Правила поводження з вибухонебезпечними предметами: як провести виховну годину — Журнал «На Урок»\n16 травня 2776 Читати: 13 хвилини\nПоговоримо про важливе.\nДруга світова війна завершилася 77 років тому, але по всьому світу продовжують знаходити бомби та міни, що так і не розірвалися. На жаль, інколи це призводить до трагедій. І зараз ми маємо розуміти всі наслідки війни рф проти України, зокрема величезну кількість боєприпасів, які ще доведеться знайти та знешкодити.\nУкраїнські сапери докладають максимум зусиль, аби розмінувати територію, але, на жаль, знайти та знешкодити 100% зарядів дуже складно. Саме тому всі мешканці країни мають бути вкрай обережними, знати та завжди пам’ятати правила поводження з вибухонебезпечними предметами. Особливо важливо навчити їм дітей, адже невблаганна статистика твердить, що саме вони найчастіше знаходять боєприпаси, і зовсім не розуміють, як із ними поводитися.\nАби мінімізувати ризик травмування дітей, обговоріть із ними основні види небезпек та навчіть візуально розрізняти потенційно небезпечні предмети. Але варто розуміти, що тема ця, хоча і дуже важлива, але також дуже болюча (і буде такою ще не один рік), тож варто обрати правильний тон бесіди. Не нагнітайте та не говоріть занадто сумно чи пафосно, але і не применшуйте загрозу.\nДля початку треба розібратися, із якими вибухонебезпечними предметами можуть зіштовхнутися діти. Запропонуйте їм подумати та перелічити потенційні небезпеки: артилерійські снаряди, міни, авіабомби, гранати, патрони тощо.\nДля максимальної ефективності попереджувальної роботи можна створити фотодобірку найпоширеніших мін і снарядів, що використовуються ворогом, та продемонструвати їх дітям. Так, ми розуміємо, що це не надто приємно, але в майбутньому це буде надзвичайно важливо. Набагато гірше, якщо ваші учні не знатимуть, як виглядають небезпечні предмети, тож будуть поводитися необачно, а ми не можемо цього допустити.\nПоясніть дітям, що не всі снаряди вибухають, а деякі з них ворог спеціально ховає, аби шкодити нам не тільки просто зараз, а й у майбутньому. Запитайте учнів, де, на їхню думку, ризик знайти небезпечний предмет найвищий: у лісі, на полі, поблизу окопів тощо. А якщо територія міста чи селища перебувала в у тимчасовій окупації (або тут велися активні бойові дії), то небезпека може чатувати фактично будь-де. Саме тому так важливо дослухатися до порад ЗСУ та ДСНС, і не повертатися до своїх домівок, доки не буде проведено розмінування. Та й потім, на жаль, ризик знайти снаряд, що не розірвався (або його небезпечні уламки), все одно буде. Тож маємо бути надзвичайно уважними.\nОпитування «Бачимо небезпеку»\nЗазвичай ми, дорослі, у випадку знаходження невідомого та потенційно небезпечного предмету, викликаємо фахівців, які мають його знешкодити. На жаль, діти не завжди поводяться так само. Природна цікавість може спонукати їх до небезпечних вчинків. Запропонуйте школярам подумати, що можна та не можна робити у випадку виявлення підозрілих предметів. Відповідати необхідно коротко та швидко: часу на роздуми немає. Відповідає той, хто знає відповідь (або той, кому здається, що знає):\nЧому не можна стукати по невідомому предмету чи кидати його у багаття? (Тому що майже всі вибухонебезпечні предмети чутливі до механічних дій та нагрівання, тож можуть здетонувати).\nХто має займатися розмінуванням, знешкодженням або знищенням вибухонебезпечних предметів? (ДСНС, сапери, інженерні підрозділи).\nЧи можна гуляти в парку та лісі, якщо вам достеменно відомо, що на їхній території велися бойові дії? (Лише після повідомлення ДСНС і місцевої влади про те, що на території безпечно. Та й навіть тоді потрібно бути уважними: не сходити зі стежок, ретельно обирати місце для відпочинку і тим паче – для розпалювання багаття).\nЧи варто телефонувати до ДСНС та поліції, якщо ви знайшли підозрілий предмет, але не певні, що він дійсно небезпечний? (Так, краще зателефонувати та запобігти наслідкам, аніж потім їх ліквідовувати).\nЧи можуть снаряди та боєприпаси виглядати на перший погляд цілком безпечно? (На жаль так. Окрім випадків, коли ворог спеціально маскує вибухівку під безпечні предмети – іграшки, смартфони, кулькові ручки тощо – маємо пам'ятати про те, що ми не знаємо, який вигляд можуть мати всі боєприпаси. Наприклад, протипіхотні міни-«метелики» – вони мають незвичну форму, а їхній корпус виготовлений із різнокольорового пласьтику).\nЧому не можна забирати невідомий предмет собі навіть в тому випадку, коли він здається безпечним? (Тому що ми ніколи не можемо бути на 100% упевнені в тому, що це не призведе до поганих наслідків).\nЗауважити: Обов’язково розкажіть дітям про появу великої кількости фейкових повідомлень, пов'язаних із розмінування. Наприклад, у квітні деякі Telegram-канали повідомили про розмінування пляжів в Одесі, що не відповідає дійсності. Тож довіряти варто лише офіційній інформації. Якщо учні просто прочитали в новинах про те, що в певній місцевості безпечно – це нічого не означає. Краще перестрахуватися та знайти відповідну інформацію на офіційних ресурсах.\nА потім перегляньте разом зі школярами пізнавальний мультфільм «Якщо ви знайшли боєприпаси – правила поведінки для дітей».\nРоздайте (надішліть на електронну пошту тощо) дітям пам’ятки з правилами безпеки:\nЩо робити в разі виявлення незнайомих та підозрілих предметів\nУ жодному разі не можна торкатися знахідок самим, а також не можна дозволяти це робити іншим.\nНе можна бити по знахідці, переносити чи намагатися сховати.\nНе намагайтеся розібрати знайдений предмет.\nНе можна розпалювати багаття поблизу знахідки (і тим паче кидати в нього предмет). Так само не можна закопувати його в землю, кидати в річку тощо.\nНе можна забирати знахідку в якості сувеніру додому чи приносити у громадські місця.\nПро знайдені підозрілі предмети слід негайно повідомити дорослих (ДСНС, поліцію, вчителів, батьків тощо). Якщо поруч є відділок поліції або тероборона, то розкажіть про знахідку їм.\nНадаємо інформацію спокійно, чітко, повільно, без зайвої метушні. Вас повинні добре зрозуміти.\nПотрібно якнайкраще запам'ятати дорогу до того місця, де була виявлена знахідка, за можливості поставити застережний знак і попередити людей, аби вони не йшли в той бік.\nЯкщо ваші знайомі принесли у громадське місце чи додому небезпечний предмет, варто негайно повідомити дорослих і зателефонувати до поліції або ДСНС.\nОбов’язково поясніть дітям, що невиконання цих правил може призвести до тяжких наслідків. Вони мають розуміти, що це не жарти та не ігри.\nПоясніть дітям, що все, що здавалося раніше простим і звичним, наприклад, прогулянка в лісі, відпочинок на озері, пікнік або шашлики та навіть прогулянка з собакою – все це тепер небезпечно. Особливо для мешканців районів, що межують із рф. Утім, мешканцям більш віддалених районів теж не варто розслаблятися, адже ворог має установки для дистанційного мінування.\nПроєкт «Герої розмінування»\nНу хто не чув про песика Патрона? До речі, зараз за рівнем популярності йому вже наступає на п'яти бельгійська вівчарка Алмаз. Якщо ви працюєте у молодгих класах, запропонуйте дітям дізнатися якомога більше про цих відомих собак та створити лепбук, присвячений їхнім історіям.\nЯкщо ж ви працюєте зі старшими дітьми, розкажіть їм, що, звісно, Патрон та Алмаз чудові, але не єдині чотирилапі у країні, які займаються пошуком вибухівки та розмінуванням. Запропонуйте учням спробувати знайти інформацію про інших песиків, що несуть службу в ДСНС чи ЗСУ, та допомагають в розмінуванні території. Можливо, діти захочуть зв'язатися з піротехнічним загоном ДСНС свого міста та познайомитися з кудлатими саперами особисто? А потім створити проєкт, присвячений історії песиків: скільки їм років, як вони стали саперами, як саме працюють, чому це важливо, як стали (або можуть стати) популярними тощо. І обов'язково додати фото! І, звісно, в жодному разі не забуваємо про господарів чотирилапих героїв, які і виховали їх саме такими.\nТакож можна запровадити такі активності:\nБрейн-ринг, присвячений правилам поводження із вибухонебезпечними предметами.\nМоделювання ситуації: запропонуйте дітям уявити, що вони знайшли підозрілий предмет. Що вони мають зробити? Нехай чітко відіграють ситуацію.\nІнформаційний плакат. Запропонуйте учням створити інформаційні плакати, присвячені правилам поводження з вибухонебезпечними предметами. Також можна створити презентації чи буклети. Ще один варіант – створити презентацію, присвячену різним видам боєприпасів та вибухонебезпечних предметів. До кожного варто додати пояснення: в чому саме небезпека, як може виглядати, що робити у випадку виявлення тощо.\nРозтяжки, міни, гранати, стрілецькі боєприпаси й артилерійські снаряди – це прихований ворог, із яким нам доведеться співіснувати впродовж багатьох років після закінчення війни. Тож маємо допомогти дітям впоратися з новою реальністю.\nЯк пояснити дітям причини війни?\nТри поради для протидії дискримінації та булінгу в школах в умовах воєнного стану


🧳 Тревел-шоу, яке хочеться дивитися: на Сумщині знімають «Край пригод» – Цукр\nНазад Предыдущая запись 👨🏻💻 UP2IT 2020: ІТ-тренди від 15 профі з України та Європи в онлайні\nДалее Следующая запись 🎖 П’ять перемог і зрад Сумської міської ради сьомого скликання\nСтатті за темами:Край пригод\nВам закортить сюди поїхати\n29 вересня всі регіональні канали філій Суспільного показали перший випуск тревел-квесту про Сумщину «Край пригод». Його зробила команда сумчан, які вже давно подорожують рідним регіоном. У листопаді минулого року цей туристичний проєкт відібрали на відкритому конкурсі «Створюй із Суспільним». Цукр поспілкувався із Євгеном Серебряковим, автором та головним режисером програми, про те, звідки взялася ідея та скільки часу займає випуск однієї програми. Також ділимося бекстейджем зйомок та трьома епізодами тревел-квесту з Могриці, Лебединщини й Кролевеччини.\nПоганий стан не заважає бути цікавою локацією\nНаша команда ТРК «Громада» дізналася про пітчинг проєктів від Суспільного з соціальних мереж та подала свою ідею на цей конкурс. До цього з командою знімали туристичні об'єкти Сумщини, тому ми мали певні напрацювання та уявлення про цікаві місця в області. Я є автором ідеї та головним режисером, оператор та режисер монтажу — Олексій Кузнецов, а ще є оператор Дмитро Курган і керівник проєкту Таїсія Павленко.\nМи довгий час займаємося відеопродакшеном, тому у нас вже була інформація про туристичні локації: куди їхати, де і що знімати. Сам проєкт писали не дуже довго, але формат тревел-квесту для нас був новим, бо до цього займалися більше промоційними роликами.\nМи знали, що багато туристичних об'єктів знаходиться в поганому стані, але це не заважає їм бути цікавими. На Сумщині є унікальна природа, наприклад Шелехівське озеро, яке є найстарішим в Україні. На основі цього розуміли, що можна показати різні локації в туристичній програмі та привернути уваги як жителів області, так і жителів інших регіонів до нашого краю. Щоб познайомити людей з красивими місцями області, треба спочатку їх показати.