[ Щодо Осмолоди ] додав(-ла) Спостерігач 13:32:15 28/08/2007 [ permalink теми ]\nЩодо Осмолоди, підкажіть будь-ласка, як з Франківська туди добратись . Минулого року їздив, але не пам"ятаю точно о котрій з Франківська автобус до Калуша, і з Калуша до Осмолоди, Щоб не прогавити ні той, ні той. І з Бистриці о котрій і як треба вибиратись, щоб потрапити до Франківська?\nНаперед дякую тим, хто відгукнеться\n[ Re: Щодо Осмолоди ] відповів(-ла) IrishHighlander 14:34:11 28/08/2007\nhttp://www.karpaty.com.ua/?cha pter=forum&forum=11&frange=20& msg=44176\n[ Підкажіть чим добратись і вибратись ] додав(-ла) stonevil 14:42:48 26/08/2007 [ permalink теми ]\nторунський перевал-синевир (ночівля)- село слобода-старий кордон (ночівля на схилі попаді)-попадя-мала попадя-паренки-плісце (ночівля)-осмолода\nhttp://www.karpaty.com.ua/?cha pter=forum&forum=7&fra nge=0&msg=47443\nчим порадите добратись на місце висадки і чим вибратись назад до Львова?\n[ Re: Підкажіть чим добратись і вибратись ] відповів(-ла) Roman 10:37:12 27/08/2007\nавтобус Львів-Хуст (7:15 з головного вокзалу, приходьте троха заздалегідь, аби зайняти місця)\nз Осмолоди автобусом до Калуша, далі потягом до Львова через Стрий.\nв Осмолоду варто спуститись до 12 год\nP.S. ділянка "синевир (ночівля)- село слобода-старий кордон (ночівля на схилі попаді)" робиться за один день якшо не заблудити.\n[ Re: Підкажіть чим добратись і вибратись ] відповів(-ла) Telisch 11:09:19 27/08/2007\nДо Торуня автобус Львів-Солотвино з Головного вокзалу. Але квитки беріть швидше бо буває забитий. Відправляється о 16 год з чимось. Можна маршруткою до Долини (15 грн), ходять часто. А в Долині таксі до Торуня 62 км. Я так їхав бо не взяв білетів на Львів-Солотвино\n[ 24 августа_Быстрец_Есть места ] додав(-ла) Ombre&SHTUCHKA 09:40:06 17/08/2007 [ permalink теми ]\nПривет! Арендовали бусик, но как обычно, не расчитали с количеством желающих поехать :-) В общем, такая информация:\n24.08 в районе 7 - 8 утра от Франковского ж/д вокзала едет бус в направлении Ворохты и Верховины до Быстреца (Черногора). 26.08 из Быстреца тем - же путём назад, что бы успеть на киевский поезд (18.15) и ещё покушать с пивом перед отправлением :-)\nЕсть 5 - 7 свободных мест. Обращайтесь.\n[ Re: 24 августа_Быстрец_Есть места ] відповів(-ла) jarko 14:32:37 17/08/2007\nв нас можуть бути бажаючі, а тєлєфончєг дасте?\n[ Re: Re: 24 августа_Быстрец_Есть места ] відповів(-ла) Ombre&SHTUCHKA 22:52:43 17/08/2007\nСкинули на твоё мыло, что в инфе. Если твоё мыло не актуальное, пиши на наше...как-нить свяжемся :-)\n[ Re: Re: Re: 24 августа_Быстрец_Есть места ] відповів(-ла) jarko 14:11:28 18/08/2007\nякщо люди візьмуть квитки до Франека, то зателефоную\n[ Re: Re: Re: Re: 24 августа_Быстрец_Есть места ] відповів(-ла) Ombre&SHTUCHKA 12:29:04 21/08/2007\nОбращаемся ко всем - места в вышеуказанной маршрутке ещё есть. Обращайтесь. Пишите на мыло, что в нашей инфе.\n[ автівку в Закарпатті орендую ] додав(-ла) jarko 16:42:22 16/08/2007 [ permalink теми ]\nорендую машину з водієм на 3-4 дні, недорого, але весело ;)\nбажано щоб машина була з Рахова або Хуста..\n[ до речі, про пташок ] відповів(-ла) jarko 16:44:18 16/08/2007\nможе хто закине нас в понеділок, 20 серпня з Івано-Франківська в Рахів? платимо бензин у два боки + 100 грн\n[ Re: до речі, про пташок ] відповів(-ла) Tasic 17:46:27 16/08/2007\n2,5 грн/км, порахуй.. питав на вокзалі у таксиста з бусиком\n[ Re: Re: до речі, про пташок ] відповів(-ла) jarko 14:33:50 17/08/2007\nми на такі пропозиції не ведемся :)\n[ Синєвир ] додав(-ла) Telisch 13:04:41 16/08/2007 [ permalink теми ]\nЯк найкраще добратися на Синєвир зі Львова?\n[ Re: Синєвир ] відповів(-ла) komaruk 08:36:08 17/08/2007\nВи хочете троха і пішки, чи чисто на машинах?\n[ Re: Re: Синєвир ] відповів(-ла) Telisch 13:38:56 17/08/2007\nХочу попробувати йти прямо з Торуня, ане їхати на Міжгіря. може хто ходив\n[ Re: Re: Re: Синєвир ] відповів(-ла) jarko 15:37:13 17/08/2007\nМи ходили навпаки, з Синевіру на Торунь. Десь години дві від сідла, що над озером. Для вас головне - в Лопушній знайти траверсну стежку, старий фіршток, справа над селом, він плавно виведе на перемичку.\n[ Re: Синєвир ] відповів(-ла) Telisch 13:16:22 20/08/2007\nВсім дякую за відповідь. Ходив минулих вихідних з Торуня до озера. Дорога коротка і нескладна, 2, 2.5 год. ходу без зусиль. В Торуні поворот біля ферми і дорогою десь близько години буде колишній гуртожиток лісорубів. Біля нього поворот вправо і підйом на перемичку над озером. Так що якшо хто хоче йти пішки то нема змісту їхати в Міжгіря\n[ Виведіть з Піп-Івану ] додав(-ла) bodia 12:12:36 15/08/2007 [ permalink теми ]\nЗбираємось з друзями пройтися Чорногорою: від г.Петрос до г.Піп-Іван. Підкажіть будьласка до якого нас. пункту краще добиратись з Піп-Івану щоб потім маршруткою доїхати, скажімо, до Ворохти, а вже звідти на Львів. Може хто знає коротку дорогу Піп-Іван - Львів :-) ?\n[ Re: Виведіть з Піп-Івану ] відповів(-ла) Tasic 12:33:49 15/08/2007\nЙдіть до Дземброні. До Ворохти звідти хіба що гелікоптером, тоді і на Львів можна буде далі летіти :) Автобусом о 15.00 (орієнтовно) на повороті у Нижній Дземброні доїдете до Верховини.\n[ Re: Re: Виведіть з Піп-Івану ] відповів(-ла) vassia 14:51:14 16/08/2007\nя завеазу машиною всього за 200 баксів\n[ там написано - "Виведіть" ] відповів(-ла) jarko 16:46:24 16/08/2007\nвивести за ручку - теж входить у 200 у.о.?\n[ Re: Re: Виведіть з Піп-Івану ] відповів(-ла) eR-man 15:43:56 16/08/2007\n... або ж через Марічейку в Шибене, звідти той самий автобус до Верховини в 14.00 від КПП. Приїжджаєте ним у Верховину, а через хвилин 15 є маршрутка до Франківська через Ворохту, Яремче. Можна, звичайно, на неї чекати і в Ільцях, на повороті, але на сидячі місця вже сподіватися не варто :)\n[ Re: Re: Re: Виведіть з Піп-Івану ] відповів(-ла) Tasic 17:47:54 16/08/2007\nале якщо запізнюєтеся на 1 хв на той автобус, то... ;)\nДземброня - надійніше, якщо стоїть питання просто скинутися\n[ Re: Re: Re: Re: Виведіть з Піп-Івану ] відповів(-ла) джек 08:07:33 17/08/2007\nКраще до Дземброні.Я минулий раз спустився через Марічейку до прикордонного КПП у Зеленій і по старій-добрій традиції запізнився на 15 хв на автобус.Прикордонники ввічливо сказали, що я попав бо наступний транспорт аж зранку.Більше нічого крім буржуйських джипів не їде(а вони самі розумієте нашого брата із стійким запашком димку у свій фешенебельний салон брати не хочуть).Але фарт був на моїй стороні.Саме в цей день з Верховини розвозили по місцевих крамницях хліб і я ще з двома колєгами напросився у хлібовозку до Верховини.Водій був доброзичливий гуцул тож з радістю погодився на таку пропозицію.З Верховини маршрутки до Станіслава шурують повним ходом.\n[ Re: Re: Re: Re: Re: Виведіть з Піп-Івану ] відповів(-ла) eR-man 08:18:16 17/08/2007\nА минулого року теж раз затримались на Марічейці, то хлібовозкою добирались. Напевне не раз вона стає в пригоді запізнілому мандрівнику :)\n[ Re: Re: Re: Re: Re: Виведіть з Піп-Івану ] відповів(-ла) vassia 08:51:56 17/08/2007\nз приводу джипів.....не був би таким категоричним.............\n[ Re: Re: Re: Re: Re: Re: Виведіть з Піп-Івану ] відповів(-ла) Tasic 11:43:24 17/08/2007\nйо-йо. самого раз підібрали у Яремче, ще й до хати довезли.\nне перевелися ще порядні люди ;)\n[ Re: Re: Re: Re: Re: Re: Re: Виведіть з Піп-Івану ] відповів(-ла) IhorOs 00:47:15 18/08/2007\nбігме, свідком був...\n[ Re: Виведіть з Піп-Івану ] відповів(-ла) jarko 14:48:52 17/08/2007\nа яка марка машини і який номер?? :))\n[ Re: Re: Виведіть з Піп-Івану ] відповів(-ла) Tasic 15:18:55 17/08/2007\nвелиииика і чорна. решта - милом :)\n[ Re: Re: Re: Re: Re: Re: Виведіть з Піп-Івану ] відповів(-ла) projdusvit 10:20:08 22/08/2007\n:) мене недавно підвозив попутній "буржуйський джип" ще й з велосипедом з Зеленого до Франківська, хоч у Франківськ вони не збирались їхати, притому що з мене, що з ровера капала грязюка\n[ Піп-Іван Мармороський ] додав(-ла) Denis 13:42:16 14/08/2007 [ permalink теми ]\nНарод, хто знае в якому стані дорога від с. Ділового до пол.