Мустафа Зільберберґ. Неочікувані товариші по джігаду — Журнал «Всесвіт»\nВсесвіт Архів Мустафа Зільберберґ. Неочікувані товариші по джігаду\nМустафа Зільберберґ. Неочікувані товариші по джігаду\nНеочікувані товариші по джігаду\nЛежали собі в коморі старі газети, чекали на свою долю. Викинути їх усі поспіль було шкода: все ж таки на цих сторінках можна було здибати чимало цікавого, такого, що варто б зберегти. А поперебирати й зробити витинки — ніяк руки не доходили. І ось поволі одна з цих газет перетворилася на величезну цінність, що дорівнює, може, антикварному виданню. Бо я знаю: вірші, які надруковані в цій давній газеті, я в сучасній Росії ніде більше не дістану й ніде не прочитаю.\nНайогидніша тиранія — та, що вбиває поетів.\n1932 року Владислав Ходасевич написав нарис «Кровавая пища», основна частина якого — страшний перелік зневажених, знищених, зацькованих, загублених життів російських поетів та письменників.\nНазву нарису, звичайно, узято з пушкінського вірша «В’язень» («Узник»).\nУ процесі читання з подивом усвідомлюєш: орел, що дзьобає оцей кривавий наїдок,— двоголовий орел.\nВідзначимо, що час написання нарису — ще не найбільш людожерський, ще попереду єжовщина, ждановщина, брежнєвщина… Проте Ходасевич, який сам також потерпав від радянської влади, починає з XVIII сторіччя, з Василя Тредіаковського, й переконливо демонструє, що людожерські, «поетожерські» традиції в Росії не залежать від форми правління, ба навіть від просвіченості й ліберальності верховної особи.\nПоляк половиною своїх генів, а чвертю — еврей, Владислав Феліціянович за духом був абсолютним росіянином, і висновок зі складеного ним мартирологу був суто російський: поетів побивали камінням, мов пророків, щоб потім їх таки вознести й возвеличити. Саме в цьому, мовляв, і є велич російських поетів і доля російського народу разом з російською культурою…\nБезперечно, поетам у інших країнах також подеколи перепадало (згадаймо Франсуа Війона, Андре Шеньє, Шарля Бодлера, Оскара Вайлда чи Федеріко Ґарсіа Лорку), але з приводу таких глибокодумних висновків, як в Ходасевича можна було б лише знизати плечима: хіба мало дивних звичаїв існує в різних народів?! Деякі папуаські племена, наприклад, донедавна практикували поїдання своїх покійних родичів, щоб успадкувати їхню силу або відвагу, мудрість або привабливість (щоправда, вони все ж таки не вбивали їх з цією метою, а дочікувалися природної смерті). Отже, якщо російські поети дозволяють своєму народові, своїм володарям, своїй еліті так поводитися — значить, є, мабуть, в цьому певний сенс, зрозуміти який може лише росіянин…\nПроте лихо в тому, що Ходасевич якось залишає в затінку суттєву деталь: під хаотичні удари московського скіпетра потрапляють не самі лише російські поети. В першу чергу спадають на думку, звичайно, десять років солдатчини Тараса Шевченка, але він був зовсім не першим за часом.\nЗадовго перед Тредіаковським цей мартиролог відкриває німецький поет Квіринус Кульман, натхенний проповідник та візіонер, філософ із комплексом пророка, послідовник Раймунда Лулія, Якоба Беме й Джордано Бруно, якого спалили 4 жовтня 1689 року у Москві за особистою вказівкою патріарха Йоакіма (цар Петро тоді був замолодий, у такі справи не втручався). У романі радянського письменника графа Олексія Толстого «Петро I» є розділ з описом цієї страти. Він містить цікаву деталь: на спині в Кульмана кати палили його рукописи. Деталь історично вірогідна й якнайкраще характеризує російських утискувачів вільного слова: мало знищити поета — треба знищити також його твори.\nЧасто-густо це вдавалося повною мірою. Так, ми й досі не знаємо жодного автентичного тексту засновника башкирської літератури, леґендарного поета Салавата Юлаєва — він же бригадний генерал (тоді зазвичай казали «бригадир») пугачовських війск, полонений 1774 року, скінчивши свої дні в пожиттєвому ув’язненні на каторзі в Рогервіку (нині Палдіскі в Естонії). Одна його пісня збереглася — але в російському перекладі.\nВже згаданому Шевченкові суворо заборонялося писати чи малювати будь-що (він занотовував поезії на крихітних аркушиках, що їх носив за халявою свого солдатського чобота).\nКоли наприкінці п’ятдесятих років було реабілітовано якутського поета й громадського діяча, «червоного шамана» Платона Слєпцова-Оюнського й вирішено видати зібрання його творів, у жодній якутській бібліотеці нічого не знайшли: геть усе було знищено. Основу нині відомої спадщини Оюнського складають видання, які дбайливо зберіг у льосі один із шанувальників його творчості (а міг і головою накласти).\nАле повернімося поки що в дев’ятнадцяте століття.\nЗаслання Шевченка, а також його товаришів по Кирило-Мефодіївському братству Куліша, Костомарова, Гулака, пізніш — Павла Грабовського й багатьох інших, вигнання за кордон польських поетів, зокрема найвизначнішого в слов’янському літературному світі Адама Міцкевича й загадкового, чий вплив почав виявлятися лише через багато десятиріч, Ципріяна Норвіда (вигнання подвійне, бо виганяли їх з батьківщини, що політично вже давно не існувала), — це факти широко відомі. Менш відомо, що, ледве не винищивши новопосталу українську літературу, царат винищив таки білоруську (принаймні загальмував її розвиток на півстоліття з гаком): було віддано в солдати багатонадійного юнака Павлюка Багрима, який там і замовк; та ж сама доля спіткала Франца Савича; загинув на шибениці Кастусь Калиновський, потрапив у заслання Верига-Даревський, переслідувалися Дунін-Марцінкевич, Богушевич, Цьотка… Не менше перепало й литовцям (каторгу та заслання пройшли Клеменсас Кайріс, Анупрас Ясявічус, Юлюс Анусавічус, пізніше Клеофас Юрґяльоніс та багато інших), до того ж литовський друк сорок років (1864–1904) було взагалі заборонено росіянами. Те ж саме значною мірою стосувалося й українського друку. А Микола I ще перед тим забороняв не лише білоруську літературу, а й саме слово «Білорусь».\nСеред засланців до Сибіру були й кумикський поет Йирчи Казак, й осетинський Цомак Ґадієв, й єврейський Гальперн Лейвік, й киргизький акин Токтоґул Сатилґанов…\nЗагадкові смерті Хачатура Абовяна (1848), Іллі Чавчавадзе (1907) і вже, напевно, Звіяда Ґамсахурдіа, схоже, теж не обійшлися без «руки Москви».\nУ Росії шанують пам’ять Шандора Петефі, але зовсім не згадують, що цей великий угорський поет не просто загинув у бою, а в бою саме з росіянами, які вдерлися до Угорщини 1849 року так само безсоромно, як і 1956-го. Втім, навіть невідомо, чи загинув він: адже тіло так і не знайшли на бойовищі… Є відомості, ніби він був узятий у полон й помер від поранень через кілька років десь за Байкалом. Поховання збереглося, його обстежили угорські антропологи, справа набула розголосу, але російські шовіністи відбріхувалися тим, що це, мовляв, русофобська леґенда, яку вигадали з пропагандистською метою.\n(Авжеж, зацькувати Пушкіна, Блока, Цвєтаєву, повісити Рилєєва, заслати Кюхельбекера, Бестужева-Марлінського та Бродського, розстріляти Гумільова, обернути на табірний пил Мандельштама, змішати з багном Ахматову — це все не русофобія… Русофобія — це коли чужі нам цим в очі тикають. Та ще не знати навіщо своїх поетів приплітають. Потрібні вони нам! Нам своїх вистачає для биття.)\nНу гаразд, із полоном Петефі, може, не все ясно, але ось його побратим по перу Ґеза Дьоні, неперевершений в угорській літературі майстер воєнної лірики — він точно помер у полоні в Красноярську 1917 року.\nА вже після цієї значущої дати знищення поетів було поставлено на виробничу основу. Не будемо навіть згадувати період громадянської війни: тоді багато чого могло відбуватися, перейдімо до більш мирних часів.\n1928 року було репресовано велику групу білоруських «нацдемів» (переважно літераторів). Тоді ж замордовано в новосибірській в’язниці одного з засновників якутської літератури Василя Нікіфорова, драматурга й громадського діяча, заарештованого, до речі, «за зв’язок з повстанцями». Через рік після написання статті Ходасевича починаються повальні арешти, а згодом і розстріли серед українських літераторів. Звинувачення — «тероризм». Ну достоту, як тепер! Похмурий курйоз: серед двадцяти восьми уявних терористів, розстріляних у Києві в грудні 1934, був, наприклад, поет Олекса Влизько, ще з підлітка глухонімий. Ото гарний терорист!\nА вже тридцять сьомий рік пройшовся по всіх літературах нерушимого Радянського Союзу. Гинули й ортодоксальні марксистські письменники, що ані на йоту не відступали від партійної лінії, й ті, хто трохи грішив романтикою національної ідеї (тих, хто грішив серйозніше, вже не залишалося). Гинули представники і найдавніших літературних традицій (як-от грузинська чи вірменська), і літератур, що ледь з’явилися на світ, бо їхні народи лише нещодавно дістали писемність (іноді здається, ніби радянська влада тільки для того й заходилася навколо створення писемностей для низки малочисельних народів, щоб потім болячіше вдарити…). Такі літератури, як удмуртська та марійська, практично перестали існувати. В крихітного, менш за тисячу осіб, народу юкагирів був лише один письменник — Теккі Одулок (він же перший юкагирський вчений та просвітитель, створювач юкагирської азбуки). Тож його обов’язково треба було вбити! Представники всіх народів, великих та малих, повинні були брати участь у цій гекатомбі.\nТе ж саме стосувалося й представників діаспор: так потрапили до жорен литовський поет Андрюс Дабулявічус, що мешкав у Мєнську, й латиський Роберт Ейдеманіс, що командував за сумісництвом Сибірським військовим округом (нагадаю, що Литва, Латвія та Естонія тоді ще до Радянського Союзу не входили).\nАле вони принаймні були радянськими громадянами. А от Віктор Серж був підданим Франції, Антал Ґідаш — Угорщини, Монґуш Лопсан-Чиміт — Танну — Тувинської Народної Республіки… Це не завадило їм та їхнім товаришам по нещастю скуштувати радянського правосуддя — кому в таборах, а кому й попід стінкою. Втім, Тува й таборів своїх не мала, та й взагалі всі репресивні заходи там здійснював НКВС СРСР. В 1943 році, за рік перед ліквідацією незалежності, уряд Туви навіть нагородив Лаврентія Павловича Берію орденом Республіки.\nПроцитувавши відомі рядки Фета, Ходасевич зауважує: «Ну, звичайно, зиряни та чукчі нікого й не страчують». Правильно, за них це робить «старший брат». Що, не пригадуються імена репресованих чукотських поетів? А хіба обов’язкові прямі репресії! А ранні смерті Віктора Теулькута та Олени Омрини ні про що не кажуть? Автор першого чукотського вірша Тинетеґин, вивезений до Ленінграда на забаву начальству ледь не в якості вченої мавпи, не витримав сирого підсоння, захворів на туберкульоз і помер, нікому вже не потрібний, в 1940 р. Володимир Тинескін загинув від іншої напасті: кров деяких циркумполярних народів, чукчів зокрема, не містить ферменту, відповідального за переробку в організмі спирту. Це може спричинитися до того, що людина стає п’яницею, ба навіть алкоголіком буквально з однієї вперше випитої чарки. Алкоголізм, принесений «російською цивілізацією», звів зі світу Тинескіна й багатьох інших…\nА от із «зирянами» все однозначно. Загибель комі-зирянських поетів Віктора Савіна й Веніаміна Чистальова (Тіма Вень), довгі роки тюрми, таборів та заслання видатного мовознавця, поета й культуролога Василя Латкіна (Ілля Вась) — на сумлінні Росії. Й не треба казати, що в радянський період все було інтернаціональним і відповідальність треба розкласти на всіх. Так, конкретним виконавцем репресій міг бути й росіянин, і комі, й єврей, і угорець, і латиш, але самі репресії були породженням чергової мутації російської державності — від Великого князівства Московського через Московське царство й Російську імперію аж до Радянського Союзу. Я не доводитиму цю тезу повністю, обмежуся лише тим аспектом, про який ідеться: загибеллю поетів.\nТак, у чукчів не було Анакреона, в зирян — Тютчева. Але були розповідачі, були співці — завжди, в усіх народів. І більшість народів своїх співців не страчувала. А коли прийшли росіяни — почалися й страти.\nНе вважайте, ніби я заперечую Ходасевича, ні. Я хіба що доповнюю деякими подробицями його гірку й справедливу статтю.\nЗ безжальною точністю діагноста він пише, що в переслідуванні поетів «від начальства й суспільства не відставали сім’ї й близькі. <…> Російському письменнику страти не уникнути: а вже хто, як і коли буде її виконавцем, як складуться обставини,— це справа випадку». Й те ж саме ми сміємо стверджувати щодо неросійських письменників, що потрапили до сфери дії російських звичаїв та законів. У листопаді 1971 року в околицях Тобольська було знайдено повішеним талановитого хантийського поета Володимира Волдіна. Конфліктів із владою в нього не було. Подейкували, ніби з ним просто розправилися карні злочинці. Ні за що. Програли в карти. Справу не розслідувано й досі.\nУ травні 1979 в околицях Львова було знайдено тіло по-садистському вбитого поета й композитора Володимира Івасюка. Його перу належала всесоюзно відома «Червона рута». Справу не розслідувано й досі. Чи це була операція спецслужб, що побоювалися впливу популярної та відверто націоналістично налаштованої людини, чи знов злочин кримінальників? Яка різниця! Коріння те саме.\nЩе один українець за схожих обставин загинув у тому ж таки Тобольську — тільки не поет, а вчений-лінґвіст. Григорій Голоскевич, засуджений на сумнозвісному сфальсифікованому процесі СВУ в 1930, відбував заслання, і якось його було знайдено повішеним у міському парку. Самогубство? Вбивство? Спецоперація? Справу не розслідувано й досі.\nІз Григорієм Голоскевичем ми знов повернулися до тридцятих років. Махове колесо працювало, і багатьох просто не встигали вчасно заарештувати: вони пускали собі кулю в скроню, як Микола Хвильовий, викидалися з вікна, як Паоло Яшвілі, чи вергалися в сходовий прогін, як Янка Купала…\nЯ вже втомив читача отими безкінечними переліками, плеонастичними реєстрами, а це ж лише мала частина страчених, замордованих, ув’язнених — і за кожним іменем — не тільки жива людина, а й свій, не схожий на інші, поетичний світ, фантасмагоричний чи сірувато-буденний, щиросердо-ліричний чи стримано-статечний, позатоптуване чобітьми й позакидуване гноєм джерело роздумів та переживань для тисяч (або й мільйонів) неіснуючих читачів.\nКоли на межі тридцятих і сорокових Сталін з Гітлером поділили Східну Європу, московські упирі отримали нову порцію вишуканого наїдку. Саме тоді загинули в їхніх катівнях, наприклад, білоруський поет Макар Кравцов та український Остап Луцький. Тому, коли наприкінці війни з’ясувалося, що на зміну німецькій окупації знов повернеться російська, багато хто рятувався втечею: українські поети Євген Маланюк та Тодось Осьмачка, литовці Вінцас Креве-Міцкявичус та Фаустас Кірша («король поетів»), естонці Карл Рістиківі, Бернард Канґро, Арно Віхалем (це якщо згадувати тільки щонайвидатніших) подалися мало не пішки на Захід. Вони сяк-так врятували собі життя. Але вигнання — теж тортури для поета (як і для будь-кого, зрештою, хто любить свою батьківщину). І не можна ж сказати, щоб усі вони були аж під такою страшною загрозою. От узяти Вінцаса Креве. У двадцяті-тридцяті роки був він великим совєтофілом, очолював литовське товариство вивчення культури народів СРСР, в 1940 став членом уряду Литовської РСР, був президентом Академії наук Литви. У співпраці з німцями помічений не був, отже навряд чи в 1944 або 1945 обійшлися б з ним круто. Але він вибрав еміґрацію. А Йоханес Барбарус, лікар, поет та голова президії Верховної ради Естонської РСР, залишився. І вже за два роки не витримав: пустив собі кулю в лоба наприкінці 1946 року. А Хейті Тальвік, лідер естонської поетичної групи «Арбуяд» («Волхви»), помер у човні серед Обі: там, куди його заслали, не було лікаря; захворівши, він мав пливти до лікарні в селі Урманському Ханти-Мансійського округу мало не за сотню кілометрів. А латиський поет Ерік Адамсон… але досить прикладів! Бо інакше доведеться переписувати всю історію літератури.\nУ сорокові роки практика соціалістичного будівництва досягла таких висот, що дозволила однозначно вирішувати проблему єдності поета й народу. Тепер на горьківське запитання «З ким ви, майстри культури?» поет міг відповідати ахматовськими словами: «Там, де мій народ, на лихо…». Щоправда, для почину було взято в розробку лише окремі народи разом з їхніми поетами: попервах, в сорок першому — поволзькі німці (багата літературна традиція російських німців від цього так і не змогла оговтатися), а відтак і калмики, й чеченці, й інгуші, й карачаєвці, й балкарці, й кримські татари… Кого не вдавалося застати на місці з поважних причин, — ті вирушали на заслання безпосередньо з фронту, як балкарський класик Кайсин Кулієв чи калмицький — Давид Куґультинов (з декого навіть не стали зривати бойові нагороди: адже в нас усе справедливо; і з партії не виключали).\nБули, кажуть, аналогічні плани й для українського народу, та залізничний міністр Каганович підрахував, що ешелонів не вистачить. Але в кінці сорокових народне господарство зміцнилося вже такою мірою, що можна було перевезти куди завгодно нехай не українців, то хоча б євреїв, бо їх після Гітлера ще залишалося чимало. Погроми й депортація планувалися на 1953 рік, а перед тим проводилася підготовка. Втім, почали не з поета, а з геніального актора й режисера Соломона Міхоелса, але відтак розстріляли й багато кого ще, зокрема й поетів (знов похмурий курйоз: серед них був і дитячий поет Лейб Квітко; теж, треба вважати, не просто шкідник, а саме терорист).\nПісля Сталіна почався в усій красі той етап, який Ходасевич назвав «причислением к лику», — реабілітація мертвих поетів та преклоніння перед ними. Але ось тут ми не вбачаємо тієї логіки умертвіння — воскресіння, навколо якої він будує свою статтю. Якщо з російськими поетами справа цілком стоїть саме так (навіть Гумільова в шістдесяті роки потроху, але друкували й у будь-якому разі з історії літератури не викидали, в енциклопедіях згадували), то імена Ґриґола Робакідзе, Василя Нікифорова, Миколи Хвильового, Макара Кравцова залишалися забороненими до кінця вісімдесятих.\nОсь іще приклад. Наприкінці 1917 року з Сибіру повернувся білоруський поет Алесь Гарун. Він перебув десять років на каторзі (а заарештовано його ще зовсім молодим, двадцятирічним), захворів на сухоти на ленських золотих копальнях і невдовзі після повернення, в 1920, помер. Персонаж нібито, за радянськими мірками, позитивний: із царизмом боровся, від царя постраждав, уже помер — отже, ні до якого ухилу не пристане, ніяких дурниць проти радянської влади не набалакає… Здавалося б, готова ікона для більшовиків. Для більшовиків, може, й так, але не для росіян: сімдесят років саме ім’я Алеся Гаруна не можна було згадувати. Навіть його сторіччя (а це вже був 1987 рік, перебудова, мало які теми залишалися тоді недоторканними), навіть цей ювілей у Білорусі відзначати було заборонено.\nСтворюється враження, що це тільки свої поети потрібні росіянам, щоб спочатку їх убити, а відтак їм поклонитися, натомість чужі — лише кривавий наїдок, і більш нічого. Невмирущий принцип «вони любити вміють тільки мертвих» не для інородців. І не для інородницьких поетів. Ми своїх розіпнемо, а потім перед ними ж таки й схилимося. Розіпнемо й ваших. А от чи дати потім схилитися вам — ще подивимося!\nЗлобливим глузуванням з людини видається доля поетки з Західної України Ольги-Олександри Дучиминської. Вона прожила надзвичайно довге життя, замолоду її творчість привертала увагу українських літераторів, імена яких давно увійшли до шкільних підручників. Її перші поезії публікував сам Іван Франко, її рецензували Іван Нечуй-Левицький та Наталя Кобринська, вона співпрацювала з Ольгою Кобилянською. Після приєднання Західної України до СРСР Дучиминська намагалася влитися до радянської літератури, в 1946 опублікувала антифашистську повість, але незабаром її було заарештовано. Вижила в таборах, вийшла на волю, але від літературного процесу її було відсторонено на довгі десятиріччя, й знов вона побачила свої вірші надрукованими лише у віці… ста чотирьох літ, в 1988 році!\nПіслясталінський період вважається вегетаріанським. Таж то дрібниці — на всю Латвію, наприклад, посадили в шістдесяті роки одного тільки Кнута Скуєнієкса (але це лише з поетів, панове, не забувайте, лише з поетів!). І все одно список засланих, посаджених, вичавлених з країни вражаючий та страхітливий. Зрештою, людські жертви були й тоді. Гебісти забили на смерть Костянтина Богатирьова. Ну, перестаралися хлопці, хто ж міг знати, що оцей обдарований перекладач такого кволого здоров’я! Адже хотіли лише пострахати, а там покашляв би трохи кров’ю, шви йому б наклали на життєво важливі органи — та й валяй з країни під чотири вітри.\nІвана Світличного після відсидки навмисне заслали до гірського Алтаю, знаючи, що за його гіпертонії високогірні умови смертельно небезпечні. Ну, тут навпаки: трохи недотягнули, треба було десь на Ельбрус. А то хоча Світличного, звичайно, розбив інсульт, проте він ще довго жив у паралічі, без руху та мови, — аж до 1990 року.\nВже за Горбачова загинув у в’язниці політзек Василь Стус. Та ж сама доля — в Анатолія Марченка.\nНевдовзі усіх, хто вижив, випустили, проте обережні спостерігачі не квапилися робити висновок, ніби кривавому наїдку покладено край назавжди. І справді, арешт у середині дев’яностих поетки Аліни Вітухновської (їй по-підлому підкинули наркотики) натякував на те, що вимушена дієта незабаром закінчиться. Російські спецслужби допомагали ловити узбецького поета Мохамада Соліха — його голова так потрібна іхнім узбецьким братам-упирам! Але Мохамад може бути відносно спокійним у надійній Скандинавії…\nАле й Катар здавався надійним… А ось я дивлюся на жовтаву від часу газету, за двадцять третє число «Літературної Росії» від 10 липня 1988 року, на портрет молодого, веселого Зелімхана Яндарбієва й рясні рядки його віршів у російському перекладі Н. Єгорової та Л. Садковського — і з болем думаю, що цього більш ніколи не буде.\nХай прийме Аллах твій джігад, Зелімхане! Я не знаю, не можу знати, чи зустрінуть тебе в мусульманському раї католик Шандор Петефі, православний Микола Гумільов, агностик Дмитро Фальківський, буддист Цибен Жамцарано, іудей Перец Маркіш, — твої побратими по перу, що їх усіх, як і тебе, неправедні судії затаврували тавром терористів. Але мені здається, що якимось незбагненним чином така зустріч, іншаллах, має відбутися. Бо сказано в хадисах, що найкращий джігад — це казати правду сильним світу цього. А хто скаже правду краще за поета?\nНавіть коли поет оспівує лише рідний пейзаж чи красу коханої — він страшний тиранові.\nНавіть коли поет заглиблений у експерименти зі Словом, як Велимир Хлєбніков, що помер страшною голодною смертю, або як Геннадій Айгі, що живий та здоровий, як той же таки Мохамад Соліх чи Ципріян Норвід, — він страшний тиранові.\nІ навіть коли поет лояльний до тирана, щобільше — навіть коли він оспівує тирана (чи то перебуваючи в добросовісній омані, як Публій Вергілій Марон, як Володимир Маяковський, як Езра Паунд; чи то зі зламу душевного та фізичного, не витримавши державного тиску, як Осип Мандельштам або Павло Тичина; чи то, нарешті, з корисливості, спокусившися благами й почестями, як Роберт Сауті або Микола Тихонов),— все одно навіть такий поет страшний тиранові!\nБо хто скаже правду краще за поета? — і, зрештою, не так важливо, про що буде ця правда. А найкращий джігад — казати правду тиранові.\nАдже поет володіє Словом — і тут влада тирана закінчується. Який би не був поет безсилий перед лицем влади, який би не був він смішний для ницої черні, який би не був він особисто слабкий душею й тілом — він володар Слова!\nНаскільки ж страшніший тиранові той, хто говорить правду про самого тирана, хто постав на захист свого народу, пригнобленого тираном, хто вів джігад і пером, і шаблею, і поетичним Словом, і політичною Дією! Зелімхан, що оспівував і очі коханої, і вірність матері, і священний чеченський зікр, і прагнення вайнахів до волі, Зелімхан, що стояв на чолі свого народу й своєї держави, Зелімхан, що й у вигнанні надихав людей на боротьбу, — такий Зелімхан у всьому страшний тиранові й в усьому угодний Аллахові. А його неочікувані товариші по джігаду завше, в будь-якому разі будуть грізними свідками звинувачення.