\nДля нас Сумщина є унікальним місцем, адже тут різноманітна і красива природа, а ще багато чистих річок та історичних місць\nМонтаж і зйомка повністю наша\nКошти на зйомку тревел-квесту ми виграли на конкурсі творчих проєктів Суспільного, тож крім роботи нашої команди, є продюсерська функція Суспільного мовлення. Вони зацікавлені, щоб програма була класною, тому зі свого боку допомагають та корегують кожен випуск. Наприклад, ми узгоджуємо з ними сценарії, героїв та напрямок програми. Але основну роботу виконуємо все одно ми: знімаємо, монтажимо, збираємо матеріал.\nКожна програма займає досить багато часу для підготовки: пошук самих локацій, зведення програми, організація квесту\nНа один випуск треба витратити мінімум кілька тижнів. Багато роботи йде на узгодження локацій, адже навіть знаючи що і де знаходиться, ми вимушені їхати на старт, шукати місцевих експертів, планувати сам тревел-квест. А ще ж підготовка і сама організація зйомок. До кінця цього року маємо відзняти всі 12 випусків «Краю пригод». Виключне право на цю програму має лише Суспільний мовник. Тож круто, що наш перший випуск показували не лише в Сумах, а в усіх інших регіонах філій Суспільного.\nПерший випуск. Могриця\nУ першому випуску «Край пригод» у квест-мандрівку вирушить гастро-підприємець, діджей та ресторатор – Денис Полак. Свої таємниці йому відкриє мальовнича Могриця.\nДругий випуск. Лебединщина\nЯк вона пов'язана з Тарасом Шевченком? Що у село Межиріч привезли козаки з Візантії? Чи є подвійне дно у Шелехівському озері? У новому випуску «Край Пригод» шукати відповіді на ці питання буде акторка, сценаристка та режисерка «Театру Нянькіних» – Тетяна Нянькіна.\nТретій випуск. Кролевеччина\nУ третьому випуску «Край Пригод» подорожувати Кролевеччиною вирушить художниця та ілюстраторка Поліна Кубракова. Які захопливі історії про цей край дізнається наша героїня – дивіться у випуску.\nГоловне фото: smola-myblog.blogspot\nЧитайте також: 10 місць для відпочинку в Сумах на вихідних\nСтатті за темами:артмистецтвотуризм\n🌀 Навіщо вони консервують туман і копають ями: про ленд-арт симпозіум у Могриці


Правильна постава і її функції - Біологія - реферат на 8ref.com\nПравильна постава і її функції - Біологія\nПостава - це комплексне поняття про звичний положенні тіла невимушено стоїть людини. Постава визначається і регулюється рефлексами пози, і відображає не тільки фізичне, а й психічне стан людини, і є одним з основних показників здоров'я. У формуванні правильної постави провідну роль відіграє хребет і м'язи його оточуючі. Постава обумовлена ??спадковістю, але на її формування в процесі росту впливає безліч чинників. Процес формування постави починається з раннього дитинства і проходить на підставі закономірностей, які характери для утворення умовних рухових зв'язків.\nУ строгому науковому розумінні постава - це спосіб побудови біомеханічної схеми тіла людини у вертикальному положенні. Це побудова визначається комплексом безумовних рефлексів - руховим стереотипом. Руховий стереотип «вибудовує» із сегментів тіла (рахуючись з законами гравітації) ту чи іншу конструкцію тіла, певною мірою придатну для збереження вертикального положення і руху. У вертикальному положенні сегменти тіла (голова, груди, торс, таз, ноги) шикуються щодо один одного і щодо їх скелета, утворюючи стійку конструкцію, здатну протистояти інерційним силам, що діють на тіло.\nПоставу розглядають в самих різних аспектах. Постава і психічне здоров'я, постава і професійна кар'єра і т. Д. Крім цього, вона є предметом вивчення таких наук, як медицина, фізична культура, військова справа, театральне мистецтво, естетика, ергономіка, які дають такі визначення постави.\nПостава - це орієнтація в просторі вертикально розташованого тіла людини для виконання простих і складних рухів, обумовлена ??станом м'язового і скелетного рівноваги, яка оберігає опорні конструкції тіла від травми або прогресуючої деформації, як у спокої, так і під час руху.\nПостава - це показник здоров'я і фізичної культури людини. Гарна постава - ефективний і надійний шлях профілактики і лікування таких хвороб як біль у спині і остеохондроз хребта.\nПостава - це мова тіла, поза, яка говорить про те, як людина відчуває себе по відношенню до інших, до свого життя, до самого себе, індивідуальність, внутрішня позиція, ознака професії та соціального походження.\nОсновне завдання постави - оберігання опорно-рухової системи від перевантаження і травми за рахунок раціонального вирівнювання сегментів тіла та балансу м'язів.\n1. Правильна постава. Її функції\nПостава виконує утилітарну завдання. При правильному вирівнюванні сегментів тіла, виконання простих і складних рухів не викликає особливих проблем, оскільки при цьому, амплітуда рухів усіх суглобах - максимальна. Постава є не тільки соматичним показником, а також показником психічних особливостей людини. Науково доведено вплив постави на процес становлення особистості людини. Людина з хорошою поставою більш впевнений у собі, він більш привертає увагу оточуючих. Гарна постава зазвичай асоціюється з хорошою мораллю.\nПравильна постава, яка залежить від ніг і хребетного стовпа, дозволяє нормально розташовувати внутрішні органи відносно один одного, створює на них правильні інерційні зусилля при русі (наприклад, прокачування крові по венах вгору, просування калових мас вниз), що сприяє їх нормальній роботі. Одне це дозволяє органам нормально працювати, не пережимати один одного, не викликати застоїв та інших дій, що негативно позначаються на роботі організму\nПричини, які можуть призвести до порушень постави, численні. Негативний вплив на формування постави роблять несприятливі умови навколишнього середовища, соціально-гігієнічні фактори, зокрема, тривале перебування в неправильному положенні тіла. В результаті цього відбувається утворення навику неправильної установки тіла. В одних випадках ця навичка неправильної установки тіла формується за відсутності функціональних і структурних змін з боку опорно-рухового апарату, а в інших - на тлі патологічних змін в опорно-руховому апараті вродженого або набутого характеру (сполучнотканинна дисплазія хребта і великих суглобів, остеохондропатия , рахіт, родові травми, аномалії розвитку хребта та ін.). В основі порушень постави часто лежить недостатня рухова активність (гіпокінезія) або нераціональне захоплення одноманітними вправами, неправильне фізичне виховання. Крім того, поява неправильної постави пов'язано з недостатньою чутливістю рецепторів, що визначають вертикальне положення хребта, або ослабленням м'язів, що утримують це положення, з обмеженням рухливості в суглобах. Причиною порушень постави можуть бути також нераціональна одяг, захворювання внутрішніх органів, зниження зору, слуху, недостатня освітленість робочого місця та інше. У 90-95% випадків порушення постави є придбаними, найчастіше зустрічаються людей астенічної статури.\nДефекти постави погіршують зовнішній вигляд людини, сприяють розвитку ранніх дегенеративних змін у міжхребцевих дисках і створюють несприятливі умови для функціонування органів грудної клітини та черевної порожнини.\nПорушення постави, як правило, не супроводжуються грубими змінами в хребті. Грубі ж зміни в хребті розвиваються при сколіотичної хвороби. Вони більше виражені при 2-3-4 ст. тяжкості сколіозу. Розвивається сколиотическая хвороба переважно в періоди інтенсивного росту скелета: 6-7 років, 12-15 років. Із закінченням росту збільшення деформації, як правило, припиняється, за винятком паралітичного сколіозу, при якому деформація може прогресувати протягом усього життя.\n2. Описати методики, що дозволяють визначити поставу людини, її нормальний стан і відхилення від норми в двох площинах (фронтальній і сагітальній)\nНормальна або гарна постава характеризується:\n1. Положення голови і хребетного стовпа - осі тулуба і голови знаходяться на одній вертикалі, перпендикулярній поверхні опори.\n2. Симетричним розташуванням плечей.\n3. Симетричними шийно-плечових лініях.\n4. Симетричним розташуванням кутів лопаток, клубових гребенів, сідничних складок, трикутників талії.\n5. Розташуванням остистих відростків в середній площині - по задній середній лінії.\n6. Помірно вираженими вигинами хребетного стовпа (лордоз і кіфоз).\n7. Розташуванням акроміальних точок у фронтальній площині.\n8. Однаковою довгою нижніх кінцівок.\n9. Правильним положенням стоп.\nМетодик, що дозволяють визначити поставу досить багато. Вони поділяються на об'єктивні і суб'єктивні. До суб'єктивних методів належать візуальний (соматоскопічні), пальпаторно і метод функціональних проб.\nОб'єктивні (соматичні) методи визначення постави діляться на лінійні та кутові. Соматичні методи включають:\nВизначення висоти розташування акроміальних і клубових грубневих крапок над площею опори (праворуч і ліворуч);\nВимірювання ромба Мошкова;\nОбчислення плечового показника;\nВизначення величини вигинів хребетного стовпа;\nОгляд при денному освітленні найкраще проводити, помістивши обстежуваного між двома вікнами спиною до джерела світла. У випадку, якщо денне світло недостатній, штучне освітлення має бути спрямоване ззаду і згори. Спина повинна знаходиться на рівні очей при звичайному напрямку очей. при огляді маленьких дітей, їх потрібно ставити на табурет достатньої висоти. Досліджуваний повинен стояти в природній, звичної позі, без напруги, паралельні стопи повинні бути злегка розставлені так, щоб його коліна не стикалися. Неможливо отримати правильне уявлення про особливості будови хребта, якщо обстежуваний НЕ роздягнений до області вертелів.\nПослідовне вивчення бічних викривлень хребта полегшується, якщо маркувати певні топографічні місця і лінії дермографическая олівцем. Огляд хребта також проводять в положенні хворого Сежана, сидячи і в русі.\nПри огляді, після визначення положення таза, звертають увагу на установку голови, обриси грудної клітки і на форму спини.\nПри огляді обстежуваного спереду, визначається положення голови. Якщо м'язи спини сильно розвинені, голова може бути кілька відкинута назад, при сутулуватості нахилена вперед або в бік найбільш розвинених м'язів шиї.\nПід час огляду збоку, увага звертається на лінію передньої стінки живота, яка виступає вперед при сильно вираженому поперековому лордозе і грудному кіфозі.\nПри огляді обстежуваного з боку спини, визначається:\nа) обрис шийно - плечових ліній (при відсутності сколіозу симетричні), кути між шийної і плечової лініями більш-менш однакові (на стороні сколіозу кут зменшується);\nб) розташування плечей (при сколіозі одне плече нижче іншого);\nв) трикутники талії - простір, укладену між латеральної поверхнею тулуба і медіальної поверхнею опущеної руки (трикутник талії більше на стороні сколіозу);\nг) розташування нижніх кутів лопаток (симетричне або асиметричне);\nд) лінію остистих відростків хребців (в нормі повинна мати прямовисне напрямок від потиличної ямки до крижів).