Лисичої, особливо цікавить частина підьому від ур.Обніж. На генштабівках тропа обриваетсья десь по середені, і через 1 км починаеться знову. Чи взагалі реально там пройти?\n[ Яремча ] додав(-ла) vvvppp 22:21:37 13/08/2007 [ permalink теми ]\nПлануємо поїздку родиною у Карпати.\n1) чи далеко у Яремчі залізнична станція від автовокзалу, як краще добиратись (пішки чи міським транспортом, якщо він є),\n2) чим можна добратись до водоспаду у Яремчі від автостанції або залізничної станції.\n3) Як краще добратись з Яремчі до Франківська у другій половині дня?\n[ Re: Яремча ] відповів(-ла) vasyl 11:33:20 14/08/2007\n1/ 5-10 хв ходу, міського транспорту немає\n2/ пішки; від залізничної станції ближче\n3/ маршрутки їздять дуже часто до самого вечора; дизель їде рідше і довше. Розклади в ТРАНСПОРТІ\n[ Яремча ] додав(-ла) vvorobey 14:58:42 09/08/2007 [ permalink теми ]\n[ З Близниці в Ясіню чи в Кваси? ] додав(-ла) maksym 13:17:15 07/08/2007 [ permalink теми ]\nДоброго дня. Підкажіть, будь ласка, куди краще сходити з Близниці: в Ясіню чи в Кваси, з точки зору добирання потім до Франківська.\n[ так ведеться з дискусія ] відповів(-ла) IrishHighlander 15:18:22 07/08/2007\nhttp://www.karpaty.com.ua/?cha pter=forum&forum=7&frange=0&ms g=46740\nвідповідь не є вичерпною?\n[ Re: так ведеться з дискусія ] відповів(-ла) maksym 17:39:37 07/08/2007\nВ принципі, так. Але хочу дізнатись чи можна доїхати з Квасів до Фр. (автобусами; в фоторозкладах лише УЗ;(такої інформації не знайшов, тому і випішив спитати в “добираннях”)).\n[ Re: З Близниці в Ясіню чи в Кваси? ] відповів(-ла) Alex 22:48:54 07/08/2007\nАбсолютно однаково. Усі автобуси, які проїжджають через Кваси, проїжджають і через Ясиню. І навпаки. Але все одно після обіду тяжко вибратися, дизель самий надійний :)\n[ Re: Re: З Близниці в Ясіню чи в Кваси? ] відповів(-ла) maksym 12:44:26 09/08/2007\nСкажіть, будт ласка, а де в Квасах автостанція, і де можна дізнатись графік руху транспорту.\n[ Re: Re: Re: З Близниці в Ясіню чи в Кваси? ] відповів(-ла) Alex 23:18:41 09/08/2007\nНема автостанції. Є кілька зупинок з лавочками в різних кінцях села, зокрема в центрі. В районі 12.30 є автобус Мукачево-Івано-Франківськ, потім Тячів-Київ, але він туристів не бере; ~14.30 Мукачево-Коломия; ~16.30 Ужгород-Чернівці через Коломию.\nЯкщо вам треба просто в Франківськ, то надійніше їхати дизелем на 16 або 19.30 год. Якщо у Львів - то нічним поїздом Рахів-Львів. Якщо треба бути у Франківську до 18 год чи у Львові до ночі, то тільки автобус на 12.30, після нього ви вже нікуди не встигнете.\nМаршруток (без табличок) там доволі багато, але вони курсують тільки в межах області.\n[ Re: Re: З Близниці в Ясіню чи в Кваси? ] відповів(-ла) maksym 11:09:26 16/08/2007\nСкажіть, будь ласка, окрім рейсових автобусів чи ходять з Ясіні маршрутки на Франківськ, та за яким розкладом? Дякую.\n[ Re: Re: Re: З Близниці в Ясіню чи в Кваси? ] відповів(-ла) Alex 07:28:27 17/08/2007\nУважніше читайте пости. Я все написав. Маршрутки курсують тільки в межах області.\n[ Re: Re: Re: Re: З Близниці в Ясіню чи в Кваси? ] відповів(-ла) vassia 08:54:15 17/08/2007\nне факт..............близько 19-ї їхав тячів-яремче.....\n[ Re: Re: Re: Re: Re: З Близниці в Ясіню чи в Кваси? ] відповів(-ла) eR-man 12:39:25 17/08/2007\nНа поч. липня в Ясіні не встиг на коломийський, але десь через пів год., бл. 16.00 зловив маршрутку Рахів-Ів. Франківськ, наскільки зрозумів, поза розкладом. Там часом такі їздять, - з саморобними трафаретами. Принаймі до Ворохти, Яремчі, а то й Франківська ловити транспорт більш ніж реально\n[ Re: Re: Re: Re: З Близниці в Ясіню чи в Кваси? ] відповів(-ла) Alex 11:17:46 18/08/2007\nДля франківчан немає проблеми добратися до вечора додому з Рахова, Квасів, чи Ясині - є поїзди о 16.00 і 19.30, навіщо їм розраховувати на випадкові маршутки, куди з рюкзаками навіть не завжди впхаєшся? А львів’яни навіть якщо виїдуть в 15-16 годині, все одно вдома у той день не будуть.\n[ Re: Re: Re: Re: Re: З Близниці в Ясіню чи в Кваси? ] відповів(-ла) eR-man 17:08:42 18/08/2007\nВпхаєшся не завжди, це правда. Але вдома при бажанні будуть, хоч і зустрінуть гемор на пересадках :))\nне раз добираюся до Тернополя з Франківська ввечері київськими автобусами, які вічно переповнені. Є транспорт і до Львова. Наприклад, 19.30 маршрутка - Снятин - Львів, а ще залізниця ж є...\n[ Re: Re: Re: Re: Re: Re: З Близниці в Ясіню чи в Кваси? ] відповів(-ла) Alex 22:35:46 18/08/2007\nВід Рахова до Франківська автобус може їхати до 4-5 годин. Остання маршрутка до Львова о 20.45. Не раз вже після 18 год бувало що квитки на всі останні рейси вже викуплені. З рюкзаками беруть зі скрипом, зараз трохи легше, коли замість малих мерседесів є еталони.\nЗалізниці вважайте що немає - після київського о 18.15 до Львова є тільки нічні поїзди, які приходять до Львова вранці.\nТак що навіть при великому бажанні, щоб бути у Львові ввечері, з Квасів треба виїжджати о 13 годині і не пізніше. Швидше 9 годин громадським транспортом цю відстань подолати сумнівно.\n[ Re: Re: Re: Re: Re: Re: Re: З Близниці в Ясіню чи в Кваси? ] відповів(-ла) eR-man 13:47:38 19/08/2007\nта суперечка йде кудись не туди.... :))\nвсе можливо, хоч може й незручно,\nнаприклад, якщо ви самі, то в маршрутку пропхатись не така й проблема, якщо ж вас ціла група з 10 чол., то то вже важко...\nале факт, що з Ясіні вибироався під годину 4 і успішно ввечері був в Тернополі\nа бувало, що добирався через Львів....


Головний ром Ужгорода здавав техніку КП в оренду у приватному магазині - Ужгородська хвиля\nГоловний ром Ужгорода здавав техніку КП в оренду у приватному магазині\nОдин з найближчих до мера Андрієва депутатів – Мандич Юрій. Обранець з мікрорайону Радванка являється одним з найактивніших агітаторів чиного мера серед тамтешніх жителів.\nНаприкінці травня 2017- го рішенням сесії міськради було відновлено роботу комунального підприємства (КП) «Стадіон «Авангард», яке мало утримувати ужгородську футбольну арену і всю прилеглу інфраструктуру.\nДиректором комунального підприємтсва було призначено вірного соратника мера – Мандича Юрія. Плани у спільників були мега перспективні – говорилося навіть про проведення чемпіонату Європи з футболу на стадіоні “Авангард” у найближчі три роки.\nМер Ужгорода Богдан Андріїв навіть зустрічався з першим заступником міністра молоді та спорту України Ігор Гоцул, якому окреслив величне майбутнє об’єкту – сертифікація стадіону з перспективною проведення різних змагань та зборів спортсменів з усього материку!\nМіністрерство навіть повірило ужгородським керманичам та пообіцяли співфінансувати роботи з реконструкції стадіону, а міська рада прийняла програму утримання та фінансової підтримки стадіону на 2018-2020 роки, вартістю у 7.6 мільйонів млн грн, з яких 5 мільйонів – податки ужгородців.\nНа 2018 рік було виділено 2 мільйони 287,9 тис. грн. І представник партії “Відродження” розпочав керувати стадіоном.\nОдним з пріорітетних завдань Мандич Юрій визначив придбання більш сучасного інвентарю для обслуговування футбольного поля, бігових доріжок, зелених насаджень поруч, тощо.\nОднак, “вдалий менджмент” представника ромської національності вимусив місцеву владу змінити директора комунального підприємтсва.\n17 серпня 2018 року керівником було призначено Гомбоша Юрія Юрійовича, який в першу чергу вирішив провести інвентаризацію майна КП. На місці задокументовано придбаної техніки не виявилося.\nЧерез деякий час ехніку привезли, однак, в стан заціпеніння, працівників комунального підприємства, привів технічний стан нового закупленого інвентарю.\nЯк виявилося, колишній директор Мандич придбав у магазині “Адамс” нову техніку – мотокоси, бензопили, тощо, та залишив її в будівельному магазині для подальшої її здачі в оренду.\nТаким чином, завдяки основному скупщику голосів мера Андрієва, вся техніка КП майже у несправному стані та знову потребує ремонту та оновлення. До слова, це вже четверте комунальне підприємство, яке нищить народний обранець.\nДжерело – uzhnews\n08.09.2018 о 04:44\nПокарання та відповідальність ще ніхто не відміняв!


