Гостя з неба / Оповідання | Улько Сергій - Українські вірші, проза. Сучасна література.\nПро самотність Про людину Про життя Про Бога\nГостя з неба\nНевеличке оповідання. Наймасштабніший із моїх творів. Надіюсь, що\nйого прочитають і оцінять з усіх сторін. Буду радий за коригування, поради чи критику.\nОпубліковано 08.01.2017 / 39395\nГригорію не спалося. Зазвичай, його б і гуркіт танку не зміг розбудити. Але не зараз, не ці три дні поспіль. Він завжди прокидається о другій двадцять чотири з відчуттям, що має статися якась важлива річ. Це не можна було пояснити. Ніби внутрішнє чуття, як мантру, повторювало: «Прокидайся. Розплющ очі. Дивися. Дивися в небо.» І Григорій, наче під гіпнозом, вийшовши з дому на околиці міста, зачаровано дивився на небо, вкрите незліченними зорями. Це тривало рівно півгодини. Потім його попускало. Сновида розумів, що добряче змерз. Була вже середина осені і вночі у самих трусах надворі довго не простоїш. Через декілька секунд, що самому чоловікові здавалися, як не годинами, то багатьма хвилинами, відстукуючи чечітку зубами, холодне тіло поверталося в дім. Тепла ковдра і ліжко – все, що потрібне після таких пригод. Та сон вже не повертався і Гриша, увімкнувши якесь інтернет-радіо, що транслювало кантрі, лежав на ліжку і намагався збагнути, що саме з ним коїться ці три дні.\nСьогодні він подумав, що це може бути стрес через звільнення з роботи.\nЧоловік пропрацював тридцять років водієм автобусу, а тут через скорочення штату йому повідомляють, що не можуть більше утримувати скільки водіїв. Урізавши декілька маршрутів, з роботи вигнали майже третину робочих. Але вони були молоді, ще знайдуть собі місце. Та з Григорієм, якому вже 54, ніхто не схоче навіть говорити про вакантне місце водія. А нічого іншого чоловік навіть не хотів і розглядати. Жінки він не мав, дітей теж. Все, що його захоплювало – дорога. Широкі шосе, маленькі вулички, асфальтовані, бетонні чи ґрунтові траси. Його маршрут, який охоплював зразу кілька регіонів, дозволяв відчути в повному обсязі красу дороги.\nГригорію пригадалося, як батько вперше посадив його за кермо. П`ятирічний малюк на колінах у тата, який тисне на педалі. А малий здивованими очима дивлячись на сіру ґрунтовку, що простягалася по всіх зелених луках із півметровою ковилою, крутить кермо. Позаду старенького Москвича пил і низьке сонце, яке того літа добряче пекло; попереду – нескінченна дорога, а в голові хлопчика народилася нова мрія.\nПісля звільнення чоловік був розбитий. Всі друзі, яких колись мав, пороз`їжджались, а ті, хто залишився забагато уваги приділяли випивці і потихеньку погасли.\nБуло вирішено, якщо завтра вночі все повториться, то він сходить до психолога, а поки лунають ритми кантрі і, здається, вперше за ці три ночі, змучений чоловік почав засинати після своєї невеличкої пригоди.\nХоча Григорію вдалося заснути після нічної прогулянки, вранці він себе бадьоро не відчував. Зараз було б непогано випити кілька філіжанок кави, – подумав чоловік. Але потім згадав, що два роки тому в нього виявили високий тиск і думка про каву якось несподівано перекрилася яскравою картинкою річки.\nГриша, будучи тринадцятирічним юнаком, пірнає на трьохметрову глибину за клешнатими раками. Скрізь зелена трава, дерева і друзі, які теж один за одним, наче качки, бовтаються у воді. А найпрекрасніше – шум ріки. Ніщо так не заспокоює, як її п`янкий глибокий спів, що лине повз тіло, огортаючи стан так само приємно, як і тепла вода. А якщо додати вигуки пташок, крики хлопців та дівчат на пляжу, то можна впевнено констатувати: ось воно – щастя. Тільки озирнись і охопи його своїм єством.\nНезабаром картинка змінилася. Ріка, яка колись розливалася на городи і затоплювала дороги та поля, тепер ледве видніється. Замість прозорої і чистої води – мул і сміття; а по берегах розкидані пусті пачки цигарок, целофанові пакети і зламані дерева.\nГригорію не хотілося згадувати саме це, але іноді спогади так і намагаються підсунути палицю в колеса велосипеду ностальгії. Замість приємного штилю біля вечірнього моря ми попадаємо у нічний шторм на покинутому кораблі свідомості.\nГригорій поглянув у дзеркало. Сиве середньо стрижене волосся, яке додавало йому декілька років; помітні зморшки на лобі, трішки вицвілі яскраво-блакитні зіниці. Нічого незвичного для людини у його віці. Але була одна річ, яка почала бентежити чоловіка. Насичено-сині, майже чорні мішки під очима, які змусили серце калатати швидше.\nБувають у житті такі моменти, коли на підсвідомому рівні, людина починає до чортиків чогось боятися. Просто без причини на якусь мить її охоплює раптовий страх, який так же раптово і зникає. Щось подібне зараз було в Григорія. Він злякався свого відображення в дзеркалі, але через кілька секунд страх минув і, вмивши лице холодною водою, чоловік пішов на кухню. Приготувавши собі напівфабрикатів, він вклався на диван і увімкнув якогось вестерна 80-х років.\nПівторагодинний фільм пролетів досить швидко, але нічого з того не запам`яталося, оскільки чоловік мучився своїм безсонням. Він уже знав, що прокидається в один і той же час, наче якась сила прибирала пелену сну і навіювала образ нічного неба. Але найдивніше було збагнути ту загіпнотизованість, яка підкорювала розум і тіло.\nХай там як, а прийдешня ніч мала розставити усі крапки під знаками питання, бо окрім рішення відвідати психолога, внутрішній голос підказував: щось має статися.\nГригорій почав швидко перемикати канали супутникового телебачення. Він знав, що нічого цікавого не знайде, тому просто тиснув кнопки, намагаючись таким чином себе розважити.\nПройшовши кількасот каналів, чоловік натрапив на передачу, де було зображення землі із космосу.\nДиктор набридливим, але розумним голосом говорив щось про астероїд:\n– Звичайно, такі шанси дуже малі і напряму катастрофа не може відбутися. Але якщо будуть якісь зміни в орбіті, все піде шкереберть і астероїд таки нас зачепить, що буде фатальним для всього людства. Та, повторюся, шанси дуже малі, тому паніка зайва.\nТепер спікер змінився і на екрані з’явилася жінка років тридцяти. Здавалося, що її обличчя давно забуло всі емоції і вона, виконуючи свою роботу, просто читає текст із телесуфлера:\n– Нагадую, що ми в режимі реального часу стежимо за астероїдом, які вчені десять років тому прозвали Герцог Один. Космічному тілу залишилося кружляти навколо земної орбіти ще два дня і, якщо все мине добре, він покине наш простір назавжди. А тепер прийшов час для прогнозу погоди…\nНічна поведінка набувала для Григорія якогось сенсу. Він подумав, а чому б цей Герцог не міг впливати на його розум? Адже є люди, які на повний місяць роблять такі речі, про які і не здогадуються потім. Як би дивно це не було, але сприйняти такі події набагато легше, ніж ті, які передбачають квиток в один кінець до дурки.\n«Прокидайся, прокидайся, прокидайся…»\nНіжний жіночий голос легко нашіптував уві сні Гриші, який лежав на ліжку в светрі, штанях і шерстяних носках. Чоловік вирішив перестрахуватися і завчасно одягнув теплий одяг.\nПовіки почали потиху відкриватися і через хвилину він був при повній свідомості. На годиннику друга двадцять чотири, а Григорій все ще сидить на ліжку і усвідомлює, що сьогодні ніщо його силоміць не тягне надвір.\n«Вийди. Вийди. Подивись вгору.»\nЖіночий голос пролунав у його голові.\n«Якого біса», – із страхом викрикнув Григорій.\nВін раніше не чув подібного і його здивування було логічним, оскільки все, що твориться в нашій уяві складається з реальних елементів, які пазлами стають у якийсь образ. Але цей голос для чоловіка був не знайомим. Кришталевий, дзвінкий і протяжний, наче ксилофон об`єднали з роялем. Він відбивався в голові тихою луною і дзвінким щебетом водночас. Якби це було насправді, то Григорій точно б запам`ятав.\n«Вийди. Вийди. Вийди.»\nГолос ставав ще голоснішим і чоловік піддався проханню та покинув будинок.\nГригорій глянув на небо, в якому, здавалося, вже немає місця для нової зірки. Цей вид породив у його голові нові спогади, які він намагався давно забути, але ж шторм останнім часом не полишав свого натиску.\nЮнак лежить під зорями на ще теплій від весняного сонця траві. Вона вже вдосталь виросла, щоб розкрити свій молодий аромат і в суміші із нічними квітами пашить неймовірними трунками. А поруч із цією трав`яною ідилією ледь відчувається аромат чорнобривців, якими завжди пахло полум`яне волосся Лізи.\nГриша знав, що вона поруч. Лише протягнути руку, лише протягнути погляд і ось вона – могила на сільському цвинтарі. А на надгробку викарбуване фото молодої дівчини, що завжди посміхалася долі.\nГригорій любив її всім своїм серцем, і той випадок, коли п`яний виродок-мажор в`їхав у невинну дівчину біля магазину, назавжди забрав частинку цього серця. Опісля минуло 26 років, а чоловік так і не зміг покохати знову. Та з цим Григорій змирився і зараз, пустивши самотню сльозу, протер очі та втупився у небо.\nНезабаром засіяла зоря, яка потім почала рухатися по траєкторії лемніскати і нестримно рости в розмірах. Здавалося, що зірка ось-ось впаде поруч. Вона вже досягла розмірів повного місяця і продовжувала летіти тепер по прямій до невеличкого лугу, що залишився на окраїні міста.\n«Йди до мене. Йди до мене», – нашіптував жіночий голос всередині.\nГригорію стало лячно, шлунок стиснувся не то від побаченого польоту, не то від того, що могло б відбутися далі. А варіанти були різні.\nТа штука, могла б бути уламком Герцога і, якщо впаде десь поруч, вб`є все живе.\nТакож був варіант, що все це вибрики збоченої уяви чоловіка із кризою середнього віку. Нічого з неба не летить і взагалі, Гриша зараз солодко спить у своєму домі.\nХай там як, а часу на роздуми було все менше, бо «зірка» продовжувала наближатися і тепер точно ясно, що об`єкт направляється саме на те місце, де, окупована будинками земля все ж знайшла собі місце дихнути – на невеличку галявину зеленої трави.\nЩе одна мить і гул, який зрівнявся б хіба що із сотнею ударів блискавок, пролунав по окрузі. Григорію заклало вуха, серце калатало, а ноги самі неслися до місця падіння. Він ще живий, а значить гіпотеза про смерть від уламку не справдилася.\nІноді чоловікові хотілося доторкнутися до шалі смерті. Давно втративши кохання, Гришу заспокоювала лише одна розрада – дорога. А тепер, коли і її забрали, сенс життя загубився назавжди. Кількома секундами раніше, чоловік молив Бога, в якого вже давно перестав вірити, про смерть, про ту вічність у забутті.\nАле тепер, коли «зоря» вже лежить поруч на землі, він із дитинним щастям біг до неї, забувши про хворе серце та звільнення. На якусь мить Григорій відчув себе тим молодим чоловіком двадцяти п’яти років, що вперше зустрів Лізу. Її вид змусив забути про все. І єдине, що його мучило – питання «Що буде далі?»\nОт і зараз, в житті чоловіка з’явилася надія на зміни. Не важливо які це будуть зміни. Байдуже. Головне те, що хоч щось могло змінитися в цей самий час. Що б доля не підготувала, а Григорій був до цього готовий.\nЧоловік підбіг до місця падіння. Вирвана з корінням трава валялася на землі, що потріскалася і зляглася від удару. Трішки далі виднівся кратер, але, що в ньому, не було видно навіть тоді, коли Григорій підійшов до самого його краю. Пил, який простягався по всій окрузі, концентрувався в центрі великої ями і не дозволяв заглянути вниз. Але чоловік, примруживши очі і приклавши долоню до лоба таки спробував туди зазирнути, та все намарно.\nВ цей час запах пилюки і вирваної трави перебив аромат чорнобривців, які проте тут ніколи не росли. Григорій подумав, що це так грається з ним його уява і вона справді це робила, бо тут же перед його очима пронеслися картинки щасливих очей батька, яскравої посмішки матері і полум’яне волосся Лізи, яке вона завжди тримала розпущеним. Всі ці люди залишилися тільки в його спогадах, а їхні тіла давно забрала на вічний спокій земля.\nНе знаючи як, Григорій підійшов до краю все ще запиленого кратера, а дзвінкий голос продовжував набридати.\n«Іди сюди. Ти ж хочеш, щоб все це закінчилося. Я знаю. Спускайся. Спускайся.»\nЧоловіка знову охопив раптовий страх, нога підкосилася від втоми і Григорій полетів у кратер. Перед тим, як впасти і втратити свідомість від удару головою об величезний камінь, чоловік побачив марево, яке на цьому ж камені не то лежало, не то левітувало над ним у повітрі. Григорій відключився.\n– Прокидайся. Годі спати. Ще належишся, синку, – з усмішкою на вустах будила малого Гришу матуся. – Прокидайся. Чуєш, півні вже співають? Твій батько на луках траву косить. Піди, синку, підточи йому косу і віднеси води. Я її щойно з криниці дістала. Аж глек запотів, яка прохолодна. Давай, прокидайся, Гриню.\nПросинатися під голос своєї мами для хлопчика було найкращим заняттям. Буває, запорається матуся на городі, кухні чи перед тваринами в сараї, і Гриня прокидається сам, а сон його не полишає і ходить тоді хлопчик цілий день заспаний та сонний.\nАле тільки уві сні десь здалеку почує материнський голос, враз усі сновидіння закінчуються і сонливість втікає, як миша від кота. Тоді Гриша\nвідкриває очі і бачить посмішку мами, яку не можна ні описати, ні зрівняти. Посмішка, що ніколи не сходила з обличчя жінки і завжди давала наснаги тримати себе бадьорим цілий день.\n«Не спи. Прокидайся», – різко материн голос змінився на той дзвінкий дівочий, – «Вставай!»\nГригорій кинувся і ще раз легенько вдарився об камінь. Цього разу він не зомлів, а навпаки пробудився. Голова крутилася, але свідомість поверталася.\nЧоловік, все ще лежачи в кратері, поглянув вверх. Пил уже вщух і можна було побачити, що яма не була такою глибокою, як здалося під час падіння. Ще трішки полежати і можна вилазити звідси.\nВін доторкнувся однією рукою до брили, яка була все ще теплою і вочевидь неземною. Не ясно, як такий велетень не зробив діру у землі на сто метрів і ударною хвилею не повбивав усіх. Чоловік спробував обіпертися на камінь і стати на ноги. Свідомість таки прийшла до ладу і Григорій піднявся.\nТе що чоловік побачив далі, викликало стан легкої шокованості.\nНа брилі каменю лежала оголена жінка. Її довге темно-каштанове волосся прикривало груди, а тендітні руки лежали на тому місці, про яке говорять зона бікіні.\nСказати, що здивуванню не було меж – нічого не сказати. Воно і правда. Не кожного дня можна зустріти голу жінку на метеориті. Чоловік подумав, що ще лежить у кратері без свідомості, а все це йому тільки сниться, але головний ниючий біль від удару давав про себе знати і, якби це був лише сон, то чоловік давно б уже пробудився.\nГригорій визирнув із ями: сірий пил осів на землю, а в повітрі знову той трунок із трави та чорнобривців. І що найдивніше – ні душі поруч. Це трішки здивувало, якщо ще можна було чимось дивуватися. Такий гуркіт мав підняти на ноги не тільки околиці, а й усе місто. Купа народу, поліції, швидкої допомоги і надокучливих репортерів повинні були вже на повну силу бродити біля велетенського небесного каменю.\nТак чи інакше, впевнившись, що нікого немає поруч, Григорій вирішив віднести незнайомку у свій дім. Цікавість так і перла із усіх надр його єства. Звідки тут взялася ця жінка? Чому ніхто не помітив падіння метеориту? Що за голос всередині? І чому вже четверту ніч мучить безсоння? Григорій не знав відповідей. Але на всі питання відповість вона – гостя з нічного неба.\nЧи то тільки мара, чи хвора уява, чи все насправді, а чоловік не міг відмовитися від такої пригоди. Попри виснажений стан, переляк та здивування він відчував себе живим. Можливо, по справжньому живим вперше за 26 років.\nСвисток чайника кричав на повну, випускаючи гарячий пар. Через хвилину на столі стояла чашка надміцного чорного чаю. Здавалося, що там пів посудини заварки і стільки ж цукру. Не ясно, куди лилася вода, але вона таки лилась. Чай був одним з найміцніших напоїв, що пив чоловік.\nБудучи молодим підлітком-бешкетником, Грицько любив потягти ввечері пивка з друзями, а по вихідним чи святам гріх було з тими ж товаришами не випити чогось міцнішого. Як же тоді пробирав дідів самогон і, як же діставалося від батька наступного важкого ранку. Але аварія, через яку загинула кохана Гриші, змусила клацнути перемикача в голові і з того часу чоловік не торкався ні до чого, що здалеку нагадувало алкоголь.\nГригорій кинув дальнього погляду на старенький диван в кінці вітальні. Незнайомка спала, вкрита теплою ковдрою. Чоловік ще й досі не вірив, що все, що сталося з ним цієї ночі, правда. Але ж ось вона – гостя з іншої планети. Якби таке хтось сказав раніше, можна було б добряче посміятися.\nСпантеличений, здивований і трішки наляканий погляд дивився на сплячу красуню. Четверта ранку, три чашки ядушного чаю позаду, а Гриша все сидить неподалік від дивану і намагається дочекатися, коли жінка прокинеться. Голоси в голові зникли, дуже хотілося спати, але чоловік не наважувався закрити очей. Григорій боявся, що це тільки сон і, заснувши, він насправді прокинеться так і не отримавши відповідей.\nСонливість все наступала і дно четвертої чашки було досягнуто дуже швидко. Гіркий присмак уже в’ївся у стінки рота, а від терпкості почав німіти язик. Григорій готовий був підкоритися сну, але побачив, як рука жінки почала ворушитися під ковдрою.