Ar-Radi - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Ar-Radi (abbàssida))\n12 de desembre de 940 (32/33 anys)\nAl-Mutí i al-Muttaqí\nAbu-l-Abbàs Muhàmmad ar-Radi bi-L·lah, més conegut per la primera part del seu làqab com ar-Radi —en àrab أبو العباس محمد الراضي بالله, Abū l-ʿAbbās Muḥammad ar-Rāḍī bi-Llāh— (desembre del 910-941), fou califa abbàssida de Bagdad (934-940). Era fill del califa al-Muqtadir.\nLa seva mare una esclava anomenada Zalum. A la mort del seu pare fou proposat per la successió però fou escollit el germà del difunt, al-Qàhir (932), que el va fer empresonar, però quan el nou califa fou enderrocat, al-Radi fou alliberat i portat al tron (24 d'abril de 934). Va designar visir a Alí ibn Issa ibn Dàüd ibn al-Jarrah que ho havia estat del seu pare, però l'escollit va refusar el nomenament degut a la seva avançada edat i llavor va nomenar Ibn Mukla, si bé la principal influència a la cort la va tenir Muhammad ibn Yakut fins a la seva caiguda el 4 d'abril del 935; llavors Ibn Mukla va començar a manar de manera efectiva, deixant al mateix califa en segon terme. L'11 d'abril del 936 Ibn Mukla fou empresonat per al-Muzaffar ibn Yakut, germà de Muhammad ibn Yakut i el califa va haver de cessar al seu visir. Al-Radi va cridar al cap de poc temps al governador de Wasit i Bàssora, Muhammad Ibn Raik i el va nomenar amir al-umara el que li assegurava tot el poder; el califa conservava la capital i rodalia però renunciava a tota ingerència en el govern de l'estat i era Ibn Raik el que decidia sobre tots els afers destacats. En els següents dos anys (936 a 938) Ibn Raik va governar i el seu nom fou fins i tot llegit a la khutba al costat del nom del califa. El 13 de setembre de 938 fou substituït pel turc Badjkam. Les dificultats entre el visir i l'amir no van parar d'augmentar i la crisi financera es va accentuar.\nEl 935 el califa havia aconseguit mantenir apartat de l'Iraq a l'emir de Mossul, Nàssir-ad-Dawla. Badjkam al pujar al poder va decidir atacar als hamdànides a Mossul amb el suport del califa, per obligar-los al pagament del tribut. Però la lluita fou aprofitada per Ibn Raik, que es va dirigir a Bagdad, obligant al califa i a Badjkam a signar la pau amb els hamdànides. A Egipte el governador Muhammad ibn Tughdj es va fer independent de fet fundant la dinastia ikhxídida. Badjkam també va haver de lluitar contra els buwàyhides.\nAl-Radi va morir d'hidropesia el 19 de desembre de 940. El va succeir el seu germà al-Muttaqí\nWilliam Muir, The Caliphate, its rise, decline and fall (anglès)\nal-Qàhir califa de Bagdad\n934-940 Succeït per:\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ar-Radi&oldid=18480491»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 27 maig 2017 a les 13:58.


Amazon.es: Pilar Eyre - Español: Audible Libros y Originales\n5 resultados para "Pilar Eyre"\nde Pilar Eyre, Lourdes Contreras, et ál.\n4,2 de 5 estrellas 1.158\nde Pilar Eyre, Silvia Gómez Lasil, et ál.\n3,1 de 5 estrellas 53


L’ajuntament de Vielha es carrega el projecte per construir un auditori i 35 habitatges socials – Unitat d'Aran\nUnitat d’Aran projectava construir una sala cultural i audiovisual totalment nova de 700 m2. A més, tenia l’afegit que aquest projecte contemplava la construcció de pisos de protecció oficial i pisos per a joves (35 vivendes protegides). El govern de Joan Riu havia aconseguit el finançament de l’obra, que s’estimava en 400.000 euros.\nEn lloc d’això, l’actual govern de CDA i PP ha optat per fer desaparèixer les dos coses: ha reformat el vell edifici i ha desestimat la construcció de vivendes protegides, mentre que el cost s’ha disparat fins a més de 600.000 euros.\nSegons el portaveu municipal d’UA, Joan Riu, “la nostra proposta era molt més atractiva i completa, i el fet que CDA i PP s’hagin limitat a la reforma d’un equipament antic i obsolet amb un cost més gran demostra la seva falta absoluta de visió i projecte per al municipi, a la qual cosa s’ha de sumar la nul·la sensibilitat social en el cas de les vivendes protegides”.


El Govern espanyol diu que “donarà impuls” a les obres de la Sagrera i de Sant Andreu Comtal | Andreuenc\n· Les obres de la Sagrera porten aturades des del 2014 i les de l’estació de Sant Andreu Comtal des del 2008.\nEl secretari d’Estat d’Infraestructures, Julio Gómez-Pomar, va afirmar aquest cap de setmana que el Govern espanyol “donarà un impuls” perquè continuïn els treballs d’alta velocitat a la Sagrera i la remodelació de l’estació Sant Andreu Comtal. Gómez-Pomar va assegurar que les intervencions s’han de reprendre després dels problemes de certificació de les obres i després d’haver estat sota investigació judicial per irregularitats.\nD’aquesta manera, el Govern espanyol respon a les queixes de la tinenta d’alcalde d’Ecologia, Urbanisme i Mobilitat, Janet Sanz, que a principis d’aquest mes va exigir al govern espanyol que desencallés les obres de la Sagrera.\nEl consistori barceloní va anunciar que destinaria 5,3 milions d’euros per impulsar obres no ferroviàries i millorar els entorns de les obres de la Sagrera. Cinc milions que serviran per recuperar un solar situat entre els carrers Gran de la Sagrera, Garcilaso i Berenguer de Palou, on es construiran 105 habitatges de protecció oficial. Amb els altres 300.000 euros es desenvoluparan cinc projectes que permetin revitalitzar la zona.\nEn el cas de l’estació de tren de Sant Andreu Comtal la situació és similar. El 2008 es van iniciar les obres per adaptar l’edifici a les necessitats de tothom, ja que no compta amb cap ascensor ni escales mecàniques que facilitin l’accés a les vies. La construcció de la nova estació ja hauria d’haver finalitzat des de fa cinc anys, però segons Renfe l’edifici està pendent d’estudi conjuntament amb la zona de la Sagrera.\nFotografia: Les obres de la futura estació de la Sagrera | Andreuenc\nEtiquetes: AdifAjuntament de BarcelonaJanet SanzJulio Gómez-Pomar


Part Forana 24/07/2019\nUn moment de les proves del sistema d'accessibilitat. AJUNTAMENT\nAlcúdiaEn el marc del projecte municipal 'Alcúdia per a tots', aquest dimecres s'ha presentat el nou punt que s’ha habilitat amb tots els serveis de la platja accessibles per a persones amb discapacitats i que està situat a l’altura del carrer de Saturn.\nAjuntament d'Alcúdia Accessibilitat ONCE mallorca part forana


Posa a prova els coneixements que has adquirit a les activitats de comunicació, a través daquestes activitats dentrenament basades en el mètode aprèn fent, en què et posaràs a prova! Vols saber si et comuniques eficaçment? Descobreix si la teva competència de comunicació ha millorat. Continguts\nDurada: 3 hores Objectius:. Prendre consciència de les habilitats comunicatives pròpies.. Posar en pràctica els coneixements adquirits a les sessions de desenvolupament competencial. Adquirir seguretat i confiança en un mateix en el procés de comunicació.Material de l'activitat:Descarrega't el pdf del resum de l'activitat si vols saber-ne més o utilitzar-lo a l'aula. Perfil d'entrada\nPersones en procés de recerca de feina o desenvolupament professional, que hagin fet formació prèviament sobre aquesta competència. Lliurament documentació\nPlaces limitades.Gràcies per la teva puntualitat.15 minuts després de l'inici no es podrà accedir a l'activitat. EC180 AVAL_COMUNICACIO WEB.pdf\nSessió presencial: Dijous 21 de Setembre de 2017 Horari: 15:00 - 18:00h. Porta22, Carrer Llacuna, 162 - 164, Barcelona, 08018, 93 401 98 99Obertura de la inscripció 06/09/2017 a les 08:30h.\nEC10 - Power talk: communicating with clarity, relevance and impact (x2)EC14 - Seminari d'especialització. Assertivitat: base i tècniques (x2)EC15 - Seminari d'especialització. Parlar en públic amb impacteEC16 - Seminari d'especialització. Comunica les teves idees de manera eficaçEC161 - Seminari d'especialització. Escriptura empresarial (x2)EC178 - Com comunicar-se amb eficàciaEC179 - Comunicació, la clau del teu èxit (x2)EC188 - Coneix els codis de la comunicació digital (x2)EC210 - El poder d'una bona estratègia en comunicació (x2) (Nou)EC22 - Seminari d'especialització. Comunicació no verbal: practitioner CNVEC24 - Seminari d'especialització. Storytelling: el conte, eina de comunicacióEC97 - Introducció a la PNL i les seves aplicacions en l'entorn organitzacional (x3)


Pàgina web\thttp://www.canaldaagroturisme.com/\nTrucar973 48 38 09\nAire pur, grans espais , vistes infinites, caliu familiar. Puig-Arnau Pubilló, l'energia de la natura.\nUn nou concepte d'agroturisme, es tracta del primer poble rural a Espanya, compost de 12 cases pairals equipades amb totes les comoditats i restaurades respectant les tradicions de la cultura arquitectònica de la comarca.\nLes masies es troben envoltades d'amplis espais verds, rierols i explotacions agràries de les quals en podem destacar el cultiu de tòfones, les plantacions de noguers, la producció de mel, els conreus de productes autòctons (patata del bufet, naps negres, pèsols negres, nyames...); tot això presidit per grans murs de conglomerat.\nPer a la família, per a grups d'amics o per a empreses, el privilegi de gaudir d'una finca agrícola de 250 hectàrees. Paisatges verges i vistes espectaculars conformen un espai privat amb: piscina climatitzada envoltada d'un bosc d'alzineres, zona de pícnic, cascades, escalada lliure i via ferrata, parcs infantils, bàdminton, senderisme amb rutes marcades dins i fora de la finca, parapent, excursions en bicicleta, futbol, bàsquet, voleibol, petanca, ping-pong… També disposem, per a les empreses, d'unes quadres antigues amb vistes espectaculars a la muntanya habilitades com a sales de convencions amb una superfície de 350 m. quadrats dotades amb tots els equipament tècnics i amb la possibilitat de servei de càtering.\nTotes les cases es componen de cuina totalment equipada amb forn convencional, microones, rentavaixelles, rentadora, cafetera de filtre, torradora, turmix, menatge, etc... saló menjador amb llar de foc, habitacions amb roba de la llar, banys amb dutxa, assecador de cabell. Barbacoa exclusiva per a cada casa i subministrament de llenya durant la teva estada.\nSi busques la puresa de l'aire dels Pirineus i la suau calidesa del sol de la muntanya, aquest és l'indret per aconseguir fugir del estrès quotidià.\nUn nou estil d'agroturisme, ple de sensacions per a descobrir, sentint la natura a flor de pell.\nNº d'inscripció al Registre de Turisme de Catalunya: PCC-000850\nL'esplendor del Barroc al Solsonès (a 5.3 km)\nRuta de les ermites al Solsonès (a 5.3 km)\nCercant bolets al Berguedà i al Solsonès (a 5.3 km)\nGrand Tour de Catalunya - Tram 1. Vinyes… (a 5.3 km)\nEl Parc Natural del Cadí-Moixeró (a 11.5 km)\nRuta dels oficis a l'Alt Urgell (a 11.5 km)\nTossal de Cambrils (a 11.5 km)\nRuta del GR1 per Odèn, de Canalda… (a 11.5 km)