\nПровести по остистих відростках хребців, м'якоттю дистальної фаланги середнього пальця, орієнтуючись по задній серединній лінії. При сколіозі палець відхилиться в сторону. Для більшої зручності можна провести по остистих відростках дермографическая олівцем. По цій лінії можна визначити не тільки наявність сколіозів, але і їх величину (вимірюючи лінійкою або міліметрової стрічкою).\nМетод функціональних проб.\nЯкщо є підозра на сколіоз, необхідно встановити, функціональний він або фіксований. Для цього досліджуваний повинен виконати вис на прямих руках або з положення стоячи руки вгору, зробити нахил вперед. При функціональному сколіозі викривлення хребта під час вправи зникають, а при фіксованому - ні.\nВимірювання ромба Мошкова.\nДля цього методу на задній поверхні тулуба дермографическая олівцем позначаються точки: а) остистийвідросток 7 шийного хребця, б) нижні кути лопаток, в) остистийвідросток 5 поперекового хребця. Сантиметровою стрічкою вимірюється відстань праворуч і ліворуч: між 1-й і 2-й точками, між 2-й і 3-й крапками. Якщо різниця 0,5 см і більше визначається асиметрія (наявність сколіозу). Антропометрії вимірюється висота плечової (акроміальной) і клубово-гребневой точок праворуч і ліворуч. Якщо різниця 0,5 см і більше, тобто сколіоз.\nАсиметрія в розташуванні лопаток, визначається таким чином: вимірюється відстань від остистого відростка 7 шийного хребця до нижнього кута правої лопатки. І до нижнього кута лівої лопатки. Якщо сколіоз відсутній - ці розміри будуть рівними. Потім вимірюється відстань від остистоговідростка 4 поперекового хребця до нижнього кута правої лопатки і до нижнього кута лівої лопатки. Якщо лопатки розташовані на одному рівні, ці розміри повинні бути рівні.\nОбчислення плечового показника.\nВимірювати обстежуваного слід стоячи перед ним. Толстотним циркулем, вимірюється відстань акроміальний точками - ширину плечей, а сантиметровою стрічкою на задній поверхні тулуба - плечову дугу. Плечовий показник (ПП) обчислюється у відсотках: ширина плечей до плечової дузі (ПД):\nПП = ШП (см): ПД (см) 100%\nНа наявність сутулуватості вказує плечовий показник 80% або менше. На наявність хорошої постави - ПП більше 85%.\nВизначення величини вигинів хребетного стовпа.\nЦя величина вимірюється в лінійних і кутових одиницях. У першому випадку використовується сколіозометр або паличковий контурограф, що складається з горизонтальної підставки і вертикальної стійки з отворами для паличок.\nНа тілі обстежуваного дермографическая олівцем наносяться точки: на остистоговідростка 2 шийного хребця, на остистоговідростка 5го поперекового хребця і на найбільш видатною назад точці крижів по серединній лінії. Після цього випробуваний стає на підставку контурографа спиною до вертикальної стійки в невимушеній позі. Верхня паличка контурографа встановлюється так, щоб вона стикалася з остистихвідростком 2го шийного хребця (верхньою точкою), а нижня - на нижню точку. Решта палички стосуються остистих відростків хребців вздовж всієї задньої лінії тіла. Після того як обстежуваний зійде з підставки контурографа, до його стійці приставляється щільний аркуш білого паперу, на якому олівцем проводиться контур хребетного стовпа і відзначається верхня, середня і нижня точки.\nНа отриманій контурограмме проводиться вертикальна лінія, яка стосується найбільш виступаючої точки грудного кіфозу. Після цього вимірюється відстань від вертикальної лінії до найбільш віддалених шийного та поперекового лордозів - глибина шийного та поперекового лордозів, а також відстань до самої опуклої частини крижового кіфозу. У разі перетину кривої вигину крижового кіфозу з вертикальною лінією, відстань до неї відзначається знаком «+», якщо не перетинається, знаком «-« Для характеристики постави користуються даними Миколаєва Л. П., який за формою і величиною вигинів хребетного стовпа запропонував розрізняти 5 типів постави:\nнормальна постава - вигини хребетного стовпа виражені рівномірно;\nвипрямлена постава - вигини виражені недостатньо, хребетний стовп майже прямий;\nсутуловатая постава - збільшений шийний лордоз;\nлордотіческая постава - сильно виражений поперековий лордоз;\nкіфотична постава - збільшений грудний кіфоз.\nСередні величини глибини шийного і поперекового лордозів\nлордоз Поперековий лордоз\nМ q М q М q\nВеличини, які відрізняються від середніх показників (М) не більше ніж на (q), знаходяться в межах норми, 2q - передпатологія, більше 2q - патологія.\nГоніометрія (по Гамбурцева).\nУ наукових цілях проводиться оцінка вигинів хребетного стовпа і рухливості його відділів за допомогою гоніометрів. На задній поверхні тулуба обстежуваного дермографическая олівцем наносяться розпізнавальні точки:\nа) найбільш виступаюча точка зовнішнього потиличного піднесення;\nб) найглибша точка в області шийного лордозу (зазвичай відповідає остистого відростка 5го шийного хребця);\nв) найбільш виступає назад точка грудного кіфозу (найчастіше знаходиться на рівні 7го грудного хребця);\nд) найглибша точка в області поперекового лордозу;\nе) найбільш видатна назад точка крижів по задній серединній лінії. *\nПісля цього, за допомогою гоніометра В. А. Гамбурцева (його ніжки встановлюються на відповідні точки) необхідно визначити кути нахилу сегментів хребетного стовпа, укладені між названими точками. Кути відраховуються від уявної вертикалі тулуба:\n1) кут a - кут нахилу сегмента 1 - 2 до вертикалі;\n2) кут y - кут нахилу сегмента 2 - 3 до вертикалі;\n3) кут b - кут нахилу сегмента 3 - 4 до вертикалі;\n4) кут q - кут нахилу сегмента 4 - 5 до вертикалі. *\nКути а й у характеризують шийний лордоз; кути b і q - поперековий лордоз. Чим більше величина кутів, тим сильніше виражені вигини хребетного стовпа. Сутулуватість спостерігається при великій величині кута у і невеликій величині кута b, кіфотична постава - при великих величинах обох кутів, випрямленний тип постави - при малих величинах. Лордотіческій тип постави характеризується великими величинами кутів - у і q. Так звана поясничная форма лордозу спостерігається при великій величині кута b, а крестцовая форма поперекового лордозу - при великій величині кута q.\nДаним приладом або толстотним циркулем з приставним гоніометром вимірюється кут нахилу тазу (ніжки циркуля встановлюються на лобкову точку\nі на остистийвідросток 5го поперекового хребця). Ця величина характеризує статеві особливості постави тіла.\nВсі отримані дані порівнюються з наведеними в таблиці.\nТаблиця: Показники грудного та поперекового вигинів хребта по В. А. Гамбурцева (чоловіки - м, жінки - ж) *\nв які не займаються спортом\nСпеціалізація мс 3р. мс 3р. мс 3р.\nКрім перерахованих методик визначення постави, існує тест для розпізнавання порушень постави - тест Matthiassh (1957).\nДля цього тесту, при обстеженні м'язів хребта, піднімають кпереди обидві випрямлені руки. Залежно від того, як довго обстежуваний може утримати поставу випрямленою, при піднятих руках, розрізняють:\n1) нормальна, здорова постава - випрямлена тулуб може бути утримано понад 30 сек.\n2) ослаблена постава - випрямлена тулуб може бути утримано менше 30 сек .;\n3) втрата нормальної постави - випрямлення тулуба при піднятих руках взагалі неможливо.\nПравильно сформований хребет має фізіологічні вигини в саггитальной площині (при огляді збоку) у вигляді шийного та поперекового лордозу і кіфозу в грудному та крижовому відділах. Ці вигини поряд еластичними властивостями міжхребцевих дисків обумовлюють амортизуючі особливості хребта. Глибина лордозу в шийному та поперековому відділах хребта відповідає товщині долоні обстежуваного.\nУ фронтальній площині (при огляді з боку спини) хребет повинен бути прямим.\nДефекти постави можуть бути у фронтальній і саггитальной площині.\nВаріанти постави в саггитальной площині, при яких відбувається зміна правильних співвідношень функціональних вигинів хребта:\n1) «сутуловатость» - збільшення грудного кіфозу у верхніх відділах хребта при згладжуванні поперекового лордозу;\n2) «кругла спина" - збільшення грудного кіфозу на всьому протязі грудного відділу хребта;\n3) «увігнута спина» - посилення лордозу в поперекової області;\n4) «кругло-увігнута спина" - збільшення грудного кіфозу при збільшенні поперекового кіфозу;\n5) «плоско-увігнута спина» - зменшення грудного кіфозу при нормальному або декілька збільшеному лордозе.\nРізниться три ступеня викривлення хребта в саггитальной площині:\n1) Деформація 1 ступеня - викривлення хребта вирівнюється до нормального при випрямленні;\n2) Деформація 2 ступеня - деформація частково вирівнюється при випрямленні або при висі на гімнастичній стінці;\n3) Деформація 3 ступеня - викривлення не змінюється при випрямленні або висі.\nДефекти постави у фронтальній площини не поділяються на окремі види. Для них характерне порушення симетрії між правою і лівою половиною тулуба. Хребетний стовп являє собою дугу, звернену вершиною вправо або вліво. Визначається асиметрія трикутників талії, пояса верхніх кінцівок (лопатки, плечі), голова нахилена в сторону. Симптоми порушення постави можуть проявлятися в різному ступені: від ледве помітних, до різко виражених. Бічне відхилення хребта при функціональних порушеннях постави у фронтальній площині нестійке, воно може бути виправлене вольовим напругою мускулатури або в положенні лежачи.\nПрофілактика і лікування порушень постави повинні бути комплексними і включати:\n1. Сон на жорсткому ліжку в положенні лежачи на спині або животі;\n2. Правильна і точна корекція взуття:\n-Усунення функціонального укорочення кінцівки, що виникає за рахунок порушень постави в області тазу, і вирівнює рівень клубових кісток;\n- Компенсує дефекти стопи (плоскостопість, клишоногість);\n3. Організація і суворе дотримання правильного режиму дня (час сну, неспання, харчування та інше);\n4. Рухова активність, що включає прогулянки, заняття фізичними вправами, спортом, туризмом, плаванням;\n5. Відмова від звичок як: стояти на одній нозі, неправильне положення тіла під час сидіння;\n6. Контроль за правильною, рівномірним навантаженням на хребет під час носіння сумок, рюкзаків, портфелів та іншого;\n7. Плавання, лікувальне плавання;\n8. Застосування, при необхідності, різних ортопедичних виробів (коректор постави, спінодержатель, ортопедичний корсет).\nДля вироблення правильної постави і профілактики її порушень, необхідно систематично, не менше 3х раз на тиждень, тренувати м'язи спини і черевного преса. Спеціальні вправи включаються в комплекс ранкової гімнастики, оздоровчої фізкультури, в уроки фізичного виховання в школі, в спортивну тренування.\nЗавданням цих вправ є збільшення сили і статичної витривалості м'язів спини і черевного преса. Тоді вони зможуть протягом тривалого часу утримувати хребет у правильному положенні.\nНеобхідно пам'ятати, що сформувати правильну поставу можна тільки в період росту хребта.\n1. Никитюк БА., Гладишева А.А. Анатомія та спортивна морфологія. (Практикум): Учеб. посіб. для ін-ів фіз. культ. - М .: фізкультура і спорт, 1989. - 176с., Іл.\n2. Маркс В.О. Ортопедична діагностика (керівництво - довідник). Мн., «Наука і техніка», 1978, 512с.\n3. Спортивна медицина, лікувальна фізична культура і масаж. / Под ред. С.Н. Попова. - М .: Фізкультура і спорт, 1985. - 351 с., Іл.