\nТіло чоловіка на мить впало в ступор. Серце закалатало, шлунок стиснувся. Знову цей раптовий напад страху.\n«Ось воно… Ось вона. Жива, справжня, тут. Опануй себе. Ще трішки.»\nНезабаром страх минув і Гриша помітив, що закриті очі незнайомки почали рухатися і через мить відкрилися. Жінка якийсь час дивилася на стелю, а потім скинула із себе ковдру і піднялася із дивану та, не кажучи жодного слова, наближалася до Григорія, який, розтуливши рота мовчки дивився на її ідеальне тіло.\nЧоловікові здавалося неетичним вдягати новоприбулу, тому, принісши її додому, він тільки вкрив ковдрою, надіючись, що, коли жінка прокинеться, то сама попросить в нього одягу. Але тепер це не було такою гарною ідеєю. Оголене тіло гості стояло вже зовсім поруч від почервонілого обличчя хазяїна.\nПогляди людей у вітальні зустрілися, залишивши лиш маленький проміжок між тілами. Григорій був дещо здивований такому розвитку подій, але в той же час відчував спокій. Ніби його гостя – зовсім не гостя, а давно знайома людина. Йому хотілося розповісти всі таємниці, переживання, вилити душу.\nЖінка повільно підняла руки і поклала їх на чоловічі скроні. В очах Григорія потемніло і він впав, наче в гіпнотичний транс. Думки в голові перемішалися і що найдивніше – спогади один за одним почали стрибати перед спантеличеним чоловіком. Наче недокучливі комарі в літній вечір, вони жалили і випивали з мізків найсокровенніші таємниці чи давно забуту минувшину.\nБіль у голові від удару, що вже майже не відчувався, тепер посилився і його пульсуючі поштовхи били, наче відбійний молоток. Чоловікові хотілося це припинити, але воля впадала в анабіоз і все, що залишалося – чекати, доки новоприбула не висмокче всі спогади.\nТа сама дорога із високою травою навкруги, зелений Москвич. Мамині очі, усмішка. Перший клас школи. Обличчя друзів. Бездонна ріка. Купа переловленої риби і раків. Безкраї поля. Дідова сивуха. Технікум. Ліза… Татова смерть. Потім коханої. Мама. Дорога…\nВсе життя пронеслося перед очима Григорія, розриваючи на шляху шрами, що ніколи до кінця не загоюються, і відкриваючи комірки із схованими забутими спогадами та мріями, яким ніколи не судилося збутися.\nЧоловік подумав, що його наздогнала неминуча і вічна смерть. Враз після цього, жінка відпустила голову і потік спогадів сповільнився, а потім і зовсім вщух. Коли розум прийшов до тями, Григорій побачив, що гостя сидить на дивані, окутавшись у теплу ковдру. Її обличчя було стривожене і налякане. Хазяїну будинку хотілося сказати бодай слово, але його рот перетворився у ту ляльку Вуду, чий рот зв’язаний нитками.\nТишу порушила незнайомка. Дуже голосний плач роздався по кімнаті. Сльози текли рікою, а жінка ридала, жадібно хапаючи повітря. Григорій, вагаючись, підійшов до неї і поклав руку на волосся. Гостя зірвалася із місця і сильно обійняла чоловіка, нашіптуючи на вухо ледь чутні слова:\n– Ти її кохав. Так сильно і так палко, а вона покинула тебе. Як вона могла? Та як тільки могла?\nГригорій, ледь розуміючи слова, відштовхнув від себе жінку, тримаючи її за плечі:\n– Що Ви сказали? Кохав? Кого кохав? Що ви говорите?\n– Ліза, – ледь голосніше, але все ж пошепки мовила далі незнайомка. – Така красуня… – І знову роздався голосний та пискливий плач.\n– Як Ви… Як Ви дізналися про неї? Ми знайомі? Агов, жінко, відповідайте мені?!\nЧоловік почав трусити гостю за плечі, задаючи запитання. Вона вирвалася з обіймів, знову подивилася в очі і з писком «Ой!» впала на диван, закутавшись з головою в ковдру. Тепер істеричний приглушений сміх ненадовго вирвався з під покривала, а згодом жінка випалила, що хоче вдягтися.\n– Принеси мені свою червону сорочку з гардеробу. Годі їй там вже пилитися.\n– Що? Сорочку? Зараз… А як… Як Ви дізналися про неї? Та хто Ви така?\nТіло Григорія знову відчуло той раптовий страх. Про Лізу міг хтось розповісти, але сорочка, яка справді не вдягалася вже з місяць… Хто про неї знав? Хіба що сам хазяїн. «Це дивно, дуже, дивно», – повторював про себе спантеличеним голосом.\nГостя витягнула голову з покривала, мов та черепаха, і сказала, що відповість на всі питання, коли вдягнеться.\nГригорій, який був у легкому шоці від кіпи незрозумілих ситуацій, мовчки пішов до гардеробу по свою забуту сорочку, почісуючи посивілу скроню.\nДоки чоловік копирсався у своїх речах, його гостя встигла знайти за диваном джинсові штани. Вони були завеликі, але тугий пасок не давав можливості сповзти. Коли незнайомка почула кроки, то знову вкуталася в ковдру і всілася на диван.\n– Ти ж не проти? Я взяла твої штани. Вони тут лежали і я… Я впевнена, що ти про них і забув.\nВ її голосі з’явився якийсь сором’язливий тон. Ніби жінка шкодувала про скоєне.\n– Ні. Ні. Не проти. Звичайно. Тримай свою сорочку. – Він поклав одіж поруч і відвернувся.\nГостя почала шелестіти одягом і водночас говорити:\n– Я тебе зчитувала. Здається, на вашу мову це так можна інтерпретувати.\n– Га? Про що Ви?\n– Ну, знаєш, наче фільм дивишся у прискоренні. Я давно за тобою стежила, але розумієш, у нас є здібності щоб швидко все дізнаватися. Ви ж бо, люди, навчилися так брехати, що й самі не знаєте, коли це робите. Я вдяглася. Можеш повертатися.\nГригорій зробив глибокий вдих і поглянув на свою гостю, яка чомусь посміхалася.\n– Впевнена, у тебе багато запитань. Так?\n– Знаєте, жіночко, власне є запитання. Якого біса Ви забули на тому камені? І чому… – незнайомка різко перебила речення,\n– Стоп. По-перше, якби ти знав його так, як я знаю, то не згадував би. По-друге, вибач, що не представилась. Для мене це в новинку. Хвилювання і все таке. Це, як вперше виїхати на дорогу… Так. Думаю, порівняння згодиться для тебе. Я була спантеличена і забула, що ви все називаєте іменами, – незнайомка зробила задумливе обличчя, а потім знову посміхнулася, – якщо пометикувати, то найбільше мені підійде ім’я Анжела. – Жінка простягла руку, – Давай знайомитися. Хоча я вже знаю, хто ти.\nЛюди потиснули руки.\n– І ще одне. Можеш не «Викати». Не треба нагадувати зайвий раз про мій вік. Добре?\n– Мабуть. А тепер Ви… А тепер ти поясниш, хто ти? – чоловік скривив таку прохальну мармизу, що будь-хто в той же час виконав би його забаганку.\n– Ахах-хах-ха, – Анжела зареготала дзвінким голосом.\nГригорій зразу впізнав його. Це той самий голос, який сидів у голові чотири дні і нашіптував заклики до неба.\n– Ні, Гришу, я не з іншої планети. Сміх та й годі. Це ж треба таке вигадати. І чому люди не живуть реаліями? Вигадуєте щось вічно: НЛО, снігові люди, чудовиська різні?\n– Бо ми хочемо вірити в те, що може нас знищити. Люди відчули волю і прийнялися нею активно користуватися: безкінечні війни, вбивства, ядерні бомби. Мій батько був на війні і я знаю, про що говорю. А всі ці монстри чи прибульці змушують нас задуматися над тим, що є щось вище за нас. Ми стали боятися і цей страх пришпорив бажання до самознищення.\n– Так, вони в тобі не помилилися. Але я не питала. То було риторичне.\n– Гаразд, – підвищеним голосом чоловік випалив фразу, ніби образившись на те, що його промові не надали належної уваги, і всівся поруч із гостею.\n– Не перебивай більше. Мені важко звикнути до мови. Так от. Я – янгол. Мабуть це слово найближче підходить для пояснення того, ким я є.\n– Янгол, що Ви… Ти… Який ще янгол. Думаєш, я повірю у цю нісенітницю?\n– У вашій мові немає аналогу, щоб мене описати. Якщо взяти різні релігії, знаєш, там християнство, іслам, кабала, то янгол підходить найкраще. Хоча всі віри на землі не несуть багато правди. Знову ж таки, понавигадували аби було простіше вбивати один одного, заради своїх богів. А біс з богами. Оце вже точно.\n«Янгол значить», – подумки говорив Григорій, – «Хоча, якщо покумекати: безсоння, цей метеорит, гола жінка з неба звалилася. Якщо ти їдеш з глузду, Гришо, то робиш це вельми витончено. Буде, що буде.\n– Отже янгол. І для чого я потрібен вам? Чи тебе Бог за моєю смертю послав?\n– Бог? Ахах. Я благаю тебе. Ти йому не потрібен… Як і я, – останнє речення було проговорено з тугою і печаллю, – Хочеш правду?\n– Хочу? Я хочу почути бодай якесь раціональне пояснення. Так. Я хочу почути правду.\n– Ти знову перебиваєш. То було риторичне, як і минулого разу. А правда ось яка.\nСпочатку Бог створив Всесвіт із планетами і зірками. Він довго спостерігав за їхніми граційними і ідеальними рухами. Та цього було мало і тоді татко породив нас: богів в одних ваших релігіях, янголів в інших. Ну, щось таке. Ми спілкувалися, літали на різні планети. Було весело досягати кінця Всесвіту. Знаєш, наче гумова кулька відбивається від стінки. Але і це йому набридло.\nТоді Бог пішов далі і створив людей. Він дав їм те, чого не мав сам: можливість забирати життя, можливість отримувати насолоду від собі подібних і можливість сліпо вірити. Люди були найвидатнішими творіннями Господа. Як би ти бачив, із яким запалом він спостерігав за вами протягом багатьох років.\nБог так захопився, що став сам не свій. Він почав відчувати жагу пристрасті і насилля, любові і болі. Він так хотів це пережити, що зважився на дуже відчайдушний крок: спуститися на землю у людській подобі. Пізнавши усі ваші почуття, а з ними і зло, яке ви створили самі, татко не зміг повернутися назад і навіки погруз у хіті, славі, жадобі та насолоді. І той, кого люди називають дияволом, насправді не ще одне творіння Господа, не янгол, що впав з небес, а сам Бог.\nЗвичайно, він не сидить у пеклі, якого, до речі, не існує, як і раю, чистилища чи переродження. Він зараз десь тут на землі. Можливо заливається алкоголем або поліг у обіймах куртизанок. Не знаю і знати не хочу.\nОтака от коротенька історія довжиною у все існування всього. Тому Богу ти не будеш потрібен ніколи. Напевне, він і не знає про твоє існування. До речі, твоя смерть мені ні до чого. Швидше, навпаки.\nВ кімнаті запанувала тиша. Григорій намагався переварити всю інформацію, але це тільки частина відповіді і йому треба було знати більше.\n– Тоді скажи, Анжело, чому ти тут? Я самотня людина дуже не молодого віку, яка втратила все, що мала. Для чого я потрібен?\n– Ти її кохав. Лізу. Ти її дуже кохав. Коли я тебе прочитувала, то відчула це. І так. Вибач за той плач. Я такі емоції вперше переживаю, знаєш, почуття і таке інше.\n– Так. Кохав. Але до чого тут Ліза?\n– Знову брехня. Але ти не мене обманюєш, а самого себе. Ти не кохав. Ти її ще й досі кохаєш. Я це бачила. І заради цього я тут.\n– Що? – викрикнув чоловік, – ти сюди приперлася через мою подружку, що давно вже померла?! Нічого не розумію.\n– Я б попросила. Не треба на мене кричати.\n– Вибач, але я на грані. Мене звільнили з роботи, я не спав чотири дні, а тепер ти звалилася з неба на метеориті в чому мамка народила!\n– А так. Це. Прошу пробачення за мій вигляд. Там, звідки я, немає одягу й навіть плоті. Не зразу зрозуміла, що треба вдягтися, – жінка посміхнулася, – Але не про це. Повернемося до реальності, якщо можна так сказати. Подивися на себе. Скажи, ти маєш друзів, мав ще жінок окрім Лізи? Га? – не даючи чоловікові відповісти на запитання, Анжела продовжує говорити, – Правильно. Не мав.\n– І що з того? Яка тобі різниця до моїх друзів? Чого причепилася?\n– Ти б хотів усе змінити? От, якщо припустимо, в тебе б була можливість повернутися на десятки років назад, ти б змінив щось у своєму житті?\n– Я б змінив своє життя, якби вона була жива. А без неї мені на все плювати. Ти можеш таке зробити? Можеш повернути? Ти ж янгол.\n– Ой ні. Цього не можна. Мертва – значить мертва. Закладаюсь, що навіть І Бог не здатен повернути її. Розумієш, люди прикрасили смерть. Насправді, смерть – це кінець. Ніякого загробного життя, ніякого переродження.\n– Тоді нащо це все? Не потрібне мені інше життя без неї. Не потрібне! – Григорій розізлився, але потім його очі змокли, – Не потрібне, чуєш, не потрібне… Забирайся звідси.\n– Гришу, ти гарна людина і я впевнена, що цей шлях подолано не даремно. Я піду звідси та й ти підеш також. Впевнена в тому, що ми не помилилися. За всі роки, проведені за спостереженнями за людьми, ми вперше змогли побачити дійсно гарну особу і вона не може просто так згаснути. Ти колись ще подякуєш.\n– Що? Дякувати? За що?\n– Згодом зрозумієш, а поки, тримай це, – Анжела засунула руку до кишені і дістала звідти кулон, що кохана Григорія завжди носила на шиї. Маленький голуб миру із гілкою омели.\n– Звідки він у тебе? Він загубився ще багато років тому.\n– Згубився, а я знайшла. Секрет фірми. Це тобі для того, щоб пам’ятав про реальність. Ну давай, бери.\nЧоловік розгублено взяв до рук прикрасу і стиснув міцно в кулаці.\n– Нарешті ти проявив люб’язність. Будь ласка. Овва. Уже п’ята ранку. Я тебе так вимотала. Напевне, хочеш спати?\nГригорія дійсно дуже тягнуло до сну. Він з останніх сил намагався не заплющувати очей, але тепер, коли Анжела нагадала про це, повіки почали повільно закриватися. І з напівсну чувся лише той дзвінкий голос янгола:\n– Переступи через себе. Люби далі. Живи далі. А тепер спи...\nНарешті за скільки днів чоловік заснув міцним сном.\n– Я дарую тобі життя.\nНабридливе «пі-пі-пі» все голосніше і голосніше проривалося у сон Григорія. Через деякий час він важко відкрив очі. Перше, що подумав чоловік: «Нарешті я виспався». Він придивився до стелі, яка здалася не знайомою. Це насторожило і Гриша хотів піднятися з ліжка, щоб роздивитися все, але сильний біль роздався по всьому тілу. Чоловік закричав та спробував прийняти колишнє положення.\n«Що зі мною? Де я?» – очевидні думки одна за одною почали літати в свідомості.\nПочувся звук дверей, що відкривалися. Трішки згодом молодий жіночий голос стурбовано закричав:\n– Він прокинувся. Прокинувся! Йдіть сюди. Ви маєте це бачити.\n«Де я, хай йому грець, є? Невже це витівки тієї Анжели?»\n– Зізнаюся, я не вірив, що Ви оклигаєте, – заговорив грубий чоловічий голос з кутка кімнати. Я лікар Печорін, – підійшовши ближче, чоловік зробив привітний жест рукою і всміхнувся, – а Ви, товаришу, дуже везучий. Пролежати на апараті двадцять шість днів. Це ж треба. Рекорд в нашій лікарні.\nВідчуття здивування і повного нерозуміння ситуації знову відвідало Григорія.\n– Двадцять шість днів? Про що Ви, лікарю? Місяць? Я ж учора був вдома. Це Анжела? Вона сюди запроторила мене, так?\n– Я може вже й старий, але з пам’яттю ще все гаразд і можу запевнити, товаришу, що ніякої Анжели тут не було. А от у Вас, Гришу, здається амнезія, що не дивно при такій ситуації. Ви гарно вдарилися головою. Ще б трішки і померли на місці.\n«Головою? Коли я встиг. Нічого не розумію.»\nЛікар зашелестів папером.\n– Ось, – показує, – Ваша справа. Читаю: «Пацієнт Такий то Такий потрапив до лікарні…» Так. Це не те. Не те. Ага. Ось: «Нуль третього. Нуль п’ятого. Тисяча дев’ятсот дев’яностого року.» Все правильно. Зараз 29 травня, отже в цілому, товаришу, ви проспали 26 днів.\n«Дев’яностого? Він сказав дев’яностого? Що за? Які 90-і? Про що цей псих верзе? Це ж було 26 років тому, коли померла Ліза…»\n– Не переживайте. Найскладніше позаду. Незабаром все прийде в норму. А зараз мушу відкланятися. Треба перевірити дещо і зателефонувати вашій матері. Вона дуже хвилювалася і майже завжди була з Вами. Ледь вмовили її відправитися додому відпочити. Бувайте здорові.\n«Мама? Вона жива? То це все правда чи всього лише сон?»\nГригорій глянув на стіл. Там стояла ваза з чорнобривцями, а біля щось відблискувало під сонячним промінням. Придивившись, можна було розгледіти кулон Лізи. Чоловікові пригадалися останні слова, що він чув перед тим, як заснути: «Я дарую тобі життя.»\n09.01.2017 Поезії / Драматичний вірш\nЩо бачив сніг / Драматичний вірш | Улько Сергій\nПопередня публікація: 20.12.2016 Проза / Мініатюра\nЛюбов / Мініатюра | Улько Сергій\n17.09.2017 © Казік Казімов\nСУПЕРЕЧКА & ГЛАС БОЖИЙ\n28.09.2016 © Марянич Михайло Миколайович\nГостя з неба / Оповідання | Улько Сергій\nПереглядів: 176 Коментарів: 5\n10.01.2017 11:46 © ... => Каранда Галина\n10.01.2017 03:50 Каранда Галина => ©\n09.01.2017 23:35 © ... => Каранда Галина\nТрішки підкоригував кінцівку.\n09.01.2017 22:42 © ... => Каранда Галина\nОго. Не думав, що його хтось прочитає та ще й критику залишить. Величезне Вам ДЯКУЮ.\nПро 90 Ви праві. Якось не подумав.\nА що з розмовою не так? Можете натякнути, а то не скумекаю? :-)\nЩодо повчання. Так, користі мало, бо ніхто не читає і не хоче вчитися на чужих помилках, але для мене важливо вставити щось таке.\nА. Так. За теологію дякую окремо. Може якось далі продовжу на цю тематику.\n09.01.2017 11:02 Каранда Галина => ©\nПравда, не з усіх сторін, як Ви просите в епіграфі, а з однієї, як змогла))\nДля мене вся цінність публікації зосереджена в шостому розділі. Люблю різні теологічні концепції, Ваша - дуже цікава! Ради самої неї варто було читати.\nВ цілому все - рівненько і правильно. Так щоб "аж ух!" - то ні, але досить цікаво написано.\nОдна суттєва логічна помилка в епізоді в лікарні: Людина в 1990 році НЕ МОГЛА сформулювати так: "Добре, що в дев’яностих не такі швидкі автомобілі".\nВаш лікар же не з майбутнього звалився...\nРозмова з визначення року також не правдоподібна. Подумайте над цим фрагментом.\nВиховна мета - аж надто зрозуміла. Це робить твір повчальним. Останнім часом дуже сумніваюся в користі повчальних творів). Та думаю, що можливо я не права, і багатьом людям фраза «Переступи через себе. Люби далі. Живи далі.» стане одкровенням і спасінням.