Борна кислота від попелиці в городі | Господарство\nГоловна » Своїми руками » Господарство » Борна кислота від попелиці в городі\nКористь від борної кислоти в боротьбі з попелицями\nБорна кислота – універсальний засіб, що використовується на городі, в саду для винищення багатьох шкідників. Препарат продається в аптеці у вигляді розчину, порошку. Саме останній варіант застосовується для приготування ефективного засобу від комах. Борна кислота від попелиці – наскільки дієвою, варто її використовувати, відповіді на ці питання хвилюють садівників, городників.\nАктивний компонент не має запаху, смаку. Використовується засіб для приготування водного розчину, підмішується в принади. Мала частка отрути проникає в організм контактним шляхом, більша частина – через стравохід. Вірогідність смертельного результату залежить від кількості кислоти, що встигла накопичитися в організмі комахи.\nВ організмі шкідника речовина блокує імпульси, викликає параліч м’язів, смерть. Ефекту чекають близько тижня. Борна кислота від попелиці в городі використовується досить часто, але ефект від такого препарату для дрібних комах мінімальний.\nРозмір тіла попелиці складає не більше 7 мм. Борна кислота має порівняно великі розміри, не потрапляє в організм контактним шляхом через хітиновий покрив. Підмішування її принади не дає ефекту, оскільки попелиця харчується виключно соками рослин. В тканині пластини листа кислота не вбирається, залишається на поверхні. Борна кислота проти попелиці – марне засіб, але може використовуватися в інших цілях.\nКрила у попелиці з’являються до кінця літа, у такому стані шкідники здатні мігрувати на кущі, дерева, бур’яни, культурні рослини. До цього допомагають їм поширюватися по саду, городу мурахи. Комахи отримують від цього величезну користь.\nМурахи харчуються липким секретом, який залишає після себе попелиця, висмоктуючи соки з рослин. Мурахи вибирають для неї найкращі місця. Особливо піддаються зараженню огірки, бобові, дині, кавуни, сливи, абрикоси, персики, яблуні, смородини, груші.\nЩоб запобігти зараження ділянки, зменшити кількість попелиці, необхідно дослідити його на наявність мурашників, спрямувати дії на боротьбу з цими шкідниками.\nПорошок розсипають в місцях, де були помічені мурахи. На грядках біля культур, що знищує попелиця. Посипають поверх мурашника.\nРоблять приманки. Змішують препарат з цукровою пудрою, посипають доріжкою. Варять яйце, додають жовток активний інгредієнт, трохи води, катають кульки. Принаду розкладають по городу, біля мурашників.\nБорна кислота є одним з найбільш доступних, поширених засобів для садівників, городників, але позбутися від попелиці не дозволяє.


Поєднання часникового йогурту і запечених баклажанів – чарівно. Ви можете самі спробувати, приготувавши по рецепту баклажани з нутом. Так, це зовсім незвичайна назва так і страва виходить нетривіальним, з цікавим смаковим поєднанням. Адже погодьтеся, потрібно хоч іноді відходити від постійних, приїлися супчиків, котлеток і відбивних. А баклажани, під час сезону коштують зовсім недорого, втім, як і інші інгредієнти, які присутні в цьому шедеврі. Ну загалом давайте готувати.\n2. Томатна паста – 1 ст. л.\n3. Горошок – 1 банку\n6. Часник — 3 зубчики\n7. Сушена м’ята – 1 ч. л.\n9. Перець Чарльстон – 1 стручок\n1. Розігрійте духовку-гриль до температури 200 градусів. Крупно нарізані слайсами баклажани викласти на застелений пергаментом деко, посоліть і покропите маслом. Поруч покладіть перець і відправте овочі випікатися до стану готовності.\n2. В невеликій кількості оливкової олії обсмажте подрібнену цибулю, який, як кажуть, від семи недуга. Також в сковороду відправте горох і подрібнений часник. Розведену в 200 мл води томатну пасту вилити в ємність і посипати м’ятою. Дайте суміші закипіти і поставте на тихий вогонь ще на хвилин 10.\n3. На тарілку викладіть баклажани, зверху полийте соусом, потім йогуртом змішаним з дрібно подрібненим зубчиком часнику і завершуючи композицію на верх покладіть перець. Так само, за бажанням ви можете легко перетворити цю страву з вегетаріанського у м’ясне, для цього, коли будете готувати соус, разом з цибулею спочатку обсмажте дрібно нарізане м’ясо, яке ви і ваші домочадці найбільше віддаєте перевагу.\nСмакота: Курячі котлетки з овочами. Покроковий рецепт з фото\nКотлети з краба, рецепт з фото


Новоград-Волинський інтернет-шахрай ошукав людей по всій Україні - 0412.ua\nНовоград-Волинський інтернет-шахрай ошукав людей по всій Україні\n12:03, 2 квітня 2015 р.\nЖителю Новоград-Волинського району оголошено про підозру у неодноразовому вчиненні шахрайських махінацій з грошима замовників товарів через Інтернет-мережу. Молодикові загрожує позбавлення волі строком від 3 до 7 років.\nПро це 0412 повідомляє прес-служба УМВС України в Житомирській області.\nОдразу двоє жителів з Донецької та Дніпропетровської областей звернулися до міліції з повідомленням про ошуканство. За умовне придбання автомобільного газобалонного обладнання у мережі Інтернет вони перерахували близько 6 тисяч гривень невідомому продавцеві, чиї контакти були розміщені в оголошенні.\nПовідомлення були відповідним чином зареєстровані та за фактом шахрайства, вчиненого шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки (ч.3 ст.190 Кримінального кодексу України) розпочато досудове розслідування.\nУ результаті слідчо-розшукових заходів правоохоронці встановили, що до вчинення злочину причетний житель м. Новограда-Волинського. В інтернет-ошуканстві він зізнався.\nВ останні дні березня молодику офіційно оголошено про підозру у вчиненні 7 таких злочинів. За чинним законодавством йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 7 років.\nВодночас правоохоронці застерігають: ні за яких обставин не повідомляйте незнайомцям реквізити ваших банківських рахунків та інші персональні відомості. При покупках через Інтернет намагайтесь використовувати систему оплати товару після його фактичного прибуття. Також пам’ятайте, що жодної інформації про клієнтів та їх рахунки банківські працівники по телефону не збирають. Не збагачуйте шахраїв.\nНовоград-Волинський інтернет шахрай міліція


Лещенко — Ігроманію\nЗгідно з міжнародною класифікацією хвороб, лудомания або гемблінг - патологічна пристрасть до азартних ігор, що приводить до соціальної, професійної та особистої неспроможності. В даний час поняття лудоманії розширилося за рахунок сегмента комп'ютерних ігор та ігрових автоматів.\nЛудомания відноситься до класу нехимических залежностей поряд з такими їх видами, як залежність від покупок, від їжі і інші види. Певну схожість у ігроманії є і з хімічними залежностями - наркоманією і алкоголізмом.\nЯк і у більшості інших залежностей, причини ігроманії в основному психологічні. Також обговорюється питання про її спорідненість з обсессивно-компульсивними розладами. Серед факторів:\nбажання розбагатіти, нічого для цього не роблячи;\nСхильність до психічних захворювань;\nНаявність інших залежностей.\nУ недавніх дослідженнях японські вчені довели, що пристрасть до ігор пов'язано з недоліком допаміну (гормону щастя) - його викиди під час виграшів, навіть маленьких, діють подібно наркотику, викликаючи звикання.\nЩе одне дослідження підтверджує велику ймовірність розвитку ігрової залежності в осіб з порушеннями психіки. В ході цього дослідження вчені порівняли кількість часу, що проводиться за комп'ютерними іграми, у здорових дітей, дітей з аутизмом та з синдромом гіперактивності. Вдалося довести, що здорові діти приділяють інтерактивних ігор значно менше часу.\nПрояви лудоманії зручно розділити на кілька груп залежно від того, яку сферу вони зачіпають сильніше.\nНадія на швидкий виграш і збагачення.\nВпевненість в повному контролі над ситуацією.\nНеможливість перервати гру навіть незважаючи на програш.\nЗбільшення частоти і тривалості ігор.\nПоглинання думками про гру, планування ставок або ігрових операцій.\nЕмоційний підйом під час гри.\nРоздратування при необхідності перервати гру.\nПроблеми в житті, невдачі на роботі, поганий настрій провокують збільшення ігрової активності.\nСпроби відігратися після програшів.\nБрехня родичам і лікарям з метою приховування істинних витрат грошей і часу на гру.\nНа пізніх стадіях лудомания призводить до крадіжок, фальсифікації або шахрайства для продовження гри.\nПозика грошей у знайомих, взяття кредитів для повернення гральних боргів.\nДля хворих характерні часті перепади настрою, від збудження та ейфорії до глибокої депресії, пригніченості, дратівливості, часті напади агресії.\nПогіршується сон, з'являються кошмарні сновидіння, виникають панічні атаки, почуття провини перед оточуючими.\nМожливі суїцидальні спроби.\nПостійне порушення в процесі гри призводить до виснаження психіки.\nВиділяється значна кількість біологічно активних речовин і гормонів стресу - адреналіну, кортизолу, ендорфінів, які змінюють роботу внутрішніх органів.\nЧастішає серцебиття, дихання, підвищується артеріальний тиск. Внутрішні органи працюють у форсованому режимі, який швидко призводить до їх декомпенсації.\nУ мозку виникають стійкі осередки збудження.\nЗовнішній вигляд людини з далеко зайшла лудоманією нагадує хворого з наркотичною залежністю.\nХворий втрачає мотивацію до всіх видів соціально корисної діяльності, на перше місце для нього виходить гра.\nПродовження гри виявляється важливіше сім'ї, роботи, кар'єри або навчання.\nПрипиняє підтримувати відносини з друзями, родичами.\nЗневажливе ставлення до роботи зазвичай призводить до її втрати.\nЧасто через борги хворий втрачає житло.\nВтягується в кримінальну активність.\nЗалученість в гру можна розділити на кілька стадій:\nФаза виграшів - початкова стадія, коли після декількох невеликих виграшів людини долають мрії про легкий збагаченні, його думки поглинені розробкою ігрових стратегій і думками про швидке настання красивого життя. У цій фазі гри ще нерегулярні, ставки невеликі, проте час і гроші, витрачені на гру, прогресивно зростають.\nФаза програшів. Підвищення ставок призводить до збільшення програшів, хворий бере позики і кредити, влазить в борги, втрачає роботу.\nФаза зневіри. Розрив родинних відносин, втрата сім'ї, роботи, спроба каяття. При продовженні гри можливо залучення в кримінальні схеми видобутку грошей.\nФаза безнадійності. Крайня соціальна дезадаптація, алкоголізм або наркоманія, арешти, спроби суїциду.\nУ разі залежності від комп'ютерних ігор ці фази можуть виявлятися не настільки яскраво. В цьому випадку значущими будуть збільшення ігрового часу на шкоду навчанню або роботі і вкладання грошей в гру.\nКрім соціальних наслідків цього порушення (приводи в міліцію, відмова від спілкування з родичами, втрата роботи), лудомания призводить до ряду проблем зі здоров'ям. У хворих розвиваються неврози, неврастенії, депресії, нав'язливості. Нерегулярне харчування і стреси призводять до проблем з травною (гастрити, коліти, панкреатити, холецистити, виразкова хвороба) і серцево-судинної системами (гіпертонія, болі в серці).


