви «Попелище Сагайдана» уламки «Крісла Сагайдана» - навпроти острова Хортиця.\nПетро Конашевич Сагайдачний був дуже хоробрим воїном і умілим полководцем. Про це свідчать багато істориків.\nЗ розповіді Якуба Собеського: «Конашевич надзвичайно спритно, страшенно збентеживши ворога, злучився із Владиславом під самою Москвою, столицею держави Проніс переможні корогви своїми безмежними просторами, спустошив вогнем і мечем недружні землі, обернувши в сумні руїни такі незвичайні, сильні своєю позицією та залогами міста як Єлець, Шацьк, Ливни, Калуга»\nІсторик Санавич зазначав, що замолоду Сагайдачний брав участь у молдавській й лівонській війнах, кінець яких припадав на 1583 і 1600 роки. Тож коли він прибув на Запоріжжя, літ йому вже було немало.\nІсторик Пантилий Каменський, характеризуючи Сагайдачного, пише, що це була людина «низького походження, але велика духом, розуму незвичайного, хоробрий, бадьорий, проворний, малоречивий, ворог розкоші, вдачі жорстокої, несамовитої, людина, що карала за найменший злочин…»\nМ. Максимович засвідчує, що коли гетьманами на Запоріжжі були Самойло Кішка, а потім Гаврило Крутневич, при них і досяг Петро Сагайдачний такої видної серед козацтва посади, як генеральний обозний, у віданні якого були вся артилерія, зброя і засоби пересування козацького війська.\nПродовжуючи справу своїх попередників, Петро Сагайдачний насамперед пішов війною на татар і турків, здійснивши цлий ряд дивовижних подвигв. В «Діаруті Хотинського походу» Яків Собеський - сучасник Сагайдачного, котрий не раз з ним спілкувався і добре знав його - писав: «…Богато разів здійснював він морських походів на човнах на чолі запорізького війська і завжди доля сприяла йому: він завжди повертався зі славою…»\nТак, у 1607 році Сагайдачний спустошив два мусульманських міста, Очаків та Перекоп.\nУ 1608 та на початку 1609 року здійснив напад на береги Анатолії знищив там усе вогнем мечем.\nУ 1612-13 він утрутився у внутрішні справи князівств Молдавії та Волонії, які були васалами Туреччини, і водночас постарався розташувати свої війська в королівських маєтках у Польщі, беручи з них необхідне для свого війська продовольство.\nУ 1613 р. Сагайдачний двічі виходив з козаками на Чорне море, «завдав багато шкоди татарам, спустошив кілька міст у Херсонесі Таврійському». Тоді супроти нього турецький султан Ахмет вислав чималу армаду з галер та чайок до Очаківського порту, поблизу якого козаки за звичаєм поверталися назад на Запорожжя. Проте січовики вночі напали на безтурботних турків у самому порту і розгромили їх, а про свою перемогу негайно повідомили польський сейм і, крім того, коронному гетьману С. Жолкевському.\nТого ж, у 1613 року Сагайдачний напав на татар, які під час його відсутності вторглися в запорізькі землі здобув над ними блискучу перемогу на березі Самари.\nУ 1614 року Сагайдачний з 2000 козаків знову виплив у море. Дорогу січовикам на цей раз показували так звані потурнаки, тобто українські бранці, які несамохіть прийняли мусульманську віру, але потім утекли з полону і повернулися на Україну. Чудово знаючи всі вкази в Турецькі прибережні міста, вони кермували козацькою флотилією. Запоріжці пристали до багатої і добреукріпленої гавані Сінопу, зруйнували там фортецю, вирізали гарнізон, захопили арсенал, спалили кілька мечетей, суден, винищили багато жителв, визволили усіх невільників-християн і, завдавши туркам збитків загалом на 40 мільйонів злотих, спішно подалися в море.\nЗвістка про взяття козаками Сінопу справила на турків приголомшуюче враження. Після цього султан одразу ж відправив у море румелійского беглербека Ахмет-пашу і наказав перестріти і винищити козакв. Уследівши загрозу, вони вирішили пробитися крізь турецькі галери і пти угору по Дніпру. Запорожці боронилися мужньо і самовіддано, проте цього разу певна перевага була на боці їхніх супротивників. Поступаючись їм у силі та бойовому спорядженні, козаки врешті-решт не витримали натиску і зазнали поразки. Частина з них була убита, частина потоплена, і лише незначна кількість прорвалась уперед і подалась до Черкас і Канева. 20 козацьких бранців були доставлені у Царград і там жорстоко страчені у присутності жителв Снопу, прибувших у столицю із звісткою про спустошення міста козаками.