Які натуральні маски можна зробити для посіченого волосся?\nВ основі всіх запропонованих масок різні натуральні масла. Якщо ваше волосся дуже жирні біля кореня, але сухі на кінцях, обробляйте тільки кінчики волосся.\nМаска з кореня лопуха. Візьміть 100 грам свіжого кореня лопуха, порубаєте його дуже дрібно. Потім залийте цю кашку рослинною олією (приблизно 200 мл), підійде будь – соняшникова, оливкова, мигдальне, касторове. Щільно закрийте банку і поставте в тепле темне місце на добу. Потім нагріти на водяній бані і варити двадцять хвилин періодично помішуючи суміш. Після цього дайте складу охолонути природним шляхом, процідіть, відіжміть кашку. Втирайте суміш у шкіру голови і волосся за годину до миття голови. Обов'язково обмотайте волосся поліетиленом і оберніть товстим махровим рушником.\nМаска з демиксидом. Демиксид – це лікувальний препарат, який сприяє кращому проникненню інших лікувальних засобів, підсилює їх дію. Його потрібно змішувати в пропорції 1:2 і після цього склад наносять на волосся. Тримати маску потрібно годину і потім змити. Мінус у цієї процедури – демиксид має неприємний запах, але цей недолік компенсується тим, що масла відмінно вбираються і працюють більш ефективно.\n| Теги: волосся