Тарас Шевченко - Рефераты - История - Лента заказов - студентам в помощь\nТарас Шевченко - Рефераты - История Украины - Библиотека\nБиблиотека - файл № 53145\n1. Тарас Григорович Шевченко –невичерпний і нескінченний.\n2. Ставлення російської громадськості і журналістики 30-50-х років ХІХ століття до України.\n3. Тарас Шевченко – велетень духу; совість, голос і пісня народу.\n4. Історія життя Шевченка.\n5. Перша подорож на Україну.\n6. Становище України у творчості Шевченка – джерело величезної революційної енергії.\n7. Перший твір на історичну тему.\n8. Обурення Шевченка соціальною несправедливістю.\n9. Невдоволення поета байдужістю, пасивністю і відсутністю патріотичних подвигів українського народу.\n10. Знайомство із членами таємного товариства і вступ до нього.\n11. Арешт та життя у засланні.\n12. Значення Кирило-Мефодіївського братства.\n13. „Після Заповіту”. Устим Махно.\nУже для багатьох поколiнь українцiв – i не тiльки українцiв—Тарас Григорович Шевченко означає так багато, що сама собою створюється iлюзiя, нiби ми все про нього знаємо, все в ньому розумiємо, i вiн завжди з нами, в нас. Та це лише iлюзiя. Шевченко як явище велике й вiчне – невичерпний i нескiнченний. Волею iсторiї вiн ототожнений з Україною i разом з її буттям продовжується нею, вбираючи в себе новi днi i новий досвiд народу, вiдзиваючись на новi болi й думи, стаючи до нових скрижалiв долi. Вiн росте й розвивається в часi, в iсторiї i нам ще йти i йти до його осягнення. Ми на вiчнiм шляху до Шевченка…\nТараса Шевченка розумiємо настiльки, наскiльки розумiємо себе – свiй час i Україну в ньому. Але, щоб краще зрозумiти його як нашого сучасника, треба повністю осягнути його як сучасника людей, проблем, суспiльства XIX столiття. Вiн сам приходить у наш день. Але й ми повиннi йти у його час. Лише так мiж нами й ним буде глибше взаєморозумiння.\nМи щиро запхоплюємося високим образом Кобзаря, його громадянською принциповiстю i моральною чистотою, почуттям соцiальної i нацiональної справедливостi, вiдданiстю правдi i свободi. Та чи можемо сповна уявити собi, що за цим стояло, скiльки це вимагало душевних сил i боротьби, скiльки це коштувало мук i болю, скiльки для нього треба було прозрiнь думки i висоти духу? Щоб це уявити, треба добре знати не лише самого Шевченка, а й його епоху, атмосферу життя суспiльства, його сучасникiв. А також конкретний контекст полiтичного, iдеологiчного, культурного життя Росiйської iмперiї середини XIX столiття, в якому поставало i утверджувалося нове, шевченкiвське самоусвiдомлення України.\nКоли поглянути на ставлення росiйської громадськостi i журналiстики 30-50-х рокiв XIX столiття до України та вiдроджуваної української лiтератури, то впадає у вiчi строкатiсть i суперечливiсть картини оцiнок, мiркувань, прогнозiв. Вона не вкладається в апрiорну схему, до якої десятилiттями вдавалася спрощувальна, заспокiйлива думка: мовляв, прогресивнi сили росiйської громадськостi пiдтримували зусилля українцiв, а реакцiйнi – їм перешкоджали. Насправдi все було складнiше, драматичнiше i заплутанiше.\nРосiйська громадськiсть першої половини XIX столiття перебувала значною мiрою в полонi упереджень i елементарного незнання iсторичних, культурно-традицiйних, мовних та iнших аспектiв процесу вiдродження української лiтератури – як провiщення нацiонального вiдродження взагалi. Багатьом здавалося, що це – пуста витiвка окремих оригiналiв або iнтриганiв, яка не спирається на якусь традицiю чи грунт. Вiдоме висловлювання Вiссарiона Бєлiнського про те, що нiбито лише возз'єднавшись iз Росiєю, Україна вiдчинила дверi освiтi й цивiлiзацiї. Таке довiльне мiркування цiлком суперечило iсторичним фактам, якi свiдчили про прямо протилежне – i про високий рiвень освiченостi й культури в Українi ХVII-XVIII столiть, i про визначальну роль українських просвiтителiв, культурних i церковних дiячiв в iсторичному життi Росiї XVII-XVIII столiть.\nТарас Шевченко був совістю, голосом i піснею народу. Уся попередня українська література — це тi струмочки i річечки, що несли свої води вперед, щоб потім, злившись, створити безмежне i бездонне море, яким нам уявляється Тарас Григорович Шевченко.\nКобзар — у своїх беземертних поезіях говорив те, що хотів сказати сам народ, якби він міг висловити все, що таїлося у його душі. Шевченко заговорив так, як народ ще й не говорив, але він готовий уже був заговорити i тільки чекав, щоб знайшовся митець, котрий би оволодів його мовою i його тоном.\nСлово Шевченка багатогранне i містке, як саме життя! Як життя, воно невмируще й вічне. Нев'януче слово Шевченка не розгубило свої сили: ніжно звучить у піснях закоханих i в ласкавих піснях матері над дитячою коляскою, воно переповнене щирим співчуттям i надією для тих, хто ще страждає в неволі, воно заклично гримить для тих, хто піднімається проти неправди й визиску.\nПідлітком обходив Тарас усі навколишні села і згоден був на будь-які умови, аби досягти премудрості малярського мистецтва.\nПоет навчався в Петербурзькій Академії мистецтв. Був задум створити ілюстрований альбом „Живописна Україна”, який розповів би про різні події української історії. Серед зроблених Тарасом Шевченком малюнків бачимо сцени, що збуджували почуття національної гордості („Дари Богданові і українському народові”), викликали думки про найтяжчі жертви, що їх приніс український народ під час боротьби з ворогами („Кара смерті над Іваном Підковою”, „Петро Полуботок у Петербурзі”, „Семен Палій у Сибіру”), а також відображено кару за національну зраду („Сава Чалий”).Шевченко хотів дати якнайповніший образ всього того, що українців вирізняло серед інших народів. Він прагнув не тільки пропагувати культ славетного минулого України, а й збуджувати зацікавленість й любов до всього національного українського.\nІсторія життя Шевченка — це повість про те, яким страшним для гнобителів може бути гнів людини, що увібрала у себе гнів усього народу; якою незламною може бути воля людини до свободи, якщо та воля гартувалася у вогні народиих прагнень, це повість про те, які перешкоди може подолати людина на шляху до мети, коли людина — справжній борець.\nУ 1844р. вийшло друге видання “Кобзаря”. Усі ці твори належать до раннього періоду творчості Шевченка, коли він усвідомлював себе як “мужицький поет” і поет-патріот.\nТарас Шевченко – великий син України, гордість і слава наша. Творчість поета – згусток добра і правди. Він був сіячем на духовній ниві нашого народу. Він вірив, що є сила, котрій треба поклонятись, бо вона, духовність і найсвятішому її розумінні, врятує людство від морального та духовного спустошення, виродження, збідніння. Цією силою є Бог.\nТворчість Тараса Шевченка, густо й щиро зрошена любов`ю до Бога, є нашим національним золотим фондом духовності. Нам і берегти це духовне багатство, щоразу звертатися до нього в дні радощів і в години смутку. Будемо робити так, як робив Кобзар: носити Бога в душі і серці, вірити в його силу, доброту і могутність.\nСеред молоді 1840-х років найвище підносилася постать однієії людини — Тараса Шевченка. Можна сперечатися про те, чи хтось із українців тієї доби справив на своїх співвітчизників сильніший вплив, ніж Шевченко. Але те, що в історії народу, який підводився на ноги у середині XIX ст., таке видатне місце посів саме поет, не було чимось винятковим. Культурна діяльність була єдиною цариною, де позбавлені держави українці могли виразити свою самобутність: тому часто провідну роль «будителів народу» відігравали поети, письменники, вчені. I все ж важко знайти інший приклад людини, поезія та особистісь котрої такою повною мірою втілила національний дух, як це для українців зробив Шевченко.\nСлово «Україна» — одне iз найчастiш вживаних у поезiї Т.Шевченка. Почуття саможертовної любовi до Вiдчизни висловлено з такою силою пристрастi, що до них важко вiдшукати аналогiй.\nАле водночас подвiйно (соцiально i нацiонально) пригнiчене становище України могло стати i стало – у творчостi Шевченка передовсiм – джерелом величезної революцiйної енергiї.\nСаме тому, що в Українi, яка ще пам'ятала часи козацтва, яка ще спiвала про недавню волю i про «Катерину, що уярмила степ широкий, край веселий», - особливо гостро вiдчувалися страхiття крiпацтва i особливо сильний був протест проти нього, - саме тому (а не тiльки через обставини особистої долi) Шевченко досягнув у викриттi крiпосного ладу (всiх його аспектiв) такої пристрасті й глибини, що важко когось поставити поряд з цим оглядом.\nСаме тому, що Шевченко був вiдданим сином поневоленого народу i прагнув його визволення, вiн так щиро перейнявся долею iнших пригноблених народiв царської Росiї i нiякi забобони чи бар'єри не стримували його братнiх почуттiв. Задовго до того, як склалася концепцiя загальноросiйської революцiйної демократiї в нацiональному питаннi (що вiдбивала погляди не лише росiйських революцiонерiв, а й тою чи iншою мiрою i прогресивних дiячiв усiх народiв Росiї), Шевченко в поемi «Кавказ» затаврував царську Росiю як тюрму народiв i солiдаризувався з тими, хто не хотiв скоритися; сказав про бiль, сльози i гнiв усiх жертв царизму. Боротьба його власного народу, i боротьба кавказьких горцiв органiчно включалася в його загальну поетичну картину i полiтичну концепцiю боротьби людства за свободу i гiдне життя.\nНiколи i нi в чому не пiдносив Шевченко свiй народ над iншими, взагалi не шукав у ньому рис, якi були б властивi лише йому i бiльш нiкому. Вiн був не нацiоналiстом чи iнтернацiоналiстом, а просто Людиною в родовому значеннi цього слова, - при тому, що був сином свого часу i свого народу, подiляв їхнi вади в малому, але у великому, значному йшов на цiлу епоху попереду. Знав свiй обов'язок перед вселюдською сiм'єю народiв, але мав мужнiсть i тiй сiм'ї народiв нагадати про її вселюдський обов'язок перед своєю знеславленою нацiєю, без рiвноправного утвердження якої свiт буде неповний i несправедливий, отже, i не матиме виправдання перед совiстю й розумом. Не про гординю чи самозвеличення йшлося, не про суперництво з кимось, а про правду i справедливiсть.