\nПісля страти полонених козаків турецький уряд направив у Польщу послів з повідомленням, що він рушить військом на козацьку землю, аби раз і назавжди покласти край їхнім виходам у море та набігам на турецько-татарські володіння. Але в Польщі розцінили виконання цього плану як порушення існуючого меж турками і поляками миру і відповіли, що проти козаків виступить сам гетьман Жолкевський, а турки можуть розташуватися біля Дніпровського лиману і знищувати тих, хто тікатиме у відкрите море.\nТа попри це напровесні наступного 1615 року гетьман Сагайдачний з козаками знову виплив у Чорне море на 80-ти чайках, досяг Константинополя і підпалив біля нього 2 пристані - Мізевну та Архіоки. В гирлі Дунаю між козаками і переслідувавшим їх турецьким флотом відбувся жорстокий бій, в якому турки зазнали нищівної поразки: вони втратили усі свої судна. Відтак козаки благополучно піднялися угору по Дніпру і прибули на Запоріжжя.\nУ 1616 році Сагайдачний з 2000 козакв здобув Кафу, в якій знемагало багато невільникв-християн, як були визволені і приєднані до козацької флотилії. Від Кафи Сагайдачний знову подався до Сінопу й далі до Трапезунду і здобув приступом обидва міста.\nДивовижна сміливість, швидкість і руйнівність усіх козацьких походв на Крим та Туреччину важко вичерпно описати і можна пояснити їх лише тим, що на чолі запорожців стояв такий геніальний проводир, як Петро Конашевич Сагайдачний. Подібних успіхів козаки до Сагайдачного та й після нього, нколи не мали. Своїми несподіваними й хоробрими набігами вони буквально підняли на ноги увесь Крим Туреччину.\nЧас Сагайдачного - це розпал боротьби православя з унією та католицтвом.\nПолітика польського короля Сигізмунда що до цих некатоликів була жорстокою. Важко доводилося від тієї політики усім підданим польсько-литовської держави православної віри. Становище православного населення в Польщі тим паче було важким, що воно складалося переважно з простого народу, який знаходив підтримку в так званих церковних братствах, та нижчого духовенства. Вищий же клас, спокушений польською культурою, ополячувався, а вище духовенство 25 років не мало у себе глави православної церкви - митрополита, оскільки польський уряд цього не дозволяв.\nВ той час, коли стара провідна верства українського суспільства, магнати й шляхта, помалу сходить зі сцени через масову дезерцію своїх членв до польсько-латинського табору, а у міщанства вже не вистачало сил самим виносити тягар боротьби за церкву й народність, виступає нова суспільна сила, нова верства, що вийшла з лону українського народу, - козаччина - переймає на себе завдання бути головною опорою православної церкви і української народності.\nСагайдачний робить козацьку справу не становою, а загальнонародною: з часу його гетьманування козаки виступають захисниками усіє української землі і водночас беруть під свою оборону православну віру, яку католицтво та унія силкувалися стерти з лиця землі. Сагайдачний добився того, що в Україні 1619 року зявився власний митрополит та 6 єпископв.\nСлід відмітити, що саме в той час Сагайдачний не був гетьманом: він не мав широкої популярності в масі козацтва. Особливо ж були настроєні проти нього так звані випищики, яких він на основі угоди з правительством викреслив з реєстру. Використавши момент, коли Сагайдачний пішов з частиною війська в похід під Перекоп (1620) козаки скинули його з гетьманства й вибрали на його місце Якова Бородавку. Одначе Сагайдачний залишився полковником і, як особа впливова й авторитетна, за порозумінням з київським Богоявленським братством, допоміг перевести відновлення ієрархії.\nУ червні 1619 року повертався з Москви Єрусалимський Патриарх Феофан, який 23 числа висвятив там Филарета Микитовича в Патриархи Всеросйські. З Москви Феофан тримав шлях у міста України. Коли він з Путивля доїхав до Густинського монастиря, поблизу м. Прилук, то там його зустрів гетьман Сагайдачний супроводив до Києва\nДля зустрічі високого гостя до Києва з'їхалося багато люду й духовенства. Здавалося, сама Руська земля співчувала такій події своїм землетрусом, що саме тоді стався на Україні.\nЯк тільки патріарх приїхав до Києва, відбулася нарада представників з усіх частин України й Білорусії. Тут було намічено кандидатів на митрополичу й на єпископськ кафедри. Сагайдачний брав участь в цй нарад, яка мала характер свого роду національного конгресу.\nСагайдачний звернувся до патріарха Феофана з проханням висвятити митрополита для міста Києва.