| Prevenció de Riscos Laborals\nHorari 8:00h-18:00h 972417176\nCreiem en la cultura preventiva\nAjudem a fer-ho fàcil!\nFacilitem el canvi d'actitud\ncap a la seguretat integral\npositives en el treball\nSom molt més que formadors,\nsom entrenadors en seguretat\nLa seguretat és una àrea multidisciplinària que s’encarrega de minimitzar els riscos i els perills inherents que tota activitat laboral comporta.\nLa paraula seguretat emana del vocable “securitas” que pot definir-se com “qualitat d’estar sense cura”.\nL’ergonomia és el conjunt de coneixements científics aplicats perquè el treball, els sistemes, els productes i els ambients laborals s’adaptin a les capacitats i limitacions físiques i mentals de la persona.\nLa psicosociologia aplicada parteix del fet que les necessitats de les persones són canviants, com ho és la pròpia organització social.\nLa Higiene Industrial és la disciplina preventiva que estudia les condicions del medi ambient de treball , identificant, avaluant i controlant els contaminants d’origen laboral.\nEl terme “vigilància de la salut dels treballadors” engloba un seguit d’activitats, referides tant a individus com a col·lectivitats i orientades a la prevenció dels riscos laborals, els objectius generals tenen a veure amb la identificació de problemes de salut i l’avaluació d’intervencions preventives.\nFormacióper a la seguretat\nEl departament de formació d’Ergolaboris aposta per la formació i educació integral del personal. Donem una resposta seriosa a totes les necessitats formatives que precisen els professionals i les empreses.\nFomentem el creixement personal, la integritat intel·lectual, la sensibilitat i el compromís dels alumnes en els valors cívics i segurs davant la seva tasca diària.\nL’objectiu d’ErgoLaboris es donar solucions a prevenció de riscos laborals en el sistema organizatiu de la mateixa empresa, i adaptar-lo a les necessitats dels departaments de producció, recursos humans i qualitat.\nBasant-nos en procediments normatius derivats de sistemes d’implantació de les ISO, establim una metodología pràctica i feta a mida per a qualsevol empresa, independentment del sector i el nombre de treballadors que tingui.


Manual De Derecho Procesal Laboral Teor A Y Pr Ctica Derecho Biblioteca Universitaria De Editorial Tecnos - nbaqoyi.dyn-vpn.de\nManual De Derecho Procesal Laboral Teor A Y Pr Ctica Derecho Biblioteca Universitaria De Editorial Tecnos\nTitle : Manual De Derecho Procesal Laboral Teor A Y Pr Ctica Derecho Biblioteca Universitaria De Editorial Tecnos\nISBN : 8430955313\neBook Manual De Derecho Procesal Laboral Teor A Y Pr Ctica Derecho Biblioteca Universitaria De Editorial Tecnos available at nbaqoyi.dyn-vpn.de with Format PdF, ePub, Audiobook & Magazine. Please Create a FREE ACCOUNT to read or download Manual De Derecho Procesal Laboral Teor A Y Pr Ctica Derecho Biblioteca Universitaria De Editorial Tecnos FOR FREE.\nManual De Derecho Procesal Laboral Teor A Y Pr Ctica Derecho Biblioteca Universitaria De Editorial Tecnos Reviews\nFinally I can download and read Manual De Derecho Procesal Laboral Teor A Y Pr Ctica Derecho Biblioteca Universitaria De Editorial Tecnos Thank you!\nBooks Related with Manual De Derecho Procesal Laboral Teor A Y Pr Ctica Derecho Biblioteca Universitaria De Editorial Tecnos\nBIKE Guide Zugspitzregion: 30 Toptouren: Wetterstein – Mieminger Kette – Ammergauer Alpen


Rosa Maria Ventura Bremon | Vall d'Hebron Barcelona Hospital Campus\nRosa Maria Ventura Bremon\nSra. Rosa Maria Ventura Bremon\nUrgències d'Obstetrícia i Ginecologia\nHospital Traumatologia, Rehabilitació i Cremats\nSòc administrativa amb un llarg recorregut a través de la meva vida laboral, sempre vinculada a l'administració..\nHe treballat tant a l'empresa privada, durant 20anys, com a la pública, 12 anys, .en el servei sanitari.\nVaig començar a treballar com auxiliar administrativa en una agència de duanes quan tenia 18 anys, on vaig anar\npassant per diferents departaments fins a adquirir el reconeixement d'administrativa. Després en petites empreses fins a formar part de l'ICS el 2002.\nHe passat per diferents ambulatoris cobrint vacances i baixes.\nL'any 2006 em van fer interina en el CSMA de Maragall, Allí cobria tot el servei administratiu fent de secretària, control d'agendes, atenció al públic i registrant tota l'activitat del servei durant l'any, fins al 2012\nEs va interrompre el servei quan salut mental va passar a gestionar-se al Parc de Salut Mar al 2013. Des d'aleshores he estat treballant a la Vall d' Hebron com a aux. administrativa de l'Hosppital General i després Admissions del Maternoinfantil. En l' actualitat estic a Urgències del Maternoinfantil.\nMés de 80 exresidents d’Obstetrícia i Ginecologia es retroben a Vall d’Hebron\nLa nit de Sant Joan a les urgències de Vall d'Hebron\nMés color a l'Hospital Maternoinfantil Vall d'Hebron


c@ts: C@T AL BLOG DIVERTIT 2012\nGARBI24 (Joan Gasull)\nHE OMPLERT LA BANYERA D'AIGUA FREDA (en Jordi Banyera)\n1 de juny de 2012, a les 9:19\nWAW, TINC UN BLOG (Alyebard)\n1 de juny de 2012, a les 9:42\n1 de juny de 2012, a les 13:00\nHe omplert la banyera d’aigua freda http://jordicasanovasangelet.blogspot.com/\n(no sé si són divertits però em fan passar una bona estona que deu venir a ser el mateix)\n1 de juny de 2012, a les 18:16\nHe omplert la banyera\n2 de juny de 2012, a les 16:07\n2 de juny de 2012, a les 16:16\nSom-hi! Pensava que no sabria què posar en aquesta categoria... però ja hi he anat caient, ja!\nHE OMPLERT LA BANYERA D'AIGUA FREDA (del Jordi de la Banyera, ai... Casanovas):\nEL PETIT BLOG DE L'ASSUMPTA (de l'Assumpta, clar)\nEL TENTACLE (de l'Àlex S. Roca)\nMONTSELLADÓ'S BLOG (de la Montse Lladó)\n2 de juny de 2012, a les 17:33\nHola a tothom!!! Aquí el Banyeres, com em diuen molts! Les meves votacions són:\n- L' "Encara estem així" de Jpmerch.