США не зацікавлені у зміні «нормандського формату» – спецпредставник ФРН\nп'ятниця, 19 травня, 2017, 22:42 Світ\nАдміністрація президента США Дональда Трампа не зацікавлена в зміні «нормандського формату».\nПро це заявив уповноважений уряду ФРН зі співробітництва з Росією Гернот Ерлер, – повідомляє «Німецька хвиля».\n«Американська сторона не зацікавлена в зміні формату. Це те враження, яке в нас склалося. Я думаю, що це також зрозуміли і в Києві», – зауважив він.\n«У мене склалося враження, що адміністрація Дональда Трампа не має інтересу перебирати на себе додаткові завдання в Європі. А радше, продовжуючи курс адміністрації Барака Обами, вона вважає це європейською проблемою, яку мають розв’язувати європейці. Хоча, звісно, ми, зі свого боку, завжди дуже детально інформуємо американську сторону», – розповів Ерлер.\nВін додав, що стосовно роботи «нормандського формату» постійно були консультації з Вашингтоном.\n«Завжди проводилися консультації та погодження з Америкою. Проте – жодної прямої участі. Схоже, що це продовжуватиметься», – переконаний уповноважений німецького уряду.


Година спілкування. Ти і твої рідні\nГоловна » Початкова школа » Виховні години » Година спілкування. Ти і твої рідні\nОпубліковано admin Птн, 02/10/2017 - 16:14\nознайомити з принципами взаємовiдносин людей у сiм’ї, вчити поважати своїх рiдних;\nвиховувати iнтерес до традицiй українського народу, традицiй сiм’ї та правила культурної поведiнки в сiм’ї.\n‹ Година спілкування. Ти і твої друзі на перерві вгору Година спілкування. Хліб – усьому голова ›