jazz | Llibres i amics\nHomenatge a Dave Brubeck\nEl gran Dave Brubeck ens va deixar ahir, un dia abans de complir els 92 anys i crec que es mereix que li facem un homenatge en aquest bloc. I és que en Brubeck és un dels músics de jazz més populars i importants de la història, a més de ser un dels que més m’agraden a mi.\nFill de ramader d’ascendència suïssa (el seu llinatge originari era Brodbeck) i professora de piano anglo-germànica (de llinatge Hess), en Dave no tenia inicialment la intenció de dedicar-se a la música, encara que la seva mare li va ensenyar piano.\nAmb la intenció de treballar amb el seu pare al ranxo, es va matricular a Veterinària a la Universitat del Pacífic, però aviat va veure que això no era el seu futur, el propi cap del departament de zoologia el va instar a deixar la carrera i a dedicar-se al que realment li agradava, la música: “Brubeck, your mind’s not here. It’s across the lawn in the conservatory. Please go there. Stop wasting my time and yours” li va dir. Però allà l’esperava un greu problema: per poc no és expulsat quan un professor va descobrir que no sabia llegir música. Al final, defensat per alguns professors que valoraven la seva habilitat amb el contrapunt i l’harmonia, acordaren deixar-lo graduar-se sempre que no es dedicàs mai a ensenyar piano. Després de graduar-se, l’any 1942 es va incorporar al 3r Exèrcit comandat p’en George S. Patton. Es va escapar de participar a la Batalla de les Ardenes (també una gran pel.lícula de 1965 amb en Henry Fonda) perquè es va oferir a tocar el piano en un espectacle de la Creu Roja. Va tenir tant d’èxit que se li va ordenar que formàs una banda; així, va crear una de les primeres bandes interracials de l’exèrcit americà, anomenada The Wolfpack.\nThe Dave Brubeck Quartet (Morello, Desmond, Wright i Brubeck)\nQuan va tornar de la guerra, va continuar estudiant música i piano, i va rebre lliçons del reconegut compositor francès Darius Milhaud, principal causant de que en Brubeck es dedicàs al jazz. Posteriorment va treballar en un octet i un trio on sovint s’hi afegia un saxo alt que havia conegut durant el seu pas per l’exèrcit, de nom Paul Desmond (per aquells que no el conegueu, en Paul Desmond està considerat com un dels millors saxos alt de la història del jazz). L’any 1951, en Brubeck va fundar el quartet que el faria famós mundialment, The Dave Brubeck Quartet, amb en Paul Desmond al saxo alt. Després de tres gran discos, Jazz at Oberlin (1953), Jazz at the College of The Pacific (1953) i Jazz goes to College (1954), va aconseguir tal fama que la revista Time el va treure en portada, convertint-se en el segon jazzista en aconseguir-ho, després d’en Louis Armstrong l’any 1949.\nL’any 1959, ja amb la formació clàssica del quartet (Brubeck, Desmond, Eugene Wright al contrabaix i Joe Morello a la bateria), va editar un disc que ha passat a la història, Time Out, que va arribar a vendre un milió de còpies (el primer disc de jazz en aconseguir-ho). Entre les seves peces, n’hi ha una que s’ha convertit en immortal (jo mateix la tenc com a melodia en el mòbil i la consider una de les millors de la història), Take Five, anomenada així pel seu compàs 5/4, raríssim en el jazz fins aleshores. Si cercau a l’IMDb, veureu que aquesta peça ha aparescut a més de 20 produccions de cine i TV, entre elles Poderosa Afrodita i Misterioso asesinato en Manhattan, d’en Woody Allen. Curiosament, és una composició d’en Paul Desmond i no d’en Dave Brubeck, autor de més de 250 composicions de jazz. Aquesta cançó es va convertir en la senyal d’identitat del grup i la seva carta de presentació.\nEn Dave Brubeck va continuar component i oferint concerts molt després de la desintegració del quartet l’any 1967, fins ben entrada la primera dècada del segle XXI; els darrers temps, alguns dels seus quatre fills músics l’acompanyaven en els concerts i gravacions. Com a curiositat, va escriure una peça dedicada al seu primer nét amb el ritme donat pel seu nom: Benjamin Christopher David Brubeck (repetiu-ho ràpid i sentireu el ritme).\nNo me queda més que deixar-vos amb dues peces del quartet. La primera, òbviament, és Take Five, gravada l’any 1961 en el programa de TV Jazz Casual. Disfrutau del The Dave Brubeck Quartet en estat pur.\nLa segona peça, també espectacular, és Blue Rondo à la Turk. El nom prové dels diferents ritmes turcs 9/8 presents a la peça. Ho sent però no he trobat cap vídeo millor.\nMichael Connelly: novel.la negra, baseball i jazz\nJa feia molt de temps, massa, que no escrivia res del millor autor de novel.la negra de l’actualitat: en Michael Connelly. Resulta que en ell es reuneixen tres de les meves grans passions. La primera és la novel.la negra, òbviament. Aprofitaré per fer una crida: mem quan es publiquen a Espanya d’una vegada els llibres que tenim pendents, cada vegada més perquè ell en segueix publicant als Estats Units i aquí estam aturats des de 2011 (La oscuridad de los sueños).\nLa segona passió és el baseball, exemplificat amb el fet que el passat dia 17 en Michael Connelly va fer el primer llançament (ceremonial first pitch) en el partit que disputaren els Tampa Bay Rays i els meus estimats Boston Red Sox en el Tropicana Field (St. Petersburg, Florida); l’únic emperò és que en Connelly anava vestit amb l’uniforme dels Rays, d’altra banda comprensible si pensam que des de fa més de 10 anys resideix a Tampa. El resultat va ser 5-3 a favor dels Red Sox (let’s go Red Sox).\nI la tercera (no en importància) de les meves passions és el jazz. En un comentari que vaig fer dia 15 de novembre de 2009 a la meva entrada (què li ferem, som així d’endogàmic) sobre la novel.la El veredicto, posteriorment convertit en una entrada (s’ho mereixia) de dia 31 d’agost de 2010, parlava del gran saxo alt Frank Morgan, i reclamava una pel.lícula sobre la seva vida. Idò bé, finalment no serà una pel.lícula, sinó (millor encara) un documental. El propi Michael Connelly, amic del brillant músic desaparescut a finals de 2007, està produint Sound of Redemption, un documental amb fins benèfics centrat en com en Frank Morgan, cridat des de ben jove a ser el successor d’en Charlie Parker (Bird), va superar tots els obstacles que la vida li va anar posant al davant fins tornar a ser un músic exitós; els guanys aniran destinats a programes musicals per a joves en perill. La directora és na N.C. Heikin, coneguda per haver dirigit el valent documental Kimjongilia sobre Corea del Nord, i s’espera que s’estreni la primavera que ve.\njazz, música, Uncategorized\nFrank Morgan, en el seu lloc\nNOTA: La ressenya següent és còpia literal d’un comentari que vaig fer a l’entrada Michael Connelly, ja era hora, on ressenyava la novel.la El veredicto. Ara que estic repassant totes les entrades (aviat tendrem una llista d’autors al Blog), he pensat que en Frank Morgan se mereixia tenir una entrada, i no aparèixer amagat com a comentari.\nNo descobresc res diguent que en Harry Bosch és un enamorat del Jazz, ni tan sols si coment la seva passió pel saxo, però sí vull donar a conèixer un dels músics preferits d’en Bosch, el gran saxo alt Frank Morgan, candidat a ser el protagonista d’una pel.lícula sobre la seva vida. I és que va dur (va morir fa quasi dos anys, a punt de complir els 74) una vida ben pel.liculera. Jutjau voltros mateixos.\nNascut a Minneapolis l’any 1934, ja als 9 anys, després de sentir en Charlie Parker, va decidir que tocaria el saxo alt. El seu pare era el guitarrista Stanley Morgan qui, l’any 1947, quan se traslladaren a Los Angeles, va obrir el club Casablanca, on varen actuar els més famosos músics de la costa oest, i on acostumaven a anar gent com n’Ava Gardner, en Gregory Peck i altres famosos artistes.\nEn Duke Ellington el volia per a la seva banda quan en Frank només tenia 15 anys, però el seu pare el va obligar a acabar els estudis. Als 17 anys va gravar amb músics de la talla de Teddy Charles i Kenny Clarke, fins que l’any 1955 ja va editar el seu primer disc com a líder.\nLa seva passió p’en Charlie Parker el va dur a les drogues i, com a conseqüència, als robatoris per obtenir diners. Això va fer que els següents 30 anys els passàs en diferents institucions penitenciàries. En una d’elles, San Quintin, va coincidir amb el gran Art Pepper i, juntament amb en Jimmy Bunn, en Frank Butler i d’altres músics també empresonats, varen muntar una banda que tocava tots els dissabtes per a les visites. Com va dir en Frank Morgan, era la big band més gran amb la que mai va tocar.\nCap a l’any 1985, ajudat per la seva futura dona, l’artista Rosalind Kolb, va aconseguir deixar el món de les drogues i se va concentrar en el Jazz, actuant a diversos programes de televisió. Va gravar discos amb grans figures del Jazz: McCoy Tyner, Bobby Hutcherson, Ron Carter, … i l’any 1991 va ser guardonat amb el premi dels crítics de la prestigiosa DownBeat al millor saxo alt de l’any.\nPerò la vida encara l’havia de colpejar fort una vegada més. L’any 1998, quan s’encaminava cap al Flint Jazz Festival de Michigan, va sofrir un terrible accident de circulació. Els metges vaticinaren que no tornaria a tocar mai més, però se va recuperar anys després i l’any 2003 va firmar un contracte amb una discogràfica, per a la que va gravar 4 discos.\nNo he trobat al YouTube la peça que sempre escolta en Bosch, Lullaby (sí que la tenc en format avi), però posaré aquí un enllaç on interpreta Parker’s Mood, acompanyat pel baixista Clifford Murphy, el pianista Claude Black i el bateria Sean Dobbins, perquè en gaudiu del seu estil inigualable.\nEl Jazz modern. Tercera part: El Hard Bop i la fusió\nEvidentment, el be-bop no va aconseguir cap de les seves intencions: havia nascut com una reacció d’orgull racial; pretenia ser una afirmació dels valors musicals purament negres, però va perdre el que més els hi era característic i, no només no va acabar d’atreure un públic majoritàriament negre, sinó que els més ferms defensor eren blancs. D’altra banda, se pretenia que el bop fos una música impossible de copiar pels blancs, i novament això va fallar: no només l’imitaren sinó que se n’apropiaren, creant estils per a i de blancs.\nTot això va provocar el naixement del Hard Bop, el contraatac dels vells jazzistes. No arriba a recuperar cap dels valors pròpiament negres que el be-bop havia deixat de banda (tècnica instrumental, swing, música ballable), però com a mínim retorna al be-bop, accentuant els seus aspectes més durs i agresius. Els representats més coneguts del hard bop són els Jazz Messengers, liderats pel bateria Art Blakey qui, quan abandona l’explosivitat que li és característica, deixa mostrar un bon swing. El seu pianista i co-fundador del grup, n’Horace Silver, és ben capaç de tocar peces de blues amb autèntic feeling. Aquí podeu sentir els Jazz Messengers amb la peça emblemàtica del hard bop: Moanin’. He de dir que la formació no conté en Silver, però el pianista Bobby Timmons fa una actuació (al final de la peça) simplement memorable. També molt espectacular és l’actuació del trompetista de 19-20 anys Lee Morgan, per sempre recordat pel seu tema The Sidewinder (no deixeu d’escoltar-lo) i, per cert, per la seva prematura mort als 33 o 34 anys a mans de la seva dona durant una discussió en un conegut club de Jazz de Nova York.\nAltres bons exponents del hard bop són en Cannonball Adderley (saxo alt) i en Clifford Brown (trompeta), així com el primer John Coltrane (saxo tenor).\nA partir d’aquí, la cosa se complica. El mateix Coltrane deixa de fer coses senzilles i se fica en figures cada vegada més indesxifrables, només tallades d’arrel per la seva prematura mort l’any 1967. És curiós com aquest músic va ser un perfecte desconegut fins que se va juntar amb músics “progressistes” i, sobre tot, quan va començar a fer experiments que podríem catalogar de criptogràfics; després va rebre alabances sense parar. Però el rei de la no-música (segons el meu parer) és el saxo alt Ornette Coleman, destructor del tempo, de les armonies d’un tema com a base per a les improvitzacions, i del concepte clàssic de exposició-del-tema/solo. Ell solet crea el que s’ha donat en conèixer com a free jazz. El propi Ornette Coleman, potser creguent-se en la necessitat de justificar la seva música, va arribar a afirmar:\nEn Bird (Charlie Parker) mos hauria entès, ell hauria aprovat les nostres aspiracions de fer quelcom més enllà del seu llegat.\nEn fi, vos agrada la música contemporània? Idò vos agradarà el free jazz. A mi personalment, no m’agrada ni l’una ni l’altra. Potser perquè no les entenc. Si no te fiques un poc dins el que sona, pareixen notes sense to ni so (mai més ben dit). No hi ha armonia, no hi ha ritme, no hi ha… música, sinó renous. Un dia que assistíem a un concert d’en Chick Corea dins del Festival de Jazz de Barcelona, durant la interpretació d’una peça de free jazz, na Mercè va començar a riure com una posseïda i jo, fent de snob, li intentava explicar que allò era jazz, però interiorment pensava: on mos hem ficat? En fi, disfrutau (!?) del free jazz amb aquesta actuació d’en Coleman a Alemanya l’any 1978\nUna branca del free jazz és l’anomenat Avant-garde jazz que, a diferència del seu pare, parteix d’una melodia preconcebuda, a partir de la qual se creen les improvitzacions. Ja coneixem un exponent: efectivament, en Larry Ochs.\nEl free ha estat presentat com una música de carácter polititzat que representa els sentiments de protesta dels sectors més radicals dels grups nacionalistes negres (el Black Power). En canvi, vegeu el que va dir un estudiós del free, en Miguel Saez, en el seu llibre Jazz de hoy, de ahora:\nEn sus avances más recientes, el jazz ha conquistado al snob (especialmente al snob francés), pero se ha dejado al pueblo atrás. Y el hecho es tanto más trágico cuando, a diferencia del bop, el free jazz busca por todos los medios un público, intentando llegar hasta él. Resulta, por lo menos paradójico, que el jazz más político que ha existido nunca, el jazz que ha querido convertirse en instrumento de liberación del negro americano, sea el único al que la masa negra es indiferente.\nEn fi, que cadascú en tregui les seves conclusions. Noltros seguirem amb l’aspecte purament musical.\nEls anys 60 se presentaren molt malament per als músics de jazz: entre la destrossa feta pel free jazz , l’eclosió del rock and roll (Woodstock, 1969) i l’aparició de músics, com els Beatles, que acaparaven tota l’atenció dels joves, cada vegada era més difícil per a un músic de jazz trobar el seu espai. Per això, varen haver d’evolucionar, i novament en Miles Davis en va ser part important. Poc després de gravar un disc (Bitches Brew), va acceptar actuar com a teloner (sí, en Miles Davis de teloner) del grup Grateful Dead a San Francisco, davant de més de 5000 hippies, majoritàriament blancs i col.locats. Aquest fet se va repetir més vegades i, d’aquesta manera, en Miles Davis va aconseguir donar-se a conèixer a un nou tipus d’audiència, a la vegada que aprenia molt, tant del públic com dels rockers que actuaven després d’ell. Així, a poc a poc, va derivar cap a la música electrónica (brillant el disc In a silent way, el seu primer en aquest nou estil), rodejat de nombrosos solistes que anys després formarien els seus propis (i famosos) grups: el guitarrista John McLaughlin (Mahavishnu Orchestra), els pianistes/teclistes Chick Corea (Return to forever), Herbie Hancock, Keith Jarrett i Joe Zawinul (Weather Report), el contrabaixista Ron Carter, el saxofonista Wayne Shorter (Weather Report),… A que vos sonen? Idò tots ells passaren per grups liderats p’en Miles Davis. Havia nascut la fusió entre el jazz i el rock, l’anomenat jazz-rock. Escoltem-ne un exemple, el tema Black Market del grup Weather Report, on podem disfrutar d’un dels millor baixistes de la història, en Jaco Pastorius, mort prematurament als 35 anys (sí, sempre el mateix) d’una manera si més no espectacular: després de “colar-se” a l’escenari durant una actuació d’en Carlos Santana (abusava deles drogues i tenia un transtorn bipolar) i ser expulsat del local, se’n va anar a un establiment de begudes, on la va armar perquè no el deixaven entrar. La seva baralla amb l’encarregat de la seguretat del local va acabar amb múltiples fractures a la cara, l’ull dret i l’espatlla esquerra danyats i, la causa de la seva mort, danys irreversibles al cervell. El goril.la va ser declarat culpable d’assassinat en segon grau, i condemnat a 22 mesos de presó i 5 anys de llibertat condicional, però en va sortir per bon comportament en 4 mesos. Vagi aquest vídeo d’una actuació l’any 1978 a Alemanya com homenatge a en Jaco Pastorius:\nPerò no és l’unic exemple de fusió. Havíem ja insinuat a l’entrada anterior la mescla del Jazz amb la Bossa Nova, de vegades anomenada Jazz Samba. L’impulsor d’aquesta altra fusió d’estils musicals és el saxo tenor Stan Getz. Aquest gran saxofonista, conegut amb el sobrenom de The Sound, se va associar amb músics brasilers com el compositor i pianista Antonio Carlos Jobim, el guitarrista Joao Gilberto i la seva dona, la cantant Astrud Gilberto. Per a la posteritat ha quedat el tema The Girl from Ipanema (Garota de Ipanema, 1963), que va desbancar fins i tot els Beatles i la seva cançó A Hard Day’s Night en la carrera cap als Grammy. The Girl from Ipanema està rodejat d’una curiosa anécdota. Resulta que durant la gravació de l’històric disc Getz/Gilberto, de n’Stan, en Joao i n’Antonio Carlos, no se sap ben bé qui va trobar que en el tema Garota de Ipanema quedaria bé que una part se cantàs en anglès i li varen proposar a n’Astrud, que feia de traductora anglo-brasilera i no tenia cap experiencia prèvia, que cantàs la part en anglès per provar. No cal dir que va ser la seva ascensió a l’estrellat en el món de la música brasilera i del Jazz. Per cert, poc després el matrimoni Gilberto se va desfer, i n’Astrud i n’Stan col.laboraren durant bastant de temps. Escoltau lo meravellosament que va quedar el tema en el disc (on per cert n’Astrud no surt en els crèdits):\nI encara parlarem d’una altra fusió, la del Jazz amb el Flamenc, el flamenco-jazz. I és que els dos estils tenen molts de punts en comú: són músiques de races menyspreades, nascuts lluny dels seus respectius llocs d’origen, expressen sentiments racials profunds,.. En fi, pareix que estaven predestinats a trobar-se. I vaja si ho feren. Entre els molts exemples d’aquest nou exemple de fusió, vull destacar el trio de guitarristes format p’en Paco de Lucía, en John MacLaughlin i n’Al di Meola. Cadascun amb el seu estil, l’espanyol amb la seva vertiginosa manera de puntejar les cordes de la seva guitarra espanyola (els seus dos partenaires quedaren impressionats de com se pot tocar tan ràpid sense pua), en McLaughlin i en Di Meola, tocant amb pua les seves guitarres acústiques. Gravaren dos esplèndids discos, però potser el més famós és el primer, Friday Night in San Francisco, gravat en directe l’any 1980. El segon tema del disc, Short Tales of the Black Forest, és ple d’improvitzacions; en una d’elles surt el tema de La pantera rosa, provocant el deliri del públic. Si no voleu sentir tot el tema (és llarg, però recomanable) anau al minut 4, a partir d’on hi ha la improvització que he comentat.\nEn fi, no me queda res més que despedir-me. Han estat cinc entrades durant la preparació de les quals he disfrutat molt, recordant històries i temes d’aquest meravellós ventall d’estils musicals globalment conegut com JAZZ. Esper haver-vos convinçut que el jazz és música per a tothom, i haver-vos fet venir ganes d’escoltar de tant en quant qualque tema de Jazz o, si més no, haver-vos entretengut.\nEl Jazz modern. Segona part: el Cool i l’europeització del Jazz\nJa hem comentat a la darrera entrada dedicada a aquesta música com el be-bop vol (i, de fet, ho aconsegueix) rompre amb tot el que havia significat el Jazz com a música des dels seus orígens. També hem dit que això ho fa perquè hi ha, entre els seus creadors, un fort sentiment de refermament del fet de ser negre. Volen fer una música de negres per a negres. Quin problema hi ha? Idò que, sense voler, s’han passat una mica: el be-bop té poc (si no res) que veure amb el que s’ha entès sempre com a Jazz.\nPerò la cosa encara pot anar pitjor (en el sentit de perdre tot rastre del Jazz tradicional)… i hi va! A finals dels anys 40 i principis dels 50, alguns dels seguidors d’en Charlie Parker i en Dizzy Gillespie, liderats pel trompetista Miles Davis, decideixen donar un pas més enllà, desfent la seva música de tot vestigi de swing: l’atac de les notes perd la vitalitat rítmica, l’agilitat i el dinamisme del swing, la música que fan és totalment mecànica i apagada. Els bateries deixen de bombardejar els tambors com feien els boppers (fet positiu des del punt de vista del Jazz clàssic), però el seu acompanyament és rígid, pesat, sense cap de les qualitats rítmiques pròpies de la música afroamericana. Endemés, llevat dels pocs “ex-jazzistes”, la majoria dels músics seguidors d’aquest estil no han conviscut amb els jazzistes, simplement s’hi han inspirat, i la seva formació molt sovint prové d’acadèmies i conservatoris de blancs. Apareix el moviment anomenat Cool (fred). És necessari aquí parlar d’un disc de l’any 1950 amb un títol més que significatiu: Birth of the Cool; aquest disc és una recopilació de tres sessions de gravació fetes el gener i l’abril de 1949, i el març de 1950. En elles, en Miles Davis (antic bopper ) va muntar un nonet de músics (no sempre els mateixos 9, però sí pràcticament els mateixos instruments: trompeta, trombó, corn francés, tuba, saxo alt, saxo baríton, piano –substituït a 4 temes per un vocalista-, baix i bateria) i va gravar 12 temes que han passat a ser el referent de la música Cool. El seu creador, en Miles Davis, fa una música cerebral, introvertida, sense cap dinamisme. Ràpides frases s’alternen amb silencis expectants i notes mantingudes de manera angustiosa. Un exemple il.lustratiu: el primer tema de la banda sonora per a la pel.lícula Ascensor para el cadalso (Ascenseur pour l’echafaud, 1958, dir, Louis Malle). Abans de continuar, escoltem-la.\nA part d’en Miles Davis, la majoria dels coolers són de raça blanca: Stan Getz (saxo tenor que més tard jugaria un paper primordial en el desenvolupament de la bossa nova, després en parlarem), el saxo baríton Gerry Mulligan, el saxo alt Lee Konitz, el trompetista i cantant Chet Baker (un altre jazzista candidat a pel.lícula biogràfica) i els pianistes Lennie Tristano i Bill Evans. Com que la majoria són de la zona de Los Angeles, la seva música és coneguda com West Coast Jazz. Aquí teniu en Chet Baker interpretant la melancònica My Funny Valentine\nA poc a poc, hi ha una tendència cap a la música clàssica, cap a la música europea. Hi ha dos exponents molt coneguts d’aquest moviment. El primer d’ells el forma el Dave Brubeck Quartet, amb en Brubeck al piano, el grandíssim saxo alt Paul Desmond, elegit millor saxofonista de l’any en qualque ocasió, el contrabaixista Gene Wright (l’únic negre del grup) i el bateria Joe Morello. Aquest grup és famós per introduir el jazz a les universitats, amb molts de concerts als campus, i també per ser el primer grup de jazz en col.locar una peça al lloc més alt del Hit Parade americà, la fantàstica Take Five. El més curiós és que aquesta peça va esser composta p’en Desmond perquè el bateria Morello encalentís motors abans dels concerts, però un dia la tocaren davant del públic i… se va convertir en la marca del grup. Aquí la teniu en una versió del 1966, segur que la coneixeu bé. Fins i tot en Woody Allen la va utilitzar en dues pel.lícules seves , Misterioso asesinato en Manhattan (Manhattan Murder Mistery, 1993) i Poderosa Afrodita (Mighty Aphrodite, 1995).\nL’altre gran exponent de l’europeització del jazz és el famós grup Modern Jazz Quartet, amb en John Lewis al piano, el vibrafonista Milt Jackson, el contrabaixista Percy Heath i el bateria Connie Kay. Les seves interpretacions són d’un academicisme que només trobam a la música clàssica. Escoltau-ho i veureu. He triat It don’t mean a thing i així la podreu comparar amb les versions big band d’en Duke Ellington (2a entrada de jazz) i la scat de n’Ella Fitzgerald (3a entrada). Aquí pareix que assistim a un concert de música clàssica. Recordau en Charlie Parker, en Dizzy Gillespie o en Thelonius Monk actuant a petits clubs plens de fum? Res que veure amb els Modern Jazz Quartet, ni amb el vestuari! Si vos hi fixau, el pianista John Lewis té una partitura a davant.\nTots dos són grups que fan una música molt bona, a mi m’entusiasmen, sobre tot el d’en Brubeck, però diguem que els afroamericans mai no consideraran seva la música que fan. Abundant en la tendència cap a la música clàssica, he de citar el moviment conegut com a Third Stream (tercera corrent), més preocupada per la composició que per la interpretació. Així, els principals membres d’aquest estil són compositors, el més famós dels quals és en Gil Evans, autor d’un arranjament del Concierto de Aranjuez per a en Miles Davis que, sense ser Jazz, és molt bo. Aquí en teniu una versió, del disc Sketches of Spain (1960):\nI fins aquí aquesta segona part del Jazz modern.\nPer afegir a El jazz modern\nBono Jaume, impressionant!!\nCom et vaig comentar he vist dos videos de dues cantants de jazz que vengueren al conservatori ara fa dues setmanes o tres.\nLa primera és na Rachelle Ferrel. És una passada! Té una veueta preciosa i una potència brutal… a més fa unes carusses!!!\nL’altra és na Diane Shurr… és una altra cosa, és més melòdica. També està bé, però a mi m’agrada més l’altra… Té una estètica “antiga”. Ara està més grasseta i amb més mala mobilitat, …és cega… crec que va fer passar un poc de pena al públic perquè és burra i atrevida damunt l’escenari… No sé si he posat el millor video, la cançó és una mica … no sé…\nTambé he escoltat n’Esperanza Spalding, que sovint toca el contrabaix… és més mesclada amb salsa o no sé. He triat un video on toca una guitarra, però ho paga tamné escoltar-la amb el contrabaix.\nI ja per acabar, una pianista, Na Hiromi Umehara, molt divertida la peça Tom i Jerry Show\nRes, aquí acaba la meva petita aportació… no sé si a quin jazz modern.\nEl jazz modern. Primera part: el be-bop\nBé, passat demà farà cinc mesos des de que vaig fer la segona entrada dedicada a aquesta música meravellosa que s’ha acordat anomenar jazz, i ja era hora que continuàs el recorregut per la seva història (ja no tenc l’excusa, real, de la llicó inaugural).\nAvui tractarem un dels estils més importants pel que fa a la repercussió que va tenir en el desenvolupament del jazz, el be-bop. He de dir que, a partir d’ara, les explicacions agafaran un caire una mica més teòric, ja que la distinció entre els diferents estils del jazz modern requereix sebre de música (no és el meu cas, i esper que el que expliqui, fruit del que he entès jo llegint i escoltant jazz, vos aclareixi una mica els conceptes). També he de dir que, a partir d’ara, se fa difícil distingir quins músics toquen aquest o aquest altre estil, ja que, llevat dels seus creadors, qui més qui menys ha navegat per més d’un estil. Per a això, les interpretacions que posi seran principalment dels més genuins representants de cada estil.\nPerò, primer de tot, vos heu demanat mai d’on prové aquest nom? Quin és l’origen de la paraula Jazz? La veritat és que, fins i tot avui en dia hi ha diversitat d’opinions. Pareix esser que el terme original va esser Jass, però que, davant de l’impertinent mania dels nins d’oblidar-se de la primera lletra (la “j”), se va haver de canviar.\nN’hi ha que pensen que la paraula prové del verb francès “jaser”, que vol dir xerrar (en el sentit que els catalans usen aquesta paraula); de fet, el diccionari Larousse d’anglès/espanyol té l’accepció xerrameca per a jazz.\nEl que sí és cert és que la paraula jazz va associada als prostíbuls del barri vermell de Nova Orleans, i de dues maneres ben curioses; bé, la primera no té res de curiós: en slang, semen se’n diu jasm i gism, i en aquella època, fer l’acte sexual se’n deia jazzing. Un altre possible i més discret origen de la paraula prové d’un perfum duit pels francesos a Nova Orleans, un ingredient important del qual era el gessamí (jasmine, en anglès). Posar perfum se’n deia jassing it up i aquest perfum era molt popular entre les treballadores del sexe, de manera que quan trobaven un possible client li deien quelcom parescut a: Is jazz in your mind tonight, young fellow? Sigui com sigui, resulta que l’any 1916 un antic artista de vodevil, espectador d’un concert de la Johnny Stein’s Band, que anava gat, se va aixecar dret animat pel ritme frenètic dels músics i pels efluvis del whisky (supòs), i va cridar: Jass it up, boys! A partir d’aquell dia, el varen contractar perquè cridàs això mateix en cada actuació de la banda, que va passar a dir-se Stein’s Dixie Jass Band, per posteriorment dir-se Original Dixieland Jass Band i, més tard, canviar Jass per Jazz.\nAixí, el terme jazz va estar associat molt de temps a activitats eròtiques, fins al punt que un gran jazzista (músic del jazz, en què pensaveu?) com en Duke Ellington mai no va acceptar el terme, per les connotacions negatives que tenia. Ell va proposar anomenar la música que feia com Negro music. Com és evident, no va tenir gens d’èxit. Altres intents també infructuosos com a sinònims varen ser: Ragtonia, Syncopep, Crewcut, Amerimusic i Jarb. La questió és que, amb els anys, el terme se va deslligar de cap altre significat que no fos el de la música de la que estam parlant.\nPassem ja l’entrada pròpiament dita. S’anomena jazz modern al que segueix a l’època del swing i les big bands. Com és obvi no hi ha una data concreta en la qual s’acaba el jazz clàssic i comença el modern, els estils s’encavalquen, però s’acostuma a posar la frontera a finals dels anys 30 o principis dels 40. Dos dels distintius més importants del jazz modern són: els grups de jazz són reduïts, formats per tres, quatre o cinc musics (de vegades, poques, sis o set), i hi ha un component reivindicatiu dels negres. Vegem com apareixen.\nEl més que possible detonant de la quasi completa desaparició a partir de 1945 de les grans orquestes i l’aparició de tercets, quartets i quintets és la forta recessió econòmica que va seguir a la segona guerra mundial. Només les més grans orquestes (com la d’en Duke Ellington, la d’en Count Basie, i la del vibrafonista, bateria i pianista Lionel Hampton) seguiren en actiu. També se tancaren moltes de les sales de ball on aquestes orquestes actuaven.\nUn altre aspecte important que va acompanyar el final de la guerra és la divisió racial, fruit del racisme que havien patit els soldats negres a la guerra, i els que havien quedat als Estats Units. Això va fer que els músics més radicals decidissin canviar l’estil musical que havia triomfat dins del món dels blancs i fer-lo menys entenedor, gens ballable. Així, s’ha dit que músics com en Dizzy Gillespie, en Thelonius Monk i en Charlie Parker afirmaren en més d’una ocasió: M’importa molt poc que m’escoltin quan toc. Per a això, varen començar a tocar un jazz revolucionari, aparentant avorriment i sense tenir en compte el públic que assistia als seus concerts.\nPerò anem als orígens d’aquesta música. Cap allà l’any 1940, a molts de clubs del famós carrer 52 de Nova York, s’organitzaven sessions espontànies i animades entre els músics que hi anaven quan acabaven les seves jornades laborals. Eren les anomenades jam sessions. Aquestes reunions, tan ben retratades a la pel.lícula Bird (Bird, 1988, dir. Clint Eastwood), absolutament imprescindible per als amants del jazz, servien perquè molts dels músics joves poguessin formar els seu estil escoltant i tocant amb els mestres de cada instrument. En un d’aquests clubs, el Minton’s Playhouse, s’hi trobaven el saxo alt Charlie Parker, el trompetista Dizzy Gillespie, el bateria Kenny Clarke, el pianista titular del local Thelonius Monk i d’altres grans músics. Al llarg d’aquestes sessions anaren donant forma a l’estil que a partir de 1945 s’anomenaria be-bop (o, simplement, bop).\nEl bop és la base de tot el jazz modern, i el que pretén d’entrada és eliminar radicalment el swing tan característic del jazz clàssic. Una diferència important és que els solistes del be-bop utilitzen acords i no la melodia per a les seves improvitzacions. D’altra banda, els bateries no proporcionen un ritme regular (ja no toquen el bombo en cada temps), sinó que fan un acompanyament entretallat, interromput per figures rítmiques que rompen el back beat regular (accentuació en els temps parells, cosa que forma el ritme típic del swing), impedint així la creació del swing. Les improvitzacions no poden, per tant, basar-se en el swing i, així, se construeixen sobre la base de variacions complexes que sovint inclouen veritables ràfegues de notes (el plat que més utilitzen deixa de ser el Charles, només utilitzen el plat superior, que més tard se va conèixer com el plat Ride, o cavalcada).\nEl més curiós de tot això és que l’efecte va esser el contrari del que pretenien els músics: després d’un rebuig inicial, la música va agradar als blancs, mentres que els negres la rebutjaren perquè deien que això no era jazz. Així, en una gira del gran Dizzy Gillespie, escriuen els cronistes: Les masses negres que esperaven una música simple s’adormien durant els concerts. Però, a la vegada, en Charlie Parker diu a la revista Down Beat: El be-bop no és un fill natural del jazz, i el bop no té arrels en el jazz. Comparem tot això amb el que deia qui s’autoproclamava com a creador del jazz, en Jelly Roll Morton: El jazz s’ha de tocar de forma dolça, suau i plena de ritme.\nEn aquella època, les grans cantants Ella Fitzgerald, Billie Holiday (vegeu Babelia de El País de dissabte dia 21 de novembre per a una gran ressenya de la seva infantesa), i Sarah Vaughan estaven de moda. La primera d’elles era una gran dominadora de l’estil anomenat scat, basat en síl.labes onomatopèiques que imiten el so dels instruments (i que ja en Louis Armstrong havia utilitzat). D’una de les sil.labes sovint utilitzades prové el nom de be-bop.\nMalgrat tot, el be-bop acabaria essent acceptat pels afroamericans i indubtablement, sense la innovació provocada per aquest estil, el jazz no seria de cap manera el que és en l’actualitat.\nPer escoltar una mica del be-bop més genuí, vos deix uns quants youtubes.\nPrimer de tot, i ja que n’hem parlat abans, escoltau a la millor exponent del scat, la First Lady of Song, n’Ella Fitzgerald interpretant dues cançons. La primera, It don’t mean a thing (vegeu l’entrada anterior per comparar-la amb la versió clàssica del seu creador, Duke Ellington), gravada l’any 1974, no l’he triat a l’atzar, sinó perquè és ben coneguda la debilitat de n’Ella per les big bands, amb les que va actuar bastant sovint. La segona actuació, de l’any 1966, és l’exemple més clar del que significa l’scat: How High the Moon. Després de començar cantant la lletra de la cançó de manera convencional, passa a introduir elements de scat a poc a poc, mantenint el tempo de la cançó, per arribar a l’scat pròpiament dit. Si escoltau tota la cançó veureu com canta també trossos d’altres cançons conegudes sense perdre el ritme. Això són improvitzacions que solia fer. En una cançó que ara no record, però que ja cercaré, va nomenant mentres canta grans músics i cantants de la història, com el propi Louis Armstrong. Puc dir que tenc l’honor d’haver-la vist actuar a l’Auditorium de Palma, l’any 1983 o 1984, i mai oblidaré la seva simpatia i dedicació a dalt d’un escenari.\nAra, centrant-mos en el be-bop, començarem amb una actuació d’en Charlie Parker, acompanyat ni més ni menys p’en Miles Davis, el bateria Max Roach, el pianista Bud Powell i el contrabaix Tommi Potter. La peça es titula Donna Lee. Fixau-vos en el continu colpeig del plat que fa el bateria, i en la cascada de notes en que es converteixen els solos. La diferència amb el swing és descomunal.\nLa peça següent és un clàssic, titulat precisament Bebop, i en ella actuen especialistes de l’estil, com en Dizzy Gillespie, n’Stan Getz al saxo tenor, en Sonny Stit al saxo alt i en Max Roach a la bateria. Aquí podeu apreciar bé el ritme frenètic que imposaven els boppers en moltes de les seves interpretacions.\nEl tercer exemple de be-bop és d’un dels altres creadors de l’estil, el pianista Thelonius Monk, interpretant una de les seves peces més conegudes, Blue Monk. Malhauradament, no tenc informació de qui són els altres músics que l’acompanyen, però no m’extranyaria gens si descobrim que entre ells hi ha alguns dels que ja hem sentit abans.\nBé, he decidit aturar aquí. En la pròxima entrada parlarem de la resta d’estils del jazz modern, els hereus (fills i adversaris) del be-bop.