\n- El "Pon's Blog" de Pons007.\n- Garbí24 de joan gassull.\n- El "Tinc molt mal caure" del Sr. Tinc.\n2 de juny de 2012, a les 22:24\n- MONTSELLADO BLOC\n3 de juny de 2012, a les 9:51\nSens dubte, "Encara estem així?"\n3 de juny de 2012, a les 11:28\nHE OMPLERT LA BANYERA D'AIGUA FREDA (Jordi Banyera)\nPD: Estic descobrint blocs nous! :D\n3 de juny de 2012, a les 13:16\n3 de juny de 2012, a les 16:12\nDESCANS: EL BLOG D'UN HOME QUE DESCANSA (d'en Josep)\nA mi l'aigua freda sempre m'ha fet gràcia...així que:\ni l'altre que m'agrada per la seva manera de dir les coses...:\n(Tota ella és divertida)\n3 de juny de 2012, a les 23:32\nJo voto pel jp\ni pel garbí\nés al perfil del meu bloc,\n4 de juny de 2012, a les 0:29\n- GARBI24 (Joan Gasull)\n4 de juny de 2012, a les 1:11\nPerdó, em vaig deixar una votació amb tanta emoció: el Garbí24!\n4 de juny de 2012, a les 11:02\nDoncs passo i per aqui i voto, oi que puc?\n5 de juny de 2012, a les 13:48\nAfegeixo una nova proposta:\n- PONS'S BLOG (Pons007)\n5 de juny de 2012, a les 13:58\njo a can garbi m'ho paso pipa\n5 de juny de 2012, a les 23:48\nM'agrada la seva manera de dir les coses:\n6 de juny de 2012, a les 0:34\nui el meu correu el del bloc : dubtemtodic@gmail.com però crec que teniu altres adreces meves... millor aquesta...\n8 de juny de 2012, a les 11:44\nLlavors dirà que li faig la pilota,\nperò m´ho he pensat ehhh!!\nPONS'S BLOG (Pons007)\n8 de juny de 2012, a les 16:20\nLes meves primeres propostes:\n11 de juny de 2012, a les 0:22\n11 de juny de 2012, a les 0:32\n15 de juny de 2012, a les 12:22\n18 de juny de 2012, a les 18:40\n21 de juny de 2012, a les 23:05\n25 de juny de 2012, a les 23:57\n- GARBI24 de JOAN GASULL\n26 de juny de 2012, a les 20:08\nEl de la banyera\nEl del joan\n27 de juny de 2012, a les 16:37\n29 de juny de 2012, a les 20:06\n30 de juny de 2012, a les 20:43\nPer ara feina feta:\n2 de juliol de 2012, a les 19:19\n10 de juliol de 2012, a les 20:56\n14 de juliol de 2012, a les 11:49\nVal més tard que mai, oi? Doncs, apali, aquí comencen les meves propostes!\n27 de juliol de 2012, a les 14:12\nGARBÍ. garbí24.blogspot.com (Joan Gasull)\n30 de juliol de 2012, a les 23:08\n31 de juliol de 2012, a les 12:02\nEl Blog del pons sens dubte és mereix una ullada\n31 de juliol de 2012, a les 15:50


ELECTRORUMBAIAO és el nou projecte de DJ Panko, conegut per la seva tasca amb Ojos de Brujo. Es tracta d'una proposta de flamenc electrònic amb percussions brasileres, acordions balcànics i unes espectaculars projeccions i treballs visuals. Així presenten el seu primer disc, Boom (Satelite K, 2015), amb el qual proposen un viatge per tots els sons de la world music actual: flamenc experimental, sons de Baiao amb percussions brasileres i ritmes de foc balcànic. És una proposta amb vocació internacional, ja que són presents en alguns dels festivals més importants de world music d'Europa aquesta temporada, i quan l'ocasió ho permet s'acompanyen de col·laboracions com les que trobem al disc: Wagner Pa, Kumar, Iza, Adri i Rubén (La Pegatina), Benjamin o Yahcine (Tahcine & the Oriental Groove). Dance, electrònica i world music, és una de les apostes més segures de l'escena ètnica de la nostra ciutat, amb vocació internacional, com ho han estat tots els projectes de DJ Panko.\nnom del grup: ELECTRORUMBAIAO\ngènere: Electrònica, flamenc, brasilera, balcànica\nPanko: DJ, teclats\nAlan Sousa: percussions brasileres\nAnatol Eremciuc: acordió\nAndré Cruz: efectes visuals


Daniel P. Bovet | LibraryThing en català\nAutor/a de Understanding the Linux Kernel, Third Edition\nInclou aquests noms: Daniel Bovet, Daniel Plerre Bovet, Daniel Pierre Bovet, Daniel Plerre Bovet Ph.D.\n563 2 33,727 (3.62) 0 0\nObres de Daniel P. Bovet\nUnderstanding the Linux Kernel, Third Edition 551 exemplars, 2 ressenyes\nIntroduction to the Theory of Complexity (Prentice Hall International… 9 exemplars\nUnderstanding the Linux Kernel: From I/O Ports to Process Management 2 exemplars\nPsicologia animale: letture da Le scienze 1 exemplars\nkdweber (1), snarkymarcy (1), StudyAnimal (1), brinjal (1), BucharestAdobeLib (1), IvyRoad (1), cajzell (1), cargod_hera (1), jaoswald (1), pbleyer (1), lithiumhead (1), ARGANS (1), nokloxx (1), wmat (1) — més\nknoba (1), kvn_qnn (1), blais (1), kaikai1 (1), rixon (1), nsd23 (1), habermeister (1), shubhamchaudhary (1), dtaylor6989 (1), demorgan (1)\n2014-0913_epub (2) @home (2) @work (3) Basement library (2) Box 3 (2) Ordinador (19) computer programming (5) Informàtica (22) computers (29) Informàtica (14) cover: trade paper (2) cs (2) Llibre electrònic (5) Enginyeria (3) information technology (4) internals (4) IT (4) kernel (35) linux (91) linux kernel (9) no ficció (16) O'Reilly (3) office (4) operating systems (25) os (6) OS linux kernel (2) paperback (4) programació (29) Llegit (2) Obra de referència (8) Ciència (2) second add (2) software development (3) system administration (5) technical (2) Tecnologia (4) pendent de llegir (5) unchecked (2) unix (14) no llegit (3)\nDaniel P. Bovet actualment està considerat un «autor únic». Si una o més obres pertanyen a diferents autors homònims, procedeix a separar-los.\nDaniel P. Bovet comprèn 5 noms. Pots examinar i separar noms.\nQuant a | Contacte | LibraryThing.com | Privadesa/Condicions | Ajuda/PMF | Blog | Botiga | APIs | TinyCat | Biblioteques llegades | Crítics Matiners | Coneixement comú | 151,428,441 llibres! | Barra superior: Sempre visible