Паста з креветками. - Thule\nДодому Їмо вдома Їжа Паста з креветками.\nВ Італії пастою називають практично всі борошняні вироби. Особливо розширився значення цього слова в останні роки, коли варіації страви перевищили відмітку в сто найменувань. Представляємо вам пасту з креветками.\nСпагетті 450 гр.\n700 гр. очищені середні креветки\n¼ Ст. порізаної петрушки\n¼ Ст. лимонний сік\n2 ст. л. рубленого базилік\n¼ Чашки вершкове масло\n¼ Чашки оливкова олія\nКреветки промити холодною водою, обсушити паперовим рушником. Нагріти сковороду, додати оливкову олію і вершкове масло. Додати зелений лук, часник. Обсмажити близько 1 хвилини. Додати креветки і смажити на середньому вогні 2 хвилини.\nДодати лимонний сік, базилік, сіль і свіжий мелений чорний перець, смажити близько 1 хвилини, після чого додати вершки і перемішати. Додати петрушку ,перемішати і прибрати з плити.\nВідварити спагеті до стану al dente. Промити, відкинути на сито, додати 2 ст. л рослинного масла, перемішати.\nВикласти спагеті на гаряче блюдо, додати половину креветок, перемішати. Залишилися креветки покласти на спагетті. Подавати негайно!\nШоколадний торт з млинців з амаретто\n10 марок шоколаду з самими незвичайними смаками\nпопередня статтяБелла Потьомкіна представила 5 головних трендів цієї весни.\nнаступна статтяСталевий прес: маловідомі видеоупражнения для кубиків на животі.\nПозитивний тест ?


C# Developer Trainee в Plarium, Харьков, удаленно | DOU\n25 октября 2021 Первая работа\nC# Developer Trainee (вакансия неактивна)\nМи запускаємо оплачуване онлайн-стажування для С# Developers початкового рівня, які хочуть навчитися розробляти ігри, а також отримати перший досвід роботи над проєктами. У групі з 6 осіб ви пройдете курс із практичними завданнями і зворотним зв’язком від ментора.\nПрограма триває 10 тижнів, у будні, з 10:00 до 18:30.\nПісля успішного завершення стажування ви зможете пройти співбесіду на проєкти Plarium і займатися розробленням ігор або вебрішень для аналітики, маркетингу й паблішингу.\nпідвищувати свій технічний рівень у галузі С#;\nотримувати досвід роботи з Unity;\nвивчати можливості .NET платформи;\nвзаємодіяти з QA Engineer Trainees;\nотримувати досвід командного розроблення.\nзнання алгоритмічної бази та принципів ООП;\nзнання мови C# та платформи .NET Framework.\nвміння працювати з колекціями й делегатами;\nрозуміння основ менеджменту пам’яті.\nдосвід розроблення в Unity;\nвища / неповна вища технічна освіта;\nвеликий ігровий досвід;\nдосвід участі в розробленні комерційних проєктів.\nможливість почати кар’єру в ігровій компанії та розробляти проєкти з щоденною аудиторією понад 2 мільйони гравців;\nщомісячну оплату протягом навчання;\nіндивідуальні рекомендації та зворотний зв’язок від ментора.


Як виглядає якісне і по-справжньому недороге житло під Києвом? - Evrodim\nЯк виглядає якісне і по-справжньому недороге житло під Києвом?\nЩо таке хороший недорогий будинок під Києвом? На наш погляд, це будинок, кінцева вартість якого як мінімум дорівнює (а краще - менше) вартості аналогічної за площею квартири в спальному районі Києва.\nПричому, вартість ця повинна враховувати всі витрати на будівництво і обробку такого будинку, а також забезпечення якості життя, який можна порівняти з якістю життя в мегаполісі.\nБагато разів в барвистих рекламних буклетах Ви зустрічали чудові, що радують око і душу рекламні слогани на кшталт такого: «прекрасний будинок під Києвом, недорого». На перевірку виявлялося, що або не під Києвом, або не такий вже прекрасний, або і зовсім немає там ніякого будинку, а оголошення - звичайна «завлекушка», мотивуюча Вас зателефонувати і запитати. Навіщо такі оголошення недбайливому рекламодавцю, сказати важко, але, раз це пишуть, значить, комусь це потрібно.\nЗалишимо питання відповідності рекламних оголошень реальному стану речей на совісті тих, хто таку рекламу публікує, і постараємося розібратися, наскільки ж дешевим може бути будинок під Києвом і хто продає і будує по-справжньому недорогі будинки в передмісті.\nОтже, основними складовими вартості будинку під Києвом є:\n- вартість земельної ділянки;\n- вартість прокладки комунікацій;\n- вартість, власне, споруди самого будинку.\nРоль вартості земельної ділянки в ціні будинку\nЦіни на земельні ділянки під Києвом залежать від безлічі факторів, головними з яких на сьогоднішній день є престижність і перспективність напрямку, а також відстань до мегаполісу. До дуже важливим і таким, які можуть звести нанівець всі інші переваги, відносять такі характеристики земельних ділянок як: цільове призначення землі, наявність транспортної інфраструктури та під'їзних шляхів, комунікації (світло, газ, вода), природні умови і мальовничість, а також площа і рельєф ділянки.\nЗ огляду на, що зустрічаються абсолютно різні комбінації перерахованих вище факторів, рівень цін на землю під Києвом вражає своєю різноманітністю: ви можете знайти пропозиції від 2 тис. У.о. за сотку до 50 тисяч. І далеко не факт, що найдорожче пропозиція виявиться дійсно найцікавішим для вас з точки зору розташування і якості самої ділянки. Найдорожча земля традиційно продається в районі Конча-Заспи (мала і велика дамби), де середня ціна 1 сотки коливається від 10 до 18 тисяч доларів. Дорого (близько 10 тисяч доларів) в середньому коштує земля в таких селищах як Козин, П'ятихатки, Плюти, а також в Осокорках, Петропавлівської та Софіївській Борщагівці. Цілком очевидно, що дуже дешевими будинками дані селища похвалитися не зможуть, тому що тільки земля «з'їсть» досить серйозну суму. Якщо ж Вам пропонують дуже дешевий ділянку (будинок) в названих напрямках, повірте, обов'язково є якийсь підступ, і, почавши будуватися або жити там, ви його знайдете досить швидко. Перелік цих підступів невичерпний: ділянка може перебувати на підтоплюються території, може бути відсутнім можливість підведення комунікацій до нього (за хорошою ціною), рівень забруднень, шуму, вібрацій може перевищувати гранично допустимі норми і т.д. Такі локальні проблеми зустрічаються навіть в самих популярних напрямках будівництва.\nКілька більш доступними і перспективними з точки зору купівлі недорогого будинку під Києвом є такі райони, як Києво-Святошинський, Васильківський, Броварський, деякі частини Бориспільського, а також околиці Віти Поштової, Круглика, Глевахи, Підгірців та ін. Тут середня вартість ділянки коливається від 2 до 8 тисяч доларів.\nНу і по-справжньому гарну ціну можна знайти на землю, яка розташована далі, ніж в 20 кілометрах від Києва (особливо перспективним на сьогоднішній день є Макарівський район, в якому пропонується досить багато землі хорошої якості, з доступними комунікаціями і непоганою інфраструктурою).\nОтже, підбиваючи попередні підсумки, можна сказати, що якісний і дійсно недорогий будинок під Києвом може бути побудований в «Не розкручених» селах, розташованих в невеликому віддаленні від Києва.\nЗ огляду на, що будинок без газу, світла і води нам не потрібен, є сенс розглядати тільки ті пропозиції недорогий землі, де це питання вирішене або рішення його варто осудних грошей.\nХто будує хороші недорогі будинки?\nМабуть, найпривабливішою з точки зору співвідношення економічності і якості будівництва недорогих заміських малоповерхових будинків на сьогоднішній день є канадська технологія. Канадський будинок складається з елементів, які виготовляються фабричним способом (що дозволяє зробити їх гранично дешевими, завдяки економії на масштабах виробництва) і досить просто транспортуються. Швидкість зведення канадського будинку не йде ні в яке порівняння з класичною спорудою, вони «ростуть» на будмайданчику, як гриби. При цьому канадські будинки дуже економічні в щоденній експлуатації, довговічні, екологічні і, з точки зору краси споруди, здатні задовольнити навіть найвишуканіший смак.\nНа сьогоднішній день на ринку Києва існує чимало компаній, готових за ваші гроші побудувати Вам недорогий будинок під Києвом за канадською технологією. Роблячи вибір, в першу чергу, потрібно пам'ятати, що хороший будинок - це обов'язково добудований будинок. Досить велика кількість заморожених будівельних проектів під Києвом підносяться над землею сторчма НЕ зведених стін і порожніми бійницями вікон. Радимо Вам уникати компанії, які не довели до кінця розпочате давно будівництво. Також з обережністю варто розглядати пропозиції забудовників, які створюють свій перший проект. На наше переконання, для того, щоб вибрати найкращого виконавця, варто подивитися на ті будинки, які вони вже добудували і заселили. Це також дасть вам можливість розпитати новоселів, як їм живеться в будинку від конкретного забудовника.\nВизначаючись з тим, кому довірити будівництво свого будинку, радимо звернути увагу на компанію Євродім, вже багато років представлену на ринку заміської нерухомості, і в активі якої не один десяток заселених недорогих будинків під Києвом.\nРезюмуючи все вищесказане, можна зробити висновок, що бажаючи побудувати якісний недорогий будинок під Києвом, варто звернути свою увагу на цікаві перспективні, але не розкручені напрямки і вибрати зарекомендував себе забудовника, який спеціалізується на будівництві будинків за канадською технологією.\nНа нашу думку, найпривабливішим з недорогих варіантів на сьогоднішній день є котеджне будівництво, яке здійснює компанія «Євродім». Багатьох пропозиції, які вони представляють на ринку, за ціною в 2 і більше разів нижче, ніж квартири аналогічного метражу в місті (наприклад, котедж в Колонщині за 23900 у.о. або великий 118-метровий особняк в Вишеньках за 54900. Це може бути дуже цікавим рішенням як для молодих сімей, які вирішили придбати свою першу житлоплощу, так і для переконаних городян, бажаючих час від часу виїжджати на природу в свій власний дачний будинок.\nКотеджне містечко під Києвом для сім'ї з дітьми. Ч.1. Освіта.\nЩо таке село Чайки і кому в ньому жити добре\nКотедж в передмісті Києва: розглянемо ближче!\nНерухомість в Київській області: сонячний настрій в «Сонячній Поляні», Колонщина\nКотеджний комплекс «Happy Land», Білогородка: оцінимо переваги


Євген Магда: головний адресат Декларації щодо Криму - Росія | Новини | Українське радіо\nЄвген Магда: головний адресат Декларації щодо Криму - Росія\n27.07.2018 р., 10:38\nДержавний департамент США оприлюднив офіційну Декларацію щодо Криму, в якій вказав, що не визнає анексії півострова Росією. Підписання декларації прокоментував в ефірі Українського радіо в програмі "Сьогодні. Зранку" директор інституту світової політики Євген Магда.\nЯкі наслідки цієї декларації для України?\nПолітична декларація у данному випадку - це декларація Державного департаменту США - офіційна позиція країни, вона чітко визначена. Трамп може у твіттері чи фейсбуці розміщувати будь-які пости, але США дали відповідь на різноманітні спекуляції щодо питання Криму - США не визнає анексію Криму Росією та закликає Росію припинити окупацію Криму. Але це не означає, що Україна отримала величезну допомогу - це лише політичний сигнал про те, що потрібно й надалі боротися за відновлення своєї територіальної цілісності.\nДуже часто лунають заяви з боку США, що вони готові закрити очі на анексію Криму заради того, щоб порозумітися з Росією, це очевидно викликано внутрішньою ситуацією в країні, адже йде боротьба між Трампом і політичною елітою США. Мета Трампа - зайти на європейський газовий ринок, максимально відновити виробництво в США, підняти кількість робочих місць, залучити гроші до країни, тобто зробити так, щоб той електорат, який за нього голосував, був задоволений. Чи не здається вам що ухвалення "Кримської декларації" - це елементи внутрішньої боротьби?\nГоловний адресат цієї декларації - Росія і світова спільнота, тому що заяву зробив не Трамп, а Державний департамент США. А дії Трампа націлені на проміжні вибори, аби допомогли республіканцям зберегти більшість в обох палатах Конгресу. Це допоможе йому на виборах, адже він вже заявив, що буде балотуватися на виборах в 2020 році.\nЯк спрогнозувати дії Росії в контектсі того, як вона нині поводиться в Азовському морі?\nУкраїна часто діє із запізненням. Проболема, яка з'явилася у 2014 році, прогресувала, тоді були підписаны двостоорнні документи, які визначають, що Азовське море є морем внутрішнього користування, тому прямого порушення міжнародного права і двосторонніх угод Росією в цьому не вбачається. Географія грає на користь Росії, тим більше в тому регіоні військова потужність флоту Росії набагато більше нашої.\n25.09.2019 13:25 Як має відбуватися культурна реінтеграція окупованих територій — пояснює Андрій Курков


Трояк на первак\nСпогади про першого секретаря Волинського обкому партії Леоніда Палажченка.\nПерший секретар Волинського обкому партії Леонід Палажченко, який очолював обласну партійну організацію в 1979—1984 роках, був яскравою та колоритною постаттю. Підлеглим було важко його вирахувати. Він міг несподівано звернути із шосе на польовий путівець і ризикнути проїхати аварійним мостом, яким уже давно ніхто з автомобілістів не користувався, з’явитися там, де його не чекають.\nТак він запримітив на березі річечки Чорногузки знайому йому чорну «Волгу» одного із членів бюро обкому партії, а біля неї — гурт людей, що трапезував у робочий час. Можна уявити, що відчули гультяї, коли в глухому закутку Луцького району побачили першого керівника області. Їх як вітром змело в розташований поруч невеличкий лісок. Звичайно ж, Леонід Іванович не став пробиратися його гущавиною, аби виловити підлеглих, «не царське це діло». Але вже того самого дня дізнався про всі деталі цього таємного обіду, а кожен його учасник отримав належне.\nІншим разом, ідучи на звітно-виборні збори партійної організації колгоспу «Заповіт Ілліча» того самого Луцького району, Леонід Іванович заїхав у село не тією дорогою, де його чекало керівництво райкому партії і господарства, а, так би мовити, з тилу. На фермі, куди завернув, саме закінчилося обіднє доїння. Фуражири, перед тим як пороздавати корівкам кормів, вирішили й собі, як то кажуть, закласти за комір. Та бракувало грошей. Аж тут на ферму зайшов незнайомий чоловік у картузі, чоботях, куртці. Вважаючи незнайомця родичем когось із тваринників, дядьки, яким аж пекло від «спраги», запропонували: «Випити хочеш? То давай три карбованці». Палажченко, вдаючи, що шукає гроші, почав випитувати несподіваних співрозмовників про стан справ на фермі, у господарстві. А потім, вже тримаючи в руках «трояка», запропонував: «Давайте, хлопці, познайомимося. А то якось незручно, запрошуєте в компанію, а не знаєте кого. Мене звати Леонід, а прізвище Палажченко. Я перший секретар обкому партії. А ви хто?» Та відповіді, звісно, не почув, бо «хлопці» мало двері не виламали в корівнику, тікаючи від чоловіка, на якого ще хвилину тому так розраховували. А розмова на партзборах після цього вийшла цікавою, бо оповідачем Леонід Іванович був талановитим.\nНа довгі роки запам’ятав зустріч з Леонідом Палажченком і голова одного розташованого неподалік Луцька колгоспу. Чоловік цей любив гарно вдягнутися, або, як то кажуть, прифрантитися, мав модне взуття. Тож коли він ступив крок, другий назустріч першому секретареві, який зайшов у кабінет голови, гість, побачивши на господареві шикарне взуття, поцікавився, якої ж фірми ці «туфельки». «Фінські», — відповів голова.\nРозпитавши в керівника колгоспу, як ідуть у господарстві справи, який настрій у людей, Леонід Іванович запропонував пройтися на ферму, бо, як сказав, краще один раз побачити, ніж сто разів почути. Не маючи в кабінеті робочого взуття, голова намагався уникнути цього походу в корівники. Та високий гість був невблаганний. Довелося послухатися. Уже повернувшись із ферми, співчутливо оглядаючи замурзані ноги голови колгоспу, Леонід Іванович зауважив: «Фінські туфельки, це добре, але коли йдеш у театр, у гості. А на роботі треба мати відповідне взуття. Ти ж не кабінетний працівник, мусиш бути там, де працюють люди. Тож купи чоботи і тримай їх при собі».\nСам Леонід Палажченко, виїжджаючи в села, завжди одягав ялові чоботи, кашкета. Скоро таке обмундирування стало ніби робочою формою всіх партійних чиновників області. Шевські ательє не мали відбою від пошиття кепок «аля-Палажченко» і курток за відповідним фасоном. Про чоботи годі й казати, вони стали в області на кшталт пароля: якщо не маєш, то начувайся.\nТа все ж у моїй пам’яті Леонід Палажченко, попри свій вельми непростий характер, залишив хороший спомин. Не було жодного заходу, куди б він не запрошував журналістів. А якщо ті, траплялося, запізнювались, змушував чекати прибуття преси чи радіожурналістів (телебачення в ті роки на Волині ще не було). Він помічав хороше і вимагав, щоб позитивний приклад ставав нормою, оперативно реагував на критичні виступи журналістів. Виїхавши з Волині на Чернігівщину — теж на посаду першого секретаря обкому, запропонував тамтешньому обласному радіо передавати прогноз погоди, «як у Луцьку» — на початку випуску новин і в кінці, часто ставив за приклад роботу волинських мас-медіа.\nКоли Леонід Палажченко відійшов в інші світи, йому не було й шестидесяти. Уже чверть століття, як Леоніда Івановича немає серед нас, але яскраві спомини про цю неординарну особистість живуть і сьогодні. Так, як усі ми, він не був безгрішним, але вмів і любив працювати, не терпів ледарів і бездар, усіляко підтримував і заохочував людей, які сумлінно й чесно трудилися.


У Любомлі на Волині чекають загиблого на сході бійця | Газета «День»\n21 квітня, 2020 - 17:50\nАндрій Шинкарук був родом із цього волинського містечка, мав 28 років, був випускником Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного, служив у 28-й окремій механізованій бригаді імені Лицарів Зимового Походу. Загинув учора 20 квітня, близько 16.30. Перевіряв позиції, коли впав снаряд, офіцер отримав множинні поранення, несумісні з життям.\nПро його загибель волинян повідомив волонтер Андрій Дем’янчук, сам також із Любомля: «Любомль мирно проснувся після двох днів свята. А вчора, доки люди ще святкували, у місто прилетіла страшна звістка, у яку не хотілося вірити. Потім одне підтвердження, друге... І в одній хаті, по вулиці Шевченка, цілу ніч не погасло світло. Не тому що продовжувалося свято... А тому, що закінчилося життя. Цілу ніч лилися сльози, і наранок не висохли. І не висохнуть ще довго. І не втішаться чотири сестри ще довго. І не переболить мамі і бабусі ще довго. Місто вчора мирно заснуло, і ніщо не порушувало спокійний сон і відпочинок. А що потрібно щоб спати людині спокійно? Хтось скаже: чиста совість, відсутність проблем, тривог, страхів, переживань, тепло, затишок, постіль, тиша. Так. Більшість з нас це має, і спить спокійно. Забуваючи, що нам потрібен ще захист. Від ворога. Захист, який забезпечують хлопці на Східному фронті. Забезпечують платячи ціну, віддаючи сили, здоров'я, сон, спокій, затишок дому...і життя. Вони платять ціну, а ми безкоштовно користуємося цим захистом.\nПід сумнозвісною Мар’янкою загинув наш земляк Андрій Шинкарук. Немає свята для російських найманців і нам це свято роблять гірким. Він був одним із перших, хто пішов у першій хвилі мобілізації в 2014 році. Ми пам’ятаємо, як він повертався в 2015, але не для того, щоб залишитися вдома, бо пішов вчитися, і повернувся на війну уже офіцером. Офіцером і загинув. Любомль, давайте спробуємо віддати молодому офіцеру останню шану, повагу, пам’ять, прийшовши на дорогу, з квітами, свічками, прапорами, коли він буде повертатися додому. Ми робили це вже не один раз. Не думаю, що карантин стане нам на заваді. Довга дорога від початку Володимирської вулиці і до кінця вулиці Шевченка дозволить кожному стати на коліно через два метри. Час вкажу, коли стане відомо точніше. Будьте готові, що повернення героя може статися вночі. Ще буде прощання і похорон, про що теж додатково повідомимо».


Зведені дані АТО – 07 квітня 2018 – Інформаційно-аналітичний центр\nЗведені дані АТО – 07 квітня 2018\nPosted By: Galat 12:18 07/04/2018\nУ «русського міра» немає ані віри, ані традицій. У страсну п’ятницю прихильники цього т.зв. «русського міру», – бойовики російсько-окупаційних військ, – 42 рази обстріляли наші позиції. При цьому окупанти неодноразово застосовували зброю, заборонену Мінськими домовленостями. Внаслідок обстрілів постраждали двоє наших захисників.\nЗагалом у бік наших військових було випущено:\n21 міну калібру 82 мм,\n14 мін калібру 120 мм,\nодин артилерійський снаряд калібру 122 мм.\nЗ метою збереження життя та здоров’я особового складу, військовослужбовці Збройних Сил України 18 разів були змушені відкрити вогонь у відповідь, застосовуючи дозволене Мінськими домовленостями штатне стрілецьке озброєння.\nВнаслідок ворожих обстрілів двоє військовослужбовців Збройних Сил України отримали поранення. Стан здоров’я одного з них оцінюється як важкий, іншого – задовільний.\nІз 42 ворожих обстрілів наших оборонних позицій, 41 визначений, як прицільний.\nПротивник демонструє поступове зростання вогневої активності. Минулої доби окупанти 10 разів відкривали вогонь у бік оборонних позицій Збройних Сил України. Чотири з десяти обстрілів зафіксовано в районі населеного пункту Троїцьке.\nЗ мінометів забороненого мінськими домовленостями калібру 120 мм противник обстріляв наші опорні пункти в районі населених пунктів Валуйське та Луганське. У бік наших військових було випущено 14 мін цього калібру.\nПід обстрілами з мінометів 82 калібру, великокаліберних кулеметів та гранатометів різних типів, стрілецької зброї та озброєння БМП опинилися наші позиції в районі Троїцького, Луганського та Новолуганського.\nТут ситуація суттєво не змінюється. Зафіксовано 32 ворожих обстріли. Противник застосовував увесь спектр стрілецької зброї, великокаліберні кулемети та гранатомети різних типів. В районі Пісків наші позиції були обстріляні з міномету калібру 82 мм. У бік українських військових ворог випустив 5 мін.\nВ районі Широкиного зафіксовано застосування противником ствольної артилерії калібру 122 мм. У бік наших позицій випущено один снаряд.\nНайбільшу кількість обстрілів з боку окупаційних військ було зафіксовано в районах населених пунктів Авдіївка, Водяне, Марїнка та Павлопіль.\nПід ворожі обстріли також потрапили наші опорні пункти в районах Гнутового, Кам’янки, Красногорівки, Лебединського, Широкиного та поблизу шахти Бутівка.\nОкупаційні адміністрації продовжують т.зв. призов місцевих мешканців, які працюють на промислових підприємствах, що розташовані на тимчасово окупованих територіях.\nПовістки вручаються робітникам, які не досягли 55 років. Після відвідування військкоматів особам повідомляється, що час і дату проведення зборів буде повідомлено через керівників підприємств, на яких вони працюють. У разі відмови «проходити службу» у лавах окупаційних військ, працівникам погрожують звільненням з роботи.\nДо проходження т.зв. військової служби у складі частин і підрозділів 1 та 2 АК російсько-окупаційних військ, після проведення перевірки т.зв. «органами державної безпеки» псевдореспублік, залучаються військовослужбовці, яких було повернено на окуповані території в процесі обміну полонених.\nЗагалом, від початку встановленого з опівночі 30 березня «Великоднього перемир’я», агресор здійснив понад 230 обстрілів позицій українських захисників, при цьому неодноразово застосувавши зброю, заборонену Мінськими угодами.\nТаким чином, бойовики російсько-окупаційних військ, продовжують свідомо та нахабно ігнорувати домовленості Тристоронньої контактної групи щодо повного припинення вогню на період Великодніх свят.\nПрес-центр штабу АТО наголошує: підрозділи Збройних Сил України у районі проведення АТО на території Донецької та Луганської областей й надалі суворо та неухильно дотримуватимуться заходів з підтримання всеосяжного, сталого та необмеженого припиненню вогню по всій лінії розмежування сторін!\nШтаб АТО закликає т.зв. ватажків окупаційної адміністрації РФ припинити обстріли та збройні провокації, й надати можливість мирним мешканцям прифронтових сіл та містечок у спокої та мирі провести велике релігійне свято – Воскресіння Христове.


Зовсім скоро свято Івана Купала. Про обряди та традиції цього свята у статті.\nІвана Купала традиційно відзначають в Україні в ніч з 6 на 7 липня. Це прадавнє язичницьке свято літнього сонцестояння, він символізує народження Купала - літнього сонця. Також він збігається з християнським святом - Різдвом Іоанна Предтечі.\nЦе свято- одне із чотирьох головних свят сонячного календаря.\nГоловні атрибути свята Купало і Марена. Святкування повинно розпочинатись із виготовлення опудал Купала і Марени із гілок дерева. Поєднання чоловічої і жіночої стихій породжує життя, яке на святі символізує гілка верби - Купайлиця.\nОбряди Іванова дня пов'язані з вогнем, водою і травами.\nА тепер докладніше про обряди.\nЗгідно з повір'ям, папороть починає цвісти за кілька хвилин до півночі.\nПро те, що отримає людина, яка знайшла цю квітку, також ходять зовсім різні повір'я. В одних переказах квітка папороті допомагає відшукати скарб і відкрити будь-який замок, в інших повір'ях ця чарівна квітка дарує щастя й удачу в усьому. Є ще одна версія: той, хто зірве квітку в ніч на Івана Купала, зможе здобути владу над всіма природними стихіями і людьми.\nОсь тільки зірвати папороть, як стверджують легенди, не так-то просто. Як тільки квітка розпускається, його зриває невидима рука.\nПлетіння і пускання вінків.\nВ день Івана Купала дівчата плетуть вінки з польових трав, додаючи листя чоловічих дерев: дуба, клена. Гілки чоловічих дерев символізують бажання дівчини вийти заміж за сильного чоловіка. До вінка з трав додають свічку, підпалюють і спускають за течією річки. Якщо вінок тоне - це погана прикмета, що дівчина не скоро вийде заміж. Якщо вінок поплив швидко і впевнено - це хороший знак, говорилося, що з куди вінок попливе, з того боку і наречений вийде. Також вважалося, що якщо на вінку довго горить свічка - то і життя дівчини буде довгим і щасливим.\nСимволом і головним обрядом Купальської ночі було очищаюче багаття. Багаття зазвичай розкладали на височинах в житньому полі, на березі водойми або на місці традиційних гулянь молоді. Іноді розводили навіть на плаваючих плотах. Улюбленою розвагою молоді було перестрибування через багаття, поодинці або парами. Вдалий стрибок, якщо полум'я не торкнеться стрибаючого і не буде іскор, означає вихід заміж або удачу.\nА найголовніший звичай на Купальську ніч- це купання у воді. На Івана Купала люди влаштовували масові купання. В цей час вода наділялась життєдайними властивостями, вона вважалась цілющою і володіла магічною силою, яка допомагала очиститися від усякого зла, зцілитися і знайти хороше здоров'я. Якщо поруч з селом не було відкритого водоймища, то люди витоплювали лазні, в яких відмивалися від нечисті. Також дуже популярним в давнину було купання в святих джерелах в ніч на Івана Купала.


Судді діють не в інтересах чернігівців. а монополістів! СПЕЦКОР Регіон\nАкценти Громада Гроші Економіка На часі Популярне Слайдер Споживач Статті. Аналітика Усі новини Чернігівщина\nСудді діють не в інтересах чернігівців. а монополістів!\n12/06/2019 speckor\tмонополісти, наз, споживач, Чернігівгаз\nЗвернення до чернігівців у зв’язку з незаконним застосуванням «Чернігівгазом» коригуючого коефіцієнту.\nНині в Окружному адмінсуді проходять судові засідання за позовом «Чернігівгазу» про скасування постанови сектору НКРЕКП за результатами планових перевірок і перевірок за скаргами споживачів.\n«Чернігівгаз» оштрафований на суму більше 2 мільйонів гривень. Одне з питань, що стосується практично кожного мешканця Чернігівщини, – незаконне застосування коригуючого коефіцієнта з метою приведення обсягів газу до стандартних умов.\nНКРЕКП, маючи обґрунтовані докази, що ці суми вже закладені в тариф, крім штрафу, зобов’язав «Чернігівгаз» повернути споживачам гроші, які той незаконно нараховував з жовтня 2018 року. І заборонив надалі робити такі нарахування.\nВ Україні вже є судова практика, коли суди Волині та Вінничини не задовольнили позови облгазів. Громадськість Чернігова зайняла принципову позицію – суд має бути відкритим і справедливим!\nУже відбулися судові засідання 6-го і 11-го червня. Судді, незважаючи на обґрунтування та заперечення представника НКРЕКП, задовольнили клопотання «Чернігівгазу». Отже розгляди справ затягуються. Суди, за клопотанням «Чернігівгазу», чекають якихось рішень із Києва, які можуть бути вирішальними для вердиктів суддів Чернігівського окружного адміністративного суду.\nРазом із тим, споживачі Чернігова за своїми скаргами мають відповіді з Києва від компетентного органу – Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг – за підписом голови О. Кривенка, що дії «Чернігівгазу» неправомірні і він має повернути гроші споживачам.\nМи будемо відвідувати кожне судове засідання, моніторити дії суддів на доброчесність. Якщо будуть підстави, будемо обґрунтовано оскаржувати дії суддів до відповідних інстанцій.\nВ Україні має утворитися громадянське суспільство.\nОблгази безсоромно залізли в спустошені кишені кожного громадянина. Тому ми звертаємося до всіх небайдужих – допоможіть покласти край свавіллю «Чернігівгазу»!\nНаступне судове засідання в адмінсуді відбудеться 13 червня об 11:00. Приходьте нас підтримати!\nПро готовність до нас приєднатися повідомте на електронну адресу: lyuba.potapenko@gmail.com\nРеабілітаційне лікування за рахунок Фонду соцстрахування\n18/11/2019 18/11/2019 Прокоментуй!\n29 653 спам повідомлення заблоковано Akismet


На Черкащині об’єкти декомунізації передадуть в оренду | Про все – Черкаські новини. Життя міста Черкаси та Черкаської області\nДо 25-річниці Незалежності України в черкаському краєзнавчому музеї збираються відкрити виставку присвячену декомунізації. Для цього всі райони просять передати до музею історичні об’єкти, які потрапили під декомунізацією.\nНа виставці, за словами начальника управління культури та зв’язків із громадськістю Черкаської облдержадміністрації Олега Островського, максимально будуть представлені всі експонати, які є в області. Олег Островський попросив передати їх музею в оренду.\n- Біля кожного об’єкту буде стояти табличка з інформацією: звідки цей експонат, хто його архітектор. Бо зараз більшість об’єктів декомунізації валяються за сараями музеїв, наприклад, в Умані Котовський лежить у бур’янах. Якщо так буде й далі, то вони знищаться, або їх вкрадуть чи розіб’ють, - каже чиновник.\nНагадаємо, у Черкасах до краєзнавчого музею також хочуть передати стелу Героям великого жовтня та громадянської війни, що у сквері на розі вулиць Гагаріна та Сержанта Смірнова. Для її демонтажу шукають кран.\nСтало відомо, чому навколо апеляційного суду Черкаської області встановлюють огорожу


15.01.2019 10:28 4782\nВін називає себе «ортодоксальним східняком». Уродженець індустріального Дніпродзержинська (нині Кам'янське) на сході України. Виходець з типової робітничої родини часів СРСР. Колишній жовтеня, піонер і комсомолець, Дмитро Ярош дивним чином трансформувався в націонал-демократа, борця з «радянщиною», а потім і в українського націоналіста.\nВ останній момент в Telegram прийшло повідомлення: «У мене в cім'ї – шпиталь. Якщо ви не проти і не боїтесь заразитися грипом, приїжджайте не на базу, а до мене додому. Я буду говорити в гарячці, а тому завжди зможу відмовитися від своїх слів (смайлик)».\nПізніше Ярош розповість, що «підхопив бациллу» під час зустрічі з Президентом Петром Порошенком, який навідався в Дніпро наприкінці 2018-го.\nЯрош живе з молодшим, 10-річним сином Дмитриком, дружиною Ольгою, котом Немо, собакою Ларі, а також охороною в малопримітному будинку типового приватного сектора Кам'янського. Про те, що тут знаходиться «особистий ворог Кремля», говорять хіба що український прапор, камери спостереження й автоматник біля воріт.\nПід час інтерв'ю Ярош багато посміхається і сміється. Які демони ховаються за цією посмішкою, відомо, напевно, тільки Господу. Творець УДА зізнається, що мріє потрапити в рай. Щоправда, сумнівається, чи потрапить.\nАзарт і холоднокровність, з якими Ярош розмірковує про революцію і війну, можуть відштовхувати або надихати. Ті, хто надихається, допомагають йому грошима або навіть готові віддати життя в бою. Інші люто звинувачують Яроша в тому, що він «став порохоботом», «продався влады» і «відійшов від революційних справ».\nВ інтерв'ю «Українській правді» нардеп, який майже не з'являється у парламенті, розповів про ставлення до влади, виборів, кандидатів у президенти, Путіна, про військову тактику під час повномасштабного вторгнення РФ, про власні страхи, смерть і рай.\n«Ми ніколи не займалися репресіями»\n– Роботи багато. Ми вивели зараз (перед Новим роком) два батальйони з передової. Але допомагаємо в парамедичному забезпеченні «передка». Наші хлопці також співпрацюють з СБУ по різним антидиверсійним заходам.\nЯ його подавав, потім відкликав на доопрацювання. Побачив, що треба говорити з впливовими депутатами. Ми зустрілися із Сергієм Березенком (заступник голови фракції БПП, – УП). Якщо БПП проголосує, то цей проект пройде, це зрозуміло. «Народний фронт», я думаю, точно підтримає. Ми маємо всі шанси, що і опозиція підтримає – «Радикальна партія», «Батьківщина».\nНаш навчальний центр побудували значною мірою за рахунок «Епіцентру». Хоча я особисто не знайомий з Герегою (співвласник мережі гіпермаркетів, колишній депутат Партії регіонів, який голосував за «диктаторські закони», – УП). Ми спілкувались через посередників. Нам «Епіцентр» постачав матеріали.\nТакож дуже вдячний Геннадію Буткевичу (співвласник мережі «АТБ-Маркет», – УП).Нам декілька років допомагають їжею на сотні тисяч гривень. Плюс базу забезпечуємо за рахунок фермерів: м'ясо, крупи, олія. У нас справді народна армія, допомагає вся Україна – від Закарпаття до Донеччини.\n– Зі сторони це може виглядати так: Ярош приходить до бізнесменів зі зброєю та все насильно відбирає. Або бере гроші від бізнесменів з обіцянками їх «кришувати».\n– В чому різниця між УДА та «Правим сектором»?\nОдна з причин, з якої я вийшов з «Правого сектора» – вони хотіли продовження революції. А я вважав, що революція знищить державу до кінця. Росія вторгнеться, якщо ми зараз почнемо брати під контроль урядові квартали. Але там, в «Правому секторі», чудові хлопці.\n«Правий сектор» під час Майдану намагались підкупити\n– Є така думка, що Ярош – «проект» спецслужб.\n– Українського народу, в першу чергу. Ми могли зробити так, що антинародний, антиукраїнський Янукович пішов. «Правий сектор» став детонатором. Ми самі по собі нічого б не змогли зробити. Стали першими, хто повів, а справу до кінця зробили народні маси.\n– О! Вже 15?! Я чув раніше про п'ять. Цих грошей не було. З Клюєвим я не зустрічався. Спроби контактів з його сторони були. Вони всі там намагалися вийти на мене, «Правий сектор» і купити.\n«Українці занадто ідеалізують добровольчий рух»\n– Доволі часто члени «Правого сектора» та УДА потрапляють в центр скандалів, пов'язаних з рейдерством, рекетом, розборками на регіональному рівні. Останній приклад – Сергій Торбін, один з головних підозрюваних у вбивстві Катерини Гандзюк. Як так відбувається?\n– Як на мене, український народ занадто ідеалізував добровольчий рух. Так, у багатьох питаннях є за що. Але треба враховувати, що добровольці – живі люди. Вони можуть без перебільшення героїчно воювати. Але коли випадають із системи, виходять на «вільні хліба», часто потрапляють у середовище, де процвітають рекет, корупція і всі інші речі.\nПо Херсону і Гандзюк мені зателефонував генерал-лейтенант Кононенко з СБУ. Я дав вказівку всім своїм хлопцям максимально сприяти слідству. Про все інше ми будемо говорити після судового рішення. Ми надали повне сприяння по справі Гандзюк. Вони прилетіли до нас на базу «вертушкою», почали слідчі дії і так далі.\nКоли ми їх з комбатами тримаємо в «єжових рукавицях», то люди працюють у правильному напрямку. Як тільки йдуть в тил, починається безгрошів'я, якісь звинувачення… Виправдати це неможливо. Треба карати, безумовно, з точки зору закону. Інших відповідей не може бути.\n«Серйозно займусь політикою після перемоги»\n– Коли я пішов у 2014 році на фронт, людям, в тому числі й на окрузі, чесно сказав: «Я буду займатися тільки війною до перемоги». Головне прохання людей на окрузі було не допустити там війну. Мені вдається цю обіцянку виконувати.\n– У «Правому секторі» виникла така думка, що треба отой авторитет, який здобули на Майдані, ретранслювати і вже утвердити в політичному полі. Мене було висунуто, але я не мав великого бажання.\n– Головний – на вибори в 2019-му мені йти не треба (сміється). Повториться та ж сама ситуація. Коли ти займаєшся одним, тим і займайся. Такий маленький результат принижує весь рух. Шкодую, що тоді у ВР не пройшли «Свобода» та «Правий сектор». Тоді б політичний розклад був трохи кращим для України.\n«Є тривога перед виборами»\nБагато хто з «ватників», які мігрують в сторону патріотичного електорату, задумуються, чи варто це врешті-решт робити. Знаю, що в колах колишніх «регіоналів» почали говорити: «Скоро тут будет Россия. Скоро все будет нормально. Нужно немножко потерпеть, и все будет ок!». Але так не буде – однозначно.\n– Кошулинському (Руслан Кошулинський, заступник голови «Свободи», заступник голови Верховної Ради у 2012-2014 роках – УП). Я за те, щоб він переміг. Якщо націоналісти об'єднають фінансові та медіа ресурси, то навіть у нього шанс є.\n– (Довга пауза). Вона, як на мене, один із небагатьох «чоловіків» в українській політиці (сміється), тому, в принципі, можу уявити. Під час війни керувати обороною, силовим блоком мають чоловіки. Але в історії України була княгиня Ольга, яка ефективно обороняла землі. Все може бути. Побачимо. Думаю, що ці вибори дадуть нам багато несподіванок.\n«Релігійні війни – одні з найжорстокіших»\nНа мій погляд, на повномасштабну окупацію у Росії немає сил. Вони можуть провести локальні операції по виходу з Криму на рівень Каховки і Мелітополя, а потім пробити так званий «сухопутний коридор» через Маріуполь. Вони можуть провести десантні операції по Одесі, Миколаєву, по Херсонській області.\n– У порівнянні з 2014 роком – небо і земля. Але проблем дуже-дуже багато. На мій погляд, мало б бути інше відношення до особового складу, в першу чергу командирського. У нас залишки «радянщини», принцип «я начальник – ти дурак» зберігається. Це демотивує людей.\nНам важливо нанести їм втрати, не сумісні з їхнім просуванням далі. Не можна вв'язуватись в усі ці позиційні бої, тому що там якраз буде працювати авіація, «вертушки». По останній моїй інформації, у них 24 КА-52 (гвинтокрили – УП) тільки в Джанкої розташовані. По характеристиках майже як американські «Апачі». Тобто дадуть нам прикурки дуже непогано.\nГоловне, щоб активна оборона була. Ми можемо тактично відступати, здавати якісь території. Не треба панікувати. Ворога треба вимотати. Коли він входить у місто – максимальне зближення, контакт на 30-50 метрів. Тоді ворожа арта, авіація, ракетна техніка не зможе працювати.\n– Підвищувати активність на дипломатичному фронті. Активізувати оборонні заходи по Азовському морю, на території Запорізької і Донецької областей. В Маріуполь, Бердянськ перекидають військову техніку, створюють нові укріпрайони. Наскільки я знаю, там відбувається мінування. Треба також посилити кримський напрямок.\nКористуючись нагодою, треба зачистити всю ту наволоч, яка ходить спокійно по Україні і працює на Путіна, часто в органах влади. Наприклад, представників «Опозиційного блоку» в місцевих радах. Це – відкрита агентура, яка в разі повномасштабного вторгнення відразу розпочне активну діяльність, можливо, навіть повстанську.\n– «Зачистити» – це як?\n– Ми ж не будемо займатися «судами Лінча». Спецслужби мають адекватно реагувати. Знаю, мені закидали словосполучення «полювання на московських попів». Західні дипломати сполошилися.\n– Що саме ви мали на увазі, коли говорили про «полювання на попів»?\nМожливо, мало хто знає про той факт, що той же «Правий сектор» у перші дні після революції взяв під охорону Києво-Печерську лавру. Були такі люди, які закликали до її захоплення. Чи то правильно, що ми його не допустили, я не впевнений (сміється). Можливо, треба було її захопити, і українці вже мали б свою святиню.\n– В 94 році я священику задав те саме питання. Отець Петро привів приклад. Ти виходиш з хати винести сміття, заходиш, а в кутку стоїть сокира, сидять твоя дружина, діти. Навпроти стоїть чоловік, який направив на них зброю та рахує: «Один-два-три!». Якщо ти не візьмеш сокиру та не грюкнеш його по голові, будеш мати купу гріхів. Ти допустив вбивство своєї сім'ї.\n«Дуже не хочу потрапити в пекло»\n– Вас це не «напружує»?\n– Начебто декількох підтверджених ліквідацій маю. Це все було в бою. Дистанція в одному з них була доволі маленька – 30 метрів. Вдалося вразити ворога. Можна словами поета сказати: «Сквозь прорезь прицела не видно лица».\n– Звичайно, уявляю, що то буде. Для того я завжди тягаю з собою «ефку» (граната Ф-1 – УП), щоб підірватися. Але коли мене накрило «градом», можливості підірватись не було. Машина перевернулася у повітрі від вибухової хвилі, мене притиснуло. Лежу, рука вся перебита – дотягнутися до «ефки» не можу. Але думка спрацьовувала.\n«Донецьк можна було брати в 2014-му»\n– Ту мету, яку ми ставили (ліквідація режиму Януковича), ми досягли. В цьому є безумовна перемога. Я дивуюсь, вважаю Божим чудом, що після Майдану ми не втратили Південь і Схід. Що Путін не реалізував проект «Новоросія».\n– Він тактично зберіг Росію. Для людей з імперською свідомістю він ледь не святий. Для Росії – це нормально. Для нас – це дуже небезпечний ворог. Розпочавши війну з Україною, він, я так думаю, насправді вірить у міф про «Єдину Русь», «один народ». Користуючись цим, він продовжує існування імперії.\nпредыдущая новость Запорожский митрополит УПЦ призвал верующих епархии молиться, чтобы депутаты не приняли антицерковный закон следующая новость Суд закрыл заседание по продлению ареста украинским морякам\n27.05.2019 19:50:36 286\n15.01.2019 10:28:15 4782\n04.12.2018 21:36:17 162\n16.10.2018 09:34:12 232\n25.07.2018 08:49:16 1430\n18.04.2018 14:18:11 1629\n29.09.2017 19:19:56 117\n04.08.2017 21:03:14 193


МВС відкрило офіс патрульної поліції в Києві\n22 Липня, 2015 18:30\nМіністерство внутрішніх справ відкрило перший офіс патрульної поліції в Києві.\nЯценюк і Браунфілд на відкритті першого офісу патрульної поліції\nНа відкритті були присутні прем'єр-міністр Арсеній Яценюк, міністр внутрішніх справ Арсен Аваков, його перший заступник Ека Згуладзе, посол США Джеффрі Пайєтт, заступник держсекретаря США Вільям Браунфілд.\nЯценюк заявив, що створення поліції в Україні надзвичайно важливий крок на шляху реформування держави й подякував за допомогу в цьому керівництво США.\nЗа словами Браунфілда, США будуть продовжувати здійснювати підтримку реформування українських правоохоронних органів; наразі їх зусилля зосереджені на створенні спецназу МВС і вдосконаленні роботи Державної прикордонної служби.\nЩодо роботи нового офісу поліції Згуладзе повідомила, що в цій будівлі будуть надаватися виключно адміністративні послуги.\nВ офісі поліції також можна буде одержати довідку про ДТП для страхової компанії, повернути вилучені права водія.\nКрім того, відвідувачі зможуть залишити скаргу на роботу поліції.\n"У цьому приміщенні буде розміщене й управління поліції міста Києва, департамент патрульної поліції, центральний офіс з прийому громадян і адмінпрактики, тренінг-центр підготовки патрульної поліції по всій країні", - повідомила Згуладзе.\nПри цьому перший заступник попросила громадян активніше стежити за роботою патрульних поліцейських і повідомляти про виявлені недоліки й недопрацювання.\nДо колл-центру можно телефонувати цілодобово 044 254 94 88, або звертатися за адресою: Київ, вул. Народного ополчення, 9.\nНа своїй сторінці у соцмережі радник міністра внутрішніх справ Антон Геращенко просить не плутати телефон колл-центру з номером 102.\nТеги : МВС Арсеній Яценюк Ека Згуладзе поліція Антон Геращенко джеффрі пайєтт\nМВС вирішило ліквідувати транспортну міліцію 22 Липня, 2015 17:09\nНабір до поліції продовжено на 3 тижні через підвищений інтерес 13 Липня, 2015 11:57\nПорошенко підтримує призначення Згуладзе главою поліції 10 Липня, 2015 11:10


Парасюк: під час бійки не постраждав. Відео\nВолодимир Парасюк повідомляє про те, що він не постраждав під час бійки з Дмитром Колєсніковим, депутатом Опозиційного блоку. Про це нардеп написав на своїй сторінці у Фейсбуці.\nЗа словами Парасюка, він нікому і ніколи не дозволить принизити свою гідність, також він не дозволить називати себе бандитом. Нардеп зазначив, що зараз шкодує тільки про те, що після Майдану «всім цим московським шавкам не змогли організувати Атентат» (розправу над антиукраїнськими діячами).\nЗа словами Парасюка, його ніхто не бив, і він себе чудово почуває. Нагадаємо, що сьогодні вранці Парасюк спровокував черговий конфлікт у Верховній Раді.\nВ ході виступу Колесніков російською мовою вимагає перевиборів мера Львова. В Опозиційному блоці незадоволені чинним мером Андрієм Садовим, оскільки вважають, що він несе відповідальність за пожежу і обвал грунту на Грибовицькому сміттєзвалищі під Львовом, де загинули три людини і без вісті пропав ще один.\nВін перервав виступ Колеснікова, в якому нардеп від Опозиційного блоку розкритикував роботу Садового. Парасюк прибрав мікрофон, проте на захист Колесникова кинулися його колеги. Конфлікт вдалося погасити тільки після того, як у бійку втрутився Юрій Береза, нардеп від Народного фронту.