Як українців обманюють з уживаними авто з Європи — Узнай правду!\n29.05.2020 29.05.2020 Всі профі\t1 Комментарий\nАвтомобільні аферисти знайшли масу нових способів «маскування» реального стану машини.\nЗакон про пільгової розмитнення старих іномарок, діє тільки рік. Але за цей час, за підрахунками одного їх його розробників народного депутата Роберта Горвіца, українці встигли ввезти з-за кордону 50 тисяч авто (без преференцій приганяли 17 тисяч). Ажіотажем вже скористалися як наші, так і іноземні посередники. Вони збудували численні схеми на постачання європейських машин в Україні. В результаті отримати гарне авто за помірною ціною українцям все складніше, а стати жертвою шахраїв вони ризикують все частіше.\nІ так в які неприємності можуть потрапити українські водії, замовляючи б / у машини з Європи, і на що потрібно звертати увагу, щоб не купити вбиту Skoda за ціною Mersedes.\nБлаго, в посередниках нестачі зараз немає — за 1 тис. Євро вам обіцяють пригнати і розмитнити будь-яку машину.\nСвої послуги активно рекламують як приватники, так і фірми. «Подзвонив за номером, який знайшов на сайті з продажу авто, зустрілися. Хлопці відразу викликали довіру. Через mobile.de вибрали BMW 3 серії 2015р з невеликим пробігом в 70 тис.км і порівняно недорого — за 12 тис. Євро. Підрахували, що з розмитненням і доставкою мені воно обійдеться в 17 тис., А це, як мінімум на 3 тис. Дешевше, ніж можна знайти у нас », — розповідає Андрій.\nПосередник вийшов на зв’язок в німецькому автосалоні — показав обрану машину по скайпу, і, отримавши «добро» від майбутнього власника, купив авто.\nНеприємності почалися потім, — розповідає Андрій.\n«По-перше, на митниці авто оцінили дорожче, ніж воно коштує насправді — в 16 тис. Євро. На цю суму нарахували розмитнення. У підсумку довелося замість 4 тис. Євро заплатити 5,5 тис. Але найжахливіше — в реальності авто виявилося набагато гірше, ніж показував перегонник по скайпу — маса подряпин, заяложений салон. І, як сказали потім на СТО, — зі скрученим пробігом. Купити таку ж у нас можна було дешевше, ніж заплатив я », — нарікає водій.\n«Дуже багато схем і дуже багато обману. На ринку працює маса так званих ютюб- посередників, які показують клієнтові відео з майже ідеальною машиною, а приганяють за фактом зовсім не таке авто. І щось довести, а тим більше отримати назад свої гроші або хоча б якусь компенсацію практично неможливо », — стверджує експерт.\nІ це далеко не всі підводні камені покупки авто в Европе.Как говорить Креймер, нові схеми з’являються чи щодня. А з введенням безвіза і збільшенням армії водіїв, які їдуть за авто в Європу самі, кількість бажаючих заробити на недосвідчених автопокупців ще більше зросла.\n«Найчастіше купують в Польщі і Німеччині — там найбільший вибір і порівняно недорога доставка. Але ганяють також з Франції, Бельгії, Голландії, Італії. Вибір країни залежить від бренду. Скажімо, Mercedes, Audi, BMW однозначно вигідніше купувати в обох селах -в Німеччині. За Peugeot і Renault краще їхати до Франції — там вони дешевші, ніж в Німеччині, як мінімум, на 15% », — радить експерт фірми« Тачки з Європи »Іван Бородиня.\nЗа його словами, дешеві авто можна знайти також в Голландії, але їх стан може виявитися гірше, ніж аналогічних в німецьких салонах: більший пробіг і недоглянутий зовнішній вигляд. Але самі «убиті» авто продаються в Італії та Іспанії. Тамтешні водії їздять неакуратно і не надають особливої уваги подряпин і вм’ятин.\nВтім, часто бажане видають за действітельное.Одна з популярних схем — банальне скручування пробігу.\n«Реальний пробіг 3-річної європейської іномарки — не менше 120-200 тис. Км. Якщо на спідометрі 60-70 тис., З них, швидше за все, попрацювали », — говорить Креймер.\nПідтверджений ж документально пробіг є тільки у бельгійських і голландських машин — по місцевому законодавству при проходженні щорічного техогляду пробіг фіксується в спеціальній базі даних і змінити ці свідчення практично нереально.\nЩоб дізнатися реальний пробіг ще до покупки авто, Креймер радить оплатити незалежне ТО. Один з найбільш популярних міжнародних сертифікатів TUF. Його отримання коштуватиме 150-250 євро’.\nДо речі, якщо майстри знайдуть в авто недоліки, про які змовчав продавець, ці гроші, а то й більшу суму, реально повернути, виторгувавши знижку.\nКращий спосіб для українця купити б / у авто недорого — знайти таку фірму за кордоном і домовитися, щоб вона придбала іномарку для нього за комісійні (5% від вартості). Правда, потрібно бути готовим до того, що авто прийде до вас «як є» — з подряпинами і немите.\nАле зате можна бути впевненим, що йому не «набили ціну», скрутивши спідометр або пополірувавши кузов.Кстаті, з такими фірмами працюють багато наших посередники, що ганяють авто під замовлення. Але вони, природно, враховують і свій інтерес, приклеюючи до ціннику, як мінімум, 15-20% від вартості машини.\n«Після того як авто проходить весь ланцюжок численних посередників — в Європі і у нас воно дорожчає на 40-60%», — підрахував Креймер.\n«Як правило, на митниці завищують вартість авто, як мінімум, на 2-3 тисяч євро від зазначеної в договорі суми. Відповідно, зростають і митні платежі », — розповідає Бородиня.\nСкажімо, приблизна вартість розмитнення авто за 15 тисяч євро — 5 тисяч. Але якщо його оцінять в 18 тисяч, доведеться заплатити в казну вже 6 тисяч євро.\nСтан останнього оцінює експерт на митниці. І щоб він описав у своєму висновку все як потрібно, доведеться заплатити не менше 500 євро. І чим дорожче автомобіль, тим вище такса — іноді мова йде і про кілька тисяч євро.\nЗа рік дії пільгового закону в Україні з’явилися десятки фірм, які беруться улагодити питання з митницею.\nВважається, що найбільш лояльні до водіїв західні митниці — Івано-Франківська, Львівська. Там оцінюють авто найкраще і беруть відносно невелику мзду (кілька сотень євро).\n← Блогер София Стужук рожает дома с повитухой Джамилей\nКто на самом деле доула Джамиля родибио, доула Софии Стужук Джамиля? →\nЯк українців обманюють з уживаними авто з Європи: 1 комментарий


Mill Ends Park - найменший парк у світі » «Морс» — Розважально-інформаційний журнал\nВи перебуваєте: Морс » Цікаве навколо » Mill Ends Park - найменший парк у світі\n274| 28-03-2020, 10:13\nПарк являє собою «кільце» на перетині двох вулиць з рослинами всередині нього, діаметром 0,61 м і площею 0,292 кв. м. Мілл Ендс Пар є найменшим парком в світі (офіційно визнаний ним в 1971 році і внесений до Книги рекордів Гіннесса).\nПарк був створений в 1948 році оглядачем місцевої газети Oregon Journal Діком Фаганом. На цьому місці планувалося поставити ліхтарний стовп, але це зроблено не було, а у виритій ямі почали рости бур'яни. Тоді Фаган, вікна офісу якого виходили на перехрестя, де планувалося поставити стовп, посадив там квіти. Він назвав парк на честь рубрики, яку вів в газеті (буквально mill ends - дерев'яні відходи на тартаку).\nПарк був присвячений Дню Святого Патрика (був заснований саме в цей день) і називався «єдиним місцем проживання лепрекона на захід від Ірландії». Фаган розповідав фантастичну історію заснування парку. Нібито він у вікно побачив не просто чму, а лепрекона, який порпався в ній. Він вийшов на вулицю і зловив його, що означало, що він заробив бажання, яке той повинен виконати. Фаган побажав собі власний парк, але не вказав його розмір, тому лепрекон віддав йому цю яму. Протягом двох наступних десятиліть Фаган часто описував мініатюрний парк і лепрекона, який нібито став в ньому жити, у своїй колонці в газеті. Ім'я лепрекона, за його словами, було Патрік О'Тул, а бачити його міг лише сам Фаган.\nПротягом десятиліть в маленькому колі на розі двох вулиць в різний час перебували найрізноманітніші предмети: басейн для метеликів, трамплін, підкови, маленький фрагмент будівлі Journal і навіть мініатюрне оглядове колесо. У 2001 році на День Святого Патрика в парку з'явилися маленька фігурка лепрекона з горщиком золота, дитячі малюнки гномиків та чотирилистої конюшини. Парк є центром святкування цього дня в місті - біля нього проводяться святкові фестивалі і концерти.\nУ лютому 2006 року парк був тимчасово перенесений на 24 м від свого звичайного місця, з огляду на ремонт дороги, але 16 березня 2007 року Mill Ends Park було повернуто на попереднє місце.\nДізнайтеся більше про: цікаво, природа, парк, фото, Гіннесс, рекорд


XIV мандрівний Docudays UA чекає зустрічі\nНезабаром XIV Мандрівний міжнародний фестиваль документального кіно про права людини Docudays UA завітає до міста Кам’янське.\nГоловна тема цьогорічного фестивалю має назву «Чотири градуси» та присвячена проблемі зміни клімату й захисту довкілля. Екологи прогнозують: до кінця сторіччя саме на стільки підніметься середня температура на Землі, що спровокує природні катаклізми на планеті. Фестиваль пропонує відвідувачам стати каталізатором змін і подивитися на питання захисту довкілля з різних точок зору – не лише через кіно, а й через дискусії, які обов’язково відбудуться після кожного перегляду.\nМісія Мандрівного фестивалю – створення можливості для кожної людини в Україні дивитися найталановитіше та найактуальніше документальне кіно з усього світу. Таким чином фестиваль сприяє розвитку критичного мислення, формуванню активної громадянської позиції та ставленню до людської гідності як до найвищої цінності. Реалізуючи свою місію, фестиваль також сприяє популяризації й розвитку документального кіно та підвищенню рівня дотримання прав людини в Україні.\nЦього року традиційно фестиваль під час проведення в Україні тижня права потрапить до Дніпровського центру підвищення кваліфікації персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України та Державної установи «Кам’янська виправна колонія (№ 34)» Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.


Британія змінює правила перетину кордонів | 1NEWS.COM.UA\nГоловна /Світ/Британія змінює правила перетину кордонів\nБританський уряд прийняв рішення на початку наступного тижня змінити правила перетину своїх кордонів для всіх, хто прибуває в країну через появу нових штамів коронавірусу. Від подорожуючих вимагатимуться докази на негативний COVID-тест, передає 1NEWS, посилаючись на Укрінформ.\n«Кожен, хто летить в країну з-за кордону, має обов’язково надати доказ негативного COVID-тесту перед тим, як вирушити в дорогу», – зазначається в повідомленні.\nУ цьому зв’язку прем’єр-міністр країни Борис Джонсон заявив, що цей крок запроваджується, «щоби захиститися від ризику» ще невстановлених нових штамів коронавірусу.\nПеред цим у Британії були введені обмеження на подорожі з Південної Америки та Португалії через занепокоєння щодо нового різновиду вірусної хвороби, який виявили в Бразилії.\nБорис Джонсон заявив, що нові правила діятимуть щонайменше до 15 лютого.\nНагадаємо: 14 грудня 2020 року у Великій Британії повідомили, що в результаті секвенування вірусного геному виявлено новий варіант коронавірусу – SARS-CoV-2. Британський уряд посилив карантинні обмеження у Лондоні та на південному сході Англії.\nЯк повідомляв Укрінформ, від початку пандемії коронавірусної інфекції у світі померли вже понад 2 мільйони осіб.\nВеликобританія кордони перетин кордонів\n03 Червня 2021 06:19\n25% нових заражень коронавірусом припадає на Великобританію, де виявили новий штам\n09 Січня 2021 09:01