La proposta de Prosperitat per a l’entorn de l’escola Víctor Català rep el suport de tots els grups municipals – Associació de Veïnes i Veïns de Prosperitat\nEl Consell Plenari del Districte de Nou Barris, celebrat el 14 de desembre de 2021, va aprovar per unanimitat de tots els grups municipals (ERC, Barcelona en Comú, PSC, PPC, Ciutadans i Barcelona pel Canvi) la proposta sorgida de l’AFA del Víctor Català, a la qual dona suport l’AV de Prosperitat, sobre la pacificació de l’entorn de l’escola mitjançant el Pla de Barris.\nSigui com sigui, des de l’AV de Prosperitat veiem de manera positiva aquest pas endavant i agraïm a tots els grups municipals que hagin escoltat i tingut en compte la proposta del barri. Seguirem atentes al desenvolupament d’aquesta actuació del Pla de Barris, i d’altres que se’n puguin derivar amb la mirada posada en la propera remodelació de la Ideal Plástica Flor.


Ibanez A300E Ambiance Acoustic-Electric Guitar | zZounds\nWhen you call, mention priority code 20H-FWSF\nFill the room with this beautiful Ibanez acoustic-electric arched-back guitar, complete with a Fishman Sonicore pickup, plus 1/4" and XLR preamp outputs. (14) Read 6 reviews for this product | Rate and review this product\nIbanez A300E Ambiance Acoustic-Electric\n- Fishman Aero Blend Preamp with built in Mic\n- Balanced 1/4 inch and XLR Outputs\nRead all 6 Ibanez A300E Ambiance Acoustic-Electric Guitar Reviews\nStyle of Music: Christian, country, folk, classic rock\nzZounds has verified that this customer bought this product from us. "Exactly what I was looking for!"\nStyle of Music: Rock, Pop, Christian, etc\nWhen you call, mention priority code 20H-FWSF. Llame Gratis en Español: 844-432-7449


Mila Ximénez ja té resultats: l'anunci que ha donat en plena batalla contra el càncer\nLa col·laboradora de 'Sálvame' ho ha explicat a la revista 'Lecturas'\nper María Merino dijous, 12 de novembre 2020 - 09:30h\nMila Ximénez revela els primers resultats del seu tractament contra el càncer | Twitter (@lecturas)\nAquest any està sent especialment dur per a Mila Ximénez, ja que, a part del coronavirus, ha estat diagnosticada de càncer. El passat mes de juny va decidir fer públic a 'Sálvame', programa on col·labora, que li han diagnosticat càncer de pulmó. Des de llavors ha estat lluitant amb molta força i coratge. No ha estat i no està sent fàcil, però afortunadament té el suport de la seva filla, Alba Santana, dels seus germans i de tots els seus amics i companys.\nPer tal de donar a conèixer com es troba, ha concedit una entrevista a la revista 'Lecturas', on també col·labora. En concret, ha explicat com estan anant els primers resultats del tractament.\nBalanç després del primer cicle de quimioteràpia\nCom hem indicat, Mila Ximénez ha donat una exclusiva a 'Lecturas'. Ha obert les portes de casa a la revista per poder parlar del seu estat de salut, entre altres coses.\nL'exclusiva ha aparegut a la portada amb una fotografia de la col·laboradora. El titular que acompanya la fotografia fa referència a l'entrevista que va realitzar Mila a Kiko Rivera, que va criticar a la seva mare, Isabel Pantoja. El titular diu així: «Mila ens ensenya la seva nova casa: 'Pantoja li ha robat a Kiko la seva infantesa i la seva adolescència'».\n¡EXCLUSIVA! Mila Ximénez, feliç després de conèixer el resultat de la seva última prova, ens obre les portes de casa L'entrevistadora de moment revela TOT sobre els Pantoja No et perdis avui la teva revista Lecturas. T'esperem al quiosc! #Exclusiva #ExclusivaLecturas #Famosos # Cor\nUna publicació compartida per Lectures (@revistalecturas) el 10 novembre 2020 a les 10:16 PST\nNo obstant això, la part més personal de l'entrevista s'enfoca en el seu estat de salut. En aquest sentit, la protagonista ha donat a conèixer que està molt feliç després del seu primer cicle de sis sessions de quimioteràpia. Sí, perquè, com ha anunciat, el resultat de les proves han determinat que el tractament ha estat molt efectiu.\nDe fet, el balanç positiu ha ajudat que, com es diu a 'Informalia', es trobi alegre i carregada d'energia. Mila veu que cada vegada té més a prop la possibilitat de curar-se, i així poder gaudir de la vida junt amb la seva família.\nMesos durs per a Mila Ximénez\nTot i que està encantada amb el resultat del tractament, aquests últims mesos han estat molt durs per a la col·laboradora de 'Sálvame'. Les sessions de quimioteràpia a les quals s'ha sotmès han comportat que, pels seus efectes, s'hagi vist obligada a fer repòs. Això sense passar per alt que li han deixat seqüeles, com contundents marques als braços a causa de les vies que li han hagut de posar.\nNo obstant això, en tot moment ha comptat amb l'afecte i suport de la seva família. Hem vist com més d'un cop ha anat a l'hospital acompanyada de la seva filla i, fins i tot, de la seva amiga i companya, María Patiño.\nLa seva filla Alba Santana ha estat en tot moment al seu costat | GTRES\nAixí mateix, cal no oblidar que durant aquest temps també ha hagut de fer front a molts dubtes. Sí, els dubtes dels espectadors, que en veure-la aparentment bé i treballant a 'Sálvame', han qüestionat que pateixi càncer. I davant d'aquests comentaris, que encara se segueixen publicant a les xarxes socials, Mila ha hagut de respondre. Ho ha fet a través del seu compte d'Instagram i al programa, amb missatges com aquests: «Perdó per venir maquillada. Perdó perquè no em caigui el pèl».\nNo obstant això, tot i els comentaris de la gent i la duresa de la quimioteràpia, Mila Ximénez segueix mantenint-se positiva, la qual cosa és molt important per poder lluitar contra el càncer. Ho demostren els missatges que ha publicat al seu compte d'Instagram.\nI en això estic. En ocupar-me sobretot de no oblidar-me de les meves dosis diàries d'optimisme\nUna publicació compartida per Mila Ximenez (@milaximenezoficial) el 11 octubre 2020 a les 06:02 PDT\nEncara ha de continuar lluitant contra aquesta malaltia, els primers bons resultats han fet créixer la seva positivitat. Enhorabona!