El Cavaller Fosc (II) - vinyeta.com\nEl Cavaller Fosc (II)\nper Júnior 02/06/2007 sobre Còmics, Recomanacions\nEs diu que el film Batman Begins (2005) estava inspirat en la visió de Frank Miller del ja mític Año Uno. Un Batman amb algunes similituds argumentals amb El regreso del caballero oscuro (ressenyat aquí fa dues setmanes), però no tant amb Batman: El contraataque del caballero oscuro, la que toca revisar ara:\nEn aquesta continuació, Miller (i Lynn Varley, ara amb eines digitals) dóna un tomb important a la història que va crear gairebé vint anys abans. I és que a El contraataque…, publicat entre novembre de 2001 i juliol de 2002, es dóna profunditat a secundaris plans de l’anterior, jugant amb un gran repartiment coral: un exèrcit de Batboys, la nova Robin-Catgirl i grans convidats liderats per Superman, Flash, l’Àtom, Lex Luthor, Green Lantern i l’inefable Jòquer. L’èxit del primer tom va donar a Miller molta llibertat i va crear una historieta polèmica, criticada i elogiada a parts iguals. Debats incessants que perduren i obliguen fer una ullada curiosa i sense prejudicis a un còmic que recupera la crítica als mitjans de comunicació, la publicitat i la política; aquest cop toca el Govern de Bush (precisament els atemptats de l’11-S van succeir durant el desenvolupament del projecte). Una altra edició Absolute de qualitat, aptíssima per a col·leccionistes.\nMiller, Frank; Varley, Lynn. Batman: El contraataque del caballero oscuro. Planeta, 2007. 280 pàg. 20E | Color\nEs veia a venir!\n¿Què he après…


L'ocupació en apartaments a Benidorm només arriba al 44,1% al gener, la més baixa dels últims nou anys - Mes Benidorm\nL’ocupació en apartaments a Benidorm només arriba al 44,1% al gener, la més baixa dels últims nou anys\n11 de febrer de 2015 + Benidorm 0 Comments + Turisme, Benidorm, gener 2015, ocupació apartaments turístics Benidorm\nL’ocupació en apartaments turístics a Benidorm segueix en caiguda lliure. La mitjana del mes de gener només ha arribat al 44,1%, el que la situa en el percentatge més baix dels últims nou anys més de perdre més de 7 punts respecte al mateix mes de 2014.\nAixí es desprèn de les dades donades a conèixer per la patronal hotelera Hosbec per al primer mes de l’any. Des de l’associació turística sembla que tenen clara quina és la causa d’aquest descens en l’ocupació tan important: la cada vegada “més forta competència del mercat il·legal” de lloguer vacances a habitatges.\n“Com ja s’ha posat de relleu, el lloguer no controlat realitza una competència deslleial directa sobre els apartaments turístics reglats que són, com les xifres posen de manifest, els més perjudicats per aquest tipus de ‘economia submergida'”, argumenta Hosbec en un comunicat.\nPer procedències dels turistes, Regne Unit segueix sent el mercat majoritari amb el 66,6% de les pernoctacions. El mercat nacional se situa en el 16%, seguit d’holandesos amb el 9,1%; belgues amb el 3,8%; francesos amb el 1,7%; i altres nacionalitats amb el 2,8%.\nPerò sembla que les previsions d’ocupació per a febrer no són molt millors. Per ara, Hosbec preveu una mitjana del 42% per a aquest mes.\nL’associació hotelera també ha publicat l’informe Abectur Monitor en què es recullen les xifres provisionals de 2014. En aquest any, la Costa Blanca comptant amb Benidorm ha aglutinat el 75% de l’activitat d’allotjament en apartaments turístics de tota la Comunitat. La capital turística per si sola arriba al 32,4% enfront del 16,7% de la província de Castelló o el 9% de la de València.\nA més, segons l’informe anual, Benidorm se situa en el lloc 6è del topten de destinacions turístiques amb major nombre de pernoctacions en apartaments turístics amb més de 2’4 milions, sent l’únic municipi peninsular d’aquest rànquing, ja que la resta de municipis corresponen a les Illes Canàries ia les Illes Balears.\n← Socialistes i liberals salven el pressupost però no les seves diferències, que van a més i fan perillar el pacte\nBenidorm inicia el procés per contractar 10 policies per a les platges i els sindicats avisen que neix amb errors →


Diplomàtica altmedieval (s.X-s.XII)... by Joan Soler Jiménez 1036 views\nDiplomatica del documento expocision by angelaperez961209 236 views\nPaleografía y Diplomática by JoyceTurkington 384 views\nDIPLOMÁTICA DEL DOCUMENTO by Alejandra Guerra ... 259 views\nDiplomatica semana 4 martha jimenez by Martha Ivonne Jim... 558 views\nDestriar els elements contextuals, formals i essencials per a tenir una comprensió plena de la unitat documental.\n1. OBJECTE DE LA DIPLOMÀTICA UN ESQUEMA ESTÀNDARD D’ESTUDI DIPLOMÀTIC\n2. UNITAT DOCUMENTAL UNITAT DOCUMENTAL SIMPLE INDIVIDUAL FORMA PART D’UN AGREGAT UNITAT DOCUMENTAL COMPOSTA UNITAT RESULTAT D’UN PROCEDI- MENT UNITAT RESULTAT D’UN PROCÉS REGISTRE\n3. UNITAT DOCUMENTAL SIMPLE • Unitat bàsica d’estudi per la Diplomàtica. • Una part més dels agregats documentals per l’Arxivística. • Document individual que no forma part de cap agregat documental. • Document individual que forma part d’un agregat documental. • Divisible intel·lectualment.\n4. UNITAT DOCUMENTAL COMPOSTA • Una suma d’unitats documentals simples pertinents a una acció i/o fet de natura jurídica. • Un expedient és una unitat resultat d’un procediment. • Un dossier és una unitat resultat d’un procés.\n5. REGISTRE • Unitat documental composta per un seguit d’assentaments o notes enregistrades. • Aquests assentaments o notes són documents in fieri o documents potencials. • O bé deriven d’un document produït o bé són necessaris per a redactar de manera definitiva un document. • Un cartulari, un registre de cancelleria o una base de dades.\n6. TRES ELEMENTS CONTEXT FORMA ESSÈNCIA\n8. CONTEXT • Conjunt de factors de situació i d’ordre sociocultural i interpersonal d’acord amb els quals s’interpreten apropiadament els enunciats (els documents). • Problema del context: On està el límit? El context ho pot ser tot! • Cal destriar allò que és rellevant pel nostre objecte d’estudi i no caure en una deriva hiperinformativa.\n9. CONTEXT • Nova Diplomàtica: Context de Producció del document. • Diplomàtica arxivística contemporània: Context necessari per a garantir l’autenticitat dels documents. • Història de la documentació: Context social històric on es desenvolupa aquesta activitat.\n10. CONTEXT El marc social que envolta l’esdeveniment que s’està examinant i proporciona recursos per a la seva intepretació. Mirar l’entorn social que afavoreix la producció del document. El marc jurídic, administratiu, procedimental i documental (el fons i l’estructura tecnològica) en el qual el document ha estat produït. Mirar el context de producció del document.\n11. ELEMENTS CONTEXTUALS Sistema Jurídic Sistemes legislatiu, judicial i executiu Funció Context de Producció Acte/FetAgents\n12. ELEMENTS CONTEXTUALS SISTEMA JURÍDIC\n13. SISTEMA JURÍDIC • Grup social que disposa d’uns principis organitzatius que doten les seves institucions de la capacitat de formalitzar normes obligatòries. És un Sistema de Dominació. • Col·lectiu de persones que es regulen a partir d’un seguit de SUBSISTEMES com ara el JUDICIAL, el LEGISLATIU i l’EXECUTIU. • No parlem de PODERS a la manera de Montesquieu on el que cal és un Estat vertebrador. Perquè hi hagi sistemes, no calen estats.\n14. SISTEMA JURÍDIC • Aquest col·lectiu exigeix que la resolució dels seus drets i deures s’executi a partir de FUNCIONS. • La noció de SISTEMA pressuposa una certa voluntat organitzativa, en cap cas és sinònim d’un mecanisme precís i impecable. • Un sistema està creat a mida per persones i per a persones amb totes les seves inconsistències.\n15. ELEMENTS CONTEXTUALS SISTEMA LEGISLATIU\n16. SISTEMA LEGISLATIU • Sistema normatiu basat en LLEIS I/O COSTUMS, o altre tipus de manifestació. • La simple manifestació d’una exigència organitzativa del col·lectiu es pot elevar a sistema i estudiar com a tal. • La LLEI és aquella norma que es posa per escrit; el COSTUM és aquell procedir no escrit que és respectat pel col·lectiu. • Establir un marc normatiu que serveixi de guia.\n17. ELEMENTS CONTEXTUALS SISTEMA JUDICIAL\n18. SISTEMA JUDICIAL • Sistema que permetrà acomplir el sistema legislatiu d’un sistema jurídic. • Vetllarà per ell, disposarà d’un mètode d’avaluació o aplicarà mesures arbitràries. • Mantenir una certa estabilitat dins del sistema jurídic.\n19. ELEMENTS CONTEXTUALS SISTEMA EXECUTIU\n20. SISTEMA EXECUTIU • Sistema de tasques, procediments i activitats a càrrec d’un cos de persones orientades a preservar els drets de cadascun dels membres del col·lectiu i orientat a fer que cadascun acompleixi els seus deures. • Permetre que tot funcioni.\n21. ELEMENTS CONTEXTUALS FUNCIÓ\n22. FUNCIÓ • Qualsevol objectiu d’alt nivell, responsabilitat o tasca assumida o assignada a una institució. • La institució pot ser unipersonal o un col·lectiu organitzat. • Perquè alt nivell? Les funcions de baix nivell són en realitat activitats orientades a complir una funció d’alt nivell. • La funció és missió i objectiu. • La funció és defensa dels deures i dels drets propis. • La funció no és particular, és general.\n23. ELEMENTS CONTEXTUALS CONTEXT DE PRODUCCIÓ\n24. CONTEXT DE PRODUCCIÓ • Qualsevol conjunt de normes, costums, procediments, persones i instruments que permeten la producció d’unitats documentals. • Alguns diplomatistes parlen de la INSTITUCIÓ on es produeix, però no és exhaustiu. • Els documents es produeixen a partir de la manifestació de voluntat d’un membre del col·lectiu que vol realitzar una ACCIÓ dins del sistema. • Els documents també es poden produir com a causa o conseqüència d’un FET succeït dins del sistema. • Els documents es realitzen mitjançant processos i/o procediments.\n25. ELEMENTS CONTEXTUALS FET\n26. FET • Tota conducta humana o esdeveniment es pot considerar un fet que s’esdevé a l’interior d’un sistema jurídic. • Els fets que NO han estat produïts per algun element propi de l’organització del sistema jurídic es consideren fets jurídicament irrellevants.\n27. FET • En canvi, els que són contemplats a dins del cos normatiu definit per un sistema jurídic es poden considerar jurídicament rellevants. I són objecte de la Diplomàtica. • Un fet de natura jurídica és un esdeveniment, encara que no sigui intencionat, i el seu resultat pot ser pres en consideració pel sistema jurídic en què aquest es produeix.\n28. FET (exemple) • Un home rep un fill acabat de néixer de les mans de la seva esposa, l’agafa i se’l posa sobre els genolls. Aquest gest, en qualsevol sistema jurídic actual, demostra l’afecte i la tendresa del pare, però és jurídicament irrellevant, ja que el sistema no preveu cap conseqüència específica un cop s’ha realitzat. • En el sistema jurídic de l’Imperi Romà, aquest gest significava que l’home reconeixia com a legítim el nouvingut, com a fill genuí, i per tant era un fet jurídicament rellevant. Era un gest ritual obligatori si es volia legitimar el fill.\n29. ELEMENTS CONTEXTUALS ACCIÓ\n30. ACCIÓ • És una tipologia específica de fets. • Un acte és el resultat d’una manifestació de voluntat destinat a produir uns efectes concrets. • Realitzar una acció jurídica necessàriament haurà de tenir una disposició, la raó per la qual el document ha estat creat per primera vegada. • Aquesta disposició es memoritza en un document i esdevé una representació de l’acció jurídica i de l’acord adoptat. • Un document: una acció documentada.\n31. ELEMENTS CONTEXTUALS AGENTS\n32. AGENTS • Les persones que pensen, executen i vetllen perquè l’acció jurídica documentada assoleixi els efectes volguts. • Emissor i Receptor. El document és el canal o mitjà utilitzat. • Cal destriar QUI intervé en cada moment i si és a títol individual o col·lectiu. • En els agents recau la responsabilitat i la identitat de les accions realitzades. I consignar- los correctament es troba a la base de demostrar l’autenticitat dels documents.\n34. FORMA • El conjunt d’elements de representació que permeten la comunicació d’un contingut. • La semblança a l’engròs (completa i global) i qualsevol altre caràcter menor, intrínsic o extrínsic, orientat a significar o manifestar un contingut i funcions, adreçat a assegurar i convalidar la procedència, dirigit a constituir i assenyalar graus o estadis de formació i destinació.\n35. FORMA • Nova Diplomàtica i Història de la documentació: la clau de volta de qualsevol garantia d’autenticitat. • Diplomàtica arxivística contemporània: la forma deixa de ser definitiva i entra en crisi … o això diuen, perquè els documents es continuen signant.\n36. ELEMENTS FORMALS Unitat Documental Procediment Forma Física Forma Intel·lectual Contingut Tradició documental Perfil documental\n37. ELEMENTS FORMALS UNITAT DOCUMENTAL\n38. UNITAT DOCUMENTAL • Tipus d’unitat documental: composta o simple. • Tipologia documental a les unitats simples. • El nom de la tipologia ve designat per: – L’aspecte formal (butlla, informe, expedient, registre) – L’acció de natura jurídica que documenta (donació, permuta, compra-venda).\n39. ELEMENTS FORMALS PROCEDIMENT\n40. PROCEDIMENT • La morfologia d’una activitat. • El cos de normes escrites o no escrites a partir de les quals es fa un seguit de transaccions mitjançant uns determinats passos formals o tràmits orientats a aquest objectiu. • Una transacció és un tracte, un acord, l’arranjament que resulta d’una acció d’aquest tipus. • Un procés és un conjunt de moviments no normalitzats orientats a realitzar una activitat o tràmit.\n41. ELEMENTS FORMALS FORMA FÍSICA\n42. FORMA FÍSICA • La representació del document i com el veu l’ull humà. • El suport o matèria escriptòrica (papir, paper, pergamí, cintes electromagnètiques). • Característiques extrínsiques: l’escriptura, els segells, els cordills, els signes especials, les notes de cancelleria o administratives, l’idioma utilitzat.\n43. ELEMENTS FORMALS FORMA INTEL·LECTUAL\n44. FORMA INTEL·LECTUAL • La representació formal a l’interior del document de les diferents clàusules constitutives de dret. • La suma de tots els atributs que representen l’acció que ha desencadenat la producció del document i que descriuen el document mateix. • La configuració del contingut: la manera com es representa el missatge, un text, una imatge, un so. • L’articulació del contingut mitjançant unes clàusules concretes, una datació. L’articulació clàssica és la de protocol, text i escatocol. • Les anotacions afegides amb posterioritat a la seva confecció: notes arxivístiques o el perfil documental.\n45. ELEMENTS FORMALS CONTINGUT\n46. CONTINGUT • El missatge textual, simbòlic, visual i/o sonor que se suposa que el document vol transmetre. • És la informació. • Perquè el document existeixi d’una manera definida i identificable, el contingut ha ser fix i estable. • O en tot cas, ha de ser reconstruïble o construïble en quasevol moment (dades extretes de bases de dades per a confeccionar una representació documental).\n47. ELEMENTS FORMALS TRADICIÓ DOCUMENTAL\n48. TRADICIÓ DOCUMENTAL • L’estat de transmissió en què es troba el document. • Esborrany: esboç del document. • Original: Primer, Complet i Efectiu. • Còpia: no és primer, però ha de ser complet i efectiu. • Fals: simulació d’original o còpia autèntica que pretén produir efectes jurídics.\n49. ELEMENTS FORMALS PERFIL DOCUMENTAL\n50. PERFIL DOCUMENTAL • La manifestació organitzades de les dades de context. • La inserció de metadades de contingut, estructura i context. • La descripció diplomàtica: des de l’utilització de DTD específiques a l’aplicació de la NODAC. • La representació de tots els atributs del document, que permeten verificar-ne totes les propietats essencials i associades. • Propi de la documentació electrònica (anotació que pertany a la forma intel·lectual). • La descripció diplomàtica en els documents ordinaris.\n52. ESSÈNCIA DIPLOMÀTICA • La via per obtenir un mecanisme formal que permeti determinar les característiques que han de ser preservades en un document a fi i efecte de mantenir el seu significat i raó de ser al llarg del temps. • No és un estadi absolut sinó un conjunt de marges que poden ser assolits sense que això sigui necessari per a l’existència del document.\n53. ESSÈNCIA DIPLOMÀTICA • Tot i que un document sempre tindrà característiques, no es troba en la seva essència acomplir els marges exigibles per a garantir uns valors perdurables. • És una construcció científica per a poder delimitar en els documents aquests valors perdurables. • Essència metafísica: això és el que és. • Essència diplomàtica: això és el que és, però es pot perfeccionar. Propòsit essencial + propietats significatives.\n54. PROPIETATS • Propietats significatives: aquelles que formen part indisoluble del document. • Propietats essencials: formen part del propòsit del document i són els elements a preservar. Essencials a l’hora de dotar de credibilitat el document. Doten de fortalesa el document com a expressió social. Permeten creure en la seva capacitat dispositiva. • Propietats legals: permeten creure en la seva realitat i la seva capacitat probatòria, i en potencien la seva potència judicial. Doten de seguretat el sistema.\n55. ESSÈNCIA DIPLOMÀTICA • Nova Diplomàtica: concepte no utilitzat a l’anar associat al paradigma de la preservació a llarg termini. • Diplomàtica arxivística contemporània: no la menciona de manera independent sinó associada al concepte “propietat essencial”.\n56. PROPIETATS ESSENCIALS Fiabilitat Autenticitat Integritat IdentitatUsabilitatAccessibilitat\n57. ELEMENTS ESSENCIALS FIABILITAT\n58. FIABILITAT El document és digne de confiança i fefahent. ME’L CREC!\n59. ELEMENTS ESSENCIALS AUTENTICITAT\n60. AUTENTICITAT El document és i representa allò que diu que és i representa. HO ÉS!\n61. ELEMENTS ESSENCIALS INTEGRITAT\n62. INTEGRITAT Forma física i intel·lectual completa. Cura en la seva elaboració. Suport resistent. HI ÉS TOT!\n63. ELEMENTS ESSENCIALS IDENTITAT\n64. IDENTITAT Elements d’identitat de la forma intel·lectual complets. Signes autèntics i certificats. ÉS D’AQUESTA PERSONA !!!\n65. ELEMENTS ESSENCIALS USABILITAT\n66. USABILITAT És visible a l’ull humà i a la seva intel·ligència. L’entenc i el puc interpretar. Em resulta útil i el puc fer servir. FUNCIONA!!!!\n67. ELEMENTS ESSENCIALS ACCESSIBILITAT\n68. ACCESSIBILITAT Sé on trobar-lo. Està ben custodiat i la seva integritat està preservada. EL TINC!!!\n69. PROPIETATS LEGALS Certesa Evidència\n70. ELEMENTS ESSENCIALS CERTESA\n71. CERTESA • A l’origen dels sistemes jurídics i dels processos documentals hi ha la necessitat de reduir la inseguretat inherent a les relacions socials, jurídiques i econòmiques. • El convenciment que provoca la síntesis d’elements que redueixen la complexitat de les relacions socials, jurídiques i econòmiques • L’estat de credibilitat provocat quan un acte de documentació esdevé real i aquest estat és proper o igual a la veritat.\n72. CERTESA • Es una propietat associada als documents aportada pel sistema jurídic. • La capacitat del document en si de certificar la pròpia procedència i formació a un jutge que en pugui assumir i validar-ne el tenor.\n73. CERTESA Confiança i Verificació. És un fet, el document existeix, és intel·ligible a l’ull humà, … ÉS REAL, ÉS DE VERITAT … TOT I QUE NO SÉ SI HI DIU REALMENT LA VERITAT\n74. ELEMENTS ESSENCIALS EVIDÈNCIA\n75. EVIDÈNCIA • No és un terme essencialment diplomàtic. • Perquè no s’associa al document, sinó exclusivament al seu contingut (a la informació). • No hi ha document sense contingut, però sí que hi pot haver informació sense document. • Ara bé, una evidència sense un continent autèntic i fiable rarament serà utilitzada com a prova. • És una propietat associada als documents aportada pel seu contingut.\n76. EVIDÈNCIA Evidència jurídica, evidència electrònica, és clarivident a l’intel·lecte: ÉS PROVA!\n77. FORMA ESSÈNCIACONTEXT DIPLOMÀTICA


Jordi Recasens | Agrotecnio\nOficina: Edifici 5-B\n+34 973 702831\n+34 973 702690\nLlicenciat en Ciències Biològiques. Universitat Autònoma de Barcelona. 1979\nDoctor en Ciències Biològiques. Universitat Autònoma de Barcelona. 1985\nLa investigació tracta de l’ecologia de les males herbes i la gestió integrada de les males herbes (IWM) en sistemes agrícoles. Durant els darrers anys, aquesta investigació ha estat recolzada per diversos projectes espanyols i europeus i diferents acords amb empreses agroquímiques. La investigació se centra en l’estudi de les males herbes des d’una doble perspectiva que implica dos objectius principals: 1) explorar nous mètodes, tècniques i estratègies de gestió amb l’objectiu de disminuir la pressió causada per les males herbes; 2) explorar atributs biològics per descobrir els béns ecològics que aquestes espècies ofereixen al sistema de manera que puguin ser utilitzats com a serveis ecosistèmics en la producció de cultius. Una contribució innovadora del treball ha estat la definició d’estratègies IWM més precises d’acord amb els patrons de germinació i emergència determinats per models tèrmics i hidrotermals. Un punt destacat de la investigació ha estat provar l’eficiència de la IWM amb poblacions resistents a herbicides. D’altra banda, una investigació singular s’ha centrat en la implementació de programes d’avaluació del risc de males herbes per a males herbes invasores. El segon objectiu explora el paper de les males herbes que donen suport a la biodiversitat en els sistemes agrícoles i com es veu afectada per l’estructura del paisatge i la gestió del territori. Un fet destacat especial desenvolupat en l’anàlisi dels serveis ecosistèmics subministrats per les males herbes és la relació entre males herbes i altres organismes que troben la depredació de les llavors com a factor clau en l’esgotament natural de les poblacions de males herbes.\nUn nou avenç en el nostre pla de recerca vol implementar una PDI estratègica que explori una triple anàlisi: agronòmica (eficàcia), econòmica (cost) i energètica (petjada de carboni). Aquesta investigació s’acaba d’establir en vinyes, un sistema agrícola on una gestió adequada de les males herbes permet obtenir beneficis i productes d’alt valor. A més, la demanda social actual de productes procedents de l’agricultura ecològica i les normes de la UE que obliguen a reduir el nivell de pesticides mouen els productors a buscar mètodes no químics o a establir estratègies de poca aportació per controlar les males herbes. Un paper central dins del projecte s’assignarà als experiments de sistemes de cultiu dissenyats específicament per avaluar, utilitzant múltiples criteris (econòmics, agronòmics, ambientals), l’eficàcia i els efectes secundaris de diferents sistemes de gestió. El projecte actual proporcionarà innovacions destacades amb un enfocament integrador de la IWM a les vinyes mitjançant diferents metodologies i eines que permetin una perspectiva dinàmica dels sistemes productius i, alhora, una avaluació tangible dels criteris que defineixen la seva sostenibilitat.\nProfessor universitari. Universitat de Lleida (UdL)\nProfessor associat (UdL)\nProfessor associat. Universitat Politècnica de Catalunya (UPC)\nProfessor del University College (UPC)\nBecari predoctoral (UPC)


Idescat. Afiliaciones a la Seguridad Social según ubicación de la cuenta de cotización. Afiliacions al règim especial de treballadors autònoms. Per sectors d'activitat. Berguedà\nAfiliacions al règim especial de treballadors autònoms. Per sectors d'activitat. A últim dia del mes Berguedà\n464 302 552 2.063 3.381\n467 304 551 2.074 3.396\n468 310 555 2.106 3.439\n470 312 562 2.080 3.424\n478 319 567 2.109 3.473\n470 325 581 2.091 3.467\n470 327 572 2.083 3.452\n468 328 571 2.083 3.450\n476 333 577 2.101 3.487\n471 330 572 2.103 3.476\n470 325 566 2.103 3.464\n470 320 570 2.132 3.492\n481 322 571 2.157 3.531\n473 319 564 2.115 3.471\n477 326 569 2.140 3.512\n479 324 554 2.150 3.507\n482 323 556 2.161 3.522\n478 323 545 2.149 3.495\n481 320 546 2.186 3.533\n486 329 542 2.166 3.523\n492 328 549 2.171 3.540\n493 324 540 2.150 3.507\n491 320 540 2.147 3.498\n483 316 546 2.142 3.487\n483 315 547 2.156 3.501\n477 316 541 2.137 3.471\n478 323 544 2.127 3.472\n479 326 545 2.111 3.461\n478 325 547 2.111 3.461\n478 326 545 2.113 3.462\n474 331 571 2.131 3.507\n476 337 592 2.133 3.538\n479 336 605 2.153 3.573\n480 337 615 2.154 3.586\n483 345 634 2.149 3.611\n477 344 658 2.163 3.642\n475 343 664 2.176 3.658\n471 345 669 2.156 3.641\n469 349 675 2.183 3.676\n468 354 695 2.180 3.697\n469 359 704 2.202 3.734\n469 355 714 2.175 3.713\n470 351 739 2.172 3.732\n471 353 763 2.196 3.783\n477 354 789 2.202 3.822\n488 361 818 2.195 3.862\n504 370 862 2.210 3.946\n504 388 902 2.235 4.029\n515 385 945 2.260 4.105\n527 387 977 2.253 4.144


…8 a la Filmoteca de Catalunya, als Cinemes Girona i als Cinemes Alexandra. El dia 20 de setembre a les 19h es projectarà a la Biblioteca Esquerra de l’Eixample –…\n…nazisme es projectarà dijous 6 a la Filmoteca de Catalunya, als Cinemes Girona i als Cinemes Alexandra. El dia 18 de setembre a les 19h es projectarà a la Biblioteca…\n…colloquium after the movie. The screening is open to the public. You can buy the tickets online from next Monday December the 12th through the cinema’s website:http://www.cinesrenoir.com/cartelera/pelicula/1513/pases/2011/12/15/ Besides…\nPágina anterior 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 … 30 Página siguiente


Lo Pernil de Ponent - Planifica la teva visita - Epiremed\nNoguera - Lleida\nPernils de qualitat i 100% naturals.\nElaborats a partir de porcs alimentats amb pinso natural i farina del nostre molí. mòlta en fred i sense processos tecnològics, compost de cereals, llavors d’oleaginoses i olis 100% vegetals. Sense cap producte d’origen animal. Sense subproductes. Produïm porcs per al consum humà, garantint la qualitat durant tot el cicle de producció.\nTenim el nostre molí de pinso, on fem la mòlta dels cereals per produir tota la farina que mengen els nostres porcs per tal d’engreixar-se.\nAquest procés és fa al nostre molí construït del 1975, amb un sistema de mòlta per pressió i en fred, sense fer-hi cap altre tipus de procés tecnològic per tal d’obtindre el pinso final.\nVolem remarcar que al nostre pinso NO li apliquem processos tèrmics ni de cocció, NO li afegim greixos animals, NO li afegim melasses, NO li afegim subproductes de cap tipus, NO el granulem i NO li afegim cap altre líquid que no sigui l’OLI VEGETAL.\nAquest pinso nostre, és una FARINA 100% d’Origen VEGETAL, per tal de produir una millor qualitat de carn de porc.\nAquesta millor qualitat de carn, es tradueix en un millor gust i una millor textura de la carn i del greix, amb la gran particularitat de que són una carn i un greix més rics en Àcids Grassos saludables, especialment en OLEIC, el que fa que sigui un aliment molt més saludable per a les persones que ho consumeixen.\nA casa nostra ens dediquem al bestiar porcí des del 1929, i ja som la tercera generació de ramaders de la família.\nBalaguer, 25136 Castelló de Farfanya, Lleida, Espanya\n629 30 32 36\nPla Oví (Algerri)\nSom una petita empresa familiar ubicada a la petita població d'Algerri /(Noguera). A la nostra (...)\nLa filosofia de FRUCTUMcat es la realització d’una agricultura sostenible, amb criteris de producci (...)\nAlimentació, Comerç i Productes Locals\nSom una petita empresa familiar ubicada a la petita població d'Algerri /(Noguera). A la nostra petita carnisseria, situada al bell (...)\nLa filosofia de FRUCTUMcat es la realització d’una agricultura sostenible, amb criteris de producció integrada i mantenint els costums (...)\nPàmies Vitae Herbes medicinals i aromàtiques\nUna oferta única en plantes medicinals per conrear i els seus processats preparats per fer infusions o en píldores (...)\nComerç i Productes Locals, Comerç i Productes Locals, Comerç i Productes Locals, Alimentació, Comerç i Productes Locals\nSom elaboradors de conserves naturals. De les fruites i verdures dels nostres arbres i horts, elaborem les conserves, sense additius (...)


Conferència: Vida i intel·ligència a les estrelles (Ricard Làzaro) | Agrupació Astronòmica d'Osona\nConferència: Vida i intel·ligència a les estrelles (Ricard Làzaro)\nUn repàs a l’actualitat del tema de l’Exobiologia i la recerca SETI a partir dels importants descobriments de les últimes dècades sobre planetes habitables, estrelles similars al Sol i galàxies semblants a la Via Làctia, així com els recents descobriments de planetes i llunes amb aigua líquida o amb indicis de possible activitat biològica i la troballa de noves formes de vida microbiana en condicions extremes. A càrrec de Ricard Làzaro, Llicenciat en Humanitats i soci de l’AAd’O.\nAquesta entrada s'ha publicat en activitats el 18/09/2018 per astroosona.net.\n← Vida i intel·ligència a les estrelles Cinc grans observatoris dels EEUU →


“D’aquí a tres anys serem els millors d’Espanya” - Diari de Sabadell\nEl tècnic manxec, a la piscina exterior de Can Llong, en una imatge d’arxiu / lluís franco\nAra farà dos anys que es va conèixer que Álex López seria l’encarregat d’agafar el timó de la secció de natació després de la polèmica sortida de Bart Kizierowski. De tarannà tranquil, aquest manxec, natural d’Albacete, espera convertir, de nou, el Club en referent a l’Estat espanyol d’aquí a tres anys apostant pel planter sense renunciar a l’arribada de talent de l’exterior. Paral·lelament, haurà d’afrontar una situació totalment inèdita: la preparació d’un cicle amb dos Jocs Olímpics. El primer, l’any vinent a Tòquio.\nEn quines línies treballa l’equip que lideres? La meva idea des del principi sempre ha estat professionalitzar la secció. I amb més motiu quan es tracta d’un club en què la natació de competició ha estat o és l’eix principal. Quan ho vius des de dins, però, et trobes amb moltes inèrcies i aquí és on estem incidint. El Club ha tingut una tradició molt llarga en què, com a club de competició dur, com sempre s’ha dit, es tenia la fama que l’entrenador era autoritari. I ara tot això ha canviat. El primer que calia era buscar un grup de tècnics que se sentissin identificats amb el projecte i a partir d’aquí començar a construir.\nI per on s’està ‘construint’? Podries acotar-ho més? A tall d’exemple, d’una banda, l’escolarització post-Santa Clara. Ens havíem trobat que un cop els nedadors acabaven l’ensenyament obligatori a l’escola del Club, era molt complicat compaginar els estudis i l’esport d’alta competició, i ara la situació ha canviat. Gràcies a aquest treball aconseguim que els infantils-júniors no es vegin abocats a deixar la natació. D’altra banda, a estructurar la secció en l’àmbit esportiu. És a dir, apostar per un model en què prevalgui tenir un planter potent en lloc d’anar a buscar resultats immediats en categories inferiors, per exemple. Aquesta és la filosofia que vol el Club i hem de treballar perquè l’endemà puguem recollir els fruits d’aquests darrers anys.\nAixò pel que fa al planter, però i al primer equip? Se seguirà aquesta filosofia? El planter serà la base del primer equip, però això no vol dir que es tanqui la porta a incorporacions. Està molt bé –planter–, però no estarem esperant que els nois i les noies facin el salt. Ara la tendència ha canviat i són els nedadors els que volen venir atrets per les instal·lacions i el cos tècnic. Això és positiu perquè et dona visibilitat i fa que el jovent vulgui venir. Sense anar més lluny, de cara a l’any vinent tenim la possibilitat d’incorporar tres joves nedadors amb gran projecció. Ho tenim tot com a club per ser els millors d’Espanya d’aquí a tres anys.\nCom ha viscut aquests darrers mesos marcats per la Covid-19? Ho recordaré sempre. Aquell divendres mentre estàvem fent un entrenament molt dur, em vaig adreçar als nedadors i els vaig dir: mentre hi hagi un 0,1% de possibilitats de disputar-se [l’Open], qui vulgui, que es tiri a la piscina. I tothom s’hi va tirar. Quan quedaven 30 minuts, ens van comunicar que se suspenia, però cap dels nedadors va voler sortir de l’aigua. Va ser una llàstima perquè tot anava rodat i els nedadors explicaven que mai havien nedat tan de pressa. Durant el confinament m’ha anat molt bé per conèixer els nedadors. Alguns d’ells, com la Marina, la Cata, Castejón o el Sergio, han tornat millor de com van marxar a casa.\nI amb la suspensió de Tòquio 2020? Fins que no es va fer oficial van ser unes setmanes de neguit en saber que potser no s’arribaria en un estat òptim a la cita. Un cop ens en vam assabentar, va ser un alleugeriment per a la Marina, que ràpidament ens va servir per dir-nos: som-hi! Tenim un any per arribar-hi encara millor.\nQuins efectes tindrà en la planificació de la temporada 20/21? Entrenarem fins al 23 d’agost i després farem deu dies de vacances i ens hi tornarem a posar a principi de setembre, i iniciarem un cicle fins a la Copa d’Espanya del desembre. Amb l’entrada d’any nou, farem un cicle força llarg fins a l’Open, que servirà per saber qui es classifica de cara als Jocs Olímpics, juntament amb l’Europeu. Ara com ara encara no tenim dates oficials de les competicions estatals.\nDurant el confinament, el Club Natació Sabadell ha treballat intensament establint diverses línies de treball per mantenir i sostenir el nivell esportiu. Tot i la contenció en la despesa al voltant dels 250.000 euros, que afectarà, principalment, les seccions d’aigua, no es preveu que es deixi de lluitar pels objectius esportius.


Olevmedia Shortcodes – Extensió del WordPress | WordPress.org Català\n"Olevmedia Shortcodes" és programari de codi obert. La següent gent ha contribuït en aquesta extensió.\nTradueix “Olevmedia Shortcodes” a la teva llengua.


Art. Nr. 364430\n2.59 €3.79 € inkl. MwSt.\n2.59 €3.79 €


Pedra en sec-Marges\na) Fer una declaració institucional en què reconegui la rellevància patrimonial de l’arquitectura de pedra seca a Catalunya, i en concret el seu valor històric, artístic, tipològic, estètic, paisatgístic i identitari, en què expressi la conveniència de posar-la en valor i en què es comprometi a preservar-la, estudiar-la, catalogar-la i difondre-la.\nResolució 360/XII del Parlament de Catalunya, sobre la defensa, el reconeixement, l’estudi, la preservació i la difusió de l’arquitectura popular de pedra seca.\nb) Reforçar el suport als municipis i els consells comarcals que tenen exemples d’arquitectura de pedra seca al seu territori perquè n’endeguin treballs d’inventari i catalogació i a facilitar la declaració de Bé Cultural d’Interès Local de les manifestacions més notables d’aquest patrimoni.\nc) Elaborar i publicar un pla d’ajudes per a les entitats sense ànim de lucre que acompleixen tasques centrades en la preservació, conservació, restauració i difusió del patrimoni arquitectònic de la pedra seca, com ara, entre d’altres, iniciatives de restauració, cursos de construcció, traçat de rutes, inventaris i estudis.\nBOPC 305 5 d’abril de 2019\n1.10. Acords i resolucions 14\nd) Fer les gestions oportunes perquè el Govern de l’Estat revisi la regulació dels valors cadastrals de les construccions rústiques i eximeixi de l’impost sobre béns immobles les construccions auxiliars i les no residencials i les explotacions agràries i ramaderes que acreditin més de cent anys d’antiguitat o estiguin construïdes amb la tècnica de la pedra seca.\nPalau del Parlament, 27 de març de 2019\nJosep Pla en el seu llibre “Cadaqués” hi escriu:\n(...)El país hauria esdevingut absolutament inhabitable si per suggestió dels monjos o per iniciativa individual no s’hagués combatut cuitant de construir un sistema de defenses. Aquest sistema foren les parets seques, terrasses superposades, mantingudes per petits murs de contenció fets amb pedres. Aquestes terrasses representen una fita en la cultura de la Mediterrània. Els tractadistes de la geografia humana en diuen el període de la civilització de les terrasses...\nJosep Pla parla de les construccions de pedra seca de Cadaqués, però ens podem aplicar la mateixa valoració a casa nostra, només ens cal trobar l’escriptor de prestigi que ens les posi en valor. Ens cal aprofitar el que ens ofereix el nostre paisatge, ens ha d’emocionar. Tot aquest jovent que no ha hagut de patir aquest paisatge, gaudir d’una sortida de sol magnífica, doncs no ha transitat el camins anant al tros, son els dipositaris d’aquest patrimoni. Valorar el que milers d’hores de feina dels nostres avantpassats ens han llegat. Quan la llum canviant ens mostra les seves textures i les converteix en un dels fenòmens més ben aliats de la bellesa, i també trobar-hi la vessant més ombrívola i misteriosa que podem trobar en l’opacitat dels materials.\nEl rigor, la simplicitat, la racionalitat de les composicions ens porten cap a una profunda reflexió, encaminada a la recerca de l’essència ens cal anar a l’arrel fent un pas enrera, és un valor pel demà, a llarg termini, aquest heretatge al seu moment, era com diu J. Pla “construir un sistema de defenses”. D’això se’n diu ara Art i Paisatge. Cal que reciclem i aprofitem els que ens han deixat les generacions passades. Des d’El Cérvol hi estem implicats en diferents iniciatives que hem dut a terme.\nEtiquetes de comentaris: Art; Arquitectura Pedra seca\nde maig 30, 2019\n“Continuem per un futur millor”\nL'historiador Josep Rubió, premi Olivera d'Or al G...\nPedra en sec-Emmagatzematge de l'aigua\nPedra en sec-Cabanes de volta


PROJECTE PANDERO | Reportatge cultural\nVídeo promocional / Reportatge cultural\nEn Guillem Ballaz és un músic català que ha treballat durant uns anys en un projecte de recerca musical “Projecte Pandero”.\nA partir de la recuperació de les cançons que es cantaven amb el pandero quadrat, en Guillem ha composat un disc carregat de llegat cultural català i ple de sensibiltat. Per difondre la seva tasca, ens embarquem en un vídeo per donar a conèixer la seva obra.\nEl clip és un trailer del documental que es podría construir a partir de la seva investigació, composició i gravació del disc. Per tal de comunicar el que crèiem essencial, entrevistem als seus protagonistes i es documenta durant un any les diferents parts del procés.\nEl vídeo compleix una doble funció. Per una part, esdevé un clip promocional del disc, i per altra, fonamenta les bases per un projecte documental de larga durada. Actúa com a guia d’estil visual del que podria ser un reportatge cultural més exhaustiu.