Про диктатуру пролєтаріяту | Вперед\n« Двадцять років після падіння Берлінського муру\nОсновні засади комунїзму »\nВідповідь: Передусім встановить вона демократичний державний лад і разом з тим посередно чи безпосередно політичне панування пролєтаріяту…\nДемократія була би для пролєтаріяту цілком безхосенною (непотрібною), якби він не використав її відразу як засіб для переведення дальших заходів, що мали би на меті знесення приватної власности і забезпечення істнування пролєтаріяту. Найголовніші з тих заходів, які вже тепер є необхідними наслідками істнуючих відносин, такі:\n1. Обмеження приватної власности поступовим податком, великим податком на спадщину, знесенням спадкового права для бічних ліній (братів, небожів і т. п.), примусовими позиками і т. д.\n2. Повільна експропріяція земельних власників, фабрикантів, власників залізниць і корабельних ліній, почасти через конкуренцію державної промисловости, почасти безпосередно шляхом відшкодовання в асіґнатах (в паперових грошах особливого роду).\n3. Конфіскація дібр всіх еміґрантів та повстанців проти більшосте народу.\n4. Орґанізація робіт для пролєтарів на національних добрах, на фабриках та майстернях, через що буде усунено конкуренцію робітників поміж собою, і фабриканти, оскільки вони будуть ще істнувати, будуть змушені платити робітникам таку саму підвищену платню, як і держава.\n5. Рівна трудова повинність (примус праці) для всіх членів громадянства аж до цілковитого знесення приватної власности. Творення промислових (індустріяльних) армій, особливо для сільського господарства.\n6. Централізація кредитової сістеми і фінансових установ в руках держави за допомогою національного банку з державним капіталом і переслідування всіх приватних банків та банкирів.\n7. Збільшення національних фабрик, майстерень, залізниць та корабельних ліній, обробітка всіх земельних маєтків і удосконалення вже оброблюваних в тій самій мірі, в якій збільшуються капітали і робітники, що стоять до роспорядимости нації.\n8. Виховання всіх дітей в національних установах і на національні кошти від тої хвилі, коли вони можуть вже обійтися без початкового матернього догляду.\n9. Урядження по національних маєтках великих дворців для тих громадян, котрі займаються так промисловою як і сільськогосподарською працею і об’єднують в собі кращі сторони так міського, як і сільського життя, уникаючи натомісць однобічності і шкідливих сторін обох способів життя.\n10. Зруйновання всіх нездорових і зле побудованих помешкань та дільниць міст.\n11. Рівне спадкове право так для позашлюбних, як і для шлюбних дітей.\n12. Концентрація цілої транспортної справи в руках нації.\nВсі ці заходи не можна, звичайно, перевести за одним разом. Але переведення одного буде завше тягнути за собою переведення другого. Хай тільки відбудеться перший рішучий наступ на приватну власність, а відтак вже пролєтаріят побачить себе змушеним іти все далі, щораз то більше концентрувати в руках держави цілий капітал, ціле рільництво, цілу індустрію, цілий транспорт, цілий обмін. В цьому напрямі ділають всі ці заходи, а можливість їх переведення й їхні централізуючі наслідки будуть зростати в тій самій мірі, в якій будуть збільшуватися продукційні сили краю завдяки праці пролєтаріяту. Зрештою, коли цілий капітал, ціла продукція і цілий обмін будуть скупчені в руках нації, приватна власність відпаде сама собою, гроші стануть непотрібними, а продукція так збільшиться і люде так зміняться, що також зникнуть і всі инші форми економічних взаємин старого громадянства.»\nПодібно ж висловлюється пізніше й комуністичний маніфест, коли каже, що першим ступнем в робітничій революції є піднесення пролєтаріяту до становища пануючої кляси, здобуття демократії.\nПролєтаріят використає своє політичне панування для того, щоби вирвати у буржуазії цілий капітал, сцентралізувати всі знаряддя продукції в руках держави, то-б-то орґанізованого як пануюча кляса пролєтаріяту; і можливо швидче збільшити загальну кількість продукційних сил.\nСпочатку, природно, це може статися тільки дорогою деспотичного втручання в право власности і в буржуазні продукційні відносини, отже за допомогою засобів, котрі видаються економічно невистарчаючими і недоцільними, але котрі в бігові руху переростають самих себе і є необхідними як засіб для перевороту цілого способу продукції.\nЦі заходи будуть, природно, ріжними по ріжних країнах.\nВ передових країнах можуть, однак, бути вжиті, загально беручи, слідуючі:\n1. Експропріяція земельної власности і зужиття земельної ренти для державних видатків.\n2. Сильний поступовий податок.\n3. Знесення спадкового права.\n4. Конфіскація власности всіх еміґрантів та повстанців.\n5. Централізація кредиту в руках держави за допомогою національного банку з державним капіталом і виключним правом монополю (виробу і поділу тих чи инших господарчих дібр).\n6. Централізація транспортної справи в руках держави.\n7. Збільшення національних фабрик, знаряддів продукції, обробітка і удосконалення сільсько-господарських маєтків після загального пляну.\n8. Рівна трудова повинність (примус праці) для всіх, заведення промислових (індустріяльних) армій, особливо для сільського господарства.\n9. Об’єднання промислових і сільсько-господарських (рільничих) підприємств, спріяння повільному знищенню ріжниць поміж містом та селом.\n10. Громадське і безплатне виховання всіх дітей. Знесення фабричної праці дітей в її нинішній формі. Об’єднання виховання з матеріяльною продукцією і т. д.\nКоли в бігу розвитку зникнуть клясові ріжниці і ціла продукція буде сконцентрована в руках асоційованих індівідів. (об’єднаних в спілки людей), тоді громадська влада втратить свій політичний характер. Політична влада властиво є орґанізованою владою одної кляси для погноблення другої. Якщо пролєтаріят в своїй боротьбі з буржуазією неминуче об’єднується в клясу, робить себе дорогою революції пануючою кляеою і яко пануюча кляса силою зносить старі продукційні відносини, то зносить він разом з цими продукційними відносинами й умови істнування класових противенств, кляси взагалі, а цим і своє власне панування яко кляси.\nНа місце старого буржуазного громадянства з його клясами й клясовими противенствами приходить асоціація (спілка), в котрій є «змога для вільного розвитку кождого і є умови для вільного розвитку всіх.»\nЩе докладніше говорить про це «промова з березня 1850 р.», в котрій «Центральний Комітет Союзу» висловлюється про належну тактику супроти буржуазних революціонерів:\n«В той час як демократичні дрібні буржуа хотять по можливости швидче скінчити революцію, наше завдання полягає в тому, щоби робити революцію перманентною (безпереривною) аж доти, доки всі більше або меньше маєтні кляси не будуть скинуті з їхнього панування, доки пролєтаріят не здобуде державної влади і доки асоціяції (спілки) пролєтарів не тільки в одній країні, але в усіх пануючих країнах, не поступлять так далеко наперед, що в цих країнах зникне конкуренція пролєтарів, що принайменьше головні продуктивні сили будуть сконцентровані в руках пролєтарів. Для нас не може розходитися про зміну форм приватної власности, тільки про її знищення, не про замазування клясових противенств, лише про знесення кляс, не про поліпшення істнуючого громадянства, лише про основання нового….»\nТак каже ця «промова»,котра зрештою дає також тактичні правила, котрі має взяти на увагу пролєтаріят при перемозі дрібнобуржуазної демократії.\nДо цієї цітати треба перш за все додати два місця з листів Маркса й Енґельса до їхнього приятеля Вайдемаєра в Ню-Йорку. Маркс у своєму листі з 5 березня 1852 р., між иншим, каже:\n«Буржуазні історики давно переді мною представили історичний розвиток цієї боротьби кляс, а буржуазні економи економічну анатомію цих кляс. Моїм ділом було довести:\n1. що Істнування кляс звязане тільки з певними, історичними боротьбами, сполученими з розвитком продукції,\n2. що клясова боротьба неминуче веде до диктатури пролєтаріяту,\n3. що ця диктатура становить лише перехід до знесення всіх кляс і до безклясового громадянства…»\nА 12 квітня 1853 р. пише Енґельс:\n«… Передумови пролєтарської революції, зарядження, котрі підготовують нам поле бою і розчищують дорогу, — одна і неподільна республіка, а також річі, котрі ми тоді мусіли заступати проти людей, котрих природним і нормальним завданням було їх перевести … все це тепер не викликає суперечок. Панове дечому навчилися. Цього разу починаємо відразу з маніфесту, між иншим завдяки також і кельнському процесові…\nВсе це поширюється, природно, тільки на теорію; в практиці ми все зходимо на те, щоби спонукати перш за все до рішучих заходів і цілковитої безоглядности. Та тут-то й лихо. Мені передчувається, що чи не буде змушена одного прекрасного ранку наша партія, завдяки безпорадности і млявости всіх инших, приступити до правительства, щоби зрештою переводити річі, котрі є не в нашому, лише в загально революційному і то спеціфічно дрібнобуржуазному інтересі; в цьому випадкові ми будемо змушені, спонукані до того пролєтарськими масами, звязані своїми власними більше чи меньше зле зрозумілими, більше чи меньше в пристрасній формі висловленими, в запалі смертельної боротьби висунутими вимогами і плянами, робити комуністичні експеріменти і скоки, про котрі ми самі знаємо дуже добре, як передчасними вони: є. При цьому стратимо голову… , настане реакція і перше, ніж світ в стані буде видати про .це вирок історії, матимуть нас не тільки за сволоту, що було би байдуже, але й також за дурнів, що далеко гірше»…\nМи бачимо, отже, що Енґельс уже 1853 р. не боявся витягнути з диктатури всі належні консеквенції (наслідки).\nПісля. 1853 р. аж до сімдесятих років бракує тих чи инших заяв в справі диктатури пролєтаріяту, коли не зараховувати до них також того місця з льондонського «Volk’у» 1859 р., де Маркс в статті «Spre und Mincio» вказує на можливість війни поміж Прусією та Францією і Росією і каже: «Прусія могла би в такому разі вдержатися лише за допомогою революційних засобів». Дотичні, недвозначні місця находяться в листі до Куґельмана з 12 квітня 1871 р.:\n«… Якщо переглянеш останній розділ мого „Вісімнацятого Брюмера”, то побачиш, що на мою думку найблище завдання (спроба) француської революції полягає вже не в тому, щоби передати бюрократично-мілітаристичну машинерію з одних рук до других, як то було досі, лише в тому, щоби її зломити (розбити), і це є передумовою кождої справжньої народньої революції на контіненті. Це також намагалися зробити наші героїчні парижські товариші… Якщо вони впали, то ніщо так не завинило в тому, як їхня «добродушність». Треба було зараз іти на Версаль, потім тільки на Вінуай і тоді реакційна частина парижської національної гвардії сама була би опустила поле бою… Друга помилка: Центральний Комітет занадто рано здав свою владу, щоби зробити місце Комуні. Знов через занадто «чесну» скрупулятність!»\nА 17 квітня він пише:\n«Боротьба робітничої кляси з клясою капіталістів та її державою завдяки парижській комуні вступила в нову фазу свого розвитку. Хоч як не скінчилося би безпосередно діло комуни, здобуто нову вихідну точку всесвітньо-історичного значіння.»\nВиходячи з цих поглядів, написав Карл Маркс свою «Громадянську війну у Франції», в передумові до котрої двацять років пізніше Енґельс писав:\n«… Ви, панове, хочете знати, як виглядає ця диктатура? Подивіться на парижську Комуну. Це була диктатура пролєтаріяту.»\nОсобливо III розділ містить в собі місця, котрі нас найбільше тут інтересують. Ось що там знаходимо:\n«… Робітнича кляса не може просто взяти: в свої руки готової державної машинерії і відтак привести її в рух для своїх власних цілей…»\nПершим декретом Комуни було … скасовання постійного війська і заміна його озброєним народом. Комуна утворилася з міських рад, обраних загальним правом голосовання в ріжних дільницях Парижу. Ці ради були відповідальні і зміняємі. Більшість їх складалася, само собою, з робітників і з признаних заступників робітничої кляси. Комуна повинна була бути не парляментарним, а працюючим тілом, одночасно виконавчим і законодавчим. Поліцію, до того часу знаряддя державного правительства, позбавлено її політичних прикмет і перетворено у відповідальне і кождого часу зміняєме знаряддя Комуни. Таксамо урядників всіх инших галузів управління. Всі, починаючи від членів Комуни, мусіли робити громадську службу за звичайну заробітну платню. Всі набуті права і спеціяльні кошти на представництво високих державних сановників (достойників) щезли разом з самими санами. Всі державні уряди перестали бути приватною власністю наймитів центрального правительства. Не тільки міське управляння, але й ціла ініціятива, що виходила досі від держави, перейшла тепер до рук Комуни. Скасувавши постійне війско і мідіцію, ці знаряддя матеріяльної сили старого правительства, Комуна відразу стала перед завданням зломити й знаряддя духового поневолення — попівську владу. Вона видала декрет про розвязання і вивласнення всіх церков, оскільки вони були певними маєтковими орґанізаціями… Всі просвітні установи відкрито для безплатного користування народу і одночасно очищено від усякого втручання держави і церкви. Цим не тільки зроблено шкільну освіту приступною для кождого, але й саму науку визволено від кайданів, накладених на неї клясовими пересудами і правительственною владою.\nСудові урядники втратили ту позірну незалежність, котра в дійсности служила для того, щоби прикривати їхню залежність від усіх одно за другими йдучих правительств, з котрих кождому, по черзі, складали вони присягу на вірність і ламали її. Як кожда инша державна служба, вони повинні були вибиратися, бути відповідальними і зміняємими.\nПарижська Комуна повинна була, само собою, стати взірцем для всіх промислових осередків Франції. Скоро в Парижі й другорядних осередках був заведений комунальний лад, — старе централізоване правительство мусіло уступити місце також і на провінції самопорядкуванню продуцентів (працюючих). В короткому нарисі національної орґанізації, котрого Комунаре мала часу дальше опрацювати, ясно сказано, що комуна мала бути політичною формою навіть найменьшого села і що постійне військо повинно було бути скрізь замінене народною міліцією з дуже коротким часом служби. Сільські громади кождої поодинокої округи повинні: були впорядковувати свої дальні справи на зборах відпоручників (депутатів) в головному місті округи, а ці окружні збори мали знову посилати представників до національної делєґації в Парижі; відпоручники (депутати) повинні були бути кождого часу зміняємі і звязані певними інструкціями своїх виборців. Немногі, але важливі функції, котрі ще залишалися тоді для центрального правительства, не малося на думці, як то навмисне брехалося, скасувати, а тільки перекласти їх на комунальних, то-б-то строго відповідальних урядників. Єдність нації не мала бути зломана, а, навпаки, повинна була бути орґанізована за допомогою комунальної конституції; вона повинна була стати дійсністю завдяки знищенню тої державної влади, котра видавала себе за втілення цієї єдности, але хотіла бути незалежною і вищою від нації, на тілі котрої, однак, вона була лише паразітарним наростом. В той час як орґани поневолення старої правительственної влади треба було відтяти цілком, її оправдані (потрібні) функції треба було вирвати у тої сили, котра хотіла стояти понад суспільством, і передати відповідальним слугам громадянства. Замісць того, щоби раз на три чи шість років рішати, який член пануючої кляси має заступати і дурити народ в парляменті, мало загальне виборче право служити орґанізованому в комуни народові таксамо як індівідуальне право вибору служить кождому з инших роботодавців для того, щоби вишукувати собі для свого діла робітників, десятників (доглядачів), рахівників. Дуже добре відомо, що товариства потрафлять таксамо добре, як і поодинокі особи, вишукати для своїх ділових справ підходящого чоловіка, а якщо помиляться, дуже скоро дати собі з тим раду. Але з другого боку ніщо не могло бути так противним духові комуни, як те, щоби загальне виборче право замінити гієрархічною інвестітурою (іменованням нищих урядників вищими)…\n… Справжня тайна Комуни полягала в тому, що вона була по сути правительством робітничої кляси, вислідом боротьби кляси продукуючої проти кляси присвоюючої, знайденою нарешті формою, під котрою може відбутися економічне визволення праці.