"Perspectiva", l'arquitectura a Catalunya Ràdio 13/05/2022\nEns visita l'encara degana del COAC, Assumpció Puig, que aviat deixarà el càrrec, després de les eleccions per al nou equip de govern del col·legi, qu\ne són el 17 de maig. Us expliquem el calendari i les projeccions de l'edició del 2022 del cicle "Arquitectura en corto". Visitem el nou Centre de Vida Comunitària de Trinitat Vella, dels arquitectes d'Haz Arquitectura. Ens interessem per l'evolució dels processos de retirada de l'amiant a les nostres ciutats, una controvèrsia que fa molts anys que confronta col·lectius ciutadans de tota mena amb les administracions. A "La biblioteca de l'arquitecte" fullegem "Les pesqueres de l'estany de Banyoles", llibre pòstum de Jeroni Moner, que ja va per la segona edició des que es va publicar, el desembre del 2021. Acabem el programa, com sempre, amb poesia, avui amb el nou poemari de l'arquitecta i poeta Cristina Àlvarez Roig: "Un auditori per als ocells".\nEns visita l'encara degana del COAC, Assumpció Puig, que aviat deixarà el càrrec, després de les eleccions per al nou equip de govern del col·legi, que són el 17 de maig. Us expliquem el calendari i les projeccions de l'edició del 2022 del cicle "Arquitectura en corto". Visitem el nou Centre de Vida Comunitària de Trinitat Vella, dels arquitectes d'Haz Arquitectura. Ens interessem per l'evolució dels processos de retirada de l'amiant a les nostres ciutats, una controvèrsia que fa molts anys que confronta col·lectius ciutadans de tota mena amb les administracions. A "La biblioteca de l'arquitecte" fullegem "Les pesqueres de l'estany de Banyoles", llibre pòstum de Jeroni Moner, que ja va per la segona edició des que es va publicar, el desembre del 2021. Acabem el programa, com sempre, amb poesia, avui amb el nou poemari de l'arquitecta i poeta Cristina Àlvarez Roig: "Un auditori per als ocells".\nConversem amb Assumpció Puig després de quatre anys com a degana del COAC\ne són el 17 de maig. Ella ha ocupat el càrrec durant un mandat, des del 2018, i durant les dues legislatures anteriors va ser la secretària. Amb ella fem balanç, doncs, d'aquests últims 12 anys al capdavant de la institució.\nEns visita l'encara degana del COAC, Assumpció Puig, que aviat deixarà el càrrec, després de les eleccions per al nou equip de govern del col·legi, que són el 17 de maig. Ella ha ocupat el càrrec durant un mandat, des del 2018, i durant les dues legislatures anteriors va ser la secretària. Amb ella fem balanç, doncs, d'aquests últims 12 anys al capdavant de la institució.\nEls guanyadors de la 2a edició del BARQ-Festival Internacional de Cinema d'Arquitectura de Barcelona\nAquest diumenge, 15 de maig, hem sabut quins són els films guanyadors de la segona edició del BARQ, el Festival internacional de Cinema d'Arquitectura\nde Barcelona. Una setmana molt intensa, amb 9 llargmetratges i 12 curtmetratges a competició, dels quals n'ha sortit un guanyador i una menció per a cadascuna de les categories. Els descobrim en aquest podcast amb la companyia dels membres del jurat, el periodista i també autor de documentals Marc Serena i la il·lustradora gràfica Júlia Solans.\nAquest diumenge, 15 de maig, hem sabut quins són els films guanyadors de la segona edició del BARQ, el Festival internacional de Cinema d'Arquitectura de Barcelona. Una setmana molt intensa, amb 9 llargmetratges i 12 curtmetratges a competició, dels quals n'ha sortit un guanyador i una menció per a cadascuna de les categories. Els descobrim en aquest podcast amb la companyia dels membres del jurat, el periodista i també autor de documentals Marc Serena i la il·lustradora gràfica Júlia Solans.\nEl compte enrere per eliminar l'amiant dels nostres espais públics i privats, abans del 2032\nFa anys que a Catalunya hi ha una forta pressió ciutadana per instar la Generalitat a prendre les mesures necessàries per a l'erradicació de l'amiant\ndels espais públics i privats. La principal reivindicació és una llei que reguli els processos de retirada, perquè a més hi ha una directiva europea que diu que els espais públics han d'estar completament nets d'amiant l'any 2028 i que l'any 2032 Europa ha de ser un espai lliure d'amiant. Al marge de la nova llei, un altre repte és aconseguir un cens municipal de l'amiant, pas previ i imprescindible per poder valorar on cal intervenir i a quin cost, però també per complir amb la nova llei de residus estatal que estableix un termini d'un any, és a dir, fins al 2023, perquè tots els municipis tinguin elaborat el seu propi cens de l'amiant. Parlem amb un dels membres dels col·lectius ciutadans contra l'amiant, Josep Ramon Carme, ara jubilat però que ha estat oficial del cos de Bombers de Barcelona durant 41 anys.\nFa anys que a Catalunya hi ha una forta pressió ciutadana per instar la Generalitat a prendre les mesures necessàries per a l'erradicació de l'amiant dels espais públics i privats. La principal reivindicació és una llei que reguli els processos de retirada, perquè a més hi ha una directiva europea que diu que els espais públics han d'estar completament nets d'amiant l'any 2028 i que l'any 2032 Europa ha de ser un espai lliure d'amiant. Al marge de la nova llei, un altre repte és aconseguir un cens municipal de l'amiant, pas previ i imprescindible per poder valorar on cal intervenir i a quin cost, però també per complir amb la nova llei de residus estatal que estableix un termini d'un any, és a dir, fins al 2023, perquè tots els municipis tinguin elaborat el seu propi cens de l'amiant. Parlem amb un dels membres dels col·lectius ciutadans contra l'amiant, Josep Ramon Carme, ara jubilat però que ha estat oficial del cos de Bombers de Barcelona durant 41 anys.