\nПершим твором на історичну тему була поема “Тарасова ніч” (1838) про\nперемогу козацько-слов’янського війська на чолі з Тарасом Федоровичем\n(Трясилом) над польським військом під Переяславом 1630 р. Повторенням\nобразу “панків” Шевченко підкреслював соціальний характер визвольної\nборотьби проти феодалів.\nВизвольним козацьким походам у Туречену присвячено невеличку поему\n“Іван Підкова” (1839). Воскресивши в пам’яті народній героїчну сторінку української історії, поет славив боротьбу за волю. До оцінки історичних подій Шевченко підходив не з точки зору тодішньою офіційної історіографії, а з погляду народу. Важко поневоленому народові. Тому серце поета плаче, вимагає правди на землі. Проте Шевченко не впадає у відчай, серце поета болить од того, що “заснула країна”, і йому хочеться збудити народ, закликати його до нової боротьби за волю, за землю, за правду “на сім світі”. Поступово Шевченко почав розбиратись в людях, їх соціальній природі.\nПрозріванню поета сприяла сама дійсність, значною мірою передова\nлітература, зокрема російська. Важливим із цього прикладу є вірш-посвята\n“Гоголю”, написаний 30 грудня. Шевченко не був особисто знайомий з Гоголем,\nі дуже шкодував, що таке знайомство не відбулось. Читав він усі твори\nвеликого краянина, не раз бачив на сцені ревізора. Нагадаймо, що ще 1842 р.\nВін намалював картину “Зустріч Тараса Бульби із синами”. Пригадаймо що в\nЯготині поет сперечається з Варварою Репніною, щодо оцінки “Мертвих душ”.\nМожливо, що під час гастролей Щеплена він ще раз побачив» ревізора” й\nнезабаром до цього написав посвяту її авторові. Слід нагадати боротьбу\nнавколо творчості Гоголя, зокрема, навколо мертвих душ. Уся передова\nлітература вустами Бєлінського оцінила реалістичний твір. Реакція ж зняла\nгалас. Вона бачила у творах Гоголя лише смердючі картини, бруд на бруді\nвимагала автора у кайданах відправити в Сибір. Певною мірою вплив цього\nголосу підпала Репніна. Але Шевченко дуже рідко помилявся у своїх\nлітературних оцінках. У даному разі він розумів усе реалізуючі значення\nкритичне реалізму Гоголя. Тому й звертається до нього з найтеплішими\nсловами: «великий мій друже», «брате».\nОбурення Шевченка соціальною несправедливістю нероздільно переплітається з його ненавистю до національного гноблення на Україні, на цій «нашій несвоїй землі», як він про неї писав. Непримиренний ворог царського самодержавства, він закликає до самовизначення України задовго до того, як цю ідею підтримали його помірковані колеги-інтелігенти. Така спрямованість з усією очевидністю проступає в його тлумаченні історії України, цієї найулюбленішої з його тем. Богдан Хмельницький для Шевченка — і «геніальний бунтар», і людина, відповідальна за фатальний союз України з Росією, внаслідок чого Україна втратила своє самоврядування. Його симпатії на боці таких козацьких ватажків, як Полуботок, що повставали проти царів: тих же, хто потурав Москві, він нещадно засуджував. Шевченко не приховує ненависті до Петра І, називаючи його «тираном» і «катом», та й до Катерини II він ставиться не краще. Полемізуючи з найвидатнішим російським поетом Олександром Пушкіним, який вихваляв цих монархів, Шевченко писав:\nЦе той П є р в и й, що розпинав\nАле націоналізм Шевченка не був шовіністично обмеженим. Він вважає прагнення України до свободи складовою всезагальної боротьби за справедливість. Як свідчать поема «Єретик», присвячена знаменитому чеському великомученику Янові Гусу, та поема «Кавказ», поет симпатизує пригнобленим народам усього світу.\nШевченко, змусив своїх колег бачити в народі не лише барвисті звичаї, а й його страждання. В історії козацтва він шукає не романтичних героїв, а уроків, що ведуть до кращого майбутнього. Україна для нього не просто мальовничий регіон Російської імперії, а край, що може й має стати незалежним.\nЗначення Кирило-Мефодіївського товариства _ важливе з кількох міркувань. Воно явило собою першу, хоч і невдалу, спробу інтелігенції перейти від культурницького до політичного етапу національного розвитку; воно привернуло увагу царського уряду (що доти намагався розіграти карту українофільства проти польських культурних впливів на Україні) до потенційної небезпеки зростаючої національної свідомості українців; ліквідація товариства дала сигнал до наступу антиукраїнської політики і ознаменувала початок довгої безупинної боротьби української інтелігенції з російським царатом.\nПоет, невдоволений байдужістю, пасивністю всіх тих, хто мав боротись за соціальне й національне визволення українського народу. Боротьба за соціальне визволення народу, за повалення кріпосницько-поміщицького ладу i царизму — основа Шевченкового патріотизму.\nНевдоволений поет і тим, що тепер немає патріотичних подвигів, подібних до легендарних учинків Тараса Бульби й Івана Гонти. У гостросатиричних образах Шевченко висміював слова з облудних царських маніфестів, реакційної преси: ”Лепта удовиці”, “престолові отечеству”.\nЗнаменно, що своїми революційними думками Шевченко ділиться саме з\nГоголем, людиною особисто далекою від революції, але своєю реалістичною\nтворчістю близько поетові до духу. Визначає він одну з найхарактерніших\nрис автора “Мертвих душ”- єдність сатири й елегії: сміх крізь сльози. Цією\nрисою Гоголя також була співзвучна Шевченкові.\nУся попередня мистецька і громадська діяльність поета була направлена на те, щоб жити одним життям з людьми, якнайглибше знати їхні думи й сподівання, самому «стати чоловіком» — людиною, що розуміє запити народу і часу.\nЦі прагнення не тільки підказували йому викривальні й закличні строфи поем «Сон», «Кавказ», грізної інвективи й повчання «І мертвим, і живим...», а й спрямовували до практичної суспільно-політичної боротьби із самодержавно-кріпосницьким ладом за сім'ю велику, вольну, нову визволених народів, сім'ю, створену на засадах соціальної справедливості.\nЦі прагнення Шевченка й спричинили його участь у таємній політичній організації.\nУ столиці поет познайомився і зблизився з Миколою Костомаровим, ад’юнкт – профессором історії Київського університету – одним з організаторів таємного товариства, але в той час ліберали й демократи шли разом, і ті й другі\nвиступали проти самодержавства й кріпосництва. Учений знав не тільки\nдруковані, але й революційні твори поета, зокрема, захоплювався поемою\nШевченко познайомився також з іншими членами таємного товариства:Миколою Гулаком, Іваном Посадом, Панасом Марковичем, Дмитром Пальчиковим, зустрівся ще раз із Василем Білозерськом, який у листі до М. Гулака вперше назвав Шевченка геніальною людиною. Саме в цей час Кирило-Мефодіївське товариство оформляється як таємнаантикрипосницька організація. Серед учасників Кирило-Мефодіївського товариства, звичайно, не було одностайності й безоглядної єдності в поглядах. На зібраннях чулися глухі суперечки. Особливо загострилися вони з приходом Тараса Шевченка, який, за свідченням членів товариства, «приїхав на Україну з готовими думками про волю».\nБагато з того, що висувало в своїх програмних положеннях товариство, приваблювало великого поета. Він також давно мріяв про свободу для слов'янських народів, щоб «житом-пшеницею, як золотом, покрита, не розмежованою оставалась навіки од моря і до моря — слов'янська земля», щоб потекли «в одно море слов'янськії ріки», проте цей омріяний час він зв'язував зі збройною боротьбою проти гнобителів.\nДавно вже мріяв Шевченко про визволення народу з кріпацької неволі. І не тільки мріяв, а й боровся в ім'я цього. Тільки шляхи ті знову-таки зовсім розходились із тими шляхами, якими хотіли йти Куліш і Костомаров.\nПісля арешту Шевченко на допитах зконспіративних міркувань заперечував своєю участь в товаристві, але зі спогадів Костомарова відомо, що поет знав про ідеї організації і співчував їм. Більш того деякі приперчені вирази на адресу Катерини ІІ в программному документі товариства “Книги бітів українського народу” свідчать про можливу участь і Шевченка в його складанні.\nПроте одностайності в поглядах усіх членів товариства не було, зокрема між ліберальною й демократичною його частинами. В тих же споминах\nКостомарова йдеться про те, що до ідей організації Шевченко поставився “із\nвеликим завзяттям і крайньою нетерпимістю”, що стало приводом багатьох суперечок між Шевченком і Костомаровим. 6 квітня Фундуклей повідомив ІІІ відділ про арешт художника Шевченка, перелічивши, що в нього забрали під час арешту, зокрема, про “рукописну книжку з малоросійськими власного його творення віршами, в яких багато підбурливого й злочинного змісту...” (“три літа”). Того ж дня Шевченко в супроводі квартального наглядача й жандарма поштовим трактом через Білорусь відправили до Петербурга. У Броварах поет зустрівся з\nматір’ю Костомарова і його нареченою А. Неагельською, які також їхали до\nПетербурга. Із сльозами в очах Шевченко сказав: “Оце ж бідна Миколина мати,\nа це, мабуть, його молодесенька”. 17 квітня поета привезли до Петербурга й ув’язнили в казематі ІІІ відділу.\nСправу Кирило-Мифодіїського товариства розглядав не суд, а ІІІ\nвідділ. Кирилло-Мифодіївці поводились по різному. Найбільш мужньо тримались\nТ. Шевченко й М. Гулак. Поет не визнавав себе членом товариства, але\nвідверто говорив про причини, які його спонукали писати революційні вірші.\nПисар ІІІ відділу так записав відповідь Шевченка: ”Бувши ще в Петербурзі , я\nчув скрізь зухвальства й осуд государю й уряду. Повернувшись до Малоросії,\nя почув ще більш й гірше між молодими й між статечними людьми; я побачив\nзлидні й жахливе пригнічення селян поміщиками, посесорами та економами\n–шляхтичами, і все це робилось й робиться іменем господарства й уряду...”\nЖандарми лишилися невдоволені відповідями Шевченка, але й після\nочної ставки з Ю. Андрузьким поет нічого не визнав. Можливо цей день\nодбився пізніше в сні Шевченка; “Немовби рубеліт... у своєму затишку\nкабінеті перед палаючим каміном марно навертав мене на шлях істинний,\nпогрожував тортурами і кінець кінцем плюнув і назвав нелюдом.\nПісля закінчення слідства начальник ІІІ відділу граф склав\nдоповідь про “Украйно-славянское общество” (так вони назвали товариство).