Сукні, спідниці Atlantic (Атлантік) - купити в Києві, Черкасах, Україні сукню, спідницю Atlantic в інтернет-магазині одягу MODNA\nСукні, спідниці Atlantic\nНемає в наявності Код товару: 38056Склад: 100% поліестерКолір: яскраво-рожевийРозмір: S, MВид: СукніПримітка: святкова упаковка БЕЗКОШТОВНО (за бажанням) Доставка: 5-10 робочих днів. Для товарів з поміткою "швидка доставка" відправка товару протягом 1-го робочого дня.\nСукня Atlantic KPO-022\nНемає в наявності Код товару: 17456Колір: помаранчевийРозмір: MВид: СукніПримітка: святкова упаковка БЕЗКОШТОВНО (за бажанням) Доставка: 5-10 робочих днів. Для товарів з поміткою "швидка доставка" відправка товару протягом 1-го робочого дня.\nНемає в наявності Код товару: 17457Склад: 95% cotton, 5% lycraКолір: хакіРозмір: S, MВид: СукніПримітка: святкова упаковка БЕЗКОШТОВНО (за бажанням) Доставка: 5-10 робочих днів. Для товарів з поміткою "швидка доставка" відправка товару протягом 1-го робочого дня.\nНемає в наявності Код товару: 17458Склад: 1Колір: білий, чорний, синій, чорнийРозмір: S, M, LВид: СпідниціПримітка: святкова упаковка БЕЗКОШТОВНО (за бажанням) Доставка: 5-10 робочих днів. Для товарів з поміткою "швидка доставка" відправка товару протягом 1-го робочого дня.\nНемає в наявності Код товару: 17459Склад: 1Колір: бежевий, темно-сірий, чорнийРозмір: S, MВид: СпідниціПримітка: святкова упаковка БЕЗКОШТОВНО (за бажанням) Доставка: 5-10 робочих днів. Для товарів з поміткою "швидка доставка" відправка товару протягом 1-го робочого дня.\nНемає в наявності Код товару: 17460Склад: 100% cottonКолір: хакіРозмір: LВид: СпідниціПримітка: святкова упаковка БЕЗКОШТОВНО (за бажанням) Доставка: 5-10 робочих днів. Для товарів з поміткою "швидка доставка" відправка товару протягом 1-го робочого дня.


Сатанів смт Підготував Олег Федоров та ін. - 2011 р. Хто назвав Сатанів Сатановом?\nПошук по розділу сайта 2011 р. Хто назвав Сатанів Сатановом?\n– Сатанів смт\n2011 р. Хто назвав Сатанів Сатановом?\n1988 р. Панорама міста (зліва – надбрамна башта, справа – синагога)\nПам’ятник жертвам визвольної війни 1648-1654 років\n+ Єврейський цвинтар (кіркут)\n+ Балакири с\n+ Бедриківці с\n+ Варівці с\nВелика Левада с\n+ Велика Яромирка с\n+ Великий Карабчіїв с\n+ Грицьків с\n+ Дахнівка с\n+ Жищинці с\n+ Завадинці с\n+ Клинове с\n+ Кремінна с\n+ Куманів с\n+ Купин с\n+ Курівка с\n+ Липівка с\n+ Лісоводи с\n+ Мартинківці с\n+ Матвійківці с\n+ Нова Пісочна с\n+ Нове Поріччя с\nПідготував Олег Федоров, начальник відділу культури Городоцької райдержадміністрації\nВерсія перша: назва містечка походить від слова «сатана». Прокляте місце – так після невдалої спроби загарбання прозвали це місце турки, які у ХV-ХVІ століттях неодноразово нападали на містечко, заявивши, що їх лісами і болотами водила нечиста сила. Проте малоймовірно, щоб турки дали ім’я місту – воно з’явилося на декілька століть раніше, ніж турки прийшли на ці землі.\nНаступну, другу версію (молдовську), про те, що назва містечка пов’язана з молдавським словом “сат” – велике село, селище, висунув Степан Бабишин. І її підтримав місцевий краєзнавець Володимир Соха.Він висловлював таке припущення: “В часи поневолення цього краю в ІХ столітті частина предків сучасних молдаван переселялась в наші краї.\nВ той час на місці теперішнього Сатанова вже знаходилося якесь давньослов’янське поселення, назва якого загубилась у віках. Нові поселенці дали йому свою назву Сат, яке згодом у слов’янській транскрипції набуло форму Сатанів”. Дослідник української топоніміки Микола Янко погоджується, що назва поселення може походити від молдавського словосполучення Сату Ноу, тобто Нове село.\nВерсія третя, язичницька. Існує припущення, що назву Сатанову могли дати і у зв’язку з “бісівським” сусідством. До середини ХІІІ століття в тутешніх місцях зберігався останній острівець язичництва, а таємні обряди давнім богам здійснювалися аж до ХVІ-ХVІІ століть. Церква ж усе, пов’язане з колишніми богами, оголосила сатанинським. Звідси, мовляв, і назва міста, що розкинулося мало не в самому серці “країни” волхвів, що нікому не скорилася.\nДослідниця українського язичництва, доктор філософських наук Галина Лозко стверджує, що “топонімічні назви Чортків і Сатанів мають язичницьку семантику»,. Про те, що ця місцевість була безпосередньо пов’язана із язичницькими культами, свідчить і знахідка Збручанського ідола Світовида. Понад два століття цей старослов’янський бог був одним із найшанованіших у Київській Русі.\nВерсія четверта викладена Володимиром Сохою у краєзнавчому нарисі “Сатанів”, де він пише: “Дехто з дослідників краю вважає, що так назвали місто монахи Сатанівського монастиря, який був тут побудований у ХІV, а можливо, і в ХІ столітті. У цій назві була відображена боротьба міщан з монастирем за земельні володіння, і тому перші жителі були нагороджені таким страшним для тих далеких часів прізвищем.\nА незабаром сусідство монастиря з “Сатаною” стало недоречним. І монастирські ієрархи, намагаючись виправити необачність своїх попередників, стали давати околицям Сатанова релігійні назви: Богослівка, Юринці, Спасівка, Покрівка (від назви церков, що були побудовані в цих околицях).” Проте священики не погоджуються з цією версією, адже випадків, щоб з ініціативи культових діячів поселення називалися негативно, в історії немає.\nВерсія п’ята частково перекликається з наступними. Готи у середині ІІІ століття нашої ери наполонили Дакію, а у 270 році її захопили. Процеси асиміляції сприяли поширенню готських артефактів серед місцевого населення та їх розповсюдження на навколишні території. Можливо, вже в ІІІ-ІV столітті нашої ери існувало поселення Сатанів, що “завдячувало” своєю назвою готам.\nВерсія шоста, готська, висунута дослідниками Ю. Палійчуком та Є. Палійчуком. Дослідники взяли за основу аналіз топонімів і гідронімів готських часів. Чому саме готи? Насамперед через те, що вони були найближчими предками народів Європи… Вийшовши з території нинішньої України в Західну Європу, готи стали тим субстратом, з якого в подальшому сформувалось багато народів Європи (німці, французи, англійці й інші).\nЗвичайно, можна припустити, що їхня мова повинна мати хоч якусь спорідненість із мовою пращурів – готів… Багато міст по сусідству мають значення, які утворюють пари антонімів: Гусятин розміщений там, де Збруч вже набрала сили, (gush [gaS] сильний потік) і Сатанів – Збруч в тому місці плив тихо, спокійно дзюрчав – «sough [sau]» – шелест, дзюрчання”.\nПідготував Олег Федоров та ін. – Сатанів смт Підготував Олег Федоров та ін. - 2011 р. Хто назвав Сатанів Сатановом?