\nVisitem el nou Centre de Vida Comunitària de Trinitat Vella, obra d'Hazarquitectura\nHem estat a Trinitat Vella, on volíem descobrir, i gairebé estrenar, un nou equipament amb la fusta constructiva com a protagonista i un munt de repte\ns en matèria de cohesió social i ordenació del territori al seu programa: el Centre de Vida Comunitària de Trinitat Vella. És una obra del despatx Hazarquitectura per a l'Ajuntament de Barcelona i suposa moltes innovacions en la gestió de polítiques socials de proximitat que van més enllà del concepte clàssic de centre cívic, amb el propòsit d'acollir diverses entitats i serveis però també d'esdevenir punt de trobada veïnal mitjançant espais versàtils i acollidors que conviden a passar-s'hi hores. És el primer d'un conjunt d'espais que han de donar contingut i pau a una mena de plaça de nova creació, a tocar de Via Favència i turmentada pel brogit sense pietat de la ronda de Dalt i la Meridiana.\nHem estat a Trinitat Vella, on volíem descobrir, i gairebé estrenar, un nou equipament amb la fusta constructiva com a protagonista i un munt de reptes en matèria de cohesió social i ordenació del territori al seu programa: el Centre de Vida Comunitària de Trinitat Vella. És una obra del despatx Hazarquitectura per a l'Ajuntament de Barcelona i suposa moltes innovacions en la gestió de polítiques socials de proximitat que van més enllà del concepte clàssic de centre cívic, amb el propòsit d'acollir diverses entitats i serveis però també d'esdevenir punt de trobada veïnal mitjançant espais versàtils i acollidors que conviden a passar-s'hi hores. És el primer d'un conjunt d'espais que han de donar contingut i pau a una mena de plaça de nova creació, a tocar de Via Favència i turmentada pel brogit sense pietat de la ronda de Dalt i la Meridiana.\nFem una ullada al calendari d'"Arquitectura en corto" 2022, que comença aquest mes de juny\nDes de l'any 2017, l'agència B&S de Barcelona organitza el cicle "Arquitectura en corto", una programació de curtmetratges sobre innovació i tendèncie\ns de l'arquitectura que es programen a diverses ciutats, sobretot de l'estat espanyol, però també amb vocació internacional i que, òbviament, té la ciutat de Barcelona com la seva principal referència. L'edició 2022 d'"Arquitectura en corto" ja va prenent forma amb les primeres projeccions programades per aquest mes de juny i nosaltres que no ens ho volem perdre, de manera que tenim amb nosaltes les dues ànimes d'aquest cicle, Andrea Sassi i Dario Furente.\nDes de l'any 2017, l'agència B&S de Barcelona organitza el cicle "Arquitectura en corto", una programació de curtmetratges sobre innovació i tendències de l'arquitectura que es programen a diverses ciutats, sobretot de l'estat espanyol, però també amb vocació internacional i que, òbviament, té la ciutat de Barcelona com la seva principal referència. L'edició 2022 d'"Arquitectura en corto" ja va prenent forma amb les primeres projeccions programades per aquest mes de juny i nosaltres que no ens ho volem perdre, de manera que tenim amb nosaltes les dues ànimes d'aquest cicle, Andrea Sassi i Dario Furente.\n"Un auditori per als ocells", el nou poemari de Cristina Àlvarez Roig\nL'arquitecta i poeta Cristina Àlvarez Roig, que als darrers mesos ha estat la protagonista d'aquesta secció del "Perspectiva" amb els seus poemes dedi\ncats a les dones pioneres de l'arquitectura, també avui mereix la nostra atenció pel darrer poemari que acaba de publicar, "Un auditori per als ocells", guanyador l'any passat de la 12a edició de la Nit de Poesia al Carrer, que cada any organitza Cala Cultura, a l'Ametlla de Mar. Poemari que té com a referència Pau Casals, però també l'obra pictòrica de Joan Miró, farcit de dedicatòries i moments personals compartits amb bona gent com Josep Tero, Jordi Pàmias, Maria-Mercè Marçal, Joan Maria Pujals, o esperits i mites habituals del seu univers creatiu com Rilke, Espriu o Baudelaire. Encara que no era el propòsit inicial de Cristina Àlvarez, al final aquest poemari estableix un lligam i esdevé tetralogia amb tres llibres anteriors que ja constituïen una trilogia: "Cosmogonia terrenal", "Firmament obert" i "L'evangeli segons la mar".\nL'arquitecta i poeta Cristina Àlvarez Roig, que als darrers mesos ha estat la protagonista d'aquesta secció del "Perspectiva" amb els seus poemes dedicats a les dones pioneres de l'arquitectura, també avui mereix la nostra atenció pel darrer poemari que acaba de publicar, "Un auditori per als ocells", guanyador l'any passat de la 12a edició de la Nit de Poesia al Carrer, que cada any organitza Cala Cultura, a l'Ametlla de Mar. Poemari que té com a referència Pau Casals, però també l'obra pictòrica de Joan Miró, farcit de dedicatòries i moments personals compartits amb bona gent com Josep Tero, Jordi Pàmias, Maria-Mercè Marçal, Joan Maria Pujals, o esperits i mites habituals del seu univers creatiu com Rilke, Espriu o Baudelaire. Encara que no era el propòsit inicial de Cristina Àlvarez, al final aquest poemari estableix un lligam i esdevé tetralogia amb tres llibres anteriors que ja constituïen una trilogia: "Cosmogonia terrenal", "Firmament obert" i "L'evangeli segons la mar".\n"Les pesqueres de l'estany de Banyoles", l'últim regal de Jeroni Moner\nA "La biblioteca de l'arquitecte" ens trobem amb el president de la demarcació de Girona del Col·legi d'Arquitectes, en Marc Riera. Ell tenia un vincl\ne molt especial amb l'arquitecte banyolí Jeroni Moner, que ens va deixar la tardor passada però, abans de marxar, ho va enllestir tot per a la publicació d'un meravellós llibre sobre els edificis més emblemàtics de l'estany de Banyoles, les pesqueres. El fullegem en aquest podcast en companyia d'en Marc Riera.