\nШевченко в доповіді виділили окремо: “... вірші його подвійно шкідливі й\nнебезпечні... за обурливий дух і зухвалість, що виходить за всякі межі, йог\nслід визнати одним із най важливіших злочинцем”. У розділі “Решение дела”\nйшов присуд художника Шевченка, за складання обурливих вищою мірою\nзухвалих віршів, як обдарованою міцною статурою, призначити рядовим в\nОренбурзі окремий корпус із правом вислуги, доручивши начальство мати як\nнайстрогіший нагляд, щоб від нього ні, в якому разі не могли виходити\nобурливі й пасквільні твори”.\nМикола І затвердив вирок у цілому , але проти прізвища Шевченко\nдописав “Під найсуворішій нагляд із забороною писати й малювати”. Окремим пунктом у доповіді Орлова записано про заборону видавати й\nпоширювати твори Шевченка, Костомарова й Куліша.\n30 травня царську конфірмацію оголошено ув’язненим . Того ж дня ІІІ\nвідділ передав Шевченка в розпорядження військового міністерства.\nНепохитність і незламність Шевченка, виявлені ним під час слідства,\nпозначилися й на його віршах, написаних у казематі ІІІ відділу. Писати він\nпочав 17 квітня, із першого ж дня ув’язнення. Вірші записані дрібнім почерком на аркуші тонкого поштового паперу. Аркуш цей нині зберігається у фонді номер один в інституті літератури ім. Т. Г. Шевченка. Його складено вчетверо й трохи\nзатерто. Шевченко, очевидно вивіз цей аркуш із каземату на заслання, тут\nзгодом переписав у першу завальну книжку, а ще пізніше , після заслання ,\nу більшу книжку під назвою “У казематі”.\nПочалася муштра і життя у смердючій казармі. Проте поруч із гнітючою солдатчиною на засланні були в поета і світлі промені.\nЗнайшлися добрі, гуманні люди. Це перш за все комендант фортеці генерал-майор Д. Ісаєв, куратор трилінійних “киргизів”, родом з Чернігівщині, лікар із фаху М. Олександрійський, який згодом інформував Шевченка про революцію 1848 р. У Франції, група засланців поляків: О. Фішер, Б. Колесінський, І. Завадський, С. Крулікевич. Сюди можна зарахувати й офіцера поляка\nМ. Московського. Засланці поляки були плотськими революціонерами, але як\nгуманні, освічені люди робили все для полегшення долі українського поета.\nТак, О. Фідер, який навчав дітей коменданта, ввів Шевченка в коло\nзнайомих, постійних відвідувачах Ісаєва. Поету було дозволено жити не в\nказармі, а в помешканні писаря П. Лаврентієва. Шевченка відвідував Михайло\nЛазаревський, брат Федора, куратор трилінійних “киргизів” у Троїцьку, який\nу службових бував в Орську.\nВважаючи, що йому не заборонено листуватися, поет відновив\nлистування зі своїми друзями А. Лизогубом і В. Репніною, подаючи зворотну\nадресу Федора Лазаревського. Він просив надсилати йому книжки й незабаром\nодержав твори Шекспіра двох томах, Лермонтова два томи, “Евгений Онегин”\nПушкіна. В листі до І. Фудкулея Шевченко просив повернути його речі, де\nбула скринька з фарбами, пензлями, олівцями й паперами йому надіслав\nЛизогуб. Якимось чином повернувся до Шевченка два альбома з його\nІ в цих важких умовах заслання, солдатчини поет не тільки вижити,\nале й творити для народу, в чому бачив основну миту життя. Революційна\nнезламність, а завидки й оптимізм – найхарактерніші риси вдачі Шевченка, що\nдавали йому змогу додати всі труднощі і в надзвичайно складних умовах\nтворити, писати малювати.\nПровідною рисою невільницької музи Шевченка є нескореність, революційна непохитність. Ми не знаємо кому саме визначено непохотливість, але в ній виявлена вірність поета своїм переконанням: “Караюсь мучусь.., але не каюсь”.\nВ Україні дивовижні\nЯк товариші впливові\nВ пани подалися.\nХодять в церкву, привселюдно\nХрестять ситі рожі.\nВи – холопи. А ми – влада,\nЯкщо влада ця від Бога,\nА ми – Божі дітки,\nТо хто тоді більшість люду\nОбікрав до нитки?\nХто відповість обкраденим,\nХто подасть пораду?\nМоже варто в день Шевченка\nМи, Тараса діти,\nТа покладем, в знак пошани,\nДо підніжжя квіти.\nКоли ж прийшли до Тараса,\nВ мить настала тиша...\nУ панів що, остаточно\nБачуть, пани вищих рангів\nІ буржуйські діти\nТарасові б'ють поклони,\nНевже могли так Шевченка\nЯкби про них написане\nТарас панів ненавидів,\nЦе давно відомо,\nІ проти них люд повстати\nВсю громаду закликав він,\nЩоб обух сталила\nТа сокиру вигострила\nІ волю будила.\nВорожою, злою кров'ю\nЩоб кропила волю,\nА кайдани розірвавши,\nМала кращу долю.\nВсе покине і полине\nТільки після того,\nЯк понесе Дніпро сивий\nКров ворожу з України,\nА з нею – все горе.\nМи ж кайдани не порвали,\nНе здобули волю.\nТому Тарас поруч з нами,\nКам'яний від болю.\nЯкщо навіть живий Тарас\nМіг би з нами бути,\nТо хто б його надрукував\nІ хто б зміг почути?\nА що із живим Тарасом\nМогли ті зробити,\nКотрі зараз б'ють поклони,\nРеве, стогне бідна більшість,\nПанота не чує.\nБогом даним та народом\nСтрашне лихо в Україні.\nНевже ми не бачим\nЧому ж лише в хатах скраю\nЯкщо будемо пасивні,\nУсе вкрадуть, а нас знищать\nУкраїнці! Ми ж Тараса\nІ козацькі діти!\nНевже будем безкінечно\nЗараз влада – сатанинська!\nНе робити шкоду\nЗдатна лише одна влада –\nЦе ВЛАДА НАРОДУ!!!\nШевченко був поетом, драматургом, прозаїком, мислителем, істориком, політичним діячем, етнографом, фольклористом і художником, який залишив велику образотворчу спадщину - понад тисячу творів. Одне слово, геній Великого Kобзаря надзвичайно широкий, багатогранний.\n10 березня життя Тараса Григоровича Шевченка обірвалося. У травні 1861 року тіло поета перевезено на Україну й поховано біля Kанева, над Дніпром. Час не став для Т. Шевченка мірилом відстані між ним і наступними поколіннями. Свободолюбні, гуманістичні ідеї, якими пройнята його творчість, мали своїм джерелом настрої селянських мас, зростали на грунті поєднання революційної думки й передової художньої культури з визвольними прагненнями народу.\n1. В.Анісов, Є. Середа «Від майстра до академіка» – нарис про Т.Шевченка.\n2. М. Бондар «Образ України в поезії Т.Г.Шевченка».\n3. М. Х. Коцюбинська «Етюди про поетику Шевченка».\n4. Б. Лепкий «Про життя і твори Т.Шевченка».\n5. Г. Я. Неділько «Тарас Шевченко: життя і творчість».\n6. Марголіс Ю. Д. «Іторичні погляди Т. Г. Шевченко».\n7. Тарас Шевченко: Документи та матеріали до біографії.\n8. Ткаченко Н. М. «Исторія у творчості Т. Г. Шевченко».\n9. Євген Шабліовський „Патріотичні ідеї в творчості Шевченка”.\n10. П. М. Федченко „Тарас Григорович Шевченко”.\n11. Орест Субтельний „Україна. Історія”\nУчебный предмет: История Украины\nДобавлена 01.02.2010 в 21:57:19


Калушанам, які не уклали угоди з лікарями, доведеться платити за аналізи та УЗД - Місцеві новини - Новини - Нафтохiмiк. Сайт газети "Нафтохiмiк-Калуш"\nКалушанам, які не уклали угоди з лікарями, доведеться платити за аналізи та УЗД\nМісцеві новини 04 липня, 14:51\nЗ 1 липня Калуський міський центр первинної медико-санітарної допомоги, який уклав угоду з Національною службою здоров’я України, почав працювати за новою схемою фінансування.\nТепер місто не отримуватиме медичної субвенції з держбюджету, а кошти за надання первинної медичної допомоги надходитимуть безпосередньо міській поліклініці. Проте їх кількість залежатиме від числа укладених з лікарями установи декларацій (так званий «зелений» список). Чим більше громадян укладуть декларації, тим більшим буде фінансування, адже за пацієнтів, які не обрали лікаря (так званий «червоний» список) Національна служба здоров’я платитиме практично удвічі менше.\nЯк повідомив головний лікар міської поліклініки Михайло Гаврилишин, на 1 липня закладу вдалося зареєструвати в системі «Електронне здоров’я» 37 тисяч 300 декларацій. Близько 7 тисяч декларацій через технічні проблеми, некоректне заповнення та не до кінця допрацьовану медичну інформаційну систему розмістити не вдалося. Але цей процес триває. І вже на 3 липня відскановано 48 тисяч оригіналів документів, інформує "Нафтохімік-Калуш" з посиланням на "Калуш FM"\nТож відповідно до листа з Національної служби здоров’я за липень поліклініка повинна отримати за надання медичних послуг громадянам, які уклали декларації з лікарями закладу, і тим, які цього не зробили, але зареєстровані в Калуші (за даними управління статистики населення Калуша становить 66 400 осіб) 2 млн 496 тис. гривень. Щоправда, цих коштів вистачить на зарплату медичним працівникам і лише невелика частина залишиться на розвиток.\n- Це не зовсім те, на що були спрямовані зусилля установи і лікарів, - зауважує Михайло Гаврилишин. - Медики дуже вдячні тим людям, які відгукнулися на наше прохання і в стислі терміни зробили електронні скан-копії документів. Та ми вкотре звертаємося до тих, хто ще не обрав лікаря, таки визначитися і підписати декларації. Це як у ваших власних інтересах, так і в інтересах громади міста, оскільки від цього залежить фінансування установи та вирішення питань надання якіснішої медичної допомоги.\nДля порівняння, Калуський район, заклади первинної медичної допомоги якого не уклали договори з Національною службою здоров’я України, отримає на три місяці близько 2,7 млн гривень субвенції на первинну медичну допомогу, а Верхнянська ОТГ – 712 тис. гривень. Порівняно з ними Калуш у більш виграшному становищі.\nГоловний лікар також додав, що зараз у поліклініці готується до встановлення комп’ютерна програма, яка дозволить ідентифікувати громадян, котрі уклали угоди з лікарями установи і які цього не зробили. І хоча первинну медичну допомогу заклад надаватиме безумовно усім, проте більшість послуг, які виходять за перелік, визначений Міністерством охорони здоров’я, «непідписанти» отримуватимуть на платній основі. До того ж і перелік послуг для «червоного» і «зеленого» списків теж суттєво відрізняється.\nДо прикладу, тепер ні УЗД-обстеження, ні рентген, ні біохімічне дослідження крові не входять до переліку безоплатних. Але тим громадянам, які уклали декларації з лікарями поліклініки, ці послуги і надалі будуть безкоштовними, для всіх інших – платними.\nНагадаємо, що лікарі поліклініки укладають декларації з пацієнтами незалежно від місця їхньої реєстрації.