Бліц-Інфо - В Івано-Франківську суд почав розглядати справу про банкрутство СТЕКу\nВ Івано-Франківську суд почав розглядати справу про банкрутство СТЕКу\n12 Лютого 2020, 11:33\nГосподарський суд Івано-Франківської області розпочав провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія".\nСправу веде суддя Михайлишин, інформує кореспондентка Бліц-Інфо з зали суду.\nЗа словами судді, суд ввів мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника та ввів процедуру розпорядження майном товариства. Окрім того, заявник подав документи, з яких вбачається, що боржник є збитковим підприємством.\nЯк йдеться у матеріалах справи, одним із факторів, який вплинув на неплатоспроможність боржника є невідшкодування тарифом на теплову енергію в теплових межах (обсягу теплової енергії, що втрачається під час її транспортування споживачам тепловими мережами).\nЗа словами судді, на сьогодні є три кредитори. По одному кредитору ухвала оскаржена в апеляційному порядку. А по "Нафтогазу" справа призначена на 19 лютого.\nРозпорядник майна боржника арбітражний керуючий Іван Захарко подав суду звіт про проведені заходи з 16 грудня до сьогоднішнього дня.\n"Згідно даних боржника всі борги перед "Нафтогазом" збігаються, тож вимоги були визнані повністю і будуть розглянуті 19 лютого. Позов "Укртрансгазу" не відповідав вимогам, тому не був включений до вимог кредиторів. Також розпорядник майна звернувся до боржника з вимогою на мораторій, де пояснив, які вимоги кредиторів погашати можна, а які ні. Також склали перелік дій, які боржник не може вчиняти без дозволу розпорядника. Боржник видав наказ про проведення інвентаризації майна і сьогодні її провели. До 16 лютого матеріали будуть надані до суду",- повідомив розпорядник.\nСуд на місці вирішив долучити до матеріалів справи звіт розпорядника.\nНаступне підготовче засідання призначили на 28 березня 11 год.


13 Жовтня 2021 17:23\n«Були установи, які були наповнені на 20-30%, навіть до 50%. При цьому утримувався повний штат песоналу, повною мірою сплачувалися комунальні платежі. Торік Ковельську виховну колонію вирішили закрити. Де будуть утримувати засуджених? В Україні є 109 працюючих установ. Нам є де утримувати засуджених, ми закривали ті установи, які менше потрібні. Це була колонія для неповнолітніх. В Україні ж наразі близько 80 неповнолітніх утримуються у місцях несвободи, тому недоцільно тримати такі заклади задля десятка ув’язнених», - пояснила вона.\n«Ці особи перебувають у сім’ї, ходять до освітніх закладів, спілкуються з однолітками, але у них є додаткові обов’язки. Зараз більшість неповнолітніх перебувають на пробації, а не у в’язниці. Але не кожна людина може заслуговувати на таке покарання. У виключних випадках, якщо приміром, йдеться про небезпеку чиємусь життю, суд приймає рішення про тримання такої особи під вартою і засудження до позбавлення волі», - зазначає заступниця міністра.\n«Проте у кожному регіоні тримати повноцінну колонію на 5-7 осіб – недоцільно. Доцільно робити відділення в дорослій колонії, але цього законодавство сьогодні не дозволяє. Ми заклали цю норму в майбутніх законопроектах, щоб неповнолітні не втрачали нормальних, повноцінних соціальних контактів», - резюмувала посадовиця.\nЗагалом у Мін’юсті є понад 30 об’єктів, які можуть бути виставлені на приватизацію. Продаж Ковельської колонії - не перший.\n«Цього літа продали таке майно Львіської виправної колонії № 48 за майже 500 мільйонів. Замість закритої в’язниці громада отримує інвестицію, це і нові робочі місця, і податки, і нова інфраструктура», - пояснила Олена Висоцька.\n«У Львові колонія продавалася за рахунок земельного ресурсу, бо там планується знесення під нуль. В цьому випадку об’єкти мають якіснішу характеристику. Вони можуть бути використані в бізнесі, їх можна реконструювати, модифіковувати. Необхідна креативність, і там можуть бути якісь хаби. Туди можуть прийти інвестори з будь-якого регіону. Цей об’єкт не обмежений з точи зору потенціалу, він перспективний з інженерної точки зору. Хотілось би, щоб за рік-другий замість буклету з намальованим колючим дротом цю територію можна було побачити в інших, набагато приємніших буклетах», - зазначив він.\nКошти з продажу Ковельської колонії Мін’юст планує використати на покращення умов ув’язнених, у тому числі й у слідчих ізоляторах, де є значні проблеми: недостатньо місця, переповненість, старі комунікації. Серед закладів, які треба модернізувати, - Луцький слідчий ізолятор.


Студент Львівської духовної семінарії УГКЦ став переможцем шахового турніру серед семінаристів\nСьогодні, 4 березня, у Львові студенти львівських духовних семінарій взяли участь у міжконфесійному шаховому турнірі. Гра тривала 3 години у локації СoMMuna. У Львові такий захід відбувся вперше. У матчах зіграли студенти Львівської духовної семінарії Святого Духа УГКЦ, Львівської православної богословської академії УПЦ КП, Львівської духовної семінарії УАПЦ, Вищої духовної семінарії Львівської Архідієцезії РКЦ та Львівської богословської семінарії ХВЄ. Головним суддею турніру був міжнародний арбітр ФІДЕ Прохоров Олександр (м. Львів).\nПопри дух товариства і єдності кожен з учасників завзято змагався в інтелектуальній грі.\nЗахід ініціювали, щоб популяризувати цей інтелектуальний вид спорту не лише серед мирян, а й представників духовенства.\nПереможець турніру – Валерій Купчак, студент Львівської духовної семінарії Святого Духа УГКЦ отримав у нагороду ювілейну монету ім. Короля Данила Галицького. І, крім того, великій шаховий набір. Друге місце посів Дмитро Студітський, студент Львівської духовної семінарії Святого Духа УГКЦ. Призер отримав оригінальний годинник у вигляді шахової дошки із зображенням фігур. Третім призером став Олександр Ющак, студент Львівської богословської семінарії ХВЄ і отримав у подарунок набір шахів. Ексклюзивні шахові подарунки передав семінаристам митрополит Львівської єпархії УПЦ КП владика Димитрій.


Діана Гордійчук: Олександр Шевченко зможе забезпечити гідне життя кожному українцю / В регіонах / УКРОП. Українське об'єднання патріотів\nДіана Гордійчук: Олександр Шевченко зможе забезпечити гідне життя кожному українцю\n29 березня 2019, 16:18 В регіонах Роздрукувати\nМешканці України заслуговують на президента, який готовий стати на захист їхніх інтересів, якому під силу підняти державу на новий, вищий економічний рівень та який забезпечить гідне життя українцям. У цьому переконана голова Рівненської обласної організації УКРОПу Діана Гордійчук.\n«Кандидат від «Українського об’єднання патріотів» Олександр Шевченко жодним чином не заплямував свою репутацію. Коли провладні політики роздавали навсібіч брехливі обіцянки, він розбудовував свій регіон. Олександр Шевченко зробив із гірськолижного курорту «Буковель» справжню перлину Карпат. Відтак дав роботу та достойну зарплату багатьом землякам, в яких немає потреби їхати за кордон на заробітки, адже їм добре живеться на своїй, рідній землі», – наголосила Діана Гордійчук.\nУкропівка зазначила: Олександр Шевченко заснував благодійний фонд, який працює у найрізноманітніших напрямках. Зокрема, це соціальна реабілітація малозабезпечених та безробітних, дітей та людей із особливими потребами, учасників бойових дій, підтримка мистецьких, спортивних проектів тощо.\n«Він подбав про тих, хто цього потребує, хто опинився у скрутних життєвих обставинах і зробив це за покликом серця та без найменшої допомоги від держави, а лише з розуміння соціально відповідального бізнесу, коли частина зароблених коштів виділяється на благодійність, розвиток суспільства, підтримку літніх людей, допомогу дітям, підтримку цікавих проектів», – зазначила Діана Гордійчук.\nТож укропівка переконана, що 31 березня в українців є можливість змінити владу в країні та обрати президентом того кандидата, який насправді є патріотом України та не боїться втілювати в життя нові ідеї. Тому закликає всіх прийти на вибори та не дати ще один шанс антиукраїнським силам знову на роки загальмувати розвиток економіки та держави.


Возик «Тутіло»: самохідний асистент для овочівників — Агробізнес сьогодні\n/ Механізація АПК / Вівторок, 11 травня 2021 10:20\nДосвідчені в городництві, садівництві й вирощуванні ароматичних рослин аграрії допомогли інженерам розробити концепцію використання спеціальних багатофункціональних самохідних візків. Винахідники й машиновиробники з Франції втілили її у конструкції возика «Тутіло» (Toutilo).\nЦе — універсальне зручне обладнання, що покликане поліпшити комфорт для фермерів і працівників невеликих господарств, синхронізуючи й полегшуючи різні види діяльності. Наприклад, посадку розсади та закриття борозен, культивацію рядків, також допоможе виконувати механічне сапання й розпушування, збирати врожай, транспортувати рослини.\nНа возику працівник лежить долілиць на регульованій висоті від 10 до 50 см над землею. Він може вільними руками сіяти, сапати або збирати коренеплоди. За потреби оператор може змінити заздалегідь заданий темп і напрямок руху машини за допомогою джойстика. Ергономіка розташування працівника дозволяє уникнути постійного нахилу спини й випрямлення, щоб підтримувати робочий ритм. Положення сидіння (лежаку) адаптується до будь-якої морфології тіла. Тобто візок «Тутіло» зберігає здоров’я робітників агробізнесу. Є моделі з одним або ж двома місцями для операторів.\n«Тутіло» легко адаптується до різних розмірів рослинних культур — будь то перші сходи, чи зрілі овочі. Компактні характеристики роблять агрегат придатним для парників й оранжерей так само, як на відкритому ґрунті. На возика можна натягнути пластиковий дах для захисту від дощу й сонця.\nАвтоматична система рульового керування з вбудованим автопілотом дозволяє фермерові зосередитися на своїх функціях, не турбуючись про переміщення возика по полю або в теплиці. Електричний двигун працює безшумно, без шкідливих викидів, потребує небагато місця й здатний працювати автономно протягом 30 годин.\nЦікаво, що «Тутіло» належить до нового типу техніки — колаборативних роботів (коботів). Або їх ще називають — інтелектуальні пристрої-асистенти. Основною сферою застосування коботів на сьогодні є автомобілебудування. Найпопулярнішими операціями є транспортування й складання. Коботи можуть працювати поруч із людиною, а іноді й разом із нею — наприклад, загвинчувати шурупи, коли людина утримує предмет руками. Однак потенційна сфера їх застосування значно ширша. Кобот — механотронний помічник, який може працювати спільно з людиною для виробництва будь-чого. Мета створення агрегатів-коботів полягає в тому, що вони беруть на себе прості й виснажливі завдання, вивільнюючи персонал.— зокрема, і в сільському господарстві.\nВозик «Тутіло» — порівняно новий винахід, але його виготовляють уже кілька років, і понад 60 машин продано у Франції, Бельгії, Швейцарії та Канаді. Виробник цього обладнання — компанія «Туті» із Франції. Вона розробляє, збирає й продає мехатронні рішення для обробки ґрунту в садівництві. Розташована в давньому, заснованому ще римлянами містечку Румілі. У Франції відбувається територіально-адміністративна реформа, проходить укрупнення регіонів. Це нагадує створення в Україні об’єднаних територіальних громад. Румілі — невеличке з населенням 16 тис. жителів місто в оточенні сільської місцевості. Його економіка заснована на сільськогосподарської діяльності регіону і розвивається відповідно до запитів агропродовольчого бізнесу. Зокрема машинобудівна діяльність там направлена на задоволення виробничих потреб виноградарів, овочівників і сироварів.\nЕлектромоторизація овочівництва й розплідництва підвищує продуктивність цих напрямів агробізнесу: зокрема, «Тутіло» вивільняє від 25–50% робочого часу залежно від складності конкретних завдань.


Як зробити подарунки на день рожденья своїми руками? | Відповідь тут ;-)\nРецепт саморобних цукерок\nГорщик з вирощеним квіткою\nВикрійка м’якої іграшки\nВолодіння технікою фотошоп\nЯк зробити подарунки на день народження своїми рукам магазинах лежать гори речей, але, збираючись у поспіху на день народження, не завжди можливо знайти відповідний подарунок. Буває, що немає грошей, або просто того, що могло б порадувати друга, коханого, родича, колегу. Вихід простий — подарунок своїми руками на день народження. Це завжди неординарно і мило. Не варто нарікати, що у людини все є, і йому нічого не треба, так не буває. Навіть той, хто заробляє сотні тисяч рублів, може бути радий звичайному сувеніру, який виконаний саме для нього і зроблений з душею. Старання обов’язково будуть гідно оцінені.\nЗнаючи добре друга і його переваги, не важко вибрати належний презент. Але навіть не володіючи такими тонкощами, можна здогадатися, що дівчині принесуть радість цукерки, квіти, листівка або м’яка іграшка. Хлопчику — конструктор, машинка, вертоліт або паперовий змій. А чоловік і жінка будуть раді оригінальної листівці, картині або малюнку, зробленому своїми руками. Взагалі, подарунки на день народження своїми руками приємно і робити, і отримувати. Адже від них виходить тепло, не властиве речі з конвеєра. Такого не знайдеш ні в одному магазині, і він стає доріг не стільки ексклюзивністю, скільки особливим ставленням того, хто дарує до іменинника.\nСаморобні цукерки робляться дуже просто. Відповідний рецепт, як зробити суфле або іриски, є в Інтернеті. Головне — це незвичайна оболонка з красивою паперу у вигляді фантиків або оформлення у формі корзини з квітами, де цукерки грають роль серцевини квітки. Подарункові квіти — це зовсім не обов’язково букет. Якщо ви любитель — флорист, то у вашій колекції неодмінно знайдеться квітка в глиняному горщику, гідний бути подарованим. Далеко не кожному дано виростити подарунок своїми руками на день народження. У когось це дійсно виходить. Проте варто уточнити, які квіти воліє винуватець торжества, і чи немає у людини алергії. В іншому випадку подарунок буде не в радість.\nІграшку зробити також досить просто. Всі дівчата люблять брелки на ключі, всякі висячі дрібнички, м’які іграшки. Таке можна просто зшити по готовій викрійці. Вибирається модель іграшки, м’якої подушки, веселого звірка, і акуратно переноситься на тканину, вирізається і зшивається. Деякі шви можна зробити на швейній машинці. А якщо зшити іграшку обметочний кольоровими стібками і прикрасити оченятами, то вона займе почесне місце на дивані господині і буде не один рік нагадувати про минулий святковій події.\nЛистівка своїми руками може бути не тільки паперовій або віртуальною. Її можна зробити із пластику, у вигляді карбування, або навіть зшити з тканини. Включивши фантазію, будь-яка дитина чи підліток може здивувати батьків та друзів. Спеціальний кольоровий пластик продають у магазинах, а оформити таку листівку можна в стилі скрапбукінг, прикрасивши всілякими дрібними черепашками, кольоровими гудзичками або стрічками. Для карбування знадобиться аркуш тонкої фольги і малюнок, по якому можна її зробити. З тканини така листівка буде ще оригінальніше. Знадобиться лише яскравий фетр. Щоб він не гнувся, його краще зробити подвійним, а прикрасити можна аплікацією. Дуже красиво виглядає панно з пофарбованої крупи, рису або пшона. Необхідно взяти картон або коробку з-під цукерок, яка буде своєрідною рамкою, і наклеїти крупинки зерен на нього так, щоб вийшла картина. Забарвлюється матеріал для роботи гуашшю або харчовими барвниками. Правда, така ювелірна робота вимагає вправності, терпіння і художнього смаку. Та й починати її виготовлення слід задовго до дати народження, до якої готується подарунок.\nКращий подарунок своїми руками, звичайно ж, фотоальбом. Його можна зробити з картону, використовуючи різні прикраси в якості обробки. Зразки таких робіт завжди можна знайти на сайті. Якщо дарувальник вміє майструвати, то будь-яку саморобку з фанери, дерева або паперу можна зробити самостійно. Навіть звичайні журавлики з паперу з побажаннями щастя можуть викликати посмішку розчулення. Той, хто захоплюється музикою, оцінить альбом для улюблених дисків. Для його виготовлення треба взяти файли для дисків, зробити красиві скоринки з картону й на обкладинці помістити аплікацію або малюнок, якщо у вас є задатки художника. Дівчатка люблять дарувати подругам браслети з бісеру, фенечки. Папі чи дідуся можна пов’язати небудь предмет одягу: шарф, рукавиці, светр. Бабуся оцінить саморобний фартух на кухню, рушник, вишитий хрестиком або гладдю.\nДорослим догодити ще простіше. Можна зробити ремонт меблів, починають те, що зламалося. Є люди, які вміють робити все своїми руками, і для них питання, як зробити подарунок, не проблема. Якщо це дуже дорого, то можна просто спекти піцу, пиріжки, зробити улюблені млинчики або блюдо, яке подобається близькій людині. Будь сюрприз буде подвійно приємний, якщо дізнатися заздалегідь деякі «таємні бажання» іменинника (що йому подобається, ніж захоплений, про що давно мріє). Це не означає, що потрібно побудувати будинок, яким він марить. Але подарований макет будинку, можливо, стане потужною візуалізацією, що закликає до втілення ідеї в життя. А якщо ні, то хоча б розрядить атмосферу за святковим столом.\n← Перстень зі смарагдом: значення талісмана\nЯк намалювати робота для дитини? →\nРік змії: подарунки своїми руками


Японія може дати Україні $1,5 млрд | Велика Епоха\nЯпонія може дати Україні $1,5 млрд\nЯпонія пообіцяла надати Україні економічну допомогу в розмірі $1,5 млрд у вигляді позик під низьку процентну ставку. Про це сьогодні заявив представник кабінету міністрів країни Йосіхіде Суга.\n«Дуже важливо, щоб Україні надали підтримку кожна із країн світової спільноти, оскільки українці опинилися у важкій економічній ситуації і переживають політичний хаос. Потрібно дати можливість Україні відновити економічну стабільність», ― сказав Суга.\nПри цьому представник японського уряду зазначив, що економічна допомога Україні буде надана Японією на умовах досягнення українською стороною угоди з МВФ про економічні реформи.\nНагадаємо, раніше японці обіцяли надати кредити Україні на суму $ 1 млрд.


5Books: Велике в малому — як виглядає бібліотека норвезького містечка Вест-Аглер\nВелике в малому — як виглядає бібліотека норвезького містечка Вест-Аглер\nВест-Аглер – невеличке норвезьке містечко, де мешкає лише 10 тис людей. Але з 2011 року воно має одну із найкращих бібліотек країни, котра може стати гідним суперником (та прикладом для наслідування) для інших закордонних бібліотек.\nВсі ці дизайнерські та архітектурні рішення стали можливими завдяки фірмі Helen&Hard. Замість традиційної нудної бібліотеки зі схемою «стелажі—стенд—читальна зала» фахівці розробили концепцію публічного простору.\nОкрім читання книжок, в цьому міському центрі можна провести час разом із друзями, слухаючи лекції, переглядаючи матеріали в навчальному центрі, побувати в кафе у приміщенні бібліотеки чи навіть подивитися виступ музикантів чи авторів на малій сцені.\nПроект називається Vennesla Library & Cultural Center. Відрізняється він лаконічністю, мінімалізмом та використанням світла, простору, дерева та скла в якості головних складових дизайну.\nРаніше ми говорили про можливості реорганізації публічного простору бібліотек в Україні з однією з волонтерів та співорганізаторів міні-конференції TEDxKyiv.\nПро що це: бібліотеки, книгарні, Норвегія, фото, цікавинки


Ремонт турбіни Куп'янську. Заміна, перевірка, зняття стартера турбіни Куп'янську діагностика, розбирання | S-T-O.com.ua\nРемонт турбіни у Куп’янську\nРемонт турбіни у Куп’янську – вельми поширена причина для того, щоб звернутися в наш сервіс. Технічне обслуговування та реалізація ремонтних робіт з важливими агрегатами сучасних автомобілів потрібне як у цілях профілактики їх дефектів, так і для повного відновлення працездатності, якщо певні труднощі вже помічені водієм.\nВідвідування нашого сервісу дасть можливість у стислі терміни виконати професійний ремонт турбіни у Куп’янську за демократичну ціну. Усі нюанси ви можете уточнити будь-яким зручним способом у наших консультантів.\nЧерез що ремонт турбіни у Куп’янську треба довірити професіоналам і не тягнути час?\nНесправність значимих компонентів сучасного транспортного засобу – серйозний сигнал для будь-якого власника автівки. Насамперед подібна проблема прямо впливає на робочі параметри, включаючи динаміку руху, стійкість авто, паливні витрати та загальну безпеку.\nТак, припустимо, ушкодження на лакофарбовому покритті кузова переважно відбивається на естетиці автомобіля та через тривалий час здатне призвести до корозійних процесів, до того ж лише у випадку, якщо такий косметичний дефект дійсно сильний. А коли подряпано бампер, що виготовлено з пластику, то йому взагалі нічого не загрожує у довгостроковій перспективі. Тобто процедура усунення такої подряпини виконується, якщо власник авто бажає цього, та у зручний йому час.\nЯкщо вимагається ремонт турбіни у Куп’янську, то дилеми, хочеться або не хочеться, бути не може. Навіть незначна несправність такого агрегату небезпечна серйозними наслідками. Зволікання з здійсненням обслуговування та ремонтних робіт підігріває ситуацію. Автомобіль може повністю відмовити, а витрати на усунення поломки сильно піднятися. Тому при дебютних проблемах з найважливішими агрегатами авто, треба відразу ж звертатися до послуг автосервісу.\nПлюс ремонт турбіни у Куп’янську потрібно делегувати перевіреним майстрам. Самостійні експерименти з налагодженням або звернення до друзів в сумнівних СТО здебільшого не лише не вирішує несправність, а посилює її. Таким чином, ви втратите цінний час, додаткові матеріальні засоби та нерви, не отримуючи результату – якісного відновлення працездатності свого авто.\nОбравши наш автомобільний сервіс та довіривши ремонт турбіни у Куп’янську нам, ви напевно зможете захистити себе від вказаних вище проблем. Ми здійснимо професійну діагностику, визначимо точні первинні причини несправності – все несправні запчастини агрегату, замінимо їх або проведемо дефектовку, внаслідок чого автомобіль буде працювати як новий.\nРемонт турбіни у Куп’янську з нами – це:\nБез зволікань. Наші фахівці усвідомлюють, що надовго залишати власника без авто не можна. Тому ми прагнемо усунути поломку в стислі часові рамки. А не дотриматися заздалегідь погоджені терміни ми можемо тільки при форс-мажорних ситуаціях.\nВигідно. Вартість ремонту турбіни у Куп’янську в ідеалі не повинна стати ключовим чинником, але реальність така, що автовласники насамперед звертають увагу на ціну обслуговування. Ми постаралися, щоб умови співпраці були доступними для вас. Крім того гарантії якості дадуть можливість після візиту до нас надовго забути про поломки цього агрегату та скоротити експлуатаційні витрати.\nПрактично. Наша фірма представлена в різних містах України. Так, якщо вимагається ремонт турбіни у Куп’янську, вам не знадобиться від’їжджати далеко від житла або свого офісу. А якщо несправність автомобіля трапилася далеко від дому, то є хороша можливість відвідати СТО, що розташований поруч.\nІндивідуально. У процесі обслуговування ми завжди враховуємо запити автовласника, виконуємо дії в його інтересах, додатково стверджуємо найважливіші моменти здійснення ремонту.\nГарантувати всі вказані переваги при ремонті турбіни у Куп’янську нам допомагає наступне:\nзбалансований робочий процес, який припускає проведення первинною діагностики, розбір, власне ремонт та/чи заміну запчастин або цілих вузлів, тощо;\nширокий асортимент запчастин, як в наявності на СТО, так і на складах;\nхороші зв’язки з партнерами, включаючи виробників та дистриб’юторів, що надають висококласні вузли та їх окремі елементи за вигідними цінами;\nвеликий перелік послуг стосовно обслуговування, діагностики та ремонту основних вузлів автомобіля: генераторів, турбокомпресорів, компресорів кондиціонера, пускових систем силового агрегату, тощо.\nПотрібна повноцінна консультація по автомобільному сервісу і іншим питанням? Хочете дізнатися більше про ремонт турбіни у Куп’янську? Вирішили записатися в нашу автомайстерню на конкретний час? Просто зробіть дзвінок прямо зараз!\n< Ремонт турбіни у Первомайську | Ремонт турбіни у Балаклії >


Житомирянин: «Навіщо ремонтувати одну з найкращих вулиць в Житомирі та паралізувати місто?» | Новини\nЦе одна з точок зору, яку ми побачили в соціальних мережах, з приводу того, що нині в Житомирі ремонтують вулицю Київську.\nВ соціальних мережах житомирянин Павло Ковтун опублікував гнівний допис про те, що через капітальний ремонт доріг в Житомирі ускладнився рух транспорту і щодня виникають численні затори.\nСпершу, говорить чоловік, жах на дорозі, де відбувався ремонт, був лише в центрі міста, а згодом схожу картину зрізаного фрезою асфальту можна було спостерігати й на вулиці Київській.\nРіч в тім, що там теж саме триває ремонт шляху і вже немає верхнього шару дороги, оскільки його зняли для того, щоб покласти нове дорожнє покриття. Виходить, що одна половина шляху ціла і нею курсує транспорт, а з іншого боку, де зрізаний асфальт, транспорт їхати не може. Ми, звісно ж, розуміємо, який потік транспорту на вулиці Київській, особливо його бурхливий рух помітно в години «пік», звичайно ж.\nАвтор публікації, яку, до речі, ще й розмістили в електронній книзі скарг, обурений тим, що, за його словами саме вулиця Київська – одна з не багатьох, де, власне кажучи, капітального ремонту й не потрібно було! Він зазначає, що вся ця активність в Житомирській міській раді спричинена тим, що вже скоро відбудуться місцеві вибори, а таким чином чиновники заробляють собі, так би мовити політичні бали і так активно працюють на «показ». Звісно, це суб’єктивна думка житомирянина. Але ми поглянули на коментарі до його посту, аби зрозуміти, що ж думають інші про питання, порушене в дописі.\nЗагалом люди по-різному ставляться до того, що відбувається ремонт дороги на Київській. Умовно, вони розділилися на два табори. Одні нарікають на те, що вулицю, немов паралізувало, оскільки обмежився рух транспорту. Інші ж заперечують невдоволеним, адже вважають, що й цю вулицю необхідно ремонтувати. На ній, запевняє багато житомирян у коментарях під публікацією пана Павла, вистачає проблемних моментів та «больових точок» на дорозі.\n«Як водій, можу впевнено сказати, що є величезним плюсом, що вулицю Київську нарешті ремонтують! Я краще трішки потерплю, але їздитиму гарною, новою дорогою! Так, я констатую, що для учасників дорожнього руху, особливо для водіїв та їх транспортних засобів цей ремонт дороги на Київській, та й взагалі будь-який ремонт на шляхах, створює певні незручності. Але ж автівки більше страждатимуть, коли псуватимуть свої колеса на дорогах з ямами. Отож, тимчасові зручності, пов’язані з ремонтом доріг на мою думку, краще трішки почекати й потерпіти тимчасові незручності, аби вже невдовзі їздити хорошою, сучасною дорогою», висловлює свою точку зору житомирська водійка Олена.\nОтож, є чимало й тих, хто підтримує і радіє з того, що шлях на Київській нарешті ремонтується, а інші все ж невдоволені тим, що нині відбувається з ремонтом Київської. Власне, це й не дивно, адже ми ж пам’ятаємо, що скільки людей, стільки й думок! Більше коментарів, у яких житомиряни висловлюють свою точку зору з приводу цієї теми, дивіться й читайте у скріншотах нижче.\n#житомир #ремонт #дороги #вулиця #київська #житомирщина #житомирська #область #шлях #думка #житомиряни #обурення #невдоволення #фото\n13:53, 3 січня\nКований камінний набір.


Новини Ковеля. ТЦК - Поговоримо сьогодні про дитячий сон.\nПерш за все звертаємо увагу на матрац. Для адекватного сну це дуже важливо! Як же вибрати матрац правильно?\nЗвертаємо Вашу увагу на те, що дитячі матраци не просто маленькі і відрізняються вони не тільки розмірами, але перш за все вони відрізняються конструкцією.\nМатрац для дітей до року, як правило, містять тільки особливу піну. Крім піни більше немає ніяких пружин, ніяких щільних частин.\nМатраци для дітей від року до двох вже містять пружини. Хотілося б звернути Вашу увагу на те, що ми звикли бачити в матрацах металеві пружини, але в дитячих матрацах це навіть не пружини, а скоріше пружинки, виготовлені з силікону.\nЯк правило конструкція нормального матраца для дітей від року до трьох приблизно така: йде шар піни, потім йде матеріал, що нагадує войлок, і між ними маленькі силіконові пружинки.\nКоли мова йде про матраци для дітей від трьох років і до підліткового віку - то в таких матрацах вже використовуються пружини.\nХотілося б звернути Вашу увагу на те, що нормальні виробники коли роблять матраци для дорослих, то такі матраци відрізняються від матраців для підлітків - там пружини ще більші.\nЧомусь ми всі спокійно ставимося до того, що взуття для малюків, для підлітків і для дорослих - різне, а от спати дитині можна і на бабусиному ліжку. Це невірна позиція. Дитячі матраци, як ви розумієте, мають свою особливу конструкцію.\nТак ось, на що звернути особливу увагу коли ви підете в магазин купувати дитячий матрац? Звичайно ж, перше, на що варто звернути увагу - це те як він виглядає, на те, з яких матеріалів складається. Це повинні бути сучасні якісні "дихаючі" матеріали, які приємні на дотик, не подразнюють шкіру, тертя в яких не викликає особливих проблем. Такі матеріали, як правило, мають легко сохнути.\nзвертайте увагу на сертифікат якості\nКрім цього, для нас дуже важливо було б зазирнути всередину. Так як фізично ми цього зробити не може - то для цього існує сертифікат якості, який говорить про те, що даний виріб відповідає критеріям безпеки відповідно до конкретного віку. Більш того: сертифікат на даний матрац говорить про те, що все, що всередині, теж відповідає стандартам - і пружини, і піна, і клей і т.д.\nНайважливішою вимогою безпеки є сувора відповідність розмірів матраца до розмірів дитячого ліжечка. Ви повинні переконатися, що дитина не має можливість засунути між матрацом і ліжечком ногу, руку або голову.\nПереконалися? Тоді спокійної вам ночі чи приємного денного сну!


Як навчити дитину дружити та взаємодіяти в колективі | Детский сад №21\nЯк навчити дитину дружити та взаємодіяти в колективі\nУ своїй книзі “Конфлікт – це подарунок”, автор Нейт Регієр акцентує увагу на одному важливому моменті, коли мова заходить про сутички: конфлікт – це зіткнення цінностей і поглядів, що є абсолютно нормальним, бо всі люди – різні. Розуміння цього факту значно знижує градус вирування пристрастей і частіше веде до порозуміння.\nДитячі конфлікти мають трохи іншу природу, тим самим часто є більш складними для батьків. Наприклад, дві дитини одночасно хочуть сісти біля віконця в автобусі. Одна дитина відчуває себе ображеною, починається конфлікт.\nЩо повинні робити батьки в цій ситуації? І чи потрібна їх участь взагалі?\nРозберемося, що є основою суперечок для дітей різного віку.\nПерше - до двох років друзі в звичному нам розумінні малюкові не потрібні. Грати дітвора може тільки поруч, але не разом. Предметом взаємодії дітей в цьому віці стає кубик / м'яч або відерце, яке привертає увагу, перебуваючи в руках у іншого. Однак після трьох років, коли дитина вже досить опанувала соціальні навички і має потребу збільшувати коло свого спілкування, вона вперше може сказати батькам, що хоче або не хоче йти в дитячий садок, тому що там Петя, Аня або Володя...\nДруге - всі діти різні. Банально, але дехто про це забуває.\n3 роки. Дитина вперше стикається з тим, що можна назвати конфліктними ситуаціями, але сформулювати своє бажання конструктивно вона ще не в змозі. У трирічному віці дитина керується емоціями та почуттями, і сутички може бути частими. Найкраще, що можуть зробити батьки – надавати підтримку та заспокоювати дитину, відволікаючи її бесідою та задаючи безоцінкові запитання: “Чому тобі так хочеться мати цю річ?”, “Чому ти почав так поводитися з цим хлопчиком?”. На емоційні відповіді дитини ви маєте показувати здорову модель поведінки та реакцію на дану ситуацію: “Я розумію, що ти хочеш цей велосипед, він справді дуже гарний. Давай ми візьмемо схожий напрокат, ти спробуєш покататися, і якщо тобі справді сподобається – ми з татом купимо тобі його на день народження”.\n4-6 років. Кількість конфліктів збільшується. У дитячому колективі все по-іншому: щоб отримати те, що хочеш, доведеться відстоювати свою позицію або шукати компроміс. Батькам у такій ситуації слід навчити дитину основам ненасильницького спілкування та одночасно вмінню відстоювати свою позицію.\nЯк навчити дитину дружити і конструктивно взаємодіяти в колективі? Непросте питання - з огляду на те, що не всі дорослі це вміють.\nПравила комфортної дружби\nМи можемо навчити дитину правилам контакту: спираючись на себе, розуміти і особливості інших. Тут, звичайно, необхідно розповісти їй про тонкощі взаємодії людей один з одним. Спробуйте познайомити дитину з декількома важливими правилами комфортної дружби:\nВступати в контакт можна і потрібно першим.Обговоріть, як можна вітатися і як це роблять родичі та друзі родини. Поговоріть про те, що з кимось ми цілуємося і обіймаємось, а комусь просто махаємо рукою, і що це означає.Можна навчити дитину невеличкої «хитрощі». Якщо ти хочеш з кимось дружити, спробуй поспостерігати за тим, в які ігри і як любить грати обраний тобою друг.Прислухайся до себе - а чи готова ти грати в такі ігри? Чи подобається тобі те, як поводяться інші? Якщо готова, підходь і пропонуй зайнятися чимось разом, не забуваючи, що і ти завжди можеш сказати «ні», якщо якась запропонована активність тобі не до душі.\nІнша, у відповідь на наше бажання, цілком може не хотіти з нами взаємодіяти і грати. Поговоріть про те, що у всіх у нас різний настрій. Іноді нам хочеться посидіти в тиші, а часом - бігати і голосно кричати разом з кимось. І так і так роблять всі люди, тому, якщо хтось відмовився від гри зараз, можливо, час пограти разом, настане потім.\nДуже важливо домовлятися - як в грі, так і в будь-якому спільному процесі. Давайте дитині досвід відстоювання своїх бажань. Але на прикладі ваших стосунків показуйте і то, як можна піти на компроміс. Домовитися про те, хто грає машинкою, а хто - трамвайним складом, разом побудувати міст, якщо не вирішити, хто першим будує його, і так далі.\nНавик комунікації найкраще формується в спілкуванні зі значимим дорослим. Поспостерігайте за собою. Як ви знайомитесь і встановлюєте контакт? Чи завжди вибираєте конструктивні способи вирішення конфліктів або дотримуєтеся думки «відстояти за всяку ціну»? Кажіть дитині про свої дії, розповідайте, що відбувається. Приводьте приклади з книг, мультиків, казок.\nДіти в дитячому садку не тільки грають разом - часто буває так, що вони сваряться, з'ясовують стосунки і навіть б'ються.\nІ це, якщо не являє собою небезпеку для життя і здоров'я, теж нормальний процес пізнавання себе в світі інших. Почувши від дитини про сварку з другом, уважно вислухайте її. Відобразіть почуття (напевне, ти дуже засмутилась/ думаю, тобі було дуже прикро / я точно розсердилася б, якби зі мною зробили так). А після, коли емоційне напруження спаде, спробуйте розібратися в ситуації і запропонувати конструктивні шляхи рішення, якщо це повториться.\nПам'ятайте, що поруч з вашими дітьми завжди є педагог - дорослий. Не бійтеся обговорювати з ним хвилюючі вас питання.


«Віферон» або «Генферон»: що краще, інструкція із застосування, склад та відгуки\nЛікар нет » Ліки » «Віферон» або «Генферон»: що краще, інструкція із застосування, склад та відгуки\nСеред безлічі імуномодулюючих та противірусних засобів часто досить важко вибрати відповідний лікарський препарат. Для того, щоб визначитися у своєму виборі, рекомендується ознайомитися з основними відомостями про властивості кожного медикаменту, врахувати наявні побічні ефекти і протипоказання. Нижче будуть проаналізовані такі препарати, як «Віферон» і «Генферон».\nПри ректальному використанні відбувається всмоктування в кров інтерферону, який володіє системним впливом на організм: імуномодулюючу та противірусну. Розберемося, що краще - «Віферон» або «Генферон».\nПротивірусні супозиторії «Віферон»\nДаний засіб випускається з 1998 року ТОВ «Ферон». Свічки містять, крім рекомбінантного інтерферону альфа-2b, вітаміни С і Е, є стабілізаторами мембран клітин і підсилюють вплив інтерферону. В якості основи свічки виступає масло какао (здатне викликати алергічні реакції), а також кондитерський жир. Випускається препарат у формі ректальних супозиторіїв (1500005000001000000 3000000ЕД), у вигляді гелю і мазі. Вводяться свічки виключно ректально. Якщо у пацієнтки є сечостатеві інфекції, то для введення в маткову шийку або в піхву найкраще використовувати «Віферон» у вигляді гелю.\nПрепарат дозволено застосовувати з народження для лікування дітей.\nДозування: дітям з народження і до семи років виписуються супозиторії 150000ЕД, пацієнтам старше семи і дорослим - 500000ЕД. Як профілактичний засіб від грипу та ГРВІ: по одній свічці один раз в день від десяти до тридцяти днів. Терапевтична схема: два рази в день по одній свічці протягом п'яти - десяти днів. Потім робиться перерва на п'ять днів і при необхідності можна провести повторний курс. Що краще – «Віферон» або «Генферон»? Питання дуже актуальне.\nПротивірусні супозиторії «Генферон»\nПрепарат проводиться з 2005 року ВАТ «Біокад» в р. Москва. Випускається у формі свічок, призначених як для ректального, так і для вагінального застосування (це відрізняє їх від препарату «Віферон», який вводиться виключно ректально), а також у формі назального спрею. Дія системного характеру відзначається лише при ректальному використанні кошти, оскільки при такому способі введення його всмоктування здійснюється на вісімдесят відсотків. При ендоназально та інтравагінальному застосуванні він характеризується місцевим впливом (в носі або в піхву в місці застосування, на слизових оболонках).\nЩо краще для дітей – «Генферон» або «Віферон», можна уточнити у лікаря.\nУ препараті міститься рекомбінантний інтерферон альфа-2b, а також бензокаїн і таурин. Останній активізує процеси відновлення, відрізняється імуностимулюючою дією і стабілізує мембрани. Бензокаїн здійснює місцеву анестезію, при інтравагінальному застосуванні сприяє усуненню неприємних відчуттів і свербежу, при ректальному використанні наявність даної функції не є важливим. В основі свічки знаходиться твердий жир. Що краще - свічки «Віферон» або «Генферон лайт», цікаво багатьом.\nІснує і форма випуску препарату спеціально для дітей – «Генферон Лайт» у вигляді супозиторіїв, що містять інтерферон у кількості 125000 і 250000 ОД. Його можна застосовувати з самого народження. Якщо ж відсутня добавка лайт, то в «Генфероне» містяться інтерферон в більш високій дозуванні, яка призначається для дорослих пацієнтів.\nДля профілактики і терапії грипу та ГРВІ препарат «Генферон Лайт» використовується ректально. Особливості дозування: до семирічного віку показано супозиторії по 125000ЕД, від семи років і дорослим пацієнтам – 250000ЕД. Схема для профілактики: один раз в день по одній свічці у період від десяти до тридцяти днів. В якості лікувального засоби: два рази в день по одній свічці від п'яти до десяти днів.\n«Віферон» і «Генферон» - що краще?\nЦі засоби являють собою практично тотожні препарати, що відрізняються тільки додатковими компонентами в своєму складі і деякими іншими властивостями. В цілому ж, обидва препарати володіють схожим механізмом впливу, оскільки головною діючою речовиною в них є рекомбінантний людський інтерферон альфа-2В.\nДані препарати можуть бути використані для лікування маленьких пацієнтів, оскільки вони абсолютно безпечні. Існує тільки одне протипоказання до їх застосування – це наявність у людини непереносимості будь-якого компонента супозиторіїв. На практиці ж з'ясувалося, що прояв алергічних реакцій зустрічається в рідкісних випадках. В принципі, використання препарату досить легко переноситься пацієнтами. У «Генферона» є кілька більшу кількість побічних ефектів, однак вони відрізняються слабкою вираженістю, і тому більшість пацієнтів просто не помічають прояви негативних реакцій. Але що краще?\nСвічки «Віферон» і «Генферон» відрізняються від інших противірусних засобів, заснованих на інтерфероні, тим, що часто застосовуються для терапії ГРВІ у дітей. Пояснюється це тим, що у даних препаратів невисока дозування, вони зручні у використанні і добре переносяться.\n«Генферон» використовується частіше при терапії запальних процесів та інфекцій у сечостатевих шляхах, тому що в його складі присутній місцевий анестетик, досить швидко ліквідує свербіж і хворобливі відчуття. В аптеках часто цікавляться, що краще «Кипферон», «Віферон», «Генферон». Ці препарати дуже рідко застосовуються як засіб, що усуває інфекції, що вражають травлення. Віруси даній області рекомендується лікувати іншими засобами. «Віферон» відрізняється від «Генферона» тим, що випускається не тільки у вигляді свічок, але й також у формі мазі та гелю. Свічки «Віферон» заборонені для вагінального використання жінками, які страждають від інфекцій сечостатевих шляхів, для цих цілей зазвичай призначаються мазь або гель. У свою чергу, супозиторії «Генферон» можуть застосовуватися не тільки ректально, але і вагінально.\nРозглянемо відгуки про те, що краще дитині «Віферон» або «Генферон лайт».\nВідгуки про препарат «Генферон»\nВ даний час препарат «Генферон» відрізняється хорошими рекомендаціями, зумовленими його високою ефективністю. Даний лікарський засіб особливо часто застосовується людьми, які протягом довгого часу страждають хронічними патологіями статевої та сечовидільної систем. У подібних випадках пройдений лікувальний курс забезпечує перехід захворювання в стадію ремісії, проте із-за неспроможності імунної системи пацієнта навіть невеликі коливання можуть викликати рецидив або формування дисбіозу, здатного існувати протягом багатьох років і погіршує якість життя. Завдяки застосуванню імуномодулятора «Генферон», як частини комплексного лікування, можна повернути мікрофлору органів в нормальний стан і уникнути повернення захворювання. В більшому числі випадків терапія успішна, рецидиви хвороби відсутні, і тому люди залишають хороші відгуки про препарат. Рідко зустрічаються негативні думки, що може бути пов'язане з неправильним використанням кошти, відсутністю необхідних показань або серйозними порушеннями імунної системи, потребують суттєвого коригування. Також у рідкісних випадках у пацієнтів може бути відсутнім сприйнятливість до інтерферону. Зручно те, що є спеціальна форма випуску для дітей. Тому мами віддають перевагу саме цьому засобу. І все ж, які свічки краще – «Віферон» або «Генферон»?\nВідгуки про препарат «Віферон»\nПро даних свічках пацієнти залишають найчастіше позитивні відгуки. Вони добре допомагають в самому початку захворювання і запобігають переростанню його в більш серйозну форму, покращують самопочуття. Препарат має зручну форму випуску для лікування дітей, легко переноситься. Деякі пацієнти відзначають, що ефект доводиться чекати довго, хоча він, безумовно, хороший. З недоліків зазначається те, що засіб не допоможе при терапії вірусних дерматозів, якщо воно буде використовуватися в якості монотерапії. Крім того, ціна його досить висока. В цілому ж, медикамент є досить ефективним, але застосовувати його при кожний «чих» все-таки не варто. Ми розібралися, що краще – «Віферон» або «Генферон».


Віталій Кличко пообіцяв Януковичу політичний нокаут у 2015 році » Новини Чернівці: Інформаційний портал «Молодий буковинець»\nВіталій Кличко пообіцяв Януковичу політичний нокаут у 2015 році\nЛідер партії “УДАР” Віталій Кличко переконаний, що у 2015 році Президента Януковича очікує політичний нокаут.\nПро це він заявив в ефірі “Радіо Свобода”, передає УНН.\n“Ми зробимо все для того, щоб у 2015 році під час президентських виборів Президент Янукович був відправлений в нокаут. І нокаутом буде завершення його політичної діяльності”, — сказав Кличко.\nЗа словами лідера “УДАРу”, сьогодні у Януковича одне єдине бажання — не мати серйозних опонентів на виборах у 2015 році.\n“Він хоче позбутися всіх опонентів і залишитися сам. Одного опонента посадив до в’язниці, іншого — хочуть зняти, ухвалюють якийсь закон”, — сказав Віталій Кличко.\nВодночас, наголосив Віталій Кличко, сьогодні немає жодних підстав для того, щоб не допустити його до участі у виборах Президента.\n“Я завжди був громадянином України з моменту проголошення її незалежності, я завжди жив в Україні”, — додав Віталій Кличко.\nІ зауважив, що в кожній країні, де він брав участь в спортивних боях, завжди піднімався прапор України і лунав гімн України. “Я завжди казав, що я — українець. І завжди після перемоги повертався до України. Тому ніяких юридичних проблем немає”, — сказав лідер “УДАРу”.


Ще три громади в Чернівецькій області вирішили перейти до помісної церкви - Погляд – новини Чернівці\nЦерковна громада села Задубрівка ухвалила рішення про перехід церкви Архистратига Михаїла до ПЦУ\nНа Буковині вже 7 церковних громад прийняли рішення про перехід з підпорядкування колишньої УПЦ МП до ПЦУ\nУ Чернівецькій області сьогодні, 27 січня 2019 року, три церковні громади на зборах ухвалили рішення про перехід з підпорядкування колишньої Української православної церкви Московського патріархату до Православної церкви України.\nЯк передає УНІАН, сьогодні вранці після богослужіння першою таке рішення ухвалила парафія села Ясени Сторожинецького району. 149 членів церковної громади храму Покрови Пресвятої Богородиці одноголосним рішенням підтримали перехід до ПЦУ. Настоятель храму на збори не прийшов.\nНастоятель церкви отець Леонід Делікатний відмовився прийти на зібрання парафії. Водночас у коментарі УНІАН він заявив про незаконність цих зборів, пояснивши це тим, що «закон про перехід церков ще не підписаний».\nОкрім того, сьогодні церковна громада села Васловівці Заставнівського району одноголосно 194-ма голосами підтримала рішення про перехід місцевої церкви Успіння Пресвятої Богородиці з підпорядкування колишньої УПЦ МП до Православної церкви України. Збори щодо переходу церкви відбувалися у приміщенні місцевої школи, натомість група жителів села-прихильників колишньої УПЦ МП відмовилась прийти на це засідання, залишившись у церкві. Також на збори не з’явився і настоятель храму.\nНаразі у Чернівецькій області вже сім церковних громад прийняли рішення про перехід з підпорядкування колишньої УПЦ МП до ПЦУ. Першою про такі наміри висловилась громада села Шишківці Кіцманського району 19 грудня 2018 року. Пізніше до ПЦУ перейшли парафії сіл Карапчів Вижницького району та Боянчук Заставнівського району. 20 січня 2019 року громада церкви Успіння Пресвятої Богородиці села Горошівці Заставнівського району ухвалила рішення про перехід до ПЦУ. 8 січня 2019 року архієпископ Чернівецький і Кіцманський Онуфрій на прес-конференції повідомив про наміри ще 15-ти церковних громад Чернівецької області перейти до ПЦУ. Всього, за його словами, в області близько 400 парафій належать до колишньої УПЦ МП.\nТеги: церква – Чернівецька область – збори – перехід – релігійна громада – ПЦУ\nНа Буковині одразу 7 релігійних громад провели збори щодо переходу до ПЦУ\nОлександр Ткачук та Роман Олійник представили перший тревел-влог про Буковину Вчора о 21:07\nУ Чернівцях презентували інтеркультурні путівники Вчора о 16:15\nУ Старій Жадові відбувся концерт до Дня працівників сільського господарства Вчора о 13:51\nМихайло Романів: з 1 грудня буде проведено перерахунок пенсійних виплат 18 Лис 2019 о 23:17


Коронавірус лікування – лікар розповів, як відновити легені після COVID-19 - коронавірус новини - Главред\nПовернути життя легеням після COVID-19: лікар назвав ефективні способи\n11 липня 2020, 08:02\nЩоб повернути життя легеням, для початку необхідно повністю відмовитися від куріння, у тому числі вейпів й електронних сигарет.\nЛікар розповів про відновлення легенів після коронавірусу / pixabay.com\nКоронавірус 2020 убив у світі 559 тисяч осіб станом на 11 липня. Усього в світі зареєстрували понад 12 мільйонів випадків зараження. Протягом останніх кількох місяців науковці дізналися, що коронавірус вражає не тільки легені, хоча вони страждають найбільше. Про те, як відновити нормальне функціонування легенів поле коронавірусу розповів професор РАН, лікар-пульмонолог Кирило Зиков.\nПро це пише сайт KP.RU.\nНасамперед, зазначив фахівець, треба повністю відмовитися від куріння, у тому числі вейпів й електронних сигарет.\nЗа його словами, дуже важлива повноцінна респіраторна реабілітація.\n"Це комплекс, ціла програма, в якій беруть участь фахівці кількох напрямків, в тому числі фізіотерапевти, спеціалісти з лікувальної фізкультури, дієтологи, психологи", - пояснив лікар.\nМедик підкреслив, що для гарного ефекту від реабілітації треба робити вправи не менш як півгодини тричі на тиждень протягом майже двох місяців. Тренування мають бути комплексними й поєднувати в собі навантаження з менш активними вправами.\nДля зниження ризику погіршення стану легенів треба берегтися від ГРВІ, оскільки це може спровокувати пневмонію, і знизити ризик бронхолегеневих захворювань.\nчитайте також"Китайці пудрили мізки всім": вірусолог розповіла, чи був шанс зупинити коронавірусНагадаємо, раніше науковці з Медичної школи імені Гроссмана при Нью-Йоркському університеті назвали симптоми, за якими можна визначити, що хвороба у пацієнта з COVID-19 розвиватиметься у важкій формі.\nЗараз ви переглядаєте новину «Повернути життя легеням після COVID-19: лікар назвав ефективні способи». Інші новини коронавіруса читайте в розділі «Коронавірус». Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter. Якщо ви знайшли помилку, видiлiть її мишкою та натисніть Ctrl + Enter


Шмигаль попередив студентів про старість без пенсії - . Преса України - новини, свіжі новини, останні новини. uapress.info\nШмигаль попередив студентів про старість без пенсії\nАня Мартинюк 03 жовтня 2020, 12:58\nЗа прогнозом прем’єр-міністра, сумне майбутнє наступить через 15 років.\nПрем’єр-міністр України Денис Шмигаль виступив перед студентами Львівської політехніки. Він зробив важливу заяву перед студентами. За його словами, в Україні вже через 15 років не буде ресурсу для виплати пенсій.\nВін також пояснив, що причина такого ходу подій – демографічна ситуація. Так, у майбутньому один працюючий повинен буде утримувати двох пенсіонерів. А зробити це неможливо.\n«Буде мало працездатних і багато пенсіонерів. Співвідношення буде 1 до 2. Доведеться в два рази збільшити податки, щоб можна було утримувати пенсіонерів. Компанії вже не хочуть збільшувати податки. Збільшення в два рази неможливо. Ми не зможемо через років 15 платити пенсії майбутнім пенсіонерам. Це проста математика», - пояснив він.\nТакож Шмигаль анонсував запуск накопичувальної пенсії у 2021 році, коли кожен працюючий сам відкладатиме собі на старість.\nЧастина українців можуть вийти на пенсію в 50 років


США і ОБСЄ знову заговорили про небезпеку агресії Росії і ескалації на Донбасі\nСпецпредставник США з питань України Курт Волкер вважає, що Росії потрібен привід для агресії в Україні. Про це він заявив в інтерв'ю програмі ТСН.Тиждень.\nВідзначимо, на початку грудня офіційний представник МЗС Росії Марія Захарова заявляє, що Україна нібито перекидає війська до лінії розмежування на Донбасі і нібито готує провокації із застосуванням хімічної зброї.\n"Такі дії можуть призвести до жертв серед мирного населення і суперечать не тільки мінським угодами, а й міжнародним домовленостям про заборону і обмеження зброї масового ураження", - заявила Захарова.\nУ зв'язку з цим МЗС закликав місію ОБСЄ активізувати спостереження в регіоні.\n"Очевидно, що Київ відверто саботує мінський комплекс заходів, і це викликає побоювання з нашого боку. Введений з ініціативи Порошенка з 28 листопада воєнний стан в десяти областях України, в тому числі на Донбасі, не тільки суперечить букві і духу комплексу заходів, але і несе в собі серйозну загрозу відновлення бойових дій", - сказала представник російського МЗС.\nТим часом генеральний секретар ОБСЄ Томас Гремінгер в інтерв'ю, опублікованому в понеділок, 24 грудня, в німецькому виданні Neue Osnabrücker Zeitung заявив, що конфлікт між Росією і Україною може знову загостритися, оскільки Росія буде надавати військову допомогу бойовикам ОРДЛО.\nМіж тим минулої доби російські окупаційні війська на Донбасі не порушували режим припинення вогню. Про це повідомляє прес-центр ООС.\nПротягом поточної доби ворог відкрив вогонь по позиціях українських військових з гранатометів різних систем та великокаліберних кулеметів в районі селища Піски на Донецькому напрямку.