\nБез цієї останньої умови комунальний устрій бувби ншожливостю і обманом. Політичне панування продуцента не може істнувати поруч увіковічення його суспільного рабства. Комуна тому повинна була бути тою підоймою, котра мала повалити ті економічні підвалини, на котрих основувалося істнування кляс а разом з тим і клясового панування. З хвилею, коли праця еманціпується (визволиться), кожда людина стане робітником і продуктивна праця перестане бути клясовою лрикметою.\nХарактеристичний факт: мимо всіх великих слів і величезної літератури останніх шестидесяти років про еманціпацію (визволення) робітників — ледве що візьмуть десь робітники справу в свої власні руки, яквідразу зачинають знову дзвеніти апольоґетичні (оборончі) промови речників теперішнього громадського ладу з обома його бігунами: капіталом і найманим рабством… Так, начебто капіталістичне громадянство жило ще в стані найчистішої дівочої невинности, ще не розвинуло всіх своїх засад, ще не показало цілого свого самообману, ще не виявило цілої .своєї проституючої (продажної) дійсности! Комуна, кричать вони, хоче скасувати власність, підставу цівілізації! Так, мої панове, комуна хотіла скасувати ту клясову власність, котра роботу багатьох перевертала на власність немногих. Вона мала на меті вивласнення вивластителів. Вона хотіла індівідуальну власність зробити правдою, при чому засоби продукції, землю і капітал, ці тепер перш за все знаряддя до поневолення і визиску праці, вона хотіла перетворити на саме тільки знаряддя вільної і асоціованої (об’єднаної) праці. Але ж це є комунізм, «неможливий» комунізм! Тепер ті люде з пануючих кляс, котрі мають досить розуму, щоби побачити неможливість дальшого «істнування» теперішньої системи — а таких є богато — поставали настирливими і чванливими апостолами товариської (кооперативної) продукції. Але якщо товариська продукція не має бути пустою марою і обманом, якщо вона має цілу товариську і національну продукцію реґулювати після загального пляну, а тим самим взяти її під свій власний провід і покласти край істнуючій анархії і періодично відновляючимся конвульсіям, котрі є неминучою долею капіталістичної продукції — то чи ж було би це чимсь иншим, мої панове, як не комунізмом, «неможливим» комунізмом? Робітнича кляса не вимагає ніякого чуда від комуни. Вона не має ніяких наперед заготованих утопій, котрі хотіла би переводити дорогою народних постанов. Вона знає, що вона, щоби вибороти своє власне визволення і разом з тим ту вищу форму життя, котрій сучасне громадянство завдяки своєму власному економічному розвиткові нестримно йде назустріч, що вона, робітнича кляса, має перейти через довгі боротьби, через цілий ряд історичних процесів, в наслідок котрих цілком зміняться так люде як і обставини. Вона не має ніяких ідеалів, котрі мала би здійснювати. Вона має тільки висвободити елементи нового громадянства, котрі розвинулися вже в лоні падаючого буржуазного громадянства…»\nДоперва після цих рядків виступає в правдивому світлі часто цитована передмова до «Комуністичного Маніфесту» з 1872 р., в котрій говориться:\n«Хоч як змінилися відносини в останні двацять пять років, проте розвинені в цьому маніфесті загальні твердження ще й нині не втратили в своїй загальній цілости цілої своєї слушности. Лише де-що подекуди треба би поправити. Практичне примінення (ужиття) цих засад — про це каже сам маніфест — буде скрізь і завжди залежати від історично витворених обставин, а тому в жадному разі не треба класти особливої ваги на предложені в кінці другого розділу революційні зарядження (заходи). Цей уступ в багатьох відношеннях звучав би нині инакше. Супроти велитенського розвитку великої промисловости в останні двацять пять років і поступаючого разом з ним росту партійної орґанізації робітничої кляси, супроти практичних досвідів —- по-перше февральської революції і ще далеко більше Парижської Комуни, коли пролєтаріят вперше мав у своїх руках протягом двох місяців політичну владу супроти всього цього, тодішня наша програма є тепер подекуди перестарілою. Іменно Комуна дала нам доказ того, що «робітнича кляса не може просто перебрати в свої руки готової державної машини і пустити її в рух для своїх власних цілей».\nДля цього, як свідчать погляди Маркса і Енґельса, потрібна попереду диктатура пролєтаріяту, і ця диктатура пролєтаріату прибирає особливі форми в залежности від місця, часу і обставин. Що Маркс і Енґельс і пізніше ніяк не думали відкидати диктатури пролєтаріяту, свідчать їхні новіші заяви, ті найбільш важливі місця з праці Маркса «До критики партійної соціялдемократичної проґрами» з р. 1875, котрі р. 1890 опублікував Енґельс і тим самим засвідчив, що він також і тоді (то-б-то 1890 р.) стояв на ґрунті наведених поглядів. Він каже про це: «Тому, що ґальський партайтаґ (з’їзд партії) поставив на денний порядок діскусію Ґотської проґрами, я вважаю, недопустим далі ховати від суспільности документа, що стосується цієї діскусії.» Ясно і недвозначно показує себе тут Маркс прихильником старих своїх теоретичних поглядів, коли він каже: «питаються… : що станеться з державою в комуністичному громадянстві? Иншими словами, які суспільні функції, анальоґічні теперішнім державним функціям, залишаться там?\nНа це питання можна дати тільки наукову відповідь і ані на блошачий скок не наблизилося до розвязання цієї проблеми через безконечні сопоставлення слів — народ і держава.\nПоміж капіталістичним і комуністичним у громадянством лежить період революційного перетворення одного в друге. Йому відповідає також політичний переходовий період, державою (державною формою) котрого не може бути ніщо инше, як тільки революційна диктатура пролєтаріяту.\nТеперішня проґрама не має до діла ані з останньою, ані з тою формою держави, яку буде мата комуністичне громадянство.\nЇї політичні домагання не містять в собі нічого иншого крім старих, цілому світові відомих, балачок про загальне виборче право, безпосереднє законодавство, народній суд, народне озброєння і т. п. Ці вимоги; є лише відгомоном домагань буржуазної, народньої партії, спілки миру і свободи. Це є виключно домагання, котрі, оскільки вони не перебільшуються в фантастичній уяві, вже зреалізовано. Тільки держава, в котрій їх здійснено, лежить не в межах німецької імперії, а в межах Швайцарії, Сполучених Держав Америки і т. п. Таким сортом «держави будучого» є нинішня держава, хоча й істнує вона поза «рамцями» німецької імперії. Але забувають одно. Тому, що німецька робітнича партія виразно проголошує, що вона буде провадити свою діяльність в межах «нинішньої національної держави», отже своєї держави, прусько-німецької, — адже ж инакше її вимоги були би в більшій части безглуздими, бо ж вимагають тільки того, чого не мають, — тому вона не сміє забувати головного, а саме того, що всі ці прекрасні річі ґрунтуються на визнанні так званого суверенітету (верховенства) народа, що вони через те тільки в демократичній республіці є на місці. А через те, що не є в стані вимагати демократичної республіки, то й не було чого… хитрувати, вимагати річей, котрі мають рацію тільки в демократичній республіці, від держави, котра є нічим иншим, як прикрашеним парляментарними формами, пересякнутим февдальними пережитками, вже під впливом буржуазії перебуваючим, бюрократично побудованим, поліційно хороненим воєнним деспотизмом… Навіть вульґарна (звичайна буржуазна) демократія, котра в демократичній республіці бачить тисячелітнє царство і ніякого поняття не має про те, що власне в цій останній державній формі буржуазного громадянства клясова боротьба вирішиться остаточно — навіть ця вульґарна демократія стоїть безконечно вище від такого роду демократизму в межах поліційно дозволеного а льогічно недозволеного.»\nВ подібному ж змислі пише Карл Маркс 19 вересня 1879 р. в турботах про поступовання ціріхських соціялдемократів: «Гехберґ неначе з неба впав, коли Бнґельс сказав йому дійсну правду; він є «мирним» еволюціоністом і сподівається еманціпації (визволення) пролєтаріяту власне тільки від «освіченої буржуазії», то-б-то від собі подібних. Лібкнехт йому однак сказав, що ми всі в засаді згідні. Всі в Німеччині — то-б-то всі провідники поділяють його погляд. Лібкнехт, справді, після того, як він дав такого великого маху в переговорах з лясалівцямй (див. Ґотська проґрама), повідчиняв двері і ворота всім цим недолюдкам і через його в партії поширилася деморалізація, котра може щезнути тільки завдяки законові проти соціялістів… Цих панів отже попередженою, і вони нас досить знають, щоби розуміти, що тут має значити: полягти або перемогти! Хотять вони компромітуватися — будь ласка! Нас, однак, компромітувати, в жадному разі ми їм не дозволимо. Якими дурнями поробив їх уже парляментаризм, можеш, між иншим, бачити з того, що вони завдали великого лиха Віршові…, і що він добре таки поскуб чуба Кайзерові за його промову щодо бісмаркового митного законодавства…»\nМи приходимо до кінця, то-б-то до останньої заяви Фрідріха Енґельса по смерти його приятеля Карла Маркса. Також він лишився вірним своєму поглядові на клясову боротьбу і диктатуру пролєтаріяту, мимо всіх спроб де-яких людців це заперечити. Як давніше думали Маркс і Енґельс про «чисту демократію», ми вже бачили; таксамо гостро і ясно висловлюється Енґельс в середині 1880-тих років про те, яку ролю буде грати «чиста демократія» підчас революції.\n«Тепер нема чого сподіватися, що ми в моменті крізи будемо вже мати за собою більшість виборців, отже більшість нації: Ціла буржуазна кляса а також рештки февдальних маєтних кляс, як і сільське населення згуртуються тоді навколо надзвичайно революційної на словах скрайньої буржуазної партії (читай тепер: соціялдемократичної партії. Е. Др.), і я вважаю дуже можливим, що вона буде мати своїх представників в тимчасовому правительстві, і навіть,. правдоподібно, матиме в ньому більшість. Як в такому випадкові не треба поводитися меньшости, показала соціялдемократична меньшість парижського февральського правительства 1848 р. … В… тому разі — коли наші резерви від 20-25 років, котрі не голосують, але істнують, розпічнуть акцію, чисту демократію можна буде перескочити … В кождому разі одиноким нашим противником в день крізи і після нього є навколо чистої демократії згуртована реакція у всій ЇЇ цілости.»\nЕнґельс вважав можливим перескочити чисту демократію в тому разі, коли в справу вмішається військо, а саме в наслідок великої европейської війни: «Ця війна», каже він в статті «Соціялізм в Німеччині», вміщеній в «Neue Zeit» т. X, 1, «мусить або принести соціялізмові негайну перемогу, або так з голови до пят захитати старим ладом і таку купу руїн після себе лишити, що старе капіталістичне громадянство стане неможливим більше, ніж коли б то не було, а соціяльна революція, хоча й буде відсунута на десять чи пятнацать років, однак мусітиме перемогти тим швидче і тим ґрунтовніше». В подібному змислі висловлюється він в одному листі з 24 жовтня того ж року до Зорґе: «Якщо Німеччина буде побита, а разом з тим і ми, тоді боротьба в найкращому разі стане такою завзятою, що Німеччина зможе вдержатися тільки за допомогою революційних засобів і через те ми, дуже можливо, будемо змушені взяти в свої руки владу і грати 1793 рік… Однак хоча й вважаю великим лихом, наколи би прийшло до війни і наколи би ця остання поставила нас передчасно при владі, треба, проте, бути на це готовим і мене дуже тішить, що я маю на своєму боці Бебеля, котрий є найспосібнішим з наших людей.» Як при такій ситуації уявляв собі Енґельс диктатуру пролєтаріату, довідуємося з одного його письма з жовтня 1891 р., котре стоїть в звязку з попередніми заявами.\n«Старе буржуазне громадянство може ще деякий час проживотіти, поки якийсь зовнішній штурхан не розвалить цієї трухлявої скрині. Ця гнила стара потвора може продержатися ще десятиліття після своєї внутрішньої смерти, якщо в воздусі буде спокійно. При всьому тому я думаю, що спокій не буде порушений. Ми стоїмо так, що не потрібуємо грати ва-банк (ризикувати).\nЩоби взяти засоби продукції в свої руки, ми потрібуємо людей технічно підготованих і то в великому числі. Ми їх не маємо, ми досі навіть раділи, що не маємо клопоту з «освіченим» народом. Тепер — инша справа. Тепер ми маємо досить сили, щоби перенести і поретравити хоч яку кількість освіченого дрантя, і я передбачаю, що в близші 8-10 років ми притягнемо досить молодих інжінірів, лікарів, правників і вчителів, щоби мати змогу порядкувати фабриками і великими маєтками за допомогою партійних товаришів в інтересах нації. Отже тоді наш вступ до влади буде цілком природним і відбудеться цілком гладко. Якщо ж, навпаки, ми прийдемо до влади передчасно через війну, тоді техніки будуть особливими нашими противниками і будуть нас обманювати і зраджувати, де тільки зможуть. Ми будемо змушені вживати проти них терору і всежтаки вони будуть нас обманювати. В невеликих розмірах це завше мало місце в француських революціях. Вони мусіли навіть в. звичайному управлінні всі нищі посади, що вимагали дійсної роботи, дозволяти обсаджувати і старими реакціонерами; ці ж тамували і параліжували. все. Тому я маю надію і бажаю, щоби наш певний, з спокоєм невблаганости природного процесу поступаючий наперед розвиток залишився в своєму старому річищі.»\nЦе велике число витягів показує нам, що Карл Маркс і Фрідріх Енґельс з рішучою і недвозначною ясністю стояли на ґрунті «диктатори пролєтаріяту» і що в обох з них не можна знайти жадного місця, котре дозволяло би твердити, що в теорії обох приятелів заходили будь-коли ті чи инші хитання. Нам лишається ще тільки дослідити, яке тактичне поступовання вважали слушним Маркс і Енґельс, коли би\nI. підчас революції здобула владу «чиста демократія»,\nII. була проголошена диктатура пролєтаріяту.\nПерший випадок докладно обмірковується в «Промові з березня 1850 р., — Центральний Комітет до Союзу», то-б-то до Союзу Комуністів, в централі котрого були Маркс і Енґельс. Тут, між иншим, говориться:\n«… Демократична (партія), котра є далеко більш небезпечна для робітників, ніж давня ліберальна, складається з трьох елементів:\n1. З поступової частини великої буржуазії, котра має на меті негайне цілковите знищення февдалізму і абсолютизму…\n2. З конституційно-демократичних дрібних буржуа, головною метою котрих підчас дотеперішнього руху було встановлення більше або меньше демократичної союзної держави…\n3. З республіканських дрібних буржуа, ідеалом котрих є німецька федеративна республіка на взір Швайцарії, і котрі тепер називають себе червоними і соціялдемократами тому, що вони мають благочестиве бажання знищити гніт великого капіталу над малим, великої буржуазії над дрібним міщанством. —\nВсі ці фракції називають себе республіканцями або червоними, точнісінько як і республіканські дрібні міщане у Франції називають тепер себе соціялістами… Само собою розуміється, що зміна назви цієї партії ані трохи не міняє справи для робітників, — вона тільки показує, що ця партія мусить творити фронт проти обєднаної з абсолютизмом буржуазії і мусить при тому спертися на пролєтаріяті.\nДрібноміщанська демократична партія в Німеччині є дуже сильна, вона обіймає не тільки велику більшість городського міщанства, дрібних промислових\nкупців і ремісників, вона нараховує в своїх рядах також і селян та сільське робітництво, аж поки це останнє не знайде оперття в самостійному міському пролєтаріяті.\nРеволюційна робітнича партія йде разом з цією демократичною партією проти тих фракцій, поборення котрих вона має на меті; вона виступає проти неї у всьому тому, при допомозі чого ці дрібнобуржуазні демократи хотіли би зміцнити своє становище.\nДемократичні дрібні міщане (дрібні буржуа), далекі від того, щоби хотіти перевернути ціле громадянство в інтересах пролєтаріяту, стремлять до такої зміни суспільних відносин, завдяки якій істнуюче громадянство стало би для них можливо більше прибутковим і догідним. Звідси — перш за все зменьшення державних видатків через обмеження бюрократи і переложення головних податків на великих землевласників і капіталістів. Вони вимагають далі знесення гніту великого капіталу над дрібним… Далі — переведення на селі буржуазних (міщанських) відносин власносте через цілковите знищення февдалізму. Щоби все це перевести, потрібують вони демократичного — чи то конституційного, чи то республіканського — державного ладу, котрий дав би більшість їм і їхнім спільникам селянам; таксамо потрібують вони демократичного місцевого самопорядкування, котре дало би їм в руки безпосередню контролю над громадською властністю і передало би їм цілий ряд функцій, котрі тепер виконуються бюрократами.\nПанування і швидкий зріст капіталу має, далі, поборюватися почасти обмеженнями в спадковому праві, почасти переходом яко мога більшого числа робітників до держави. Що ж до робітників, то перш за все твердо встановлюється, що вони, як і досі, повинні лишатися найманими робітниками; демократичні дрібні міщане (буржуа) бажають лише робітникам кращої платні і забезпеченого істнування і сподіваються цього досягнути шляхом орґанізації в певних межах державних робіт та підприємств, а також за допомогою ріжних добродійних заряджень, словом, вони мають надію підкупити робітників більше або меньше прихованими милостинями і через таке хвилеве полегчення їхнього становища зломити їх революційну силу… Ці вимоги, однак, в жадному разі не можуть задовольнити партію пролєтаріату. В той час як дрібнобуржуазні демократи хотять яко мога швидче і, що найвище, по переведенні згаданих домагань покласти край революції, нашим інтересом і нашим завданням є — робити революцію перманентною (безпереривною) аж доти, доки всі більше або меньше маєтні кляси не будуть зіпхнуті з їхнього пануючого становища, доки державну владу не здобуде пролєтаріят і доки асоціяції (товариства) пролєтарів не тільки в одній країні, але по всіх пануючих країнах цілого світа не поступлять так далеко наперед, що припиниться конкуренція пролєтарів в межах цих країн, і доки, що найменьше, найголовніші продуктивні сили не будуть сконцентровані в руках пролєтаріяту. Для нас може розходитися не про якусь-там зміну при¬ватної власносте, а тільки про її знищення, не про зменьшення клясових противентв, а тільки про знесення кляс, не про покращання істнуючого громадянства, а тільки про засновання нового. Що дрібнобуржуазна демократія підчас дальшого розвитку революції здобуде в Німеччині на якийсь незначний чає переважаючий вплив — не підлягає жадному сумніву.»\nЧитаючи тепер ці рядки, писані 1850 р., хочеться гукнути разом з Жаном Польом: «Сучасність є малпою минувшости!», а якщо поставимо замість «дрібнобуржуазні демократи» назвище «соціялдемократична партія», то знайдемо ту точку погляду, на котрій повинен стояти супроти цієї партії кождий соціяліст або кождий комуніст, як ми тепер кажемо, відновлюючи назву 1848-50-тих років. «Промова» поручає слідуюче поступовання (тактику):\nа) підчас блищої революційної боротьби, котра дасть їм (дрібнобуржуазним демократам) перевагу;\nб) після цієї боротьби, протягом часу переваги над поваленими клясами і над пролєтаріятом.\n(До «а».) Щоби мати змогу енерґійно і грізно виступити проти цієї партії (дрібноміщанських демократів), зрада котрою робітників почнеться з першою хвилею перемоги, робітники мусять бути озброєні і орґанізовані. Мусить бути негайно (відразу) переведено озброєння цілого пролєтаріяту рушницями, скорострілами, гарматами і муніцією, треба буде рішучо виступити проти відживлення старого проти робітників спрямовованого горожанського рушення (міліції). Де, однак, цього не можна буде перевести, там мусять робітники намагатися самостійно зорґанізуватися в пролєтарську ґвардію, з ними самими вибраним начальником і власним ними ж обраним ґенеральним штабом, і слухати наказів не державної влади а тільки революційних громадських рад, обраних самими робітниками. (Див. також Маркс: Громадянська війна, розд. III.) Робітники державних підприємств мусять добиватися озброєння і орґанізації їх в особливий кіш (корпус) з ними ж обраним начальником, або яко частини пролєтарської ґвардії. Зброї і муніції під жадною умовою не сміється випустити з рук (кожда спроба роззброєння, в разі потреби, мусить зустріти збройний опір). Знищення впливу буржуазних демократів на робітників, негайна самостійна і озброєна орґанізація робітників, а також обстоювання яко мога більше тяжких і компромітуючих умовин для хвилево неминучого панування буржуазної демократії, це є тими головними точками, котрі пролєтаріят, а тим самим і Союз (комуністів) повинен мати на оці підчас і після майбутнього повстання.\nПершою точкою, на котрій буржуазні демократи вступлять в конфлікт (в спір) з робітниками, буде знесення февдалізму…\nДалі, демократи будуть або безпосередно виступати за федеративною республікою, або, що найменьше, як що вони не зможуть оминути одної і неподільної республіки, будуть намагатися ослабити центральне правительство за допомогою можливо більшої самостійносте і незалежности громад і провінцій. Супроти цього пляну робітники мусять виступати не тільки за одною і неподільною німецькою республікою, але також і за як найрішучішою централізацією влади в руках держави. Вони не сміють дати себе збити з пантелику демократичними розмовами про свободу громад, самопорядкування і т. п. … Ніяким чином не можна допустити до того, щоби форма власносте, котра стоїть ще поза сучасною приватною власністю і з неминучістю в ній гине, увіковічила … власність поодиноких громад. Як у Франції 1793 р., таксамо і нині в Німеччині переведення як найбільш строгої централізації є завданням дійсно революційної партії.\n… На початку руху робітники, природно, не можуть ще обстоювати безпосереднього здійснення комуністичних заряджень. Але вони можуть:\n1. Примусити демократів втручатися по можливосте у всі галузі дотеперішнього громадського ладу, перешкоджати його правильному ходові і самих себе компромітувати, а також сконцентрувати в руках держави яко мога більше продуктивних сил, засобів транспорту, фабрик, залізниць і т. п.\n2. Вони мусять ріжні проєкти демократів, котрі кожного разу будуть виступати не яко революціонери лише яко звичайні реформісти, загострювати до крайности і робити з НИХ безпосередній напад на приватну власність; так, наприклад, якщо демократи запропонують закупити залізниці і фабрики, то робітники мусять вимагати, щоби ці залізниці і фабрики просто і без жадного, відшкодовання були сконфісковані державою як власність реакціонерів. Якщо демократи запропонують пропорціональні податки, робітники мусять вимагати поступових; якщо демократи самі запроєктують помірковані поступові, мусять робітники обстоювати такий податок, ставки котрого збільшувалися би так швидко, що великий капітал при тому знищився би; якщо демократи будуть домагатися реґульовання державних боргів, мусять робітники вимагати державного банкротства … (Робітники) найбільше мусять спричинитися до своєї остаточної перемоги тим, що ясно зрозуміють свої клясові інтереси,, що боронитимуть як тільки зможуть самостійного становища своєї партії і ніякими лицемірними фразами буржуазних демократів не дадуть себе збити з шляху незалежної орґанізації партії пролєтаріяту. Їх боєвим кличем мусить бути: перманентна революція.\nДругий випадок. Якщо проклямовано диктатуру пролєтаріяту,\nВ творах Маркса і Енґельса ми знайшли тільки деяки виразні вказівки, котрі перш за все кажуть про те, що клясова держава мусить бути зломана. Про подробиці переведення цього завдання істнують лише натяки. Можливо, що більш точні заяви можна знайти в протоколах льондонського просвітного робітничого товариства, котрі переховуються у Макса Нетляв. Те, що ми находимо з приводу цього в записках, що походять з кол Союзу Комуністів, належить до 1850-51 р.р. Чи ці «правила переведення«» диктатури пролєтаріяту є міродатними для обох комуністичних фракцій (1. Маркса–Енґельса. і 2. Віліх–Шапера), тяжко тепер встановити. Оскільки мені відомо проти цих «правил» Маркс і Енґельс не внступали. Навпаки, багато поодиноких місць з них стоять в згоді з пізнішими заявами Маркса і Енґельса.\nЦі «правила переведення диктатури пролєтаріяту» мають, звичайно, своїх попередників і то перш за все в «необхідних зарядженнях підчас близшої соціяльної революції» вайтлінґівського «Союзу Визволення». Обидва документа були знайдені 1851 р. у парижських членів Союзу Комуністів, фракції Віліх–Шапера. Твердо встановлено, що в січні 1850-51 р.р. одна з трьох парижських громад дискутувала над питанням: Як маємо поводитися перед, підчас і по революції? Тему, котра, як ми бачили, обмірковував також і Центральний Комітет фракції Маркса–Енґельса в одній своїй промові.\n1 В моменті революції престають істнувати всі істнуючі правительственні установи.\n2. Озброєний народ негайно скрізь вибирає революційні виділи (комітети), котрі беруть всю владу в свої руки. Центральний виділ (комітет) перебуває в першому значнішому місті, котре є в руках революції. Він має диктаторську владу; всі революційні виділи посилають до центрального виділу своїх відпоручників.