la recerca del temps perdut |\nla recerca del temps perdut\nSetembre 5, 2016 ~ marinaporrasmarti\t~ Deixa un comentari\nAbril 2, 2016 Abril 2, 2016 ~ marinaporrasmarti\t~ Deixa un comentari\n[Article publicat a l’Ara Llegim el 26 de març de 2016]\n[Sodoma i Gomorra. Marcel Proust. El Cercle de Viena. Traducció de Josep Maria Pinto]\nLa felicitat és un intent\nSetembre 27, 2014 gener 11, 2016 ~ marinaporrasmarti\t~ Deixa un comentari\n[A l’ombra de les noies en flor, II. Marcel Proust. El Cercle de Viena. Traducció de Josep Maria Pinto]\n“Pel que feia a les noies boniques que passaven, des del dia en què havia sabut que les seves galtes podien ser besades, em vaig encuriosir per la seva ànima. I l’univers m’havia semblat més interessant”. En aquest volum de laRecerca del temps perdut, l’univers és un estiu a Balbec; una estació balneària on en Marcel, la seva àvia i la seva serventa, la Françoise, passaran allunyats de París els mesos de calor. Marcel és un adolescent intel·lectualoide i malaltís que està molt preocupat per adaptar-se a la seva nova habitació davant del mar al Gran Hotel Balbec; un lloc on es troben aristòcrates del gran món i burgesos adinerats. És una societat que s’odia però conviu gràcies a les respectives fortunes (guanyades o heretades) i les fórmules de cortesia. Els primers dies de la vida social de la família els ocupen les visites de la noble senyora de Villeparisis i la princesa de Luxemburg; i Marcel es mou entre els dinars protocol·laris al gran saló de l’hotel i les escapades per sopar amb el seu amic Saint-Loup als restaurants dels voltants de Balbec, on l’adolescent enveja les mirades de les amants del seu amic i pateix els efectes de beure més del compte. “Tot envoltat de monstres i de déus, no es coneix gaire la calma […] Més tard les coses es veuen d’una manera més pràctica, en plena conformitat amb la resta de la societat, però l’adolescència és l’únic temps en què hem après alguna cosa”. L’adolescència per a Marcel és convertir Balbec en un paradís; és la recerca insistent i fallida de la felicitat. Aquesta felicitat la buscarà allà on hi pugui trobar bellesa, i la bellesa a l’adolescència es troba, evidentment, en el descobriment de les noies. “Si havia de morir aviat, m’hauria agradat saber com estaven fetes de prop, en realitat, les noies més boniques que la vida pogués oferir, encara que hagués estat un altre i no jo, o fins i tot ningú, qui s’hagués d’aprofitar d’aquesta oferta”.\nHauran de passar 182 pàgines per tal que el desplegament de bellesa que crea Proust se centri en allò que a Marcel l’obsessionarà durant les 200 pàgines següents: “…quasi ben bé a l’extrem de l’escullera vaig veure com s’avançaven cinc o sis noies, tan diferents, en l’aspecte i les maneres, de totes les persones a les quals hom estava acostumat a Balbec, com hauria pogut ser, desembarcada de qui sap on, una bandada de gavines […] Tot i que cadascuna era d’un tipus absolutament diferent de les altres, totes eren belles; però, en realitat, les veia des de feia tan poca estona i sense gosar mirar-les fixament, que encara no n’havia individualitzat cap […] i quan veia emergir un oval blanc, uns ulls negres, uns ulls verds, no sabia si eren els mateixos que m’havien aportat ja l’encís de feia un moment, no podia referir-los a tal noia que pogués separar de les altres i reconèixer-la. I aquesta absència, en la meva visió, de les demarcacions que ben aviat havia d’establir entre elles, propagava a través del seu grup una fluctuació harmoniosa, la translació contínua d’una bellesa fluïda, col·lectiva i mòbil. Potser, en la vida, no era solament l’atzar el que, per reunir aquelles amigues, les havia triades totes tan belles, potser aquelles noies (l’actitud de les quals era prou per revelar-ne la naturalesa ardida, frívola i dura), extremadament sensibles a tot ridícul i a tota lletjor, incapaces d’experimentar una atracció d’ordre intel·lectual o moral, s’havien trobat naturalment…”. A partir del moment en que veu aparèixer aquestes nimfes, l’estiu d’en Marcel orbitarà al voltant de les seves cares i els seus cossos. Els dies passen només per poder-s’hi apropar. Aquell adolescent educat i dèbil ara s’aixeca de la taula a mig dinar, davant la sorpresa de l’àvia, i declina invitacions per anar d’excursió amb famílies de llinatges antics només per la possibilitat de veure-les passar uns instants pel passeig marítim.\nNo busca enamorar-se d’una d’elles, ni tan sols creu que podrà arribar a posseir-les. De fet, elles per si mateixes no són importants, són només “espècies rares de joves flors” a les quals és molt agradable mirar. A Marcel li interessen tan sols pel que són ara, perquè tot i la seva joventut ja sap que aquestes que ara són flors en uns quants anys acabaran convertides, literalment, en patates: “Malauradament, en la flor més fresca es poden distingir els punts imperceptibles que per a l’esperit previngut dibuixen ja el que serà, per la dessecació o la fructificació de les carns avui en flor, la forma immutable i ja predestinada de la llavor. […] Els rostres humans no sembla que canviïn en el moment en què els mirem perquè la revolució que duen a terme és massa lenta perquè ens n’adonem. Però n’hi ha prou de veure al costat d’aquestes noies la seva mare o la seva tia, per mesurar les distàncies que, sota l’atracció interna d’un tipus generalment espantós, aquests trets haurien travessat en menys de trenta anys, fins a l’hora del declivi de les mirades, fins a l’hora en què la cara, que ha passat sencera per sota de l’horitzó, ja no rep més llum […] Com en un planter on les flors maduren en èpoques diferents, en aquesta platja de Balbec les havia vistes en velles dames, aquestes dures llavors, aquests tubercles tous que les meves amigues serien un dia. Però què hi feia? En aquell moment era l’estació de les flors”. Marcel s’estalvia un dels desenganys que normalment es produeixen a l’edat adulta, i fins i tot sentencia, en una frase una mica massa carregada de testosterona per ser proustiana: “És tan curt aquest matí radiant que acabem estimant solament les noies molt joves, aquelles en què la carn, com una pasta preciosa, encara treballa”.\nEn aquestes noies hi busca “aquella prolongació, aquella multiplicació possible d’un mateix que és la felicitat”. La felicitat per Proust és l’intent de fixar el record. Per això Marcel busca, al llarg de tota la Recerca, el que va sentir amb la cèlebre magdalena; una sensació que concentra tot el passat en el present: un moment fora del temps. En aquest volum trobem un episodi on el narrador Marcel creu que podrà tornar a viure aquell moment que és per a ell la felicitat. Ocorre dins d’un cotxe, amb la senyora de Villeparisis: “tot d’una em vaig sentir ple d’aquella felicitat profunda que des de Combray no havia tornat a sentir, una felicitat anàloga a la que m’havien donat, entre d’altres, els campanars de Martinville. Però aquella vegada va quedar incompleta. Acabava de veure, apartats de la carretera plena de pujades i baixades que seguíem, tres arbres que devien servir d’entrada a un caminal obert i formaven un dibuix que no veia per primera vegada, no podia arribar a reconèixer el lloc en què estaven com separats però sentia que en un altre temps m’havia estat familiar; de manera que, com que el meu esperit va ensopegar entre algun any llunyà i el moment present, els voltants de Balbec van vacil·lar i em vaig demanar si tota aquella passejada no era una ficció; Balbec, un lloc on no havia estat mai si no era amb la imaginació; la senyora de Villeparisis, un personatge de novel·la, i els tres vells arbres, la realitat que retrobem quan alcem els ulls del llibre que estàvem llegint i que ens descrivia un ambient en el qual havíem acabat per creure’ns definitivament transportats […] Aquell plaer, l’objecte del qual només pressentia, que havia de crear jo mateix […] només aferrant-me a la seva realitat podria començar finalment una vida veritable”. Marcel intenta recordar: ¿on els havia vist abans? El cotxe avança, no aconsegueix recordar, ja no veu els arbres. “Se m’enduia lluny del que jo creia que era l’únic vertader, d’allò que m’havia fet veritablement feliç: aquell cotxe s’assemblava a la meva vida”.\nLa felicitat és, dons, un intent. La felicitat només és possible en el record. I quan aquest record trontolla i no es pot fixar, la vida viscuda es barreja amb la vida llegida i per això Marcel confon vida i literatura, realitat i ficció. De la mateixa manera ocorre amb les noies. La gràcia d’aquestes noies, flors adolescents, és que són canviants, que mai no són la mateixa noia. La memòria no les pot fixar perquè elles canvien constantment: “Aquella noia amb les galtes molsudes que em va mirar tan atrevida a la cantonada del carreró i de la platja i que penso que em podria haver estimat, en el sentit estricte de l’expressió ‘tornar a veure’, no l’he tornada a veure mai més”. El que passa amb aquestes flors és que una d’elles és alhora totes les noies: “L’esperança del plaer que trobaria amb una noia nova venia d’una altra noia a través de la qual l’havia coneguda, la més recent era aleshores com una d’aquelles varietats de roses que s’obtenen gràcies a una rosa d’una altra espècie. I remuntant de corol·la en corol·la en aquella cadena de flors, el plaer de conèixer-ne una de diferent em feia tornar cap a aquella a qui la devia, amb un reconeixement barrejat amb tant de desig com la meva esperança nova”. Com que no les pot retenir en la memòria, tal com li passa amb els arbres en el record, també aquestes noies el faran dubtar de si la seva vida és una vida viscuda o és tan sols literatura, l’escenari d’una ficció. És així com es construeix l’obra i també la vida de Marcel, i és així com l’una és impossible sense l’altra.\nAquestes noies en flor i l’adolescència de Marcel són, en definitiva, un prodigiós intent. La Recerca és la història d’una vida i també la història d’una escriptura i per això Marcel Proust és una manera d’entendre la literatura que implica necessàriament el joc entre enganyós entre la realitat i la ficció, entre viure i escriure. És també per això que Marcel diu, parlant d’aquestes noies i de la seva adolescència: “l’existència no té gaire interès si no és en els dies en què la pols de les realitats es barreja amb la sorra màgica, en què algun vulgar incident esdevé novel·lesc”.\nAltres articles sobre Proust:\nCombray, una pàgina\nJosep Pla llegeix Marcel Proust\nXènius sobre Proust (o els genis també s’equivoquen)\nDesembre 13, 2013 gener 11, 2016 ~ marinaporrasmarti\t~ 1 comentari\nQue l’enèrgic Xènius no sentís gaire simpatia per un senyor que escrivia ajagut al llit ens ho podem imaginar. El Ritme i la Civilitat dictatorial d’Eugeni d’Ors no devien comprendre gaire el model de vida contemplatiu de Marcel Proust, un home capaç de dedicar seixanta pàgines a explicar-nos com donar voltes al llit sense poder dormir. El Glosador es va exasperar davant tanta inacció i va arribar a descriure la ‘Recherche’ com a “prosa desleída”. Al seu autor s’hi va referir, amb la delicadesa que caracteritza al noucentista, com a “neurasténico perdido”.\nAltres mostres de ‘finezza’, en la línia de l’esperit diplomàtic d’Eugeni d’Ors, les trobem a les pàgines de ‘El dia Gráfico’. El primer contacte d’Ors amb la “prosa desleída” té lloc l’any 1921, quan Proust encara era viu i la ‘Recherche’ inacabada. Xènius explica als seus lectors que ell habitualment no ha de deixar cap senyal per reprendre la lectura d’un llibre perquè troba sense dificultat dins l’obra el moment on la va deixar. Això passa, alliçona el Glosador, perquè els llibre tenen una columna vertebral. Però en el cas de Proust ha de deixar forçosament una senyal per reprendre la lectura. I això és gravíssim, afirma, perquè “tenir vèrtebres és un deure suprem”. Invertebrat és doncs el primer adjectiu que Xènius fa servir per descriure l’obra de Proust.\nQuatre anys més tard, en una glosa titulada “Las obras y los días” i veient la revolada que ha agafat la Recherche un cop ja és acabada, Xènius rebaixa el to: “yo también sospechaba, bajo el desorden aparente, un orden real”. El Glosador rectifica argumentant que no podem jutjar una obra fins que no l’hem vist complerta i, fent un gir egocèntric que no sorpèn gaire, afirma: “Podemos juzgar a Dafnis y Cloe, a la Vida Nueva y a la Ben Plantada. También al Mahabharata y a Dostoievski…(…) Aquí también (es refereix al seu Glosari), como en el ‘epos’ de Proust – y más todavía que en el ‘epos’ de Proust – el conjunto es vasto. Aquí también una parte considerable permanece en la oscuridad, o en la semi-oscuridad, que fatalmente envuelve, a vuelta de unos años, a lo publicado en los periódicos. (…) De lo contenido entre sus brazos no hay mapa delineado aún ni ha habido, por parte de terceros, suficiente exploración topogràfica. ¿Qué hacer entonces? (…) esperar lo que Benjamin Crémieux promete al juicio futuro sobre Proust, la ‘evidencia’ que se alcanzará, cuando con la ‘publicación íntegra de la obra’, se puede apreciar ‘la armonía de las partes’ y su ‘mútua correspondencia’.” És a dir que per les grans obres, com la ‘Recherche’ o el ‘Glosario’, cal esperar que siguin completes per poder-les jutjar adequadament.\nA Gaziel, defensor de Proust i descobridor de l’obra per als lectors catalans, no se li escapa la pirueta orsiana i replica: “Eugenio d’Ors confiesa que, después de haberlo sospechado, ahora se va convenciendo de que tras el aparente desorden de la obra de Proust, hay escondido un orden racional, exterior y arbitrario, es decir, una estructura, una composición. Para llegar a este convencimiento, Eugenio d’Ors ha tenido la necesidad de barajar una obra suya, la Ben Plantada, con Dafnis y Cloe, con la Vida Nueva, con Mahabharata y con Dostoievski, y comparar su Glorsario con la Recherche de Marcel Proust. Pero el cómo es lo de menos: lo interesante es que d’Ors, una de nuestras inteligencias literarias más afinadas, uno de los mejores conocedores de la cultura francesa, y por lo tanto uno de los poquísimos en España capaces de apreciar directamente a ese escritor, se vayan rindiendo a su grandeza”.\nPerò no només d’Ors no va rectificar mai sinó que l’última frase que dedicarà al francès, recollida al Nuevo Glosario, no deixa gaire marge per pensar que havia gaudit llegint la Recherche: “¡Piedad para el lamentable Marcel Proust, ese que buscaba el tiempo perdido, como la persona distraída que busca y no encuentra los lentes cabalgados en su propia nariz!… (…) Demos, inversamente, el debido honor al cronómetro, que nos apoya cíclicamente en la cuenta lúcida de las horas; al Calendario, victorioso fluir con armas del ritmo. Y el honor máximo al mismo Ritmo, en toda su generalidad; desde aquél, delicioso, con que se miden los pasos de una danza, hasta aquel otro, trágico, en que se reproducen las virulencias de una peste.”\nXènius, abduït en la seva obsessió per l’acció, no va saber apreciar la grandesa proustiana. El Calendari contra el temps perdut. Només ens queda un consol. Veure com els genis, de vegades, també s’equivoquen.\nNovembre 6, 2013 gener 11, 2016 ~ marinaporrasmarti\t~ 1 comentari\nSeguint amb les classes del professor Antoni Martí Monterde sobre la Recherche, la sorpresa dels lectors francesos davant l’obra de Proust ens va dur a parlar de la recepció catalana de la Recerca. Segons el professor Martí, Proust a casa nostra no pot esmentar-se sense parlar de Josep Pla. De fet, per Martí l’escriptura de Pla no és possible sense la lectura de Proust, perquè aquest li donà a l’empordanès una determinada idea de literatura. No per allò que va escriure, sinó per la manera com ho va fer: a l’obra de Pla hi ha una poètica de la realitat que beu de Marcel Proust.\nQue Pla és un dels primers catalans en adonar-se’n de la importància de l’obra proustiana ens ho mostren dos articles, un que data de l’any 20 (a l’aparició dels primers volums de la Recerca) i un altre de l’any 28, quan es dóna acabada (si és que podem referir-nos-hi així). El que dirà posteriorment al Quadern Gris (entre les notes ja preses i els retocs pertinents dècades després) ens acaba d’oferir una idea del que significà el gegant francès per a Josep Pla.\nQuan un Proust desconegut rep el premi Goncourt l’any 1919, Pla feia de corresponsal a París. Barcelona li havia donat la configuració urbana necessària per fer de periodista, però la seva arribada a París el deixa provincianament desconcertat. És Quim Borralleras qui el recull a Quai d’Orsay i l’introdueix a la ciutat francesa, i serà el mateix que l’animarà a llegir Marcel Proust (a banda de la motivació que suposaven les paraules de Charles Maurras a l’Action Française).\nUn any més tard, Pla publica un article titulat “1920 literari: l’any de Marcel Proust”. De la manera com escriu en aquest article dóna per sobreentès que els catalans coneixen prou les lletres de l’altra banda dels Pirineus i que viuen en un camp intel·lectual prou cultivat com per familiaritzar-se amb allò que aporta Proust, fent evident l’agermanament de les literatures catalana i francesa (Martí ens diu que exceptuant Baroja i Azorin, no hi ha res d’espanyol en la literatura de Pla).\nSense el pes d’una tradició avesada a la novel·la realista (a Catalunya no hi havia una tradició novel·lística potent ni els cicles complexíssims que tenien els francesos), Pla intueix que Proust està canviant alguna cosa, i al seu article el qualifica d’“autor sense precedents, d’una riquesa de visió i d’expressió inhabitual, d’una exactitud literalment aclaparadora, d’una força de captació de la riquesa de la naturalesa humana aguditzada per un cultiu de l’esperit i una lucidesa d’intuïció popular literalment extraordinària”.\nL’autor de la Recherche serveix a Pla per a recordar-se a si mateix que ja no som al segle de la novel·la, o si més no que aquest segle està a punt de canviar definitivament; Proust ha enterrat la novel·la realista: “Marcel Proust no és pas un realista de la realitat crua i directa i de vegades poetitzada. És un realista dels records de la realitat – el temps retrobat – cosa sensiblement diferent i sovint més complicada. La realitat dels records se li dóna amb un realisme molt més ric que el realisme directe i immediat. En la base de l’obra de Proust hi ha un onanisme esborronador, microfònic, persistent, deliberat, continuat infinitament petit, infinitament gran, transcendental.” Amb aquesta profusió d’adjectius, l’empordanès és dels primers a moure peça a favor del geni francès, tot i reconèixer que la seva lectura no és ni fàcil ni ràpida ni agraïda: “Cal esforç i constància per acostar-se a Proust, però d’ell apareix un món inacabable de delícies, de suggestions, de filons de realitat riquíssima i insospitada, una imago mundi fascinadora. Les persones que pretenen conèixer l’obra fins ara elaborada per aquest home i el seu pensament asseguren que serà molt vasta i d’un interès creixent”.\nPassats uns anys, el 1928, per demostrar que no s’havia equivocat, tornem a trobar una referència proustiana entre els papers del periodista. En un article que du per títol “Marcel Proust vell i nou”, el què a principi de dècada eren suggestions ara són afirmacions categòriques: “S’ha fet una enorme quantitat de literatura al marge de Proust. Una cosa o altra s’ha de dir per a donar pa a la família i anar tirant (…) D’aquí 20 vint anys tothom veurà clar, probablement, que Proust és el més gran novel·lista europeu aparegut després de Tolstoi. A França, per trobar un novel·lista semblant, s’ha de saltar fins a Stendhal. Entre aquests dos noms, Flaubert queda com un estilista i Balzac com un creador d’autòmats a l’aigua de roses”.\nAmb la Recherche acabada, les apreciacions se centren en el gir narratiu que ha produït. A Pla l’interessa Proust perquè el francès, com ell, no està interessat en la novel·la, sinó en la narració. Aquest projecte de fer ficció de la pròpia vida, un relat que havia començat a França amb Stendhal, ha trobat una nova manera de narrar que és alhora novetat i tradició: “A ningú se li ha ocorregut, però, de fer constar que l’obra de Proust s’assembla a tota la bona literatura que s’ha fet sempre, que si té alguna novetat és la seva gran tradició, i que l’ambició de l’escriptor és la mateixa que la de tots els descriptius que han existit fins ara: arribar a fer un retrat d’home vivent i posar-lo sobra un paisatge i a dins d’una atmosfera operant i real. (…) La gran novetat de Proust – l’única, potser, de la seva obra – es troba en el material humà que manipula.”.\nLa fascinació proustiana ve d’aquesta capacitat d’entendre i narrar aquest gest de la memòria involuntària, de crear realitats atemporals que s’activen gràcies al mecanisme del record. Proust està treballant amb una realitat tan fràgil (les interferències entre la descripció empírica i la descripció d’un somni) que quan el periodista l’ha de descriure es veu obligat utilitzar antònims: en un mateix paràgraf el qualifica de desdibuixat i de precís: “És per això que l’aspecte exterior que té l’obra d’aquest novel·lista d’ésser quelcom difús, desdibuixat i llarg, us resulta, una vegada hi heu entrat a dins; purament aparent; quedeu, de fet, encarats que sou davant l’obra, enlluernats per la precisió, el dibuix i la justesa del que teniu davant (…) Proust crea interferències de realitat imaginada o somiada i de realitat sensorial. Té una traça prodigiosa que us deixa bocabadat.”\nLa conclusió d’aquest mateix article defineix el què Martí volia dir quan explicava que Proust va ensenyar a Pla una ‘poètica de la realitat’: “Per culpa dels russos, hom ha cregut que per a fer una novel·la interessant era necessari posar-hi, almenys, un assassí, un desequilibrat o un anormal. Els escriptors del nord d’Europa han seguit, encara que, de totes maneres, no han tan pessimistes. Amb una institutriu, un professor estrany i un senyor més o menys tocat d’herència ens han entretingut una pila d’anys. (…) Proust ha completat el cicle humà d’aquesta gran invasió de la novel·la i ens ha demostrat que en un saló distingit de París, ple de personatges de tota respectabilitat, passen coses tan interessants i tan dignes d’ésser explicades com en una presó o en un ambient de mal mirar. Això, ens costa encara avui de creure-ho, tan forts són els precedents immediats. En tot cas, ha estat una verdadera revelació saber que una persona que té un “de” i dos o tres títols pot ser tan interessant, literàriament parlant, com un idiota, un alcohòlic o un pertorbat.”\nPassades unes dècades, amb força teoria publicada sobre l’obra que ha canviat la història de la literatura, es refereix a la Recerca en aquests termes a les últimes pàgines del Quadern Gris, on cal notar la importància de la idea que extreu el periodista del concepte proustià de ‘detall’, que fa que trobem en Pla una textura proustiana articulada en un lloc gens proustià; el periodisme: “L’obra de Proust és un pou sense fons. Conté coses directament viscudes i coses viscudes per una gran quantitat de gent. No hi ha cap frase que no tingui un origen concret ni cap paràgraf que no tingui la seva història. És una obra feta sobre una confusió inextricable i l’autor hi projecta la llum de la seva memòria – que és en definitiva l’element classificatiu, però, dintre dels seus límits, decisiu. (…) Que Proust ha bandejat de la temàtica literària el realisme petit, baix de sostre, estricte, em sembla evident. D’un cantó és molt més realista que els escriptors d’aquesta formula, al mateix temps arriba a sublimar la realitat acostant-se molt més a la seva essència, donant-la en tota la seva essència, donant-la en tota la seva prodigiosa i enorme complexitat. L’acumulació de detalls en els escriptors realistes és de vegades tan gran que arriba a fatigar. Arriben al naturalisme, al fotografisme. En l’obra de Proust, la quantitat de detalls és encara més gran que en aquests escriptors. De vegades n’hi ha tants que fan l’efecte d’una ensulsiada que us cau a sobre. Els detalls són la quinta essència de tota obra escrita. L’interès de tota obra literària – l’interès diríem bàsic, primari – es troba en els detalls. Un autor de possibilitats reals es troba sempre davant d’una quantitat de detalls, davant dels quals ha d’escollir. De vegades un detall suggereix en el lector tot un món. En l’obra de Proust els detalls són diferents, tenen més gruix – la qual cosa no vol dir que siguin més espessos ni més vulgars; són diferents, van més al fons, són més complets. En el seu món literari, la vida ja no és un esquema lineal; és un món de volums, de dimensions més altes i més fondes, de perspectives més vastes i molt més riques”.\nOctubre 9, 2013 gener 11, 2016 ~ marinaporrasmarti\t~ 3 comentaris\n[Combray. Marcel Proust. El Cercle de Viena. Traducció de Josep Maria Pinto.]\nCelebrant la segona edició…\nCada vegada que la gent diu que els màsters no serveixen per a res, penso en la meva classe de sis hores setmanals amb l’Antoni Martí Monterde ‘revisions en Teoria de la Literatura’ tractant la Recherche. En una aula del claustre de l’edifici històric de la Universitat de Barcelona, Martí intenta explicar què som després de Marcel Proust, ‘algú que s’ha sostret de la mort perquè ha aconseguit aïllar un fragment de temps en estat pur’. Aquest és el relat que fa Martí d’una sola pàgina (la primera de totes) de la Recerca del temps perdut.\nCombray és el pacte de lectura més difícil d’establir en la història de la literatura. Després de les primeres pàgines de Combray ja ho podem acceptar tot. Proust ens ha canviat la mirada, ens ha fet entrar en un altre règim narratiu.\n‘Durant molt de temps me’n vaig anar a dormir d’hora. De vegades, tot just apagada l’espelma, els ulls se’m tancaven tant de pressa que no tenia temps de dir-me: “m’estic adormint”. Així comença Combray, així comença la Recherche. Comença en un moment del dia on tot comença a suspendre’s, tot comença a acabar; quan anem a dormir. Aquest ‘m’estic adormint’; que no és casual perquè no podem pas dir ‘estic dormint’, pel simple fet que quan estem dormint no diem res de res; de la mateixa manera que podem dir ‘m’estic morint’, però no podem dir ‘he mort’. Aquest moment, ‘m’estic adormint’, afirma i nega la capacitat de pronunciar-se. És un moment de frontera. La Recherche comença en aquest interval on afirmem i neguem la capacitat de pronunciar-nos (o d’escriure’ns, o de llegir-nos).\nPerò seguim: ‘I, mitja hora més tard, em desvetllava la pensada que ja era l’hora de buscar el son; volia desar el llibre que creia tenir entre les mans i bufar el llum; mentre dormia no havia deixat de reflexionar sobre el que acabava de llegir, però aquestes reflexions havien agafat un tomb una mica particular; em semblava que jo mateix era allò de què parlava l’obra’. Aquest llibre que Marcel vol desar és molt més que un objecte quotidià. Per suposat Marcel no ens diu de quin llibre es tracta perquè no és cap llibre concret, és el llibre com a idea. Cada vegada que agafem un llibre entre la vigília i el son ens situem al mateix punt que Marcel: tots pensem que el llibre està parlant de nosaltres mateixos –em semblava que jo mateix era allò de què parlava l’obra-. Aquí, a la primera pàgina de la Recherche, Marcel converteix al lector proustià en un lector de si mateix, que és l’objectiu últim de la Recherche. Per això Proust ens dirà, milers de pàgines més tard: ‘en realitat, cada lector és, quan llegeix, el propi lector de si mateix’. Una aparent banalitat, que en realitat és una associació total entre nosaltres i l’acte creatiu: un individu que llegeix posa en relació l’exterior (el que llegeix) i l’interior (el que viu) i relaciona els dos àmbits.\nI és aquí, a l’habitació de Combray, en aquesta claror interior (el fet d’estar llegint i veure’s) i la foscor exterior (el llum ja està apagat) quan Marcel qüestiona (ja a la primera pàgina!): em demanava quina hora podria ser; sentia el xiulet més o menys allunyat dels trens que, com el cant d’un ocell en un bosc, tot assenyalant les distàncies, em descrivia l’extensió de la campanya deserta en la qual el viatger s’apressa cap a la següent estació, i el camí que segueix en el seu record…’ Ja a la primera pàgina Marcel pregunta quant de temps ha passat – em demanava quina hora podria ser-. I la manera de pensar en el temps és calculant distàncies a l’espai (el tren que marxa). El temps i la distància, alhora, com el tren, s’estan allunyant de nosaltres mateixos, de la veu narrativa. I Marcel esdevé conscient, ja a la primera pàgina de Combray, que està sol llegint un llibre que parla de nosaltres. Que narrar és aprendre a explicar la solitud.\nI tan sols una pàgina remet a l’infinit.\nProust i les noies en flor\nSetembre 12, 2013 gener 11, 2016 ~ marinaporrasmarti\t~ Deixa un comentari\n[A l’ombra de les noies en flor, I – Marcel Proust (A la recerca del temps perdut). Traducció de Josep Maria Pinto. Viena Edicions]\nQuan algú no és un geni i vol parlar o escriure sobre Proust té, a grans trets, dues opcions: la primera és caure en els llocs comuns més espantosos, la segona és ser cursi fins a fregar el ridícul. De fet, només ens cal citar el títol d’aquest volum de la Recerca per posar-nos a to: «a l’ombra de les noies en flor». No sabríem definir què és, exactament, «una noia en flor». Però, ens cal? La imatge d’«una noia en flor» val per si sola. Com voldríem veure’ns, posats a cursilejar, sinó «a l’ombra de les noies en flor»? Aquest títol és tota una declaració d’intencions per explicar que si hi ha algú a qui li justificarem tot en favor de la creació d’imatges, aquest és Marcel Proust. Quan es tracta de l’art de la paraula, «el geni consisteix en el poder reflector, i no en la qualitat intrínseca de l’espectacle reflectit.» Però és clar que Proust no ha vingut només a regalar-nos imatges poètiques sinó a fer-nos una radiografia moral a través d’elles.\nEn aquest volum de la Recerca, el francès ens jutja de mà d’un jove bon-vivant parisenc i el seu pas de l’adolescència a l’edat adulta. En un magnífic desplegament de l’univers proustià, que és simplement un espectacle, se’ns narra l’educació sentimental d’aquest petit artista que passa de jugar vora les flors dels Champs Elysées a ensumar les flors del saló de casa la senyora Swann. De la pompositat de l’òpera a l’artificialitat dels salons, el nostre heroi ens parla, ell que té aires de poeta, de la naturalesa de l’art, del tedi d’omplir les hores i de la dificultat de fer coincidir el desig amb la felicitat.\nSobretot ens parla de nosaltres, constantment i persistent, mitjançant tots els seus personatges. I com que Proust ens coneix, i de quina manera, ens explica la tendresa dels primers amors i com aquesta tendresa se substitueix per sentiments menys nobles quan aquests amors ja no són primerencs. Ho fa, gens lliure de perversió, a través de les dues dones que omplen la novel·la i són, curiosament, mare i filla. La Gilbertte, amor d’adolescència del nostre protagonista, és una floreta de cabellera panotxa i pell daurada. L’Odette, la senyora Swann, de gràcia botticel·liana, és mestressa d’un magnetisme fora límits que acaba per dominar totes les hores del nostre protagonista, que prefereix les bates xineses de l’Odette als rínxols de la Gilbertte, mentre s’endinsa poc a poc a casa de les dues dones com qui entra al paradís.\nPerò el que importa a la Recerca Proust ho explica, novament, només amb un títol (i aquí el tòpic): el temps perdut. Aquest món idíl·lic només serveix de magnífic escenari per dir-nos que el temps no s’atura ni al més preciós dels paradisos. «Teòricament sabem que la terra gira, però de fet no ens n’adonem, el terra per on caminem sembla que no es mogui i vivim tranquils. Així succeeix amb el Temps en la vida.» Què no ens dirà Proust si és capaç de tant en una frase. Davant de la Recerca, aquesta radiografia moral, el millor que podem fer és callar i gaudir-ne, sobretot si es tracta de la traducció meravellosa i extraordinària de Josep Maria Pinto. Jo ja faig tard i he pecat amb tòpics i cursileries. Ho he fet només per compartir l’alegria d’anar rebent els volums d’una Recerca que ens diu que ja ens podem anar omplint de flors, que el temps no s’atura.