\nПроте патріарх Феофан, остерігаючись польського короля та єзуїтів, а також не маючи на те дозволу Константинопольського патріарха, котрому здавна була підпорядкована Київська митрополія, довго вагався.\nОдначе тодішні події в Польщі допомогли Сагайдачному схилити на свій бік патріарха здійснити свої наміри.\nДля гетьмана Сагайдачного це був надзвичайно сприятливий момент, він їм повністю скористався. 6 жовтня патріарх Феофан зі своїми супровідниками Митрополитом Неофітом і стагангським Єпископом Авраамієм висвятив ігумена Михайлівського монастиря Іова Борецького Київським Митрополитом, ігумена Межигірського монастиря Ісайю Копинського - єпископом перемишльським, грека Авраамія - єпископом туровським і пінським, архімандрита Трахтемирівського монастиря Ієзекіїля Курцевича - єпископом Володимирським, архімандрита братського Свято-Духовського Вленського монастиря Лилетія Смотрицького - архієпископом полоцьким, ігумена чернецького Ісакія Борисковича - єпископом Луцьким Острозьким.\nПри висвяченні митрополита та єпископв їм було повернено багато православних церков, монастирів та земель, одібраних раніше у православних уніатами і католиками.\nУ той час, коли на Україні сталася така важлива, видатна й надзвичайна за своїми наслідками подія, турки, розгромивши поляків під Цецорою, на цьому не зупинилися: вони зібрали нові, ще грізніші сили, щоб удруге рушити на Польщу. У свою чергу, і польський уряд вирішив підготуватися до відсічі, для чого зібрав раду у Варшаві, куди було запрошено також «великого і доброго справою Сагайдачного», як називає його польський літописець Йоахим Єрлич.\nАле Сагайдачний не одразу погодився їхати до Варшави. Він побачив усю вигоду свого становища і спершу ухилився від будь-якої допомоги полякам. Тоді вони почали діяти на нього через патріарха Феофана, котрий ще й досі перебував в Києві. Патріарх Феофан «широкими словами» мовив переконував Сагайдачного, аби вн з усіх своїх сил «чинив кривавий наступ на ворога Божого і християнського». Тільки після цього Сагайдачний зголосився допомогти полякам, та й то за умови, якщо патріарх Феофан і королівський посол Бартоломей Обілковський гарантуватимуть, що король підтримуватиме нововисвячених православних митрополита і єпископв. І тільки коли король погодився задовольнити вимогу Сагайдачного, тоді й він із свого боку погодився їхати до Варшави. Це свідчить про мудрість і далекоглядність гетьмана Сагайдачного і як політика, і як «хранителя православія» в Україні.\nУ Варшаві Сагайдачному виявили велику шану і прислухалися до великих порад. Сам король звернувся до гетьмана зі словами: «Я посилаю сина до Хотин і доручаю його тобі».\nПроте Сагайдачний не задовольнявся лише одним люб'язним прийомом короля і висунув перед поляками умови, які просив розглянути тут же у столиці, в його присутності. Ці умови були такі:\nскасування посади козацького старшого, призначуваного козаками польським урядом;\nофіційне визнання влади українського гетьмана над Україною;\nскасування обтяжливих розпоряджень щодо козацтва;\nнадання населенню України свободи віросповідання.\nОсь і видолана можливість для Сагайдачного нарешті здійснити свої давні мрії про долю України та її народу.\nКоли всі ці умови були прийняті й затверджені, лише тоді Сагайдачний поспішив до Києва і відпустив звідти в Єрусалим патріарха Феофана.\nУрочистим було прощання народу з патріархом, з великим смутком і плачем проводжало його населення Києва. Після проводів у Києві остаточне прощання з патріархом відбулося на кордоні руської землі, в Буші.\nВідомий український вчений XIX ст. М.М. Максимович зазначав, що якби Сагайдачний здійснив лише дві справи - підтримав Київську школу й відновив православну митрополію, - то й цього було б досить, аби обезсмертити своє ім'я. Звісно, це була найважливіша справа в житті великого гетьмана, та не остання.\nНавіть дуже хворий, гетьман Сагайдачний, як людина високих моральних якостей, не міг не піклуватися про подальшу долю рідного краю та рідного народу. Останні 5 місяців життя він присвятив внутрішнім справам України.\nЗ усім козацьким військом Сагайдачний вступив у Київське богоявленське братство, взявши його таким чином під свою опіку. У своєму заповіті він виділив на нього кілька тисяч злотих, а також кілька тисяч на оновлення Богоявленського монастиря та утримання його школи.