Насамперед, треба мати на увазі, що Україна не брала участі у цій війні, як окрема незалежна держава. Трагедія української нації була в її бездержавності. Українці були розкидані по всьому світі. Український слід залишився на полях головних битв Вестерплятте, Дюнкерка, Монте-Кассіно, Нормандії, Маньчжурії. Загалом в бойових діях брали участь 7 мільйонів українців.\nТрагедією українського народу було і те, що українці брали участь по обидві сторони кривавого конфлікту: на боці антигітлерівської коаліції і її противників.\nНа стороні антигітлерівської коаліції перебувало близько півмільйона осіб в структурах українського визвольного руху (УПА, ОУН), майже 250 тисяч в арміях Польщі, США, Канади, Франції, Великобританії, Чехословаччини. В складі армії США перебувало більше 40 тисяч, Канади – 35-40 тисяч. Українці брали участь в загонах французького підпілля «макі», в партизанській війні Тіто в Югославії. А чехословацький корпус генерала Слободи складався в основному з українців-закарпатців. Більше 100 тисяч вояків-українців брали участь у німецько-польській війні (1939 р.), 20-28 тисяч боролись в рядах польської армії Андерса, яка була створена на теренах Радянського Союзу з репресованих громадян бувшої польської держави. Українці брали активну участь в боях під горою Монте-Кассіно в Італії, де, між іншим, перший бункер здобув українець Михайло Панківець із села Погорілки Сарненського району: «…Божевільний і відважний, незважаючи на крики і остороги товаришів, підсунувся під самий бункер і вийшов на нього із зв’язкою гранат. На четвертому бункері загинув. Там його і поховано з написом на могилі «Міхал Паньковец» і ніхто не знає, що там лежить син України» - згадує про свого загиблого друга Микола Козій (Н. Мизак, кн. «Українська кров під Монте-Кассіно», 2013).\nБагато українців було в складі польської армії, створеної на території Радянського Союзу в кінці війни.\nНайбільше українців (до 6 мільйонів) перебувало в Червоній армії. Вже 1943-1944 роках кожен третій солдат цієї армії був українцем. І безпідставною та жалюгідною є заява президента Росії Путіна про те, що Україна ніякої ролі в антигітлерівській війні не відіграла, і що Росія виграла би війну і без України. І коли міністр закордонних справ Польщі назвав визволителями в’язнів Освенціма українців, то це викликало несамовите обурення і протести властей Росії.\nСталін планував вислати до Сибіру всіх українців, які перебували на окупованій території (Доповідь М.Хрущова на ХХ з’їзди КПРС). Це славнозвісний секретний наказ № 072 від 22 липня 1944 року, підписаний маршалом Жуковим і народним комісаром внутрішніх справ СРСР Берією, в якому передбачалося: вислати всіх українців з України, встановити серйозний контроль над червоноармійцями і командирами з окупованих областей, на кожних 5 бійців-українців закріпити одного секретного працівника і т. ін. А рішення ставки Верховного командування СРСР № 89 від 9 лютого 1942 року про організацію так званих «польових воєнкоматів», дозволило командирам бойових частин здійснювати мобілізацію. Мобілізованих, часто, ненавчених, не обмундированих, без зброї, направляли в діючі фронтові війська. Це були «чорні піхотинці», «чорні свитники», жертви серед них були колосальні. Лише в битві за Дніпро з 300 тисяч мобілізованих загинули 250-270 тисяч. Український письменник А.Дімаров згадує (г.»Газета по-українськи», 7.05.2010 р.): «…узимку радянські війська підійшли від Сталінграду до Дінця. А через тиждень усе чоловіче населення від 16 до 50 років – напівсліпих, глухих, аби ноги були цілі – погнали через Дінець під Святогірськ. На санях привезли гору цегли. Кожному дали пів цеглини. Вивели на берег замерзлого озера 500 душ і сказали: «…будете змивати кров’ю свою вину за життя під окупантами. Біжіть по кризі, бачте мур 4-метровий? Там німці залягли з кулеметами. Біжіть, кидайте каміння, вони подумають, що це гранати, а ви стрибайте і відбирайте зброю.» Уціліло може з десяток, у тому числі і я».\n…Коли Сталіну подали фотографію солдат, які підняли прапор Перемоги над Рейхстагом, на якій був росіянин і українець Олексій Берест, він заявив: «Українця там не могло бути. Пишіть під фото «Росіянин і грузин…». Він викреслив зі списку нагороджених українця-лейтенанта Єльченка, який під Сталінградом взяв в полон німецького фельдмаршала Паулюса, бо «полонити фельдмаршала не міг якийсь невідомий хохол».\nПро ставлення радянської влади до солдатів-українців вказують і свідчення російського письменника, командира штрафбату, який всю війну провів на півночі Росії, Михайла Суклева. Ці свідчення розміщені в його книжці «Записки командира штрафбата» (Москва, 2007): «…Був усний наказ: українців ставити попереду бойових точок. Поряд, по можливості сибіряків і позаду дзота – комсомольця або комуніста. Це, щоб не втік до німців українець, той, в якого сім’я в окупації».\nОсобливу «любов» до українців під час війни проявив «славнозвісний» маршал Жуков, якого фронтовики часто називали «Генерал-мясник». Він на зауваження генерала Єйзенхауера про невиправдані численні жертви солдатів Червоної армії при штурмі Берліна відповів: «Ничєво, баби нарожают». Коли Жукова запитали : «Товаріщ маршал, как ми будєм бєз понтонов Днєпр форсіровать?», то відповідь була: «А вам хохлов мало? По іх спінам пройдьом»…\nНа прохання головнокомандувача Білоруським фронтом К.Рокосовського допомогти в обмундируванні і озброєнні, Жуков відповів: «Зачєм ми, друзья, голови морочім? На хрена обмундіровівать і вооружать етіх хохлов? Всє оні прєдатєлі. Чєм больше в Днепре потопім, тєм меньше прідьотся в Сібірь после войни ссилать». Він був проти озброєння солдат-українців автоматичною зброєю, бо «оні смєтут заградотряди».\n…В травні 1945 року, з нагоди закінчення війни проти Німеччини, головний командир УПА, генерал-хорунжий Тарас Чупринка, звертаючись до бійців і командирів УПА заявив: «…Великий вклад в перемогу над Німеччиною внесли і Ви, українські повстанці. Ви не допускали, щоби німець свобідно господарював на українській землі і вповні її використовував для своїх загарбницьких цілей. Ви не дозволяли йому грабити українські села, не допускали до вивозу в Німеччину. Ваша караюча рука гідно відплачувала за розстріли населення, нищення сіл…У боротьбі з Німеччиною наша Українська Повстанча Армія зорганізувалась і пройшла першу бойову школу…Та з розвалом Німеччини вернувся на Україну ще гірший окупант – Росія, Від віків поневолюючи Україну, вона не зрезигнує з неї ніколи, незалежно, чи в неї ніколи, незалежно, чи в неї царський режим, чи «найдемократичніша в світі республіка» (Літопис УПА, том І, Торонто, 1995р.) Пророчі слова. Підтвердженням цьому є агресивність путінської Росії проти України, окупація Криму і частини Донбасу, спроба розвалити і ліквідувати Україну я к незалежну державу.\nУкраїнська Повстанська Армія протягом багатьох років вела визвольну боротьбу проти всіх окупантів України, Відбувалась збройна боротьба проти німецького нацизму і на теренах нашого району. Тільки протягом 1943 року в селах і околицях нашого району відбулося 144 інциденти і збройні сутички між бойовиками УПА і німцями та їх союзниками (О.Денищук. «Боротьба УПА проти німецьких окупантів», Волинь,том І). Українці Закарпаття вже в березні 1939 року вели збройну боротьбу за незалежність України з мадярським окупаційним режимом Хорті.\nУкраїнці воювали також і в складі збройних сил Німеччини, Румунії та Угорщини. Частина з них була примусово мобілізована окупаційними режимами, інша виступила проти радянського режиму, тому, що мала свої особисті рахунки: це були розкуркулені, несправедливо репресовані і т. ін. (А.Гогун, И.Дерейко. «Родня. Полиция и партизаны 1941-1944 г.г. на примере Украины. Київ, 2011). Окрему групу становили ті, які одягли чужі мундири по ідейних мотивах. Це були військові формування («Соловей», «Роланд», І УД УНА») сформовані з українських патріотів, кінцевою і основною метою яких було створення Української незалежної держави. Вони воювали тільки проти Радянського Союзу, як основного поневолювача і окупанта України, і ніколи не виступали проти інших членів антигітлерівської коаліції. І тому на Нюрнберзькому процесі (1946 р.) звинувачень у військових злочинах проти цих формувань ніколи не фігурувало.\nПочинаючи з минулого року Україна вшановує пам'ять полеглих у Другій світової війни під європейським та традиційним українським символом – квіткою маку. Цьогоріч вперше 8 травня – день капітуляції нацистської Німеччини – на офіційному рівні за європейською традицією став Днем пам’яті і примирення. Відповідний Указ Президент України підписав 24 березня 2015 року.\nБудемо сподіватись, що трагічні, часто братовбивчі, війни для нас, українців, закінчились. Запорукою цьому є єдність українського народу в боротьбі за збереження незалежної України проти відвічного поневолювача і агресора – Росії.\nПідготував Іван Дурда,\nучасник бойових дій, кандидат медичних наук