El Col·legi d'Economistes urgeix a aprovar pressupostos: "Estem perdent oportunitats"\nBarcelona. Dimarts, 2 de juliol de 2019. 14:28\nActualitzat Dimarts, 2 de juliol de 2019. 14:48\n"No tenir pressupostos limita el sector públic català i volem fer una crida al món polític perquè millorin aquesta situació ja que estem perdent oportunitats", avisen els experts del Col·legi d'Economistes de Catalunya. Així ho han asseverat aquest matí en una roda de premsa de valoració de l'economia catalana, en què també s'han tractat altres temes macroeconòmics com el consum, l'atur, el turisme i l'activitat empresarial.\nEn aquest sentit, l'economista Modest Guinjoan ha avisat que "cal arremangar-se i treballar per obtenir pressupostos perquè estem perdent oportunitats. Cal optimitzar la despesa pública en termes de sostenibilitat". Així mateix, l'economista Albert Carreras ha dit que "tots els pressupostos que es puguin aprovar seran benvinguts, no només pel 2019, sinó també pel 2020 i tots els que es puguin fer".\nL'economista Jordi Goula ha posat sobre la taula que "el fet que no hi hagi pressupostos implica que hi ha unes necessitats al país que no es cobreixen, alhora que hi ha inversions que són necessàries i no es fan, i si a sobre s’hi afegeix que l’Estat només compleix amb un 60% de les inversions que promet, perdem pistonada", ha explicat.\nAlhora, els economistes han lloat la gestió de la Generalitat, que ha aconseguit complir amb escreix la regla de despesa, però "estem donant satisfacció al Ministeri d'Hisenda espanyol i al d'Economia, mentre estem sobreactuant limitant la despesa i reduint el deute", ha criticat Guinjoan, que ha demanat que es pensi més en l'economia catalana que en el Ministeri d'Economia.\nA més, també han reclamat a l'Estat "una mica més de diligència a l'hora de fer el compliment de les inversions públiques", ja que ha explicat que en 2018 el grau d'execució de les inversions estatals a Catalunya va ser inferior al 60%, el que ha qualificat de "poc seriós". En aquest sentit, doncs, "els pressupostos haurien d'estar per complir-se", ha insistit Guinjoan, que ha afirmat que en general la valoració sobre l'economia catalana en aquest últim trimestre és positiva, però encara té deures pendents.\nAlentiment acord amb l'economia mundial\nLa taxa de creixement del PIB interanual del primer trimestre del 2019 és del 2,1%, i es detecta un cert “alentiment” del creixement econòmic català, que, segons ha explicat Goula, "va en consonància amb la resta d’economies occidentals", i que ha estat “més lleu de l’esperat” degut principalment al consum i a la inversió interna. Aquest alentiment de l’economia podria esdevenir, al llarg del segon semestre del 2019, més accentuat que l’actual.\nPel que fa a les dades d’atur que s'han publicat avui, Goula ha valorat que la reducció de l’atur a Catalunya es mou d'acord amb el creixement de l’economia, però ha alertat de l’existència d’un “atur estructural” del voltant del 7%. En aquest sentit, ha criticat que "hi ha un cert desori en tot això, i s’han acomodat amb l’atur estructural però no es paren a mirar perquè aquest és tan alt", i, a més, "no hi ha hagut cap govern ni espanyol ni català que s’hagi posat com a repte fer baixar aquestes xifres".\nPel que fa al turisme, Goula ha destacat el creixement del turisme estranger a Catalunya, que al llarg dels primers cinc mesos ha comptat amb un augment del 2,6% en el nombre de turistes, però amb un increment de la despesa realitzada del 5,6%.\nPer la seva banda, Modest Guinjoan ha parlat de l’àmbit de l’empresa destacant una caiguda generalitzada de l’índex de confiança empresarial, del -2,1%. D’altra banda, però, Guinjoan ha destacat els “nivells positius” de creació de societats a Catalunya, que acumula un creixement del 5,4% al llarg dels primers cinc mesos del 2019.\n"Si fem cas d’indicadors que assenyalen el futur, com indicadors d’inversió o formació bruta de capital, veiem que el ritme sí que és bo, i això és un apunt de futur", ha apuntat Guinjoan. De fet, la consolidació econòmica passa pels projectes d’inversió estrangera que actualment estan registrant “màxims històrics” a Catalunya. Pel que fa a les exportacions, Guinjoan ha valorat positivament el creixement acumulat del 0,9% en els primers quatre mesos de l’exercici ja que, juntament amb els increments sostinguts en els darrers anys “marquen una tendència positiva per a l’economia”.\nCol·legi Economistes Col·legi d'Economistes: "Les dades desmenteixen l'apocalipsi que ens venien" Carlota Serra


La meva amiga Esther, o les coses de tenir un projecte propi – Demano la paraula\nLeave a comment on La meva amiga Esther, o les coses de tenir un projecte propi\nUna bona amiga meva té un problema. Deixeu-me que us parli d’ella: es diu Esther Ramírez Capella. L’Esther, pels amics. Com dic, té un problema: ella està la mar de bé soltera. No és que vagi de flor en flor cada cap de setmana (que si ho fes ja em semblaria bé), però pels objectius vitals que té a mig termini clarament el que li convé més és estar soltera. No és que la noia sigui una rància; ja li agrada endur-se alguna alegria al cos de tant en tant. Però sense lligams. No li convé ara per ara, ja dic; si més no això diu ella, i crec que té raó. De fet, sembla ser que de l’última relació estable va sortir bastant escaldada per conformar-se amb menys del que en realitat buscava.\nNo em malinterpreteu. L’Esther no es tanca a la idea de tenir, un dia, una relació estable, però molt molt molt especial haurà de ser el noi en qüestió. Haurà de compartir amb ella gustos, somnis, ambicions. L’Esther no es conforma amb un noi que la faci riure, ni amb un noi amb qui vibri al llit, ni tampoc amb un noi que respecti les seves ambicions i que l’impressioni amb les seves pròpies: vol totes tres coses. I moltes més. Què hi farem, és exigent la noia. De fet, ja dic, quan no ho ha sigut tot han sigut maldecaps per ella.\nQue això no és un problema? Bé, l’Esther tampoc no ho creu. I si em pregunteu, jo tampoc no ho crec. El problema és el seu entorn, que no paren. Diguem-ne que l’Esther té dos grans grups d’amics. Un són els amics del barri de tota la vida; gent, diríem, de classe popular, que comparteixen el gust de l’Esther per la vida senzilla i modesta, però no les seves altes i refinades inclinacions culturals. Inclinacions, que en canvi, sí que comparteix amb els amics de la carrera; gent de la zona alta de Barcelona, de refinada cultura però, també, d’un esnobisme que incomoda l’Esther, que tanmateix se’ls estima, també.\nI clar, les dues colles estiren, una cap a cada banda. I no s’estan de presentar-li a l’Esther pretendents i més pretendents. Cada dos per tres corre el rumor de si l’Esther al final ha acabat amb nosequi o amb nosequi altre. Si al final ha acabat amb un de la colla dels modestos o amb un de la dels refinats. No és només que els seus amics no acceptin que l’Esther vol estar soltera: és que, simplement, ni se’ls hi ha passat pel cap. I quan l’Esther ho explica, sembla com si no l’escoltessin. A l’esquema mental dels seus amics, l’Esther no pot viure sense parella. I és ben absurd, perquè com dic, l’Esther ara per ara no en vol saber-ne res. I molt especial haurà de ser el noi que vulgui canviar aquesta situació.\nEl que té l’Esther es diu projecte propi, i no és pas un problema, sinó una mostra de caràcter i personalitat. El que pateixen els seus amics es diu maniqueisme, i això sí que és un problema. I un autèntic conyàs, amb perdó, perquè l’obliga a estar tot el sant dia contestant a les mateixes ximpleries: que si és més modesta que refinada, que si és més refinada que modesta. Quan la gràcia que té, el que la fa encantadora, és que és ambdues coses alhora. I busca, o millor dit espera, un noi que sigui si fa no fa com ella, en això. Jo diria que hi té dret.


Aquest lloc web és titularitat del Eduard Oliva Fainé (en endavant "el titular"), amb NIF 47100691A i domicili a carrer Sant Magí, 7 de Igualada, CP 08700.\nEl titular es compromet a no utilitzar, ni cedir ni vendre les dades subministrades pels seus clients per a altres fins que no siguin els d'atendre correctament les seves comandes efectuades. Aquestes dades personals només es cediran a aquelles empreses que col·laborin en la prestació del servei com ara empreses de transport. Tampoc es realitzaran enviaments de publicitat no desitjada.\nD'acord amb la legislació vigent, tots els clients de el titular tenen dret a l'accés, rectificació i cancel·lació de les seves dades personals, i en qualsevol moment el client pot manifestar la seva voluntat de no rebre publicitat.\nEls clients poden executar els seus drets dirigint-se a el titular per correu electrònic.\nA la vegada el titular es reserva el dret de modificar el contingut de la web i els seus productes sense previ avís amb l’objectiu d’oferir un millor servei i qualitat.\nEl titular es reserva el dret d'utilització de les denominades "cookies" o arxiu similar, en qualsevol tipus d'utilització del Portal per tal de reconèixer els usuaris recurrents i personalitzar el seu ús del lloc web. Les "cookies" utilitzades s'associen únicament amb usuaris anònims i els seus terminals, sense proporcionar referències que permetin deduir dades personals de l'usuari, i no poden llegir dades dels discs durs d'aquests ni llegir els arxius "cookie" creats per altres.\nL'usuari té la possibilitat de configurar el seu navegador per ser avisat en pantalla de la recepció de cookies i per impedir la seva instal·lació al seu disc dur. Per fer-ho pot consultar les instruccions i manuals del seu navegador. Si rebutja les cookies podrà seguir utilitzant el lloc web peró això podria suposar la limitació en l'ús d'algunes de les prestacions o impedir el bon funcionament del lloc web, i serà necessari que l'usuari iniciï una sessió com a tal en cadascun dels serveis la prestació requereixi el previ registre o login.


Els bombardejos russos deixen 12 víctimes mortals a Síria - À Punt\nEls bombardejos russos deixen 12 víctimes mortals a Síria\nÉs el nombre més alt de morts des de l’alto el foc unilateral que es va establir el 31 d’agost.\nDurant les últimes setmanes, els bombardejos russos s’han intensificat / Reuters\n18 de novembre 2019 - 11:30\nAlmenys dotze persones han mort a conseqüència dels bombardejos russos a la província d’Idlib, al nord-oest de Síria. És el nombre més alt de morts des de l’alto el foc unilateral que es va establir el 31 d’agost, segons l’Observatori Sirià de Drets Humans.\nDeu de les víctimes mortal eren civils i els altres dos morts eren membres de faccions armades que controlen una part de la província. Els grups jihadistes, com és el cas de l’Organisme d’Alliberament del Llevant, en què s’inclou l’exfilial siriana d’Al-Qaeda, dominen la major part d’Idlib.\nFins ara, durant aquest novembre, han mort 69 civils a Síria pels bombardejos de l’aviació russa o per les accions contra zones que controla el govern de Damasc. Durant les últimes setmanes, els bombardejos russos s’han intensificat i les tropes sirianes han pres algunes poblacions al sud de la província d’Idlib.


Què podem fer cadascú de nosaltres per ser més malames? | Institut Escola Montagut\nHan realitzat una campanya publicitària gràcies a un estudi previ sobre una de les causes de la contaminació del planeta. Totes les iniciatives que s’acabin proposant, es compartiran amb els membres de la comunitat educativa, per tal que aquestes persones puguin decidir, quina iniciativa els representa més, els sembla més destacable i volen que sigui la que finalment es dugui a terme de forma oficial des de l’Institut Escola Montagut.\nPer tant, la responsabilitat era màxima per aconseguir donar sentit al treball realitzat aquests dies per ser més MALAMA!


educació - 2/7 - Actua\nTallers de sensibilització al Centre Obert del Molí de Vent\nTallers de sensibilització al Centre Obert del Molí de Vent Hola a tothom. Em dic Marta, actualment estic realitzant les pràctiques del curs de Dinamització d’activitat educatives de lleure infantil i juvenil, als Centres Oberts de Vilanova. Aquesta oportunitat es possible gràcies al suport que tinc per part de l’IMET, Institut Municipal d’Educació i Treball, tant […]\n3rd noviembre 2017\nQuart aniversari del CRAE Collbató, un dia especial!!\nQuart aniversari del CRAE Collbató, un dia especial!! El passat divendres vam tenir un dia especial, va ser el dia escollit per a cel·lebrar el nostre quart aniversari. El plat gros va ser un dinar amb quatre peces de xurrasco fets a la barbacoa al jardí del CRAE que el vam complementar amb un pica […]\nDes del passat dia 3 d’Abril del 2017, ACTUA SCCL gestiona un nou recurs residencial, el pis Assistit Casa de Joves Vila-seca. El Pis Assistit “Casa de Joves Vila-seca” és un nou recurs dins del Programa d’habitatge de l’Àrea de Suport al Jove Tutela i Ex-Tutelat de la Generalitat de Catalunya, situat a Vila-seca, comarca […]\nINAUGURACIÓ CRAE LLAR FRANCOLÍ\nEl passat 12 d’agost, els infants i joves de la Llar Francolí, juntament amb part de l’equip educatiu, vam visitar les instal·lacions del FC Barcelona, convidats per la Fundació Fútbol Club Barcelona, en un dia molt especial per a tots nosaltres. Des de l’equip educatiu, vam pensar que podria ser una bona idea organitzar […]\nFesta d’estiu CRAE Llars Torre Vicens\nEl dia 15 de juny es va dur a terme al CRAE Llars Torre Vicens, la festa d’estiu 2017. Compartim amb vosaltres la cobertura que va fer de la mateixa, el diari Segre Art amb propòsit social I. García El centre tutelat torre Vicens acull una exposició feta pels menors De la mà de l’artista […]\nFinalitza el projecte Casa de Joves Vila seca\nHi ha projectes que s’inicien, però també hi ha projectes que arriben a la seva fi, almenys formalment; ja que estem convençuts que les llavors escampades per la feina realitzada encara estaran molt de temps germinant i donant els seus fruits. Compartim amb vosaltres un escrit fet pel director de la Casa de Joves de […]\nEl passat divendres 21 d’Abril va tenir lloc la presentació del conte infantil il·lustrat ‘La Kesse i el Kosse a la Font de la Canya’, dels autors Georgina Castells i Sergi Segura. L’acte de presentació va ser a la Sala Muriel Casals de la seu de l’Institut d’Estudis Penedesencs de Vilafranca del Penedès i va anar a càrrec […]\nActivitats d’aventura amb els joves del CRAE Collbató!\nAmb La Sargantana (http://lasargantana.cat/), empresa d’esports d’aventura, portem dos anys fent activitats amb els nostres joves del CRAE Collbató. Des d’escalada (amb formació tècnica) i excursions, fins a parapent i exploració de coves, unes activitats que realitzem amb els joves i que en molts casos mai han experimentat. Residint al CRAE tenen l’oportunitat de participar […]\nCol·laboració amb el CFGS de l’Institut Manuel de Cabanyes\nAl llarg d’aquesta setmana tots els grups de la Xarxa de Centres Oberts participem en una activitat conjunta amb els alumnes del CFGS d’Activitats Físiques i Esportives de l’Institut Manuel de Cabanyes. Alumnes de 1r i 2n curs d’aquest Cicle Formatiu ens preparen tot un seguit de jocs i activitats per tal que gaudim d’una […]\nEQUITACIÓ TERAPÈUTICA A LA CASA DE JOVES VILA-SECA\nEQUITACIÓ TERAPÈUTICA A LA CASA DE JOVES VILA-SECA Aquest 26 de gener , els nois de la Casa de Joves Vila-seca han reprès les sessions d’Equitació Terapèutica en la modalitat d’Aprenentatge Facilitat per Cavalls. L’Aprenentatge Facilitat per Cavalls és un acostament vivencial a l’ensenyança i a l’aprenentatge amb l’ajuda del cavall amb el propòsit de […]


TV3 anuncia l'estrena d'un nou programa en horari de màxima audiència | NacióReus\nTV3 anuncia l'estrena d'un nou programa en horari de màxima audiència\nSanchis assegura que ja s'han començat a implementar alguns canvis a la graella per revertir la situació\nRedacció | 21/04/2017 a les 18:51h\nEl director de TV3, Vicent Sanchis, ha anunciat aquest divendres en compareixença parlamentària la intenció d'estrenar un programa cultural en horari de màxima audiència de cara a la nova temporada de tardor.\nPel que fa als índexs d'audiència de TV3, Sanchis ha explicat que ja s'han començat a implementar alguns canvis a la graella per revertir la situació actual i ha defensat la rapidesa amb què s'han pres algunes decisions no previstes per recuperar a la televisió el lideratge que TV3 manté a internet.\nD'altra banda, Sanchis ha fet saber que "aquest estiu TV3 no tancarà per vacances", al·ludint a les novetats que es podran veure durant els mesos de juliol i agost i que s'ampliaran el setembre.\nDe fet, la cadena ja va anunciar fa pocs dies que preparava un nou programa nocturn amb humor, música i "els convidats més interessants del moment". L'espai, del qual no s'ha revelat el nom, estarà conduït per la periodista Ana Boadas, que actualment forma part de l'equip del magazín Divendres; Sandra Sabatés, que debutarà a la cadena pública, i Bibiana Ballbè, que havia presentat programes com Ànima i Silenci?.


Wikiloc | Ruta Sant Feliu de Buixalleu-Sant Romà-Santa Bàrbara.\n4.085 217 2318\nRuta per les Guilleries (btt)\nErmita de Santa Bàrbara (a peu)\nVista 971 vegades, descarregada 39 vegades\nHola, ha trobat interessant aquesta ruta Sant Feliu de Buixalleu-Sant Romà-Santa Bàrbara. https://ca.wikiloc.com/rutes-senderisme/sant-feliu-de-buixalleu-sant-roma-santa-barbara-17723908 Salutacions, Wikiloc | Rutes del Món


Festes | Escola Serra de l'Obac | Pàgina 3\nConcert de Nadal de C.Superior\nUs deixem les fotos del concert de Nadal realitzat ahir, esperem que us agradin.\n5è, 6è, Blog del Serra, Curs 2019-20, Festes, General, Portada, Primària 5è, 6è, Concert CS, Curs 2019-20, festes, Música, Nadal, portada 0\nANEM A BUSCAR EL TIÓ. EDUCACIÓ INFANTIL.\nEnguany el fort vent ha portat el tió dins de l’escola, malgrat això, als nens i les nenes d’ Educació Infantil ens ha costat una mica trobar-lo, el pobre tenia fred i gana. Ja l’ hem abrigat bé i durant tota la setmana li portarem… Llegeix més»\nBlog del Serra, Curs 2019-20, Festes, General, Infantil, P3, P4, Portada 0\nCONCERT DE SANTA CECÍLIA AL SERRA (CELEBRACIÓ DELS MÚSICS):\nDivendres 22 de novembre tota l’escola vam gaudir d’un concert molt especial. A l’escola tenim alguns alumnes que estan aprenent a tocar algun instrument i ens han demostrat les seves habilitats musicals. S’han creat moments màgics, tant… Llegeix més»\nCurs 2019-20, Festes, General, Infantil, Música, Portada, Primària 0


Tallink Spa & Conference Hotel Tallinn Estònia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nSadama 11A, Sadama, Tallinn, Estònia 10111\nbasat en 2108 comentaris Veure totes les 34 fotos\nSobre Tallink Spa & Conference Hotel\nEl Tallink Spa Hotel és un establiment modern amb una façana de vidre i ofereix una zona de spa luxosa amb piscina coberta i exterior. El nucli antic de Tallinn i la gran porta de la costa són a 5 minuts a peu.\nL'spa Aqua inclou diversos tipus de saunes, una banyera d'hidromassatge, una piscina infantil i una piscina exterior oberta tot l'any. A més, ofereix tractaments de bellesa.\nLes habitacions del Tallink Spa & Conference Hotel disposen d'aire condicionat, TV per satèl·lit, minibar i un bany amb barnussos i assecador. Hi ha internet per cable gratuïta a totes les habitacions i Wi-Fi gratuïta a tot l'establiment.\nEl restaurant Nero, d'ambient elegant, serveix especialitats estonianes i internacionals, a més d'un bufet d'esmorzar abundant. El bar de cigars Fidel està situat a l'últim pis i ofereix una vista panoràmica sobre la ciutat. També podreu relaxar-vos al bar del vestíbul i al bar de la piscina.\nEl port de passatgers de Tallinn és a només 100 metres de l'Spa & Conference Tallink Hotel.\nPlease note that booking 7 or more rooms, a partial or full prepayment is required.\nPlease note that from 12th of September to 2nd of October Tallink Spa & Conference Hotel’s water park Aqua Spa will be undergoing renovation works and therefore access to some of the saunas and pools will be limited. Hotel apologizes for the inconveniences! Mostrar més\nViatger de Negocis (214)\nViatgers en solitari (237)\nFamílies amb infants petits (323)\nFamílies amb infants grans (256)\nde 2108 comentaris\nde 993 comentaris


Autor Iniesta, Montserrat\n7 - Juliol de 1995 - Cultura en exhibició (Bulletí de Revista d'etnologia de Catalunya) / Iniesta, Montserrat\nTítol : 7 - Juliol de 1995 - Cultura en exhibició\nAutors : Iniesta, Montserrat, Autor ; [et al.], Autor\n7 - Juliol de 1995 - Cultura en exhibició [text imprès] / Iniesta, Montserrat, Autor ; [et al.], Autor . - 168 p. : il. ; 31 cm.\nACBS 10763 39 R. Etnologia 7 Llibre imprès Biblioteca Secció general Disponible Donatiu de la Generalitat de Catalunya


L'univers de Joyce en 254 càpsules - Empordà\nL'univers de Joyce en 254 càpsules\nFederico Sabatini recopila una extensa selecció de fragments de novel·les, assajos i cartes\n«El que exigeixo als meus lectors és que dediquin la seva vida sencera a llegir els meus llibres», respon James Joyce, amb rotunditat, a la revista Harper's. En efecte, capacitat d'esforç i valentia es demana als lectors que s'endinsen en els monuments literaris de Finnegans Wake (1939) o El inefable Ulises (1922). L'autor dublinès, cèlebre per l'hermetisme i l'experimentalisme estilístic de les seves novel·les, és un os literari dur de rosegar.\nConscient de la muralla que suposa Joyce per a la majoria de lectors, Federico Sabatini, professor de la Universitat de Torí, acaba de publicar al nostre país una compilació del pensament literari joycià que constitueix una excel·lent introducció per a neòfits. Així mateix, els devots de l'irlandès gaudiran de la millor síntesi realitzada fins avui de les opinions personals del seu ídol. Sobre la escritura (Alba Editorial, 2013) recull, a través de la veu del mateix escriptor, les seves reflexions sobre el procés creatiu, les tècniques de la narració, el mercat editorial, el paper de l'escriptor o dels autors que més va admirar, com Defoe , Blake o Ibsen.\nDe fet, encara que l'obra d'aquest clàssic del segle XX ha forjat una tradició interpretativa que augmenta cada any amb simposis i monografies, «encara estem aprenent a ser contemporanis de Joyce», segons creu el seu biògraf, Richard Ellmann.\nI aquest nou volum, amb l'estudi preliminar de Sabatini i la pulcra traducció de Pablo Sauras, contribueix a apropar el geni i la figura de Joyce. A través de les seves reflexions, ens assabentem que va dedicar 20.000 hores (833 dies complets!) a escriure l'Ulisses; que tota la seva existència va ser una fugida de les tres «xarxes» que el capturaven a Dublín: família, religió i pàtria, que la literatura no ha de descriure la vida, sinó «recrear», ser-ne «expressió suprema»; que la inspiració artística és un instant de clarividència que l'autor ha de registrar «meticulosament» per introduir-lo a la seva obra, que el bon escriptor ha de conèixer l´origen etimològic dels vocables que utilitza, que el talent natural no és res sense esforç continuat, com ell mateix va demostrar en escriure en les pitjors condicions en el seu periple per l'Europa d'entreguerres.\nPotser la seva postura més cridanera des del present sigui la recerca de total aïllament per crear: l'autèntic artista abomina de la vida mundana i evita les adulacions públiques que alimenten la vanitat. La filla de Joyce, Lucia, escriu en una carta que el seu pare ha rebutjat diverses vegades «fer xerrades molt ben pagades». Aquesta conducta reflecteix l'ideal de puresa i integritat joycià, expressat en frases com «no vull vendre al públic el meu esperit poètic». L´Ulises, el seu principal llegat al cànon literari, ha estat definit per Manuel Vicent com «un dels cims de vuit mil metres de la literatura universal, que cal escalar per la paret nord, des de la qual s'estimben una i altra vegada els millors alpinistes».


Campins no veu prudent fer esdeveniments com el Cruïlla i diu que el toc de queda podria ajudar si empitjora la situació La República\nCampins no veu prudent fer esdeveniments com el Cruïlla i diu que el toc de queda podria ajudar si empitjora la situació\nACN Barcelona.-La cap del Servei de Medicina Preventiva i Epidemiologia de l’Hospital Vall d’Hebron, Magda Campins, ha afirmat que no és prudent fer esdeveniments com el Cruïlla en una situació […]\nACN Barcelona.-La cap del Servei de Medicina Preventiva i Epidemiologia de l’Hospital Vall d’Hebron, Magda Campins, ha afirmat que no és prudent fer esdeveniments com el Cruïlla en una situació epidemiològica com l’actual. En declaracions a Catalunya Ràdio, ha dit que de la mateixa manera que s’ha tancat l’oci nocturn perquè s’han detectat brots, els grans esdeveniments poden ser “grans disseminadors”. I és que ha valorat que encara que es facin TA i es digui que s’ha de dur la mascareta, es donen situacions en que no es compleixen les mesures. D’altra banda, ha afirmat que les limitacions horàries i el toc de queda podrien “ajudar” a aturar el creixement, tot i que ha afirmat que s’hauran d’aplicar si es detecta una afectació major als hospitals.\nCampins ha afirmat que el que més preocupa és l’increment de casos i la possibilitat que amb aquesta transmissió aparegui una variant que escapi a les vacunes. De la mateixa manera, ha reconegut que hi ha mesures “difícils” d’aplicar, com el toc de queda, però ha reconegut que serien les següents mesures que caldria aplicar “si es comencen a tenir molts més ingressos i es posés en perill el sistema hospitalari”. De la mateixa manera, creu que tornar a fer obligatòria la mascareta a l’exterior també contribuiria a conscienciar que la pandèmia no ha acabat. La doctora ha recomanat no marxar a l’estranger de vacances i fer trobades socials petites.


Brugarolas actualitza les seves instal·lacions - Brugarolas fabricante de lubricantes industriales\nHome/Notícies/Brugarolas actualitza les seves instal·lacions\nDesprés de mesos d’obres i amb l’obligada aturada en els primers moments de la pandèmia de la Covid-19, les noves instal·lacions de Brugarolas són ja una realitat.\nEl nou magatzem, annex a la fàbrica, ha permès el trasllat de totes les referències que es trobaven al magatzem logístic de Can Calopa així com la reorganització de les matèries primeres que ja estaven ubicades a la fàbrica. A nivell logístic, això suposa una millora important en l’eficiència de la gestió de les comandes.\n12.000 m2 permeten la disponibilitat de 6.000 ubicacions, que es divideixen en 3 plantes que seran gestionades amb 4 muntacàrregues. Pel que fa als molls de càrrega, hem passat d’un a quatre, quadruplicant així la capacitat de càrrega de camions simultània.\nLa segona novetat, i potser la més visual, és la implementació d’una instal·lació fotovoltaica per a autoconsum a les cobertes de les noves naus. Les plaques solars, que ocupen uns 4.000m2, corresponents a les dues aigües enfocades a sud del magatzem i la fàbrica, consisteixen en 960 mòduls d’última generació amb una potència total de més de 420kWp. Amb aquesta potència instal·lada, ja estem generant més del 45% del consum total de la fàbrica.\nAixí, anualment, la instal·lació fotovoltaica proporcionarà a la fàbrica l’energia equivalent al consum de més de 80 habitatges, que equivalen a més de 50 tones de petroli. El nostre objectiu és aconseguir zero emissions de gasos d’efecte hivernacle el 2050.\n14 oct. 2020|