Електронний квиток планують поєднати з «Карткою львів’янина» - ZAXID.NET\nЕлектронний квиток планують поєднати з «Карткою львів’янина»\nОбрати дизайн е-квитка конкурсний комітет не зміг\nЕкономіка — Ірина Рєвунова, 17:47, 28 липня 2017 0 130\nПовноцінно запрацювати е-квиток має у 2018-2019 роках\nЛьвівська мерія планує об’єднати електронний квиток на проїзд у громадському транспорті з «Карткою львів’янина», зробивши таким чином мультифункціональну картку. Дизайн картки відповідатиме бренд-буку міста.\nЯк розповів ZAXID.NET речник ЛКП «Львівавтодор» Олексій Хміль, на оголошений в червні конкурс на найкращий дизайн е-квитка надійшло 17 варіантів логотипу, більшість з яких містили зображення лева або транспорту. Однак конкурсний комітет мав зауваження до кожного з варіантів і обрати переможця не зміг.\nРазом з тим, заступник міського голови з питань розвитку Андрій Москаленко розповів ZAXID.NET про те, що виникла ідея об’єднати е-квиток з «Карткою львів’янина», яка дає доступ до низки електронних сервісів.\n«Зараз ми шукаємо найкраще рішення. У нас буде відкрита система, яка дасть змогу додавати (до картки, – ред.) оплату за інші послуги. Коли консультант ЄБРР погодить технічне завдання, тоді точно буде відомо, яким буде функціонал картки. Але станом на зараз ми хочемо, щоб це була не лише транспортна картка, а й вхід до бібліотек, медичних закладів тощо», – розповів Москаленко.\nЯк уточнив Олексій Хміль, картку планують оформити у стилі загального бренд-буку міста, який містить п’ять стилізованих веж. Крім того, за словами Хміля, наразі також є ідея робити місячні картки, дизайн яких буде змінним – різдвяним, великоднім, присвяченим різноманітним подіям у Львові.\nНазва ж квитка – «ЛеоКарт» (LeoCard), яку львівяни обрали під час голосування, залишиться незмінною.\nНагадаємо, 17 липня, «Львіватодор» відкрив тендерні пропозиції на впровадження електронного квитка у Львові. На тендер надіслали документи 17 компаній з України, Європи, Ізраїлю, Туреччини та Кореї. Крім того, 18-а компанія не встигла подати паперові документи, тож її заявку розглянуть пізніше.


Новини - Огляд головних тем «Голосу України» від 12 вересня - Офіційний портал Верховної Ради України\n12 вересня 2019, 09:34\nОгляд головних тем «Голосу України» від 12 вересня\nДмитро Разумков: "Курс на ЄС і НАТО буде збережено"\nЗроблено перший крок до повернення статті про незаконне збагачення\nПрезидент пропонує достроково припинити повноваження членів Центрвиборчкому\nГолова Верховної Ради України Дмитро Разумков та Перший заступник Голови Верховної Ради України Руслан Стефанчук провели зустріч з делегацією Світового Конгресу Українців на чолі з його Президентом Павлом Гродом. Під час зустрічі учасники обмінялися думками щодо продовження та посилення співпраці між парламентом України та Світовим Конгресом Українців.\nГолова Верховної Ради подякував представникам СКУ за підтримку в питаннях збереження територіальної цілісності України і визволення окупованих територій Криму та Донбасу, за вагому допомогу на міжнародному рівні. "Добра співпраця, яка була раніше, залишиться, ми її й надалі розвиватимемо, - запевнив Дмитро Разумков. - Сподіваємося на плідну взаємодію на благо нашої держави". Глава парламенту також відзначив позитивну роль Світового Конгресу під час виборчого процесу як спостерігачів. (читайте у «Голосі України» на 1, 3 стор. >>> article/321507)\nРанкове засідання Верховної Ради 11 вересня.\nВерховна Рада ухвалила в першому читанні президентський законопроект "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів" (No 1031).\nПредставник Президента в Конституційному Суді Федір Веніславський нагадав, що КС визнав неконституційною норму Кримінального кодексу про незаконне збагачення. "Це рішення мало шквал критики і призвело до припинення дуже багатьох проваджень за незаконне збагачення", - зазначив він. У зв'язку з цим в Цивільному кодексі України пропонується передбачити окремі підстави припинення права власності, визначення видів активів, які можуть визнаватися необґрунтованими, та межу вартості таких активів. (читайте у «Голосі України» на 1-2 стор. >>> article/321525)\nРосія в Криму порушує права українських громадян на українській землі, яку вона протиправно окупувала. На цьому наголосив заступник міністра юстиції України - уповноважений у справах Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) Іван Ліщина на слуханнях у справі "Україна проти Росії" стосовно півострова, які розпочалися учора в Страсбурзі. "Порушення прав людини, про які йдеться на цих слуханнях, були вчинені проти українських громадян на українській землі. Це здійснила зовнішня сила, яка нелегально окуповує суверенну територію упродовж п'яти років", - заявив І. Ліщина, повідомляє Укрінформ. (читайте у «Голосі України» на 1, 5 стор. >>> article/321501)\nДо Верховної Ради надійшло подання від Президента Володимира Зеленського щодо дострокового припинення повноважень усього складу Центральної виборчої комісії.\nЦе подання вже у четвер можуть розглянути в сесійній залі. Про це під час учорашнього брифінгу повідомила заступник голови Комітету Верховної Ради з питань організації державної влади, місцевого самоврядування, регіонального розвитку та містобудування Аліна Загоруйко. За її словами, у поданні йдеться про те, що під час реєстрації Центрвиборчком діяв упереджено та всупереч принципам, які визначені виборчим законодавством (читайте у «Голосі України» на 4 стор. >>> article/321508)\nПід час роботи другої сесії Верховної Ради України дев'ятого скликання голови комітетів Верховної Ради України, голови депутатських фракцій (депутатських груп) у Верховній Раді України працюватимуть за таким графіком. (читайте у «Голосі України» на 4 стор. >>> article/321512)\nПовний випуск «Голосу України» від 12.09.2019 на сайті http://www.golos.com.ua


Конспект заняття. Тема: Виготовлення пандочки з повітряного пластиліну | Конспект. Трудове навчання\nКонспект заняття. Тема: Виготовлення пандочки з повітряного пластиліну\nІльчук Надія Миколаївна\nЛегкий або повітряний пластилін Kite — чудовий матеріал, за допомогою якого ваша дитина відчує себе справжнім скульптором. З нього можна створити багато саморобок. Окрім традиційних фігурок, з повітряного пластиліну можна зліпити яскраві магнітики на холодильник, квіти, прикраси, різні фігурки і т.д.\nКонспект заняття. Тема: Виготовлення пандочки з повітряного пластиліну.\nнавчити учнів виготовляти пандочки з повітряного пластиліну;\nудосконалити уміння та навички набуті на попередніх заняттях;\nрозвивати увагу, пам’ять, логічне мислення, дрібну моторику рук;\nтворчі здібності та фантазію дітей;\nвиховувати охайність, працелюбність, вмінню бережливо та\nекономно використовувати матеріал, підтримувати у чистоті робоче\nмісце та дотримуватись правил техніки безпеки.\nТип заняття: формування і вдосконалення вмінь та навичок\nОбладнання: кольоровий повітряний пластилін, ножики для пластиліну та дошечка, зразок виробу.\nПривітання з вихованцями.\nПідготовленість дітей до заняття.\nПригадайте, чим ми займалися на попередньому занятті?\nЗ яким видом мистецтва ми познайомилися?\nЩо ви знаєте про легкий або повітряний пластилін? (розповідь учня)\nДемонстрація різних виробів з пластиліну.\nОголошення теми заняття.\nСьогодні ми з вами будемо виготовляти пандочки з повітряного пластиліну.\n1.Види пластиліну: їх особливості та застосування.\nСучасний пластилін має безліч видів, але все ж їх можна розділити на декілька найпопулярніших. У цьому розділі ми розглянемо основні види пластиліну, а також їх особливості та сферу використання.\nСаме той пластилін, яким успішно користуються в школах вже багато років. Стандартні ребристі бруски пластиліну Гамма або Луч можна легко купити і зараз. Вони не пропонують будь-якої особливо податливої структури або строкатих відтінків, але коштують недорого і складаються з натуральних компонентів. Такий пластилін виробляють на основі порошкової глини. Серед недоліків можна виділити слабку пластичність через що матеріал не підходить дітям до трьох років, яким ще важко розминати тверді бруски.\nТакий тип матеріалу підходить для дітей від року, оскільки це пластилін, склад якого включає віск, що значно підвищує пластичність. Навіть в руках малюка, пластилін легко розминається, а окремі шматочки без зусиль зчіплюються між собою. Матеріал абсолютно безпечний, не містить шкідливих домішок і токсичних речовин. В каталозі Час-Пік в асортименті представлений восковий пластилін TRAVEL KIDS, KOH-I-NOOR, Craft & Joy та Western Industrial Group.\nПовітряний пластилін — маса для ліплення, яка за своєю структурою і характеристиками схожа зі звичайним пластиліном. На дотик матеріал більш пухкий та легкий, не потребує нагріванні і має велику палітру яскравих кольорів. У його склад входить вода, полімерні матеріали та харчові барвники. Повітряний пластилін від перевірених виробників має всі необхідні сертифікати якості та безпеки, що робить його придатним для використання дітьми. Крім того, матеріал не липне до рук, приємно пахне, не забруднює поверхні, легко приймає потрібну форму і швидко застигає.\nПластилін на рослинній основі\nПластилін на рослинній основі, в основному, випускають закордонні виробники. Цей матеріал можна віднести до паст для моделювання і ліплення. Серед його переваг виділяються пластичність, м'яка текстура та яскраві тони. Також дітям дуже подобається змішувати між собою різні кольори, отримуючи нові відтінки. Єдиний недолік — перш ніж зліпити між собою шматочки, місця з'єднання необхідно підготувати, використовуючи спеціальний стек.\nМатеріал у вигляді маленьких кульок з пінопласту, які скріплюються між собою гліцериновим клеєм. Головна перевага — простота склеювання шматочків між собою без будь-яких проблем, що робить його придатним для маленьких дітей. Пластилін відноситься до застигаючих видів, і для повного висихання йому потрібна приблизно доба. За цей час виліплені з пластиліну фігурки тверднуть, хоч і залишаються досить тендітними і не підходять для активних ігор.\n- Ліплення, виробів можна проводити тільки на пластиковій дощечці.\n- Пластикову підкладну дощечку під час роботи необхідно розмістити у центрі робочої поверхні.\n- Металеву чи дерев'яну стеку слід розмістити біля підкладної дощечки ліворуч — для ліворуких, праворуч — для праворуких учнів.\n- Попереду пластикової дошки слід поставити відкриту дощечку з пластиліном чи глиною, поряд — чашку з водою.\n- Не можна залишати шматочки пластиліну на столі чи парті, кидати чи струшувати його на підлогу.\n- Не можна торкатися брудними руками обличчя, очей.\n- Після роботи слід витерти руки папером або паперовою серветкою, а потім ретельно їх вимити з милом.\nСпочатку зліпити голову для пандочки.\nПотім зробити ямки для очей і обліпити чорним пластиліном.\nЗробити мордочку та носик та приліпити їх.\nВиготовити тулуб і лапки з’єднати між собою.\nЗліпити верхні лапки та приліпити їх до тулуба.\nПотім приліпити тулуб до голови.\nЗробити бамбукові палички.\n(Під час самостійної роботи учнів при потребі допомагаю).\n- Що сьогодні ми виготовляли?\n- В якій техніці працювали?\n- Що ви дізналися цікавого?\n- Чи сподобалася вам ваша робота?\n2. Прибирання робочого місця.\nГалушка Ганна Василівна\nРуденко Людмила Петрівна\nПронько Вікторія Леонідівна\nКонспект заняття. Тема: Виготовлення зайчика з повітряного пластиліну\nОрієнтовні завдання для олімпіади з трудового навчання для 9 класу (дівчата)\nОрієнтовні завдання для олімпіади з трудового навчання для 7 класу (дівчата)\nОрієнтовні завдання для олімпіади з трудового навчання для 8 класу (дівчата)\nКонспект заняття. Тема: Виготовлення краба з повітряного пластиліну\nКонспект заняття. Тема: Виготовлення квітки для резинки з повітряного пластиліну