З яблуками, в рукаві і в молоці: найсмачніші рецепти приготування качки - - Україна Молода\nГоловна > Здоров'я > З яблуками, в рукаві і в молоці: найсмачніші рецепти приготування качки\nДивишся — і хочеться! (Фото з архіву господині.)\nСперечатися не доводиться — якраз на Різдво запекти соковиту качку — і маємо коронну страву.\nУ пані Люби качки — запечені тушкою фаршировані та запечені шматочками, буде з чого вибирати. Рецепти розраховані на качок вагою 2 кг, молодих (зрозуміло, для більших качок — довший час приготування).\nКласична качка з яблуками\nКачку вимити, просушити паперовим рушником, натерти сіллю, сумішшю перців і паприкою. Яблука (кислі, твердих сортів) очистити від шкірки, вибрати серцевину, порізати четвертинками.\nНафарширувати качку яблуками, отвір закрити дерев’яною загостреною паличкою, помістити в рукав для запікання і — в духовку при 170 градусах на 2 години.\nПо закінченні часу рукав зверху розпороти, змастити качку сумішшю меду і гірчиці (1: 1), температуру підвищити до 200 градусів, запікати до рум’яної шкірки (15-20 хвилин).\nТакож дуже цікавий рецепт і привабливий результат. Тушку качки замаринувати на ніч у суміші лимонного соку, соєвого соусу, меду, солі, паприки, куркуми.\nПриготувати начинку. Перемолоти сиру печінку (300 г, у мене була і качина, і куряча), додати хлібні крихти (з половини черствого великого батона), мелену цибулину, сік 1/2 апельсина, сік 1/2 лимона, сире яйце, сіль, чорний перець.\nНафарширувати качку начинкою, сколоти отвори зубочисткою, помістити на деко, запікати дві з половиною години, періодично поливати соком. Наприкінці прикрити фольгою.\nКачку порізати порційними шматками, замаринувати (соєвий соус, лимонний сік, паприка, сіль, куркума, суміш перців, за бажання — трохи давленого часнику).\nЗалишити промаринуватися на кілька годин. Помістити в рукав для запікання — і в духовку при 170 градусах на 2 години.\nКачка, печена в молоці\nКачку порізати порційно і ретельно обсушити. Обсмажити на вершковому маслі до утворення золотистої скоринки.\nЖир, що виділився при смаженні качки, злити в якусь посудину (як застигне, помістіть в холодильник та використовуйте при потребі), а в сковороду влити молоко (0,7 л) і довести до кипіння.\nПосолити (приблизно столова ложка солі), поперчити. У посуд для запікання викласти качку, часник (кілька порізаних зубців), цибулю (велика, різана), лавровий лист, залити молоком.\nПосуд щільно накрити фольгою і поставити в духовку на малу температуру, 150 градусів, на 3-4 години. Наприкінці можна на 15-20 хвилин поставити під гриль — щоб утворилася стійка рум’яна шкірочка.\nЗапечена качечка — це ніби кулінарна класика: завжди актуальна, доречна, гарна і смачна.\nПлюс плюсом поганяє: чим корисні яйця та що смачного з ними приготувати\nКури весни також дуже чекають! Навіть яйця вони найщедріше несуть навесні, і для того в них також є багато причин. Майже таких, як у людини, бо навесні і працездатність вища, і настрій та натхнення ліпші, та й загалом весна сприяє небаченій продуктивності! >>\nЛьвів’янка Лідія Нестеренко-Ланько — письменниця, новеліст, автор дитячих казок, поетеса. Чимало її книжок уже полюбилися романтичній молоді, малечі й дорослим, які обрали читання, що спонукає думати. >>\nЗдійснилося: весна прийшла! А ми, крім гарної погоди і відповідного настрою, хотіли ще і чогось по-весняному смачного. >>


На розі стояла юрба. Усі дивилися на морду крокодила, що стирчала з водостічної труби.\nУсі дивувалися: чому африканський крокодил сидить у трубі? Як він туди потрапив і як його звідти витягти?\nОдин громадянин запевняв, що крокодил утік із зоосаду і ховається тут від погоні. Інший стверджував, що він випав з літака. Багато хто вважав, що тут просто буде кінозйомка і крокодила посадили заздалегідь, щоб звик.\nА двірник сказав, що все це дурниці і зовсім це не крокодил, а просто хтось дурня клеїть.\nХлопчаки простягали крокодилові палиці і шматки дроту і весело верещали, коли крокодил клацав пащею.\nТільки хлопчик з макаронами не дивувався. Він стояв біля самої труби і з захопленням дивився на крокодила, до якого він нарешті таки дістався.\nТато, насилу розсуваючи натовп шваброю, опинився біля труби.\n— Зараз дістанемо! — діловито сказав тато і помахав шваброю перед носом крокодила.\nТой клацнув пащею.\n— Ну, давай, давай! — бадьоро сказав тато. — Вилазь!\nКрокодил не ворушився.\nТато замислився, спершись на швабру. І навколо всі теж замислилися.\n— Надіти намордника, — порадив хтось.\n— Спробуй! — сказав інший. І знову всі замовкли.\n— А давайте я влізу на дах і постукаю його зверху гирькою на мотузочці! — натхненно запропонував довгий хлопець.\n— Самого тебе гирькою! — сказав двірник\n— Трубу відірвати, і все! — раптом крикнув хлопчик з макаронами.\nТато подивився на нього, потім перевів погляд на мотузочку, на якій ще теліпалися два бублики.\n— Дай-но бублика! Або два... — задумливо сказав він. Хлопчик простягнув бублики.\nТато зняв їх з мотузочки і нанизав на швабру. Потім узяв швабру за обидва кінці і підніс до морди крокодила.\nКрокодил відкрив пащу і захлопнув її, встромивши зуби у бублики і палицю.\nТут усі зрозуміли, в чому справа. З усіх боків простяглися руки і вхопилися за кінці швабри.\n— Нумо, взяли! — сказав довгий хлопець, і всі разом потягли швабру.\nКрокодил вилетів з труби і повис на швабрі, не розтуляючи зубів.\nХлопці кричали «ура». Тато, хлопчик з макаронами і кілька добровольців урочисто тримали швабру з крокодилом, що теліпався на ній.\nЗа ними бігли хлопці. З усіх боків з вікон висовувались люди і дивилися на це незвичайне видовище. Вони почували себе зовсім як у ложі театру. Але було цікавіше, тому що в театрах крокодилів не показують.\nПолітавши над двором, посидівши на даху з голубами, шпак побачив метелика і погнався за ним. Промахнувшись, він сів на дерево на бульварі. Це був той самий бульвар, на якому Катя ще так недавно безтурботно гуляла з м'ячиком, а Мілка міняла черепаху на фантики.\nПід деревом стояла лавка, а на лавці сиділа жінка та вишивала гладдю. Обличчя цієї жінки було симпатичне; вона усміхалася якимось своїм думкам.\nАле ось вона побачила, що до неї наближається її колишня подруга. І обличчя у жінки стало зле й ображене.\nВони раніше дружили, потім посварилися, а через що — обидві вже забули. Але з тих пір вони не розмовляли, і жодна не хотіла миритися першою.\nПідійшовши, подруга теж насупилася і відвернулася. Та раптом обидві жінки почули:\nКожна подумала, що це інша привіталася першою. Вони повернулися одна до одної, усміхнулися і сказали одночасно:\n— Здрастуйте! Доброго дня!\n— Ну, що пише ваш Миколка?\n— А ваша нога пройшла?\n— Ах, яка гарна подушечка!\nВони сіли поруч і почали базікати. А шпак побачив хруща, що пролітав повз нього та гудів, як літак. Шпак зірвався з дерева, погнався за ним і з розгону вискочив на площу.\nНа площі йшли військові навчання. Нерухомо стояла рота нахимовців. На сонці виблискували начищені ґудзики і пряжки.\nХлопчик, трохи старший від усіх, був командиром. Примружившись, він озирав щасливим поглядом стрій. Йому дуже подобалося командувати. Він тільки відкрив рота, щоб крикнути: «Вільно!» — як раптом чітко пролунала команда:\nІ вся рота рушила вперед, карбуючи крок, прямо на командира.\nВражений командир позадкував. А шпак безтурботно пурхнув і полетів.


🚗 Jammu Аеропорт Прокат автомобілів - Rentalcargroup.com\nПрокат автомобілів Jammu Аеропорт\nJammu Аеропорт Прокат автомобілів\nДешевий прокат автомобілів Jammu Аеропорт\nRentalcargroup.com є одним з найбільших незалежних інтернет-брокерів з оренди автомобілів, ми порівнюємо ціни на прокат автомобілів в більш ніж 35000 місць. В Jammu Аеропорт є багато агентів з оренди автомобілів, які пропонують різні види категорій автомобілів від компактної, економіки або SUV's, ми можемо запропонувати великий масштаб оренди автомобілів. Так давайте робити пошук, і ви просто вибрати автомобіль, який підходить вам найкраще. Це так само просто, як це.\nJammu Аеропорт є популярним місцем оренди, Є багато компаній з прокату автомобілів в Jammu Аеропорт з широким спектром різних категорій автомобілів. Багато з наших клієнтів орендували машину в Jammu Аеропорт і мали хороший досвід. Не чекайте, при бронюванні автомобіля для Jammu Аеропорт, перш ніж ви знаєте, ціни будуть йти вгору і доступність буде знижуватися.\nПлатні дороги в Jammu Аеропорт МІСЦІ\nЯкі документи мені потрібно орендувати автомобіль в Jammu Аеропорт РОЗТАШУВАННЯ\nКорисна інформація Jammu\nБлизько Jammu Аеропорт\nПрокат автомобілів компанії в Jammu Аеропорт\nФакти про прокат авто в Jammu Аеропорт\nВ минулому місяці, середня довжина прокату автомобілів в Jammu Аеропорт був 0 днів.\nСередня орендна довжина автомобіля Jammu Аеропорт становить 0 днів.\nнайбільш замовлена оренда автомобіля в даний час в Jammu Аеропорт становить автомобілі.\nВ минулому році, найбільш замовлена оренда легкового автомобіля типу Jammu Аеропорт були автомобілі.\nСкільки коштує оренда автомобіля Jammu Аеропорт? В минулому місяці, середня ціна за оренду автомобіля був 0&ЛТ доларів США.\nВ минулому році, Скільки коштує оренда автомобіля Jammu Аеропорт? У минулому році середня ціна за оренду автомобіля був 0&ЛТ доларів США.\nяка середня вартість в оренду Jammu Аеропорт? Минулого місяця середня орендна ціна NAN USD за день.\nСкільки коштує оренда автомобіля Jammu Аеропорт протягом останніх 12 місяців? У минулому році середня вартість оренди житла склала NAN доларів США в день.\nВ компанії з прокату автомобілів доступні в Jammu Аеропорт представлені: .\nJammu Аеропорт Прокат автомобілів Відгуки\nНижче останні 5 відгуків клієнтів. Наші клієнти оцінили Jammu Прокат автомобілів в середньому по 6 на основі 10 оцінок.