José Megías - - 11/2/2016\nDavant el dubte... sentit comú\nPer veure en la foscor, la lògica és imprescindible i el coneixement vital. Els procediments poden ser lògics o il·lògics, però els resultats sempre seran lògics.\nLa fatalitat o casualitat sorgeixen allí on el coneixement que alimenta la lògica és insuficient, o nul.\nPer tant per analitzar amb precisió i profunditat l'actual situació política espanyola es necessita d'un nivell de coneixement que jo, ni des de lluny, posseeixo. La qual cosa no és obstacle perquè comparteixi amb vostès la sensació que experimento quan escolto als senyors Iglesias, Sánchez, Rajoy i Rivera.\nEl senyor Iglesias em recorda en la seva actitud a la “gitana” que allà pels anys cincuanta va voler vendre a la meva mare un anell de perlas per vint duros.\nAl senyor Sánchez, com als venedors que en els “encants” embaladien als curiosos transeünts hipnotitzant-los amb el seu donaire tal com ho fan els encantadors de serps en els sòcols moruns al rítmic desplaçament de la flauta.\nDavant el senyor Rajoy sento la mateixa sensació que experimentava davant el meu mestre Don Sebastián al com escoltava amb un ull posat en la seva mirada i l'altre en la regla.\nI el senyor Rivera em recorda a un amic barceloní de la meva adolescència que em parlava a mi en català i als andalusos en castellà.\nEn fi, si la política és l'art de fer impossible el possible, d'opinar molt, sense dir res, de parlar de distribució, pensant en el repartiment.\nLa meva opinió no té una altra fi que digerir l'indigerible.\nLa veritat és que es van acabar els temps en els quals les escombraries s'amagaven sota la catifa. Avui la globalització és implacable i pobra d'aquell que confiat o distret perdi el tren i es quedi en l'andana esperant… esperant.\nPoc importa, importa poc que guanyi Rajoy o Iglesias. Brussel·les és un filtre quan se saturi, aquest primer món deixarà de ser-ho.\nAvui es considera que l'èxit no consisteix a fabricar el que la gent vol. Èxit es considera a avançar-se a les necessitats i si és necessari, crear-les.


Art. Nr. 3201010416


Hospital veterinari Barcelona | Balmesvet Veterinaris\nHome Hospital Veterinari\nSom un equip de referència format per especialistes veterinaris en medicina felina a Barcelona. Fem el que fem perquè els gats són únics i mereixen un lloc especial. Creiem que aquest lloc és Balmesvet Veterinaris, i esperem que per a tu també ho sigui. A Balmesvet oferim tots els serveis veterinaris per a gats: vacunes,...\nBalmesvet és, des del 2010, l'Hospital Veterinari per a gossos de referència a Barcelona i dels seus voltants. Comptem amb servei 24 hores cada dia de l'any i un equip professional format per nou veterinaris i 21 auxiliars professionals. La nostra missió és oferir un servei d'alta qualitat per ajudar a millorar el benestar dels...\nCLÍNICA SENSE POR | FEAR FREE y Low Stress Handling Cuidem del benestar físic i emocional tant del teu gos com del teu gat. El 2015, vam començar una formació continuada per implementar tots els procediments necessaris per aconseguir que els gats tinguin una experiència més agradable sense patir estrès ni dolor. Estem molt orgullosos...\nEstem en construcció. Aviat coneixeràs tot el nostre grup.


opinió | Roger Garcia\nEl dia 30 d’octubre celebrarem el 100è aniversari del naixement de Miguel Hernàndez “escriptor contemporani valencià en castellà”, com diu la Wiquipedia. Fill d’una família humil d’Oriola propietària d’un ramat de cabres.\nPosted on 26 Juny 2010 | Deixa un comentari\nJosé María Díez-Alegría ha mort als 98 anys. Gairebé un segle de vida dedicada en gran part al servei dels altres. Alegria tenia els seus seguidors i els seus detractors, com tots els grans personatges.\nRecullo una de les seves anècdotes en la biografia publicada per Pedro Miguel Lamet que també va treballar al “Pozo del Tio Raimundo” i que ens ajuden a entendre la seva manera de pensar i de viure.\nExplica que una catequista de dones adultes a Andalusia es va topar amb una jove molt pobra, casada i amb fills, que se n’havia anat a viure amb un vell.\n-Dona, has de tornar, no pots seguir amb el vell.\n-Es clar que sí, senyoreta. Però és que el vell morirà de seguida, i jo em quedaré amb una caseta molt apanyada, em porto al meu marit i als meus fills, i problema resolt.\n-Però, dona, és que això va contra la llei de Déu.\nLa dona va respondre amb convicció: “No, senyoreta, si jo amb el Senyor no tinc cap dificultat. Jo li dic al Senyor: Senyor, tu em perdones a mi i jo et perdono a tu “per tenir-me tan pobra”, va matisar Alegria, i estem en pau”\nDiuen que Diez-Alegria era un jesuïta sense papers.\nBenvinguda: Josep Maixencs. Director de l’Escola de Cinema i Audiovisuals de Calalunya (ESCAC)\nBolonya 2010 (Comissionat d’Universitats)\nPublicat dins de Educació, opinió, Universitat


48h OPEN HOUSE BCN 21 i 22 d’octubre | CATACULTURAL\n48h OPEN HOUSE BCN 21 i 22 d’octubre\n9 octubre, 2017 Activitats, Actualitat, ExposicionsCatacultural\n48h OPEN HOUSE BCN és un festival d’arquitectura, un cap de setmana de portes obertes a molts tipus d’edificis diferents, dirigit als habitants de la ciutat de Barcelona i totalment de franc. Té la vocació de implantar-se transversalment a la societat i al territori. Els ciutadans de cada districte podran conèixer el patrimoni més proper i el més llunyà, el particular i el públic, i situar-lo dins la l’experiència i la història de cadascú, tot aprenent a estimar-lo.\nEl projecte és recolza en tres pilars principals: voluntariat, patrocini i participació. Per això és molt important la participació i col·laboració ciutadana, d’entitats, associacions, empreses i administracions. Col·laboracions tan sigui d’un en un, fent xarxa de voluntaris, com des de agrupacions socials, culturals i empresarials. Tots junts, amb esperit d’enriquiment i de regeneració al voltant de l’arquitectura, i amb l’objectiu de fer visible l’arquitectura com el que és, una de les manifestacions culturals més importants de la ciutat.\nLa pell és el nostre òrgan més extens, espai frontera amb el món i intercanviador de sensacions. La pell és un organisme viu que ens explica com som, des de les seves arrugues, tatuatges i taques. L’arquitectura és una espècie d’extensió de la pell, i, igual que el vestit, és el territori expandit de l’ésser, per protegir-se, expressar-se i relacionar-se amb l’exterior. Pell i arquitectura són reguladors de temperatures i humitat, i defensa d’elements agressors.\nL’arquitectura és, alhora, la continuació de la pell del lloc, del territori, de la ciutat. A la pell de la ciutat hi podem llegir passat i present, en aquesta vuitena edició del festival ho farem en una ciutat del Maresme, Vilassar de Dalt, i en cinc ciutats metropolitanes: Barcelona, Santa Coloma de Gramenet, Sant Joan Despí, Badalona i, com a novetat, l’Hospitalet de Llobregat, la Ciutat Convidada 2017.\nLa pell, com l’obra arquitectònica, és un mitjà d’expressió individual. L’arquitectura defineix el seu arquitecte i l’espai – temps d’una època. Ho podem veure, per exemple, en arquitectes com Ramon Puig Gairalt, autor del Gratacel de Collblanc, a l’Hospitalet; Josep M. Jujol, pioner en l’ús de materials reaprofitats, reciclats i de rebuig, a Sant Joan Despí; Rafael Guastavino i la cúpula de disset metres de volta catalana del teatre la Massa de Vilassar de Dalt, i Xavier Valls, arquitecte activista, autor del Pla Popular de Santa Coloma de Gramenet.\nLa pell de la ciutat fa la pell de l’habitant, un habitant metropolità i cosmopolita, gràcies a l’urbanisme sense fronteres i generador d’espai públic d’Oriol Bohigas (arquitecte de l’any i membre d’MBM arquitectes). La programació d’enguany ofereix una retrospectiva de la seva obra arquitectònica, amb interessants tipologies d’edificis i espais públics que afavoreixen la llibertat individual i col·lectiva. A Barcelona, per exemple, es fa palès en la llibertat pedagògica, amb les escoles Thau i Costa i Llovera; de reunió, a la parròquia del Crist Redemptor; d’esport i lleure, al Centre Municipal de Vela i el Parc de la Creueta del Coll. I a Badalona, i per viure, l’edifici d’habitatges Gama, entre d’altres.\nExplicarem la ciutat 25 anys després de les Olimpíades i com Oriol Bohigas va contribuir a crear noves àrees de centralitat a la ciutat de Barcelona (l’obertura de Barcelona al mar, pels Jocs Olímpics, amb la Vila Olímpica, el Parc del Litoral i el Port Olímpic), tal com ho havia fet anteriorment Puig i Cadafalch a Montjuïc, per l’Exposició del 1929. D’altra banda, celebrem els 150 anys del naixement de Puig i Cadafalch, amb novetats com Can Serra i un itinerari per l’Eixample. També els 25 anys de les subseus olímpiques de Badalona i l’Hospitalet: en ambdós casos, explicarem els espais esportius (que van acollir les proves de bàsquet i de boxa, la primera, i de beisbol, la segona, que actualment és el camp de futbol de L’H), i les àrees de nova centralitat de la ciutat postolímpica.\nL’Open Social té dues novetats importants: una activitat inclusiva d’usuaris i una cartografia inclusiva de públic. La dels usuaris és Arquitectes a les Aules: com el Gran Open Extra amb la gent gran, són els alumnes de tres escoles de primària de Santa Coloma de Gramenet, de l’arquitecte Xavier Valls, els qui ens expliquen l’arquitectura escolar. Per a l’activitat inclusiva per al públic s’ha estudiat l’accessibilitat de més de 220 edificis de la programació, amb l’objectiu d’informar del grau d’accessibilitat a les persones amb alguna limitació funcional, i de fomentar-ne la reflexió.\nL’Open Kitchen és una nova secció del festival que uneix per primera vegada dues arts funcionals, l’arquitectura i la gastronomia, amb diferents activitats: restaurants com el Lluerna, espais educatius com el Pavelló Canigó i la biblioteca Fondo, de Santa Coloma de Gramenet, interiorisme i experiència constructiva al Showroom d’OAK, a les Corts (premi FAD 2014 d’Opinió), entre d’altres.\nEl 48h Open House BCN és un festival fet entre tots, gràcies a més de 900 voluntaris, i per a tothom. Però també hi té cabuda el públic més expert, amb seccions com l’Open Green i l’Open Infraestructures. Participem tots en la festa més gran de l’arquitectura, fem-la més gran que mai i superem els 61.000 participants de la darrera edició! Traspassem, doncs, el 21 i el 22 d’octubre, la pell de l’arquitectura per gaudir de més de 220 edificis, espais d’expressió cultural dels nostres conciutadans.\n← L’alegria de Marilia Samper (de l’11/10/2017 al 12/11/2017) Sala Beckett\tEl 15 d’octubre Barcelona tornarà a vestir-se de colors per acollir el CORREBARRI →