Mercedes Giovinazzo en ADESTE+ Lisbon Summer School | Interarts Foundation\nMercedes Giovinazzo en ADESTE+ Lisbon Summer School\nL’ADESTE+ Lisbon Summer School es va celebrar del 23 al 27 de setembre de 2019 a la Fundació Gulbenkian de Lisboa!\nAquesta primera edició de l’ADESTE+ Lisbon Summer School es va organitzar, en el marc del projecte ADESTE+ i amb el suport del Programa Europa Creativa de la Unió Europea, al voltant de 3 eixos per promoure una aproximació, pràctica i teòrica, del tema del desenvolupament dels públics.\nProfessionals i experts en la formulació de polítiques nacionals i internacionals per el desenvolupament de públics en les arts i la cultura, van ser convidats a participar en 5 dies de tallers, laboratoris i debats sobre diferents temes d’interès.\nDurant els dies 24 i 25 de setembre, l’esdeveniment va comptar amb la participació especial de Mercedes Giovinazzo, Directora de Interarts, qui va oferir la classe magistral ‘El valor de les arts’. Més enllà dels indicadors de rendiment’, i el discurs d’obertura ‘Com va guanyar la participació i per què és important’. En les seves intervencions va explorar el tema principal del valor públic de la cultura i va abordar el desafiament de demostrar el seu impacte en les noves relacions i narratives de la societat, així com en les pràctiques de participació cultural per al desenvolupament humà.\nEls dos pròxims esdeveniments del projecte ADESTE+ Lisbon Summer School tindran lloc al llarg dels pròxims dos anys.\nADESTE+ Lisbon Summer School – Programa\nADESTE+ Lisbon Summer School – Mercedes Giovinazzo


Jeonju (Corea del Sud) – Fuet i Mate\nJeonju (전주) és una ciutat de la província de Jeollabuk-do famosa per la seva església de totxos vermells i per tenir un dels barris Hanok més ben conservats del país.\nEl primer rei de la dinastia Joseon era originari de Jeonju, per això la ciutat, va ser una de les ciutats més importants durant aquesta dinastia.\nLa catedral catòlica Jeondong es va construir al lloc on van ser executats un seguit de coreans catòlics, ja fa un segle. És curiós anar a la plaça de la catedral i pels seus voltants i veure els coreans vestits amb les robes clàssiques que lloguen a les botigues de la zona, per passar el dia i fer-se fotografies.\nDavant de l’esglesia hi ha el palau Gyeonggijeon, però per accedir-hi s’ha de pagar entrada.\nCom ja hem comentat, Jeonju té el barri Hanok més ben conservat de Corea, però com acostuma a passar en aquests casos, avui en dia és el barri turístic guiri més ben explotat de Corea. El carrer principal és el Taejo-ro però el millor és passejar pels carreronets per veure les típiques cases de fusta.\nL’altre punt de concurrència de coreans és el Nambu Market on a la planta de dalt hi ha les botigues de moda, cool, onda, etc.\nTambé ens podem apropar fins a la porta Pungnammun Gate que data de la dinastia Joseon i era la porta d’entrada a la fortalesa, construïda, la primera vegada sota la dinastia Goryeo a finals del s.XIV però que va ser cremada durant les invasions japoneses de 1597. La porta es va reconstruir, gairebé 200 anys més tard i avui en dia, és l’única de les quatre que queda en peu.\nEl carrer del cine és on es desenvolupa el festival de cine de la ciutat i mentre això no passa és un carrer comercial decorat amb escultures relacionades al 7é art.\nLa ciutat està envoltada de muntanyes que són el candidat perfecte per anar a acampar. També es poden aprofitar per caminar una mica, com per exemple per anar a visitar el lloc històric Omogdae.\nEntrar i Sortir de Jeonju\n– Autocar de Jeonju a Chungju per 15.300 i d’allí la idea és anar a Danyang.\n– Autocar de Gwangju a Jeonju per 6600.\nMoure’t per Jeonju\nDormir a Jeonju\n– Domir a la muntanya que hi ha a l’altre costat del carrer Girin-daero\n– Hi ha Convenience Store per comprar noodles o pa i llaunes.\n– Es pot acampar.\n– Gyeonggijeon Shrine: Entrada 3.000 won.\n– Esglesia Catòlica de Jeondong\nTagged as: Corea del Sud, Jeonju


Presentarem Manar! Manar! a la biblioteca de Berga el proper divendres 17 d'Abril. Mossén Ballarín i Ramon Felipó farán els honors i tothom a qui això agafi dins del seu radi d'acció hi és convidat...\nby at 07:06 7 comments\nby at 02:19 4 comments\nLabels: Ibarretxe, Partido Nacionalista Vasco, PP, PSOE\nCom ja sabeu, un dels llibres que acabo de publicar és Canya al Borbó!, un treball de recerca iconogràfica sobre la imatge satírica de la monarquia espanyola durant el darrer segle. Avui us deixo algunes imatges (les més sucoses, perque n'hi ha moltes) que per un motiu o altre han quedat excloses del llibre. La majoria són raons d'espai, (penseu que vaig recopilar imatges per fer un volum el doble de gruixut, i que encara l'epopeia amb els maquetadors que van aferrissar-se amb el llibre van aconseguir la bestiesa d'acabar encabint fins i tot quatre vinyetes per pàgina), mida, disseny, composició, equilibri d'autors, publicacions, i coses per l'estil.\nComo ya sabéis, uno de los libros que acabo de publicar es Canya al Borbó! un trabajo de investigación iconográfica sobre la imagen satírica de la monarquía española durante el último siglo. Hoy os dejo algunas imágenes (las más jugosas, porque hay muchas) que por un motivo u otro han quedado excluidas del libro. La mayoría han sido por razones de espacio, (pensad que llegué a recopilar imágenes para hacer un volumen el doble de grueso, y que la jauría de maquetadores que manosearon el libro consiguieron la locura de llegar a encajar incluso cuatro viñetas por página), tamaño, diseño, composición, equilibrio de autores, publicaciones, y cosas por el estilo.\nby at 08:15 4 comments\nby at 14:40 0 comments\nPapitu en guerra\nLa revista Papitu fou durant gairebé trenta anys el paradigma de la publicació festiva, lúdica, desenfadada i un pèl procaç. Però en esclatar la guerra civil, l'any 1936, els dibuixants del SDP van fer-se amb el control de la publicació i intentaren "regenerar-la". Durant 18 números aquest Papitu en guerra fou dirigit per Miquel Solé Boyls, s'hi recuperen les vinyetes del seu fundador, Feliu Elias, i hi signaren sagnants sàtires contra els militars sollevats ninotaires consolidats com Junceda, Porta, Xirinius o Quelus, noms que ja estaven gairebé consolidats dins la professió i que es convertirien en importants personatges de la cultura catalana, com Tísner, Calders o Fontseré, i nous valors emergents com el valencià Choliol i el berguedà Josep Vinyes, germà del dramaturg Ramon Vinyes. Un record a aquests homes que van tenir l'humor de fer la guerra amb les seves pròpies armes: l'enginy i la sàtira.\nLa revista Papitu fue durante casi treinta años el paradigma de la publicación festiva, lúdica, desenfadada y algo procaz. Pero al estallar la guerra civil, en el año 1936, los dibujantes del SDP se hicieron con el control de la publicación e intentaron "regenerarla". Los 18 números de este Papitu en guerra fueron dirigidos por Miquel Solé Boyls, se recuperan las viñetas de su fundador, Feliu Elias; firmaron sangrientas sátiras contra los militares golpistas dibujantes consolidados como Junceda, Porta, Xirinius o Quelus, nombres que ya estaban casi consolidados en la profesión y que se convertirían en importantes personajes de la cultura catalana como Tísner, Calders o Fontseré, y nuevos valores emergentes como el valenciano Choliol y el berguedán Josep Vinyes, hermano del dramaturgo Ramon Vinyes. Un homenaje a estos hombres que tuvieron el humor de hacer la guerra con sus propias armas: el ingenio y la sátira.\nby at 07:40 5 comments\nLabels: guerra civil, humor, humoristas, revistas de humor\nL'amic JRMora ens acaba de sorprendre amb un lloc que fa cara de convertir-se en visita obligada de tots els que ens agrada això dels gargots. Es tracta de Milapiz, una mena de diari digital de temàtica gargotaire, que ja en sentirem a parlar.\nEl amigo JRMora nos acaba de sorprender con una web que tiene pinta de convertirse en visita obligada de todos los que nos gusta esto de los garabatos. Se trata de Milapiz, un portal de temática monigotera que parece que dará que hablar.\nby at 08:07 0 comments\nLabels: internet, Mis cosas\nby at 08:13 2 comments\nLabels: Chistes Acudits, LV, Política, Zapatero\nAll The Art That’s Fit to Print (And Some That Wasn’t) és el llibre de Jerelle Kraus, ex Editora d'Art de les pàgines d'opinió del diari New York Times publicat per Columbia University Press, on ens mostra 320 dibuixos encarregats pel diari que mai no van veure la llum. En alguns casos, fins i tot, el diari va pagar fins a un milió de dolars en concepte d'honoraris d'anul.lació, per tal d'evitar la publicació i difusió d'algunes d'aquestes imatges, la majoria per entreveure connotacions sexuals on no n'hi ha. Tot això, ben explicat en aquest imperdible article d'Steve Brown a Alternet, traduït al castellà a Rebelión.\nAll The Art That’s Fit to Print (And Some That Wasn’t) es el libro de Jerelle Kraus, ex Editora de Arte de las páginas de opinión del diario New York Times publicado por Columbia University Press, donde nos muestra 320 dibujos encargados por el diario que nunca vieron la luz. En algunos casos, incluso, el diario pagó hasta un millón de dólares en concepto de honorarios de anulación, para evitar la publicación y difusión de algunas de estas imágenes, la mayoría de veces por entrever connotaciones sexuales donde no las hay. Todo ello, bien explicado en este imperdible artículo de Steve Brown en Alternet, traducido al español en Rebelión.\nby at 08:28 3 comments\nby at 08:40 2 comments\nJa ha arribat la tercera edició (que en realitat és la quarta) de la incommensurable revista digital Tebeosfera, que dirigeix l'aciençat Manuel Barrero, reivindicant un autor d'historietes com és el gran Alfonso Font. Per si hi ha algú que hi té interés, hi he publicat un text sobre una de les creacions humorístiques més impagables d'aquest autor: el célebre (?) aviador Federico Mendelsson Bartholdy, que alguns de vosaltres recordareu de les pàgines de la revista Cimoc.\nYa ha llegado la tercera edición (que en realidad es la cuarta) de la inconmensurable revista digital Tebeosfera, dirigida por el erudito Manuel Barrero, reivindicanto en esta ocasión al gran Alfonso Font. Por si alguien está interesado, hay un texto mío sobre una de las creaciones humorísticas más impagables de este autor: el célebre (?) aviador Federico Mendelsson Bartholdy, que igual recordáis de las páginas de Cimoc.\nby at 09:35 2 comments\nLabels: historieta, humor, textos\nBé, no m'agrada parlar de mi. Però cal explicar-ho una mica, no?\nTot plegat va començar el dia abans; just a l'hora de la migdiada (ho notareu perque em vaig haver de prendre quinze cafés, i això, es clar, em va provocar una lleugera excitació), em van convidar al programa de sobretaula de Catalunya Ràdio, L'Oracle, que dirigeix i presenta en Xavi Grasset. Immediatament cap a casa, a passar l'aspiradora (hi ha rituals domèstics irrenunciables), abans de dirigir-me a l'Hotel AC, punt de trobada de l'expedició de ninotaires que havíem d'anar a Premià de Dalt a inaugurar una exposició dedicada a Jaume Perich, i fer entrega de premis del concurs de dibuix de la Biblioteca. La Rosa i l'Anna, amatents, m'esperaven a mi i als amics Alfredo, Raúl, Cabañas, Arranz i Tena, que tal i com van arribar van sortir escopetejat cap a Premià de Dalt, on ens esperava una multitud de gent ben maca i agradable, a banda de les autoritats, els integrants del Consell de Cultura, la premsa, la Raquel Perich i la seva mare, l'Anna, i l'Iu Forn, que va fer de mestre de cerimònies. Un acte ben simpàtic amb el que es va inaugurar una versió reduïda de l'exposició "Perich sense concessions", vista fa un temps a La Virreina. Després, fou el moment de passar a la Biblioteca on es varen entregar els premis del concurs de còmics Gat Perich a una colla de petits (bé, tots els guanyadors eren noies, per tant, petites) artistes entre 6 i 14 anys: la Júlia, la Maria, la Patrícia, la Judit i la Clara. Un acte entranyable i senzill en el qual també vam recordar amb una flor de seda el poeta Valerià Pujol. Escopetejats cap a Barcelona de nou, pel sopar de gala tan sols per a dibuixants. Una taula de luxe a Cal Pep, presidida pel Fer, i on ens arrengleràvem en Toni Batllori, Pepe Farruqo, Napi, Joma, Ant, Tena, Raúl, Cabañas, Adela, Arranz, Gallego, Jordi Bosch, Alfredo, Usero, Kim, Ventura, i Bernet (a més a més d'algun infiltrat que no dibuixa però que fa moltes coses per als deibuixants, com en Jordi Coll –per cert, si no sabeu què fer, voteu Amaníaco com a millor revista pels premis del Saló del Cómic– o la Rosa, l'Ana, l'Arricio, o el Juan Carlos).\nAl matí següent, trobada al Port Vell, on ens esperava un vell Llop de mar, en Manel, al timó de la seva 'golondrina'. La llarga llista de convidats anava arribant: a banda dels ninotaires (a la llista de la nit anterior, afegiu-m'hi en Miquel Ferreres, en Joan Vizcarra, en J.J.-acabat d'arribar amb autocar des de Pamplona!-, l'Oscar, en Javi Rillo...), potser us sonen noms com els de Conrad Son i Evita de Luna, Núria Feliu, Josep Maria Cadena, Josep Pernau, Carles Santamaria, Vicent Sanchis, Jordi Llompart, Albert Om, Bibiana Ballbé, Lluís Juste de Nin, Alex Casanovas i un munt de cares amigues. Jo, us he de confessar que des que vaig pujar al vaixell no em vaig assabentar de res més, ja que estava constantment requerit per una cosa o altra: ara unes fotos aquí, ara unes preguntes allà, ara amb el Buenafuente, ara sense, ara filmar no se qué, ara filmar no se quantus...\nArribada al Fórum on ja hi havía un comité de benvinguda, passeig fins al saló d'actes de l'hotel AC, entrega de premis de la qual, de debó, no recordo pràcticament res (tan sols una munió de flashos, càmeres i fotografs al meu davant), mostres d'afecte a dojo i sessió intensiva de signatures i de dibuixos mentre tothom s'atipava de canapés.\n(Sí, una cosa he aprés de tot això: al proper premi hi he d'anar ben tip, com si diguessim).\nUna altra versió de l'acte en aquesta crònica de La Vanguardia, aquesta altra de l'Avui, aquesta d'El Punt o be aquesta altra del Mundo Deportivo. I una versió fílmica en aquest vídeo de l'ACN:\nBueno, no me gusta hablar de mí. Pero hay que explicar algo, ¿no?\nTodo empezó el día antes, a la hora de la siesta (lo notareis porque me tuve que tomar quince cafés, y eso, claro, me provocó una ligera excitación), me invitaron al programa de sobremesa de Catalunya Ràdio, L'Oracle, que dirige y presenta Xavi Grasset. Inmediatamente a casa, pasar la aspiradora (hay rituales domésticos irrenunciables), antes de dirigirme al AC, punto de encuentro de la expedición de dibujantes que debíamos ir a Premià de Dalt a inaugurar una exposición dedicada a Jaume Perich, y presidir la entrega de premios del concurso de dibujo de la Biblioteca. Rosa y Ana, deliciosas, me esperaba a mí ya los amigos Alfredo, Raúl, Cabañas, Arranz y Tena, que tal y como llegaron de Madrid, salieron hacia Premià de Dalt, donde nos esperaba una multitud de gente maja y agradable, aparte de las autoridades, los integrantes del Consejo de Cultura, la prensa, Raquel Perich y su madre, Ana, y Iu Forn, que hizo de maestro de ceremonias. Un acto muy simpático con el que se inauguró una versión reducida de la exposición "Perich sin concesiones", vista hace un tiempo en La Virreina. Después, fue el momento de pasar a la Biblioteca donde se entregaron los premios del concurso de cómics Gat Perich a un grupo de pequeños (bien, todos los ganadores eran chicas, por tanto, pequeñas) artistas entre 6 y 14 años: Julia , María, Patrícia, Judit y Clara. Un acto entrañable y sencillo en el que también recordamos con una flor de seda el poeta Valerià Pujol. A toda leche hacia Barcelona de nuevo, para la cena de gala sólo para dibujantes. Una mesa de lujo en Cal Pep, presidida por Fer, y donde nos sentábamos Toni Batllori, Pepe Farruqo, Napi, Joma, Ant, Tena, Raúl, Cabañas, Adela, Arranz, Gallego, Jordi Bosch, Alfredo, Usero, Kim, Ventura, y Bernet (además de algún infiltrado que no dibuja pero que hace muchas cosas para los dibujantes, como Jordi Coll -por cierto, si no sabeis qué hacer, votad Amaníaco como mejor revista para los premios del Salón del cómic-o Rosa, Ana, Arricio, o Juan Carlos).\nA la mañana siguiente, encuentro en el Port Vell, donde nos esperaba un viejo lobo de mar, Manel, al timón de su 'golondrina'. La larga lista de invitados iba llegando: aparte de los dibujantes (en la lista de la noche anterior, se añadieron Miquel Ferreres, Joan Vizcarra, J.J. -¡acabado de llegar en autocar desde Pamplona! -, Oscar, Javi Rillo ...), quizás os suenan nombres como los de Conrad Son y Evita de Luna, Núria Feliu, Josep Maria Cadena, Josep Pernau, Carles Santamaria, Vicent Sanchis, Jordi Llompart, Albert Om, Bibiana Ballbé, Lluís Juste de Nin, Alex Casanovas y un montón de caras amigas. Yo, tengo que confesar que desde que subí al barco no me enteré de nada más, ya que estaba constantemente requerido: ahora unas fotos aquí, ahora unas preguntas allí, ahora con el Buenafuente, ahora sin, ahora filmar no se qué, ahora filmar no se cuantos...\nLlegada al Fórum donde ya había un comité de bienvenida, paseo hasta el salón de actos del Hotel AC, entrega de premios de la cual, de verdad, no recuerdo prácticamente nada (sólo una multitud de flashes, cámaras y fotografos delante), muestras de cariño a raudales y sesión intensiva de firmas y de dibujos mientras todos menos yo se ponían las botas a base de canapés.\n(Sí, algo he aprendido de todo esto: al próximo premio tengo que ir bien comido de casa).\nOtra versión del acto en esta crónica de La Vanguardia, esta otra del Avui, esta de El Punt o esta de Mundo Deportivo.\nby at 08:05 9 comments\n(podeis hacer clic, si no sabéis de qué va)\nby at 08:54 3 comments\nLabels: Carod-Rovira, Chistes Acudits, LV\nGat Perich 2009\nTambé és vostre. También es vuestro.\nby at 09:37 20 comments\nHomenatge (sempre merescut) a Jaume Perich a El Club, de (TV3), ahir dijous a la tarda:\nby at 00:02 5 comments\nLabels: humor, Mis cosas\nAquest és un nitot per al cartell de la nostrada VIII Trobada de Caramelles Federació de Cors de Clavé.\nby at 00:47 4 comments\nLabels: dibuixos, ilustración, Mis cosas\nVisita a la llibreria...\nSi treieu el nas a qualsevol llibreria us podeu ben trobar això... qui avisa no és traidor!\nSi os asomais a cualquier librería, os podéis encontrar algo como esto... el que avisa no es traidor.\nby at 08:34 11 comments\nby at 07:50 2 comments\nby at 07:33 12 comments\nLabels: Chistes Acudits, Ibarretxe, LV, Partido Nacionalista Vasco, Política, PP\nConeixeu Cap Pep, a la plaça de les Olles? Un lloc on es menja de fàbula, i les parets són un museu. El Pep edita una postal a cada estació; aquesta és la de la pasada primavera. Divendres que ve hi aniré a sopar amb uns amigots...\nCal Pep está en la plaza de les Olles, en el Borne. Se come de fábula y sus paredes son un mueso. Pep edita una postal a cada estación. Esta es la de la primavera pasada. El próximo viernes cenaré allá con una montón de amigos...\nby at 10:02 4 comments\nLabels: ilustración, Mis cosas\nby at 08:16 8 comments\nA mi, plín\nDarrerament, per això del Premi Gat Perich i els llibres publicats, estic sotmés a interrogatoris periodístics per diaris, revistes, ràdios i televisions pràcticament dia sí i dia també. Un parell de les preguntes que més em fan són sobre la censura ("t'han censurat mai cap dibuix?") i sobre les repercusions dels ninots ("s'ha enfadat mai algú amb les teves vinyetes?"). Per sort, en els mitjans on treballo m'han deixat publicar sempre els dibuixos que he volgut, (primera pregunta contestada), però això, és veritat, ha comportat algun problema després, com per exemple, que hi hagi gent que s'enfadi. Us deixo un acudit de fa uns anys que va fer enfadar algú (no direm noms).\nÚltimamente, con esto del Premio Gat Perich y los libros que he publicado me he sometido a varias sesiones de interrogatorios periodísticos para radios, prensa y televisión. Las preguntas que más gustan son sobre censura ("¿te han censurado alguna vez un dibujo?") y sobre la repercusión de las viñetas ("¿alguien se ha enfadado con tus chistes?"). Por suerte, en los medios en los que trabajo, siempre he podido publicar lo que me ha dado la gana. Pero esto, es verdad, algunas veces ha comportado, después, algun problemilla, como por ejemplo, que alguien se enfade. Os dejo una viñeta de hace unos años que enfadó a alguien (no diré nombres).\nPublicada a La Vanguardia 3/9/2005\nby at 09:20 13 comments\nby at 09:43 9 comments\nby at 08:21 5 comments


Marató Terres de Lleida. MTDL - SUSPESA - FEEC - Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nMarató Terres de Lleida. MTDL – SUSPESA\n25 d'octubre 2020 - 8h\nCLOS PONS THAI RUNNERS ASS. ESP\n636377062 / info@ultratrailterresdelleida.com


CR vivenda I – 2dormitoris- « Casa rural Pikukoborda Landaetxea Lesaka\nCR VIVENDA I – 2 dormitoris\nL’antic “Txoco” de la casa(situat a la planta Baixa) va ser reformat l ‘any 2015 per destinar-ho a casa rural habitacions.\nA partir de 2018 es canvia la modalitat i es destina al lloguercomapartament.\nEl caserio Pikukoborda consta de 3 plantes, en las que es distribueixen els 2 apartaments, la casa rural habitacions i la vivenda del propietari. Cada apartament te la seva entrada independent. Les uniques zones comuns son el parking i el jardí.\nEl jardi es molt gran i amb diferents zones disposades de tal manera que els clients poden gaudir de la seva intimitat.\nL’apartament, com a borda que és, té les pareds de pedra i els sostres de fuste, que encara conserven la seva estructura original, dónen un ambient de calidesa a l’estança.\nHi teniu un ampli saló menjador amb la seva gran xemeneia, cuina, dues habitacions dobles i una sala de bany.\nTambé podeu sopar o esmorzar al porxo de l’entrada si el temps acompanya o gaudird’un cafè o refresc durant el dia o després de sopar. Des de l apartament hi ha un acces directe al jardí i zona de picnic.\n2 pax 100€ 105 € 115€ 120 € (agost 125€)\n– T.M. abril-maig-oct\n– T.M.alta juny-set-ponts\n– T.A. juliol-s.sta-Nadal i fi any\nESTABLIMENT NOMES PER ADULTS\nllar de foc (5 € / nit) “Menjador d’estiu” amb mobiliari de jardí Petita bassa per a refrescar-se i gaudir del paisatge i la tranquilitat\nCuina + productes per la neteja NO HI HA WIFI


Confiscat el major nombre de plantes de marihuana a la província de València | Valencia Extra\nSón més de 29.000 amb un valor de mercat que supera els 6,6 milions d’euros\nLa Guàrdia Civil ha confiscat el nombre més gran de plantes de marihuana, més de 29.000, a la província de València amb un valor de mercat que supera els 6,6 milions d’euros. En l’operació, anomenada ‘Campers’, s’ha detingut a cinc homes en les localitats de Requena i Iàtova.\nL’operatiu va començar el mes de juny passat, quan la Guàrdia Civil va tindre coneixement d’una possible plantació de marihuana en una pedania pertanyent al terme municipal de Requena. Dos dies més tard, els agents van intervenir més de 6.500 plantes de marihuana en el llogaret d’Hortunas. La plantació estava situada en una zona de difícil accés, envoltada de mala herba i grans arbres que facilitaven la seua ocultació.\nLa següent plantació, de similars característiques a l’anterior, va ser descoberta pels investigadors al mes següent en la localitat de Iàtova. Es van confiscar un total de 22.000 plantes de marihuana, detalla la Benemèrita en un comunicat.\nEls agents van detenir llavors a quatre homes, de nacionalitat albanesa, pels suposats delictes de tràfic de drogues, pertinença a organització criminal i contra el medi ambient.\nA més, es va realitzar un registre en la localitat d’Alborache i van requisar dos vehicles valorats en 62.000 euros, cinc mòbils, diverses plaques solars, bateries, bombes de succió, adobaments, 110 quilograms de cabdells de marihuana envasats i preparats per a la seua venda, eines i una gran quantitat de mitjans electrònics per a la cura de les plantes.\nPosteriorment, un cinqué home, de la mateixa procedència, va ser detingut en la pedania dels Isidros pels mateixos delictes i es va localitzar una tercera plantació a l’aire lliure amb més de 600 plantes de marihuana.\nAquesta organització criminal utilitzava per a les seues plantacions uns 10.000 metres quadrats de parcel·les situades en zones allunyades dels nuclis de població i de difícil accés.\nCampaments per a allotjar-se\nEls autors no van dubtar a esbrossar la zona i talar arbres autòctons per a dur a terme els seus fins i emprar l’aigua dels rius pròxims per al reg de la plantació. Així mateix, aquests individus havien construït campaments, pròxims a les parcel·les, per a allotjar-se. Per a cuinar usaven bombones de butà en ple terreny forestal.\nEls agents també van trobar grups electrògens que estaven enterrats en zulos per a evitar ser vistos des de l’aire i disminuir al mínim el soroll del motor d’aquests. Igualment, aquests generadors bombaven aigua a unes basses que van aconseguir fabricar per al proveïment de la plantació.\nL’operació ‘Campers’ ha sigut duta a terme per agents de l’Equip Roca i de l’Àrea d’Investigació del Lloc Principal de la Guàrdia Civil de Requena i per la Unitat de Seguretat Ciutadana de la Comandància de València, s’ha saldat amb un total de 5 detinguts, quatre d’ells han ingressat a la presó, més de 29.000 plantes de marihuana intervingudes amb un pes superior a 1.300 quilograms i un valor de mercat de més de 6.600.000 euros.


Vi Serego Alighieri Possessioni Bianco Bianco del Veneto: totes les anyades a Uvinum\nVi Serego Alighieri Possessioni Bianco Bianco del Veneto\nFitxa tècnica · Serego Alighieri Possessioni Bianco Bianco del Veneto\nQuina és l'opinió sobre altres anyades o volums de/d' Serego Alighieri Possessioni Bianco Bianco del Veneto?\n“L'hi vaig regalar al meu germà i també li va agradar. El Serego Alighieri Possessioni Bianco Bianco del Veneto és de color groc clar amb reflexos brillants. Em va portar records nítids de narcís. Sabor com torrat o de fum. Com era entre elres no el vaig poder maridar.”\n“- És un vi intens aroma del Sauvignon Blanc combina a la perfecció amb l'elegància de garganega, conegut per la seva postgust llarg, semblant a ametlles - La finor del ram es complementa amb belles notes florals, amb aromes afruitats i animades - Amazing complet i variat - Al·lèrgens: conté sulfits”\n“Notes de fruites blanques com la poma. Gust de caramel. Un vi amb cos.”


POLITIQUES DE SALUT EN L'AMBIT MUNICIPAL VALENCIA (1850-1936). PROFESSIONALS, LLUITA ANTIRABICA, HIGIENE DELS ALIMENTS I DIVULGACIO CIENTIFICA - 9788437042046\nEstás aquí: Ciencias Humanas > Medicina > Libros de Administración > Polítiques de salut en l'àmbit municipal valencià (1850-1936). Professionals, lluita antiràbica, higiene dels aliments i divulgació científica,\nPolítiques de salut en l'àmbit municipal valencià (1850-1936). Professionals, lluita antiràbica, higiene dels aliments i divulgació científica\nScientia veterum. Monografías, 8\nde este libro, con isbn 978-84-370-4204-6, Josep Lluís Barona, esta publicación tiene doscientas sesenta y cuatro páginas.\nPublicacions de la Universitat de València edita esta publicación. Fue fundada en 1920 y actualmente se encuentra en Valencia. Dicha editorial tiene más de dos mil obras en catálogo. Publicacions de la Universitat de València está especializada en Divulgacion Cientifica, Libros Universitario, Tesis Doctorales, Libros Homenaje, Revistas Cientificas entre otras. El catálogo de la editorial cuenta con las siguientes colecciones: Celestinesca, L'espill, Libros Materias:, Pasajes, Sociologia Y Politica... Las obras que conforman el catálogo de Publicacions de la Universitat de València vienen de la mano de autores tan conocidos como Estudiantes, Profesores y Catedraticos\nCompra el libro Polítiques de salut en l'àmbit municipal valencià (1850-1936). Professionals, lluita antiràbica, higiene dels aliments i divulgació científica junto con cualquiera de los libros en oferta de la selección que te proponemos y ahórrate los gastos de envío\nOtros libros de la colección Scientia veterum. Monografías:\nHealth And Medicine In Rural Europe (1850-1945)...\nCiencia, Salud Pública Y Exilio (españa,...\nOtros libros de Administración:\nGuía Práctica Para La Enfermera...\nHospitales Existentes En La Provincia De Cáceres...\nGestión De Unidad De Un Laboratorio...\nGestión De La Calidad En Las Organizaciones...\nAuditoria En Salud: Para Una Gestión...


Botigues virtuals | Servicios | Kreanto.com - Desenvolupament web Drupal - Botigues Virtuals - Posicionament - Castelló - Valencia\nCerca dins d'aquest lloc web: Botigues virtuals Posem en funcionament una tenda virtual per a que el seu negoci puga optar en internet a un gran nombre de clients potencials. La seua tenda virtual serà totalment administrable per vosté i disposarà de diverses formes de pagament electrònic, catàleg de productes i cistella de la compra interactiva.\nOferir els seus productes o serveis a través d'Internet és una forma de captar clients cada volta més extesa a tot el mon. Siga quin siga el producte o servei que la seua empresa oferisca, el fet de vendre'l a través d'Internet suposarà una sèrie d'advantatges front a altres canals de venda.\nNo ho dubtis, invirteix en imatge, en nous clients, en la teua web i en la tenda virtual. Confia en el nostre assessorament, crearem la teua web a la mida de les teues necessitats, amb solucions ajustades a tot tipus d'empreses.


felicitació nadalenca archivos - Festes de Moros i Cristians de Beneixama\nDec 14, 2020 | Videos\nFelicitació Nadalenca 2020\nDec 9, 2018 | Notícies\nLa Comissió de Festes de Moros i Cristians us desitja a tots bon nadal i feliç any 2019.\nDesde la Comisión de Fiestas de Moros y Cristianos de Beneixama, queremos desearos que paséis unas muy buenas fiestas de navidad y esperamos que el año 2017 nos depare momentos inolvidables de felicidad y hermandad. Felicidades...


Sa Plaça - Revista d'informació comarcal.\nSa Plaçafa 3 hores\nAntònia Collfa 4 dies\nAntoni Rodriguez Mirfa 3 hores\nMaria Reflexiona ha estat una iniciativa de la Fundació Vicente Ferrer i el teixit associatiu del poble\nSa Plaçafa 4 dies\nAlcúdia ret homenatge a gent de la mar: la peixatera Antònia Gual i l’astiller Sebastià Bennàssar\nL'Ajuntament aprofita la fira per distingir vides lligades a la mar\nLes pedreres de marès són memòria viva de les arrels d’alguns municipis del nord de l’illa, com és el cas de Santa Margalida. Ara,...\nPàgina 2 de 16‹ Anterior123456Següent ›Últim »


Dirk Nowitzki: "Messi y Ronaldo dieron un espectáculo de campeones"\nEl jugador franquicia de los Dallas Mavericks Dirk Nowitzki ha asegurado este lunes que disfrutó mucho con poder ver el 'clásico' entre FC Barcelona y Real Madrid en el Camp Nou, que finalizó con empate (2-2), y ha añadido que Leo Messi y Cristiano Ronaldo, autores de los goles de sus equipos, dieron un "espectáculo de campeones" como los mejores del mundo que son.\nEl alemán, que aseguró que Messi y Ronaldo sería el equivalente a LeBron James en fútbol, jugará mañana con Dallas contra el FC Barcelona Regal en el Palau Sant Jordi, pero pase lo que pase en el encuentro se lleva de la capital catalana el haber visto el 'clásico' en directo. "Messi y Ronaldo son los mejores del mundo, por cómo se mueven, por cómo tocan el balón, por su velocidad y por cómo juegan con sus compañeros", destacó.


CURS 2011-2012: ASPECTES ORGANITZATIUS i CALENDARI ESCOLAR | Escola Sant Joan\n← COMENÇA UN NOU CURS!!\nCÀSTING PER A “OLOR DE COLÒNIA” →\nCURS 2011-2012: ASPECTES ORGANITZATIUS i CALENDARI ESCOLAR\nDesprés de la primera setmana de curs, us adrecem algunes informacions:\n–Estem decidint les activitats concretes que queden plasmades en el Pla Anual del nostre centre. Una vegada aquest pla estigui aprovat, trobareu detallat cada esdeveniment en el calendari de l’apartat “agenda” d’aquesta pàgina web.\n-El dia 3 d’octubre començaran els reforços i el SEP (suport escolar personalitzat), 10 hores del qual s’oferiran fora de l’horari lectiu. A finals de setembre publicarem informació detallada de com quedarà configurat, els dies que hi haurà aquest suport, l’horari i a qui s’adreça.\n-A principis d’octubre quedarà definit el funcionament de la vigilància per part de les monitores del servei de menjador. S’està treballant per tal que sigui possible reconvertir-la en una oferta de vàries activitats senzilles que els nens puguin escollir quan acabin de dinar. A finals d’aquest mes de setembre podrem concretar-vos més coses al respecte.\n–Per parlar amb el professorat dels vostres fills, concreteu hora amb cadascun d’ells.\n-Per parlar amb direcció, podeu demanar hora a secretaria pels dimarts de 9 a 10 o per qualsevol dia a partir de dos quarts de 5 de la tarda (16:30).\nCALENDARI ESCOLAR DEL CURS 2011-2011\nProfessorat: 1 de setembre de 2011 fins 29 de juny de 2012\nClasses: del 12 de setembre de 2011 al 22 de juny de 2012 (aquests dos dies inclosos)\n-Nadal: del 22 de desembre de 2011 (darrer dia de trimestre) al 9 de gener de 2012 que es reprenen les classes.\n-Setmana Santa: del 30 de març (darrer dia del primer trimestre) fins al 10 d’abril de 2012 ( primer dia del tercer trimestre).\nDies festius (en negreta els de lliure disposició acordats entre tots els centres educatius de la nostra ciutat i aprovats en Consell Escolar):\n12 d’octubre (el Pilar), 31 d’octubre de 2011, 1 de novembre (tots sants), 6 i 8 de desembre, 7 i 9 de desembre de 2011, 20 de febrer de 2012 i 30 d’abril de 2012. Patum: 6,7 i 8 de juny.\nJornada intensiva des del dia 11 al 22 de juny de 2012, amb horari de 9 a 2/4 de 2. (El servei de menjador farà possible recollir els nens/es que en facin ús a dos quarts de cinc de la tarda).\nGRÀCIES DE NOU PER LA CONFIANÇA QUE DIPOSITEU EN NOSALTRES\nEL MEU CONTE PREFERIT- ANIOL I ROC


1r | Escola Àngels Garriga | Pàgina 2\nEls alumnes de 1r han anat a la platja on han passat tot un matí fent diferents jocs a la sorra. També han gaudit de l’aigua del riuet.\nYour english teachers recommend you…\n1r, 2n, 3r, 4t, 5è, 6è, English, General, Portada, Primària 0