\nУ той же час гетьман оновив ще деякі церкви, спорудив нову в Києві при Фролівському монастиреві, послав 15 000 золотих червонців братській школі у Львов, залишив грошові вклади іншим монастирям, церквам, школам на Україні. Традицію, закладену Петром Сагайдачним, - дбати при Київську братську школу, продовжували й інші гетьмани Війська Запорозького та України.\nПісля цих благодійних справ Сагайдачний уладив особисті справи і призначив опікунами свого майна та «душе-прикажчиками» митрополита Іова і наступника в гетьманстві Оліфера Остаповича Голуба.\nПро час кончини Сагайдачного є різні свідчення. Наприклад, Червоноруський літопис повідомляв, що гетьмана застрілили турки у 1620 році під Хотином, а тіло його поховали в Києві. А Митрополит Євгенй у своєму творі «Короткі відомості про початок Київської духовної академії» подає свідоцтва, нби Сагайдачний помер у 1629 р.\nАле насправді це сталося 10 - 20 квітня 1622 р. від ран, отриманих у Хотинській битві 1621 р. На провідному тижні 1622 року цілий Київ з великою урочистістю ховав козацького героя в братській церкві на Подолі. Над його могилою студенти Богоявленської братської школи промовляли жалібні вірші, складені ректором Касіяном Саковичем, в яких прославляли заслуги покійного перед рідним краєм і перед православною. Похований гетьман в Києво-Братському монастирі.\nЖиття людини, а тим більш такої, що залишила після себе помітний і дуже вагомий слід в історії, є, безперечно, цікавим і повним ще нерозкритих таємниць як для сучасників її, так і для нащадків.\nЧас, коли Сагайдачний виступив на політичну арену, був дуже складним для України: то був час важких випробувань і боротьби українського народу за визволення з-під гніту Речі Посполитої і утворення власної держави. То був час загострення класової боротьби в Україні у зв'язку з посиленням польського кріпосницького, національного і релігійного гніту; то був час чисельних козацько-селянських повстань, як наслідок протиставлення польської влади і українців. То був час, коли один одного безперестанно змінювали козацькі ватажки, не залишаючись довго на цй посаді. Тому, коли Сагайдачний посів високу посаду гетьмана, перед ним став цілий ряд дуже відповідальних завдань: він узяв в свої руки не лише гетьманську булаву - від нього залежала у той час доля усієї України.\nреферат "Гетьманування Сагайдачного" скачать\nПостать Петра Сагайдачного в історіїї України\nХарактеристика морських походів Сагайдачного і всього Війська Запорозького. Дослідження постаті Петра Конашевича як дипломата, культурного діяча і реформатора козацького війська. Готовність гетьмана воювати проти Речі Посполитої спільно з Москвою.\nконтрольная работа [25,0 K], добавлен 12.11.2011\nреферат [40,8 K], добавлен 21.12.2010\nРанний период жизни П.Сагайдачного. П.Сагайдачный-командующий объединенными военными силами. Деятельность Сагайдачного на политическом и военном поприще. Борьба гетмана против султанской Турции. Защита Польши. Предотвращение турецкого наступления.\nреферат [55,4 K], добавлен 23.11.2008\nСоціально-психологічна характеристика Томаса Мора\nТомас Мор як людина блискучого розуму та широкої ерудиції, письменник-гуманіст, поет, богослов, історик, юрист, дипломат, політичний діяч і мученик за віру. Нарис життя та кар'єрного становлення історичної постаті, витоки його політичних переконань.\nреферат [19,1 K], добавлен 20.10.2012\nДругие документы, подобные "Гетьманування Сагайдачного"


Готель «Перлина Карпат», Славське. Готель «Перлина Карпат» в Славському. Готель «Перлина Карпат» на карті Славського. Фото, карта, ціни. Hotel maps / Україна\nГотель «Перлина Карпат», Славське. Готель «Перлина Карпат» в Славському. Готель «Перлина Карпат» на карті Славського. Фото, карта, ціни.\nЕлектрона пошта office@perlyna.com\nВеб сторінка http://www.perlyna.com\nКм до найближчої лижні / моря 0.13\nПослуги Додаткове ліжко, Телевізор, Прокат інвентаря, Конференц-зал (и), Сауна, Плавальний басейн, Обслуговування в номері, Стоянка, Кафе/бар, Ресторан, Прибирання номерів, Фен для волосся, Холодильник, Організація турів\nчервень 40,00 USD\nлипень 40,00 USD\nсерпень 40,00 USD\nгрудень 50,00 USD\nПереглядів в день (в середньому): 4.59\nДосліджуйте інтерактивні карти: карта Google, карта Візіком (Visicom) та карта OpenStreetMap для того, щоб знайти готель чи ресторан "Перлина Карпат". Також ви можете знайти шляхи та напрямки в готель чи ресторан "Перлина Карпат".\nВ нашій базі даних 2560 готелів та ресторанів. Загальна кількість переглядів 57,973,041.