\n3. Всі податки касуються. Кошти для державних видатків здобуваються через:\nа) конфіскацію власности князів і зрадників народу;\nб) наложення арешту на банки і державні каси;\nв) примусові позики від усіх капіталістів;\nг) новосотворені папірові гроші.\n4. Всі державні борги касуються без відшкодовання, а старі папірові гроші проголошується поза курсом.\n5. Держава переймає всі гіпотеки (позики під нерухомість), жадної гіпотеки не можна більше виповісти. Власники їх будуть відшкодовані державою відповідно до їхніх обставин.\n6. Всіх противників революції роззброюється.\nРеволюційний народ від 17 до 60 років складає військо: молодша, нежоната частина його обовязується боротися перш за все проти зовнішнього ворога, а старша проти внутрішнього. Народ ніколи не сміє бути знову обеззброєний.\n7. Всі суди касується. На їх місце вступають трибунали, склад котрих визначується революційними виділами (комітетами) і до котрих приставляється комісарів, іменованих центральним виділом (комітетом).\n8. Забезпечується істнування всіх революційних борців та їхніх родин. Кождий мусить працювати. Держава мусить кождому забезпечити роботу за відповідну, визначену робітничими виділами (радами) платню.\n9. Всі залізниці, кораблі та инші громадські засоби получення бере держава в свої руки. Таксамо всі фабрики і майстерні, котрі не працюють в тій мірі, в якій могли би працювати, і котрих потрібує держава, щоби дати зарібок робітникам. Сільські робітники будуть затруднені на державних маєтках, на умовах, зачначених в § 8.\n10. Палаци і замки князів та богачів використовується для шкіл та ріжних охоронок, а таксамо для инших загальнокорисних цілей. Доглядання, навчання і виховання має бути безплатне.\nПравила поступовання для Союзу перед, підчас і по революції.\n1. Правила підчас вибуху і протягом революції.\nГоловним завданням Союзу є здобуття. для четвертого стану (пролєтаріату) політичної влади як засобу, котрий дає змогу розпоряджати всіма силами держави в цілях внутрішньої орґанізації. Ця політична влада мусить ґрунтуватися:\nа) в першій лінії на озброєній силі,\nб) на орґанізації правительственної власти і адміністрації в інтересах четвертого стану (пролєтаріяту),\nв) нарешті на установах, котрі роблять четвертий стан (пролєтаріят) матеріяльно незалежним від буржуазії, при чому вони ставлять його в безпосередні стосунки до держави, а саме того роду, що орґанізація праці становить підвалину політичних виборних тіл, творить озброєну силу і дає державі змогу, як громадському капіталістові, подолати через свою конкуренцію приватний капітал.\nДо а). Фізична сила в моменті побідоносної революції перебуває в руках четвертого стану (пролєтаріяту). Тому завдання Союзу полягає в тому, щоби не дати цій силі розпорошитися, бо в такому випадкові вона (сила) перейде знову до постійної армії, котру завше можна буде вжити як знаряддя реакції. Розпорошенню можна запобігти тим, що четвертий стан (пролєтаріят) скрізь негайно зорґанізується, лишиться при зброї і, таким чином, становитиме революційне народнє військо. Існування кожного борця революційного народнього війська, а також і його сімї забезпечується державою негайно і на завше. При орґанізації народнього війська союз має впливати в тому напрямі, щоби посади вождів попадали в руки мужів, котрі належать до четвертого стану. Реакційна буржуазія мусить бути обеззброєна. Де невеличкі частини постійного війська прилучуються до революції, там вони розділюються по окремих частинах народнього війська. Де ж прилучуються більші частини, там негайно в їхні ряди вступають певні надійні люде з народнього війська. Члени союзу перебувають по всіх військових частинах і поширюють орґанізації Союзу. Тут полягає головна, вага для цілого дальшого розвитку. Залишиться збройна сила в руках і під проводом представників четвертого стану (пролєтаріяту) то тим самим буде \_ дана змога дальшої орґанізації. Буде цей провід втрачений, мусимо тоді знову розпочинати цілий процес революціонізації, аж поки через якийсь час знову не буде здобуто владу, як основну умову всього дальшого.\nДо б). Революційне правительство буде складатися з тих, котрі вибороли революцію. Буде складений центральний виділ (комітет) з усіх революційних повстаньчих виділів, обраних озброєним четвертим станом (пролєтаріятом). Союз, завдяки своїй централізації, буде при тому впливати головно на те, щоби всі політично невироблені і непевні елементи не мали там місця. Згаданий Центральний Виділ (Комітет) має диктаторську владу. Він не може її виріктися; однак має право уділяти її поодиноким людям для переведення певних доручень і то на певний час.\nНа місце всіх правительственннх урядників вступають громадські, повітові і ґуберніяльні виділи. На чолі кождого стоїть правительственний комісар. Кождому з цих комісарів стоїть до розпорядимости команда революційного народнього війська.\nЧлени Союзу переймають самі найбільш значні комісаріяти і притягають до союзу инших комісарів; оскільки це потрібно. Комісарі повинні бачити своє головне завдання в централізації всіх засобів.\nТому найпершою роботою комісарів мусить бути:\n1. Статистичний перепис всіх громад, повітів і т. д. після зізнань мешканців, їх вік, заняття і маєток, далі, подання істнуючих запасів плодів, сирих матеріялів, продуктів, ріжного роду худоби, транспортних засобів, істнуючих варстатів і фабрик, а також їхньої продукційної здатности;\n2. Сотворення громадських, повітових і ґуберніяльних маґазинів для переховання запасів. Вони мусять лежати при залізничій лінії.\n3. Заложення революційних трибуналів по всіх повітових і ґуберніяльних містах.\nОсобливу увагу повинні комісарі звертати на:\n1. спинення еміґрації;\n2. спинення вивозу шляхотних металів;\n3. заарештовання всіх ворогів народу, покарання народним судом явних зрадників на місці їхнього злочину; меньш тяжко обтяжених — повітовими трибуналами (ще меньше обтяжених — ґуберніяльними трибуналами).\nДо в). Основи всіх дальших орґанізацій, котрі потягають за собою як найбільш далекойдучі консеквенції, і котрі через те мусять бути переперті всіма способами, суть:\n1. Революційна держава повинна кождому громадянинові, котрий вимагає заняття, давати йому таке, призначаючи при тому вистарчаючу платню;\n2. Держава повинна перебрати виховання всіх дітей в свої руки і урядити громадські заклади для приняття їх.\nДо 1. Робота для робітників і вистарчаюча платня за неї буде зоставатися забезпеченою їм аж поки в упорядкованій робітничій державі відносини найму взагалі не щезнуть. В такий спосіб працюючі є державними робітниками і їх істнування неподільно звязане з істнуванням держави. Де робітники є революційними, там дається їм право самостійного вибору керовників підприємства; в противному випадку згадані керовники призначуються комісарами.\nПотрібні фабрики, заводи і економії будуть взяті дорогою експрогіріяції перш за все у тих власників, котрі не можуть розвинути вповні їх продукційної здатности.\nНароднє військо і орґанізовані державні робітники доповнюють тепер себе взаємно в той спосіб, що ті, котрі виступають з народнього війська, приймаються в робітничі орґанізації, в той час як військо своєю чергою поповнюється головним чином з робітничих орґанізацій. Державних робітників озброюється і орґанізовується повоєнному. Громадські, повітові і ґуберніяльні комісари є членами робітничих управ. В міру того, як будуть збільшуватися державні установи, вони будуть посилати своїх представників до правительства (центрального виділу). Дальші засоби для переведення повищої орґанізації революційне правительство здобуде через:\n1. Конфіскацію скарбових маєтків і маєтків всіх ворогів революції. Всі сконфіскані добра зостаються непозбутньою власністю держави;\n2. Примусові позики в як найширшій мірі від усіх, хто має багатства понад 5000 талярів. Ці примусові позики мають бути сплачені готівкою або — з дозволу правительства в кождому поодинокому випадку — в продуктах. Позика буде встановлена після процентової степені, котра буде збільшуватися разом зі збільшенням величини маєтку.\n3. Випуск нових папірових грошей на суму, відповідну до потреб і до уневажнення всіх державних паперів старої держави. Папірові гроші вартостю бід 1 до 5 талярів, котрі є в посіданні робітників, можуть бути виміняні на нові папірові протягом трьох днів, від дня проголошення уневажнення.\n4. Переняття державою всіх гіпотек, так, що жадна з них не може вже бути виповідженою.\n5. Переняття державою всіх засобів получення і копалень\n6. Поставлення закордонної торговлі під управу держави.\nд) Перехід від революції.\nНароднє військо поволі переходить в робітничу орґанізацію, котра потім становить одиноку озброєну силу держави.\nКомісаріяти перестають існувати і лишаються тільки зазначені вгорі виділи (комітети). Центральний Виділ або правительство складається з депутатів від ґуберній, обраних на підставі загального виборчого права.\nМісце трибуналів займають суди присяжних, порядок творення котрих буде згодом встановлений.\nВсі давніші карні і цівільні закони касується.\nСпеціяльні зарядження для переходової доби по революції мають бути встановлені конґресом пізніше, бо доперва перебіг революції покаже необхідність тих чи инших з них. Проте основною умовою соціяльної держави по революції союз вважає: з одного боку централізацію всіх економічних засобів продукції і політичної влади, з другого боку свобідне самопорядкування, з котрого і мусить ця централізація повстати.\n «Демократичний» вжито тут не в змислі нинішнього поняття «демократія», лише в змислі панування народу — панування пролєтаріяту, отже, цілком противно до слів Бісмаріка: «Я є також народ».\n Тепер — соціялдемократи.\n Цим «революційним засобом» є власне диктатура пролєтаріяту.\nНаводиться за кн.: Карл Маркс і Фрідріх Енґельс. Про диктатуру пролєтаріату. — Берлін—Київ, 1921.\n0 Responses to “Про диктатуру пролєтаріяту”


Львівські художники зібрали кошти на відновлення парку біля Поморянського замку - ZAXID.NET\nЛьвівські художники зібрали кошти на відновлення парку біля Поморянського замку\nКультура — Катерина Родак, 17:30, 10 липня 2018 0 0\nЧи готові люди платити за відновлення замків?.\n«Що не так» зі збереженням архітектурної спадщини Львівщини ZAXID.NET\nУ Поморянському замку обвалилась стіна ZAXID.NET\nПід час благодійного аукціону вдалось продати 15 картин львівських художників\nПід час благодійного аукціону «Мистецтво на варті Поморянського замку» львівським художникам вдалося зібрати 38 тис. грн на відновлення парку, що розташований поруч із Поморянським замком.\nНа аукціоні, який проходив протягом 25 червня – 5 липня у львівській кав’ярні-галереї «Штука», продали 15 картин львівських художників. Загалом вдалося зібрати 38 тис. грн з необхідних 40 тис. грн. Участь у аукціоні взяли художники Юрій Сичов-Глазун, Микола Ступінський, Іван Турецький, Ольга Дуда, Наталка Пухінда, Ірина Фартух, а також студентки коледжу ім. Івана Труша Квітослава Булавіна та Ліліана Харьковська. Вони зобразили на своїх картинах Поморянський замок після обвалу однієї з його стін, що трапився 13 квітня.\nЗібрані кошти витратять на ревіталізацію призамкового парку. Проект ревіталізації парку на цю суму виготовить київський архітектор Ігор Юрчак.\nКураторка ініціативної групи з відродження Поморянського замку Ганна Гаврилів повідомила ZAXID.NET, що під час аукціону ще 3300 євро пожертвував українець, що проживає за кордоном, він побажав залишитись анонімом. Цю суму планують докласти до коштів, виділених ЛОР і Золочівською райрадою на проведення протиаварійних робіт у замку.\nЗазначимо, що на проведення усіх протиаварійних робіт необхідно 11 млн грн. За останні два роки Львівська облрада виділила на такі роботи 1,5 млн грн. Також торік Золочівська районна рада виділила замку 100 тис. грн.


"Банк Путіна" готує позов проти України через арешт акцій Промінвестбанку\nРосійський Зовнішекономбанк (ЗЕБ) після арешту київським судом акцій дочірнього Промінвестбанку (ПіБ) прийняв рішення ініціювати інвестиційний спір у міжнародному арбітражі.\nПро це повідомили російському "Інтерфаксу" у прес-службі ЗЕБа.\n"Як відповідач виступатиме Україна як держава. Предметом позову буде стягнення ЗЕБом з України компенсації за порушення стандартів захисту прав інвестора, передбачених міжправугодою, а також за незаконну експропріацію інвестицій", - йдеться в повідомленні.\nВідзначається також, що в рамках прийнятого рішення першим процесуальним кроком стало спрямування Зовнішекономбанком як інвестором на адресу України письмового повідомлення про інвестиційний спір.\n"Якщо спір не буде вирішений шляхом переговорів, він підлягає розгляду в Арбітражному інституті Торгової палати Стокгольма", - заявили в ВЕБі.\nЧитайте також: Суд заарештував акції трьох російських банків за позовом компаній Коломойського\nЯк повідомлялося, київський суд заарештував акції українських "дочок" ВЕБ, ВТБ і Ощадбанку на виконання рішення Міжнародного арбітражу за "кримським" позовом екс-глави Приватбанку Ігоря Коломойського.\nЗазначимо, що головою наглядової ради "Внешэкономбанка" є Володимир Путін.\nКоломойський Позов Промінвестбанк Росія