\nA "La biblioteca de l'arquitecte" ens trobem amb el president de la demarcació de Girona del Col·legi d'Arquitectes, en Marc Riera. Ell tenia un vincle molt especial amb l'arquitecte banyolí Jeroni Moner, que ens va deixar la tardor passada però, abans de marxar, ho va enllestir tot per a la publicació d'un meravellós llibre sobre els edificis més emblemàtics de l'estany de Banyoles, les pesqueres. El fullegem en aquest podcast en companyia d'en Marc Riera.\nSobredosi d'arquitectura i cinema a Barcelona aquest mes de maig\nUn mes de maig carregat de propostes al carrer, provocadores i disruptives, sobretot amb la primera edició del Model, el nou festival d'arquitectures\nque neix a Barcelona amb la mirada en l'any 2026, quan la ciutat serà la capital mundial de l'arquitectura i acollirà el congrés de la UIA. També als cinemes, amb la segona edició del BARQ, el Festival Internacional de Cinema d'Arquitectura de Barcelona. També us suggerim una exposició d'Anupama Kundo a Roca Barcelona Gallery i les propostes del Disseny Hub i la Fundació Miró.\nUn mes de maig carregat de propostes al carrer, provocadores i disruptives, sobretot amb la primera edició del Model, el nou festival d'arquitectures que neix a Barcelona amb la mirada en l'any 2026, quan la ciutat serà la capital mundial de l'arquitectura i acollirà el congrés de la UIA. També als cinemes, amb la segona edició del BARQ, el Festival Internacional de Cinema d'Arquitectura de Barcelona. També us suggerim una exposició d'Anupama Kundo a Roca Barcelona Gallery i les propostes del Disseny Hub i la Fundació Miró.\nNeix Radiomedia Arquitectura, repositori dels continguts del festival 48h Open House Barcelona\nL'equip organitzador del 48h Open House Barcelona acaba d'obrir un nou espai a la seva web: Radiomedia Arquitectura, https://www.48hopenhousebarcelona\n.org/ un repositori on podeu escoltar tots els continguts d'àudio en format podcast que han anat generant des que va començar el festival, l'any 2010. Per tal d'inaugurar el nou espai han organitzat un debat sobre la recerca de llenguatges i maneres d'explicar l'arquitectura a la Cooperativa d'Arquitectes Jordi Capell. Moderats per la directora del festival, Elisenda Bonet, hi participen l'arquitecta i comissària Olga Subirós; l'arquitecte, escriptor i també comissari, Juli Capella; el director de la cooperativa, Marc Longaron, que és també un habitual d'aquest programa a través de "La biblioteca de l'arquitecte", i també el director del "Perspectiva", Josep Lluís Blàzquez. Podeu escoltar el debat sencer en aquest podcast.\nL'equip organitzador del 48h Open House Barcelona acaba d'obrir un nou espai a la seva web: Radiomedia Arquitectura, https://www.48hopenhousebarcelona.org/ un repositori on podeu escoltar tots els continguts d'àudio en format podcast que han anat generant des que va començar el festival, l'any 2010. Per tal d'inaugurar el nou espai han organitzat un debat sobre la recerca de llenguatges i maneres d'explicar l'arquitectura a la Cooperativa d'Arquitectes Jordi Capell. Moderats per la directora del festival, Elisenda Bonet, hi participen l'arquitecta i comissària Olga Subirós; l'arquitecte, escriptor i també comissari, Juli Capella; el director de la cooperativa, Marc Longaron, que és també un habitual d'aquest programa a través de "La biblioteca de l'arquitecte", i també el director del "Perspectiva", Josep Lluís Blàzquez. Podeu escoltar el debat sencer en aquest podcast.\nPoemes de les dones pioneres de l'arquitectura, amb Cristina Álvarez i Roig: Aino Aalto\ndirectament poemes d'arquitectes. Des de l'edició de l'octubre del 2021 ens acompanya la poeta i arquitecta Cristina Álvarez i Roig amb una sèrie de poemes inspirats en les dones pioneres de la Bauhaus, una d'aquestes dones a cada programa. En aquesta edició d'abril ens porta Aino Aalto, no pas directament vinculada amb la Bauhaus, però sí amb una relació molt estreta.\n"Poetes de pedra picada" és un espai del "Perspectiva" que dediquem a poemes que ens evoquen l'arquitectura des de vessants molt diverses, quan no són directament poemes d'arquitectes. Des de l'edició de l'octubre del 2021 ens acompanya la poeta i arquitecta Cristina Álvarez i Roig amb una sèrie de poemes inspirats en les dones pioneres de la Bauhaus, una d'aquestes dones a cada programa. En aquesta edició d'abril ens porta Aino Aalto, no pas directament vinculada amb la Bauhaus, però sí amb una relació molt estreta.\nBarcelona, Ciutat Europea del Bosc 2022, debat sobre la integració de la natura als entorns urbans\nCada any, des del 2014, l'EFI, l'Institut Forestal Europeu, designa una ciutat europea del bosc on celebra un congrés anual i, amb les entitats locals\n, impulsa debats sobre la interacció del bosc amb les ciutats. Aquest any la ciutat triada és Barcelona i el pes de l'organització i el disseny dels esdeveniments que es duran a terme fins al desembre l'han assumit l'AMB i l'IAAC. Parlem amb diversos tècnics de l'AMB sobre molts d'aquests debats i sobre les tasques que han estat desenvolupant al llarg dels anys en aquest procés de conciliació dels entorns urbans metropolitans amb les infraestructures verdes i la natura.\nCada any, des del 2014, l'EFI, l'Institut Forestal Europeu, designa una ciutat europea del bosc on celebra un congrés anual i, amb les entitats locals, impulsa debats sobre la interacció del bosc amb les ciutats. Aquest any la ciutat triada és Barcelona i el pes de l'organització i el disseny dels esdeveniments que es duran a terme fins al desembre l'han assumit l'AMB i l'IAAC. Parlem amb diversos tècnics de l'AMB sobre molts d'aquests debats i sobre les tasques que han estat desenvolupant al llarg dels anys en aquest procés de conciliació dels entorns urbans metropolitans amb les infraestructures verdes i la natura.\nLa fusta constructiva, un tresor abandonat als nostres boscos\nSi la fusta constructiva és un dels grans valors a desenvolupar en la reconnexió de la ciutat amb la natura, l'assignatura pendent més important és al\nbosc mateix i en la gestió que es fa de la fusta de proximitat. A Catalunya no hi ha un sector productiu que aprofiti aquest potencial, però no perquè a Catalunya no es pugui produir fusta constructiva de forma sostenible i en quantitats i qualitats suficients, sinó només perquè ningú s'hi ha posat fins ara i la legislació vigent tampoc no hi ajuda. Caldria preguntar-nos seriosament per què i, per a mirar d'entendre-ho, en aquest podcast descobrim quin és el panorama que tenim al nostre entorn més immediat i, tot seguit, parlem amb els empresaris catalans que podrien transformar aquesta situació.\nSi la fusta constructiva és un dels grans valors a desenvolupar en la reconnexió de la ciutat amb la natura, l'assignatura pendent més important és al bosc mateix i en la gestió que es fa de la fusta de proximitat. A Catalunya no hi ha un sector productiu que aprofiti aquest potencial, però no perquè a Catalunya no es pugui produir fusta constructiva de forma sostenible i en quantitats i qualitats suficients, sinó només perquè ningú s'hi ha posat fins ara i la legislació vigent tampoc no hi ajuda. Caldria preguntar-nos seriosament per què i, per a mirar d'entendre-ho, en aquest podcast descobrim quin és el panorama que tenim al nostre entorn més immediat i, tot seguit, parlem amb els empresaris catalans que podrien transformar aquesta situació.\nLa Casa Bosc, de Joan Poca. Hi és però no es veu\nEnmig d'un bosc d'alzines en una urbanització de Sant Pere de Vilamajor, al Vallès Oriental --un indret del qual no donarem més detalls perquè el prop\nietari no desitja tenir més visites de curiosos de les que ja té actualment--, s'alça la Casa Bosc, d'uns 200 m2, obra que va ser seleccionada als premis FAD d'arquitectura de l'any 2020. L'autor és l'arquitecte de Terrassa Joan Poca i una de les seves característiques més visibles és que pràcticament no es veu, perquè no els va caldre tallar cap arbre. La parcel·la del client de Joan Poca, a més, era una d'aquelles que queden arraconades, amb un pendent força important; però ells van decidir no fer-hi cap correcció: no hi va entrar cap màquina, van conservar la gran majoria dels arbres i el pendent va quedar tal com estava, fins i tot respectant un antic viarany forestal que travessa la parcel·la de nord a sud. Ell mateix ens en explica tots els detalls del projecte en aquest podcast.\nEnmig d'un bosc d'alzines en una urbanització de Sant Pere de Vilamajor, al Vallès Oriental --un indret del qual no donarem més detalls perquè el propietari no desitja tenir més visites de curiosos de les que ja té actualment--, s'alça la Casa Bosc, d'uns 200 m2, obra que va ser seleccionada als premis FAD d'arquitectura de l'any 2020. L'autor és l'arquitecte de Terrassa Joan Poca i una de les seves característiques més visibles és que pràcticament no es veu, perquè no els va caldre tallar cap arbre. La parcel·la del client de Joan Poca, a més, era una d'aquelles que queden arraconades, amb un pendent força important; però ells van decidir no fer-hi cap correcció: no hi va entrar cap màquina, van conservar la gran majoria dels arbres i el pendent va quedar tal com estava, fins i tot respectant un antic viarany forestal que travessa la parcel·la de nord a sud. Ell mateix ens en explica tots els detalls del projecte en aquest podcast.\n"Perspectiva", l'arquitectura a Catalunya Ràdio 15/04/2022\nBarcelona és la Ciutat Europea del Bosc 2022, excusa perfecta per plantejar debats sobre les biociutats, l'economia circular i els projectes arquitect\nònics que integren la natura als edificis. De tots aquests temes en parlarem amb l'arquitecte Vicent Guallart, fundador de l'IAAC i del Valldaura Labs; l'arquitecte terrassenc autor de la casa-bosc, Joan Poca; l'arquitecte i editor d'Actar Publishers, Ricardo Devesa; un munt de tècnics d'AMB, com ara Antoni Farrero, Álvaro Sainz, Mireia Monràs, Javier Gracia i Josep Lluís Haro, i també tècnics i directius de les principals empreses dedicades a la fusta constructiva, com ara Carles Martí, del Grup Boix, Sergi Sebastià, d'Indústries Sebastià, o Joan Vilà, d'EGOIN. Com sempre, acabem el programa amb poemes d'arquitectura i, en aquesta ocasió, amb la nostra col·laboradora habitual, l'arquitecta i poeta Cristina Àlvarez Roig, amb un poema inspirat en l'obra d'Aino Aalto.\nBarcelona és la Ciutat Europea del Bosc 2022, excusa perfecta per plantejar debats sobre les biociutats, l'economia circular i els projectes arquitectònics que integren la natura als edificis. De tots aquests temes en parlarem amb l'arquitecte Vicent Guallart, fundador de l'IAAC i del Valldaura Labs; l'arquitecte terrassenc autor de la casa-bosc, Joan Poca; l'arquitecte i editor d'Actar Publishers, Ricardo Devesa; un munt de tècnics d'AMB, com ara Antoni Farrero, Álvaro Sainz, Mireia Monràs, Javier Gracia i Josep Lluís Haro, i també tècnics i directius de les principals empreses dedicades a la fusta constructiva, com ara Carles Martí, del Grup Boix, Sergi Sebastià, d'Indústries Sebastià, o Joan Vilà, d'EGOIN. Com sempre, acabem el programa amb poemes d'arquitectura i, en aquesta ocasió, amb la nostra col·laboradora habitual, l'arquitecta i poeta Cristina Àlvarez Roig, amb un poema inspirat en l'obra d'Aino Aalto.


Birdman feat. Lil Wayne & Mack Maine - Dark Shades (video) - DolceVita\nHome/Lifestyle/Musica/HipHop skillz/Birdman feat. Lil Wayne & Mack Maine – Dark Shades (video)


2007-03-05 13:42:42 | Categories: Plone\ndescription='Profile for ATAmazon',\ntitle="ATAmazon: miscellaneous import steps">\nImport steps that couldn't be mapped to other handlers.\n<object name="portal_types" meta_type="Plone Types Tool">\n<object name="AmazonItem" meta_type="Factory-based Type Information"/>\nprofiles/defaults/type/ATAmazon.xml: content typeへ与えるパラメータを書く\n<object name="AmazonItem" meta_type="Factory-based Type Information"\n<alias from="edit" to="base_edit"/>\n<action title="Properties" action_id="metadata" category="object"\nlogger = context.getLogger('atamazon')\nlogger.info("atamazon_various: Nothing done")\ndescription="Extension profile for default ATAmazon setup."\n2007-03-04 14:35:36 | Categories: Zope , Plone\n思想としてMVCの一環かなという気がしないでもない。Content Typeの扱いなんかそう。今はArchetypesを使ってかなりテンプレート化した書き方が可能となっているけど、modelとcontrollerが入り混った感もある。pythonのクラスはODBにつっこむだけのデータだけと思えば、actionなんてものは外から与えるべきではないのか、という考え方は正しいと思う。modelとしてのclass、actionはGSから与える。メタデータもContent Typeにもともとあるわけではない、Ploneの側で必要だからメタデータ、だからGSで与える。確かにそうだ。\n2007-03-03 03:29:30 | Categories: Hack\n＃ ssh -R 10022:localhost:22 -f remote.pri ping -i 60 localhost > /dev/null\n2007-02-27 14:33:35 | Categories: Hack\n# tcpdump -w dumpfile\n# tcptrace dumpfie\n2007-02-27 14:06:37 | Categories: Plone\n2007-02-27 12:29:39 | Categories: Linux\n＃ iptables -A OUTPUT -j LOG --log-prefix 'IPTALBES LOG:'\n2007-02-25 12:59:19 | Categories: プログラミング\n2007-02-25 07:16:23 | Categories: Python , Plone\n2007-02-25 02:17:04 | Categories: 宇宙


El Govern posa en circulació a partir d'avui un milió d'euros en bons comercials a més de 500 establiments de les Illes Balears\nDarrera actualització: 04 octubre 2021\n/ Els clients dels comerços adherits a la campanya «Bons Illes Balears» a Mallorca, Menorca, Eivissa i Formentera podran estalviar fins a 40 euros en les seves compres\n/ Només hauran de presentar el DNI o el document equivalent per demostrar que són majors d’edat i estan empadronats a les Illes Balears\nDes d’avui, 1 d’octubre, els clients dels 530 comerços adherits a la campanya «Bons Illes Balears» ja poden fer efectius els descomptes comercials prevists. La campanya, que posa en circulació un milió d’euros en descomptes comercials, consisteix a distribuir per totes les illes 100.000 bons de 10 euros bescanviables en compres de més de 30 euros. Cada ciutadà major d’edat i empadronat a les Illes Balears pot sol·licitar fins a quatre bons, és a dir, un màxim de 40 euros de descompte. Els comerços adherits han de sol·licitar al client o clienta el seu DNI o document equivalent per verificar que compleix amb els requisits i que té saldo disponible.\nEs tracta d’un programa d’estímul als petits i mitjans comerços de les Illes Balears, impulsat des de la Vicepresidència i Conselleria de Transició Energètica, Sectors Productius i Memòria Democràtica, a través de la Direcció General de Comerç, que romandrà oberta fins al 31 de desembre del mateix any, o fins que s’hagi exhaurit el pressupost.\nAmb aquest projecte, la Conselleria de Transició Energètica, Sectors Productius i Memòria Democràtica vol donar suport i impulsar el teixit comercial de les nostres illes, fomentant la reactivació del consum, arribant als pobles més petits i ajudant el comerç de proximitat a mantenir l’activitat després de l’estiu fins que arribi la campanya de Nadal.


Estudiante se ofrece de canguro en Barcelona - Canguro en...\nEstudiante se ofrece de canguro en Barcelona (Barcelona)\nDescripción de Estudiante se ofrece de canguro en Barcelona\nTengo 19 años, soy estudiante de Humanidades, responsable. Busco trabajo de canguro para tardes y/o fines de semana. Hablo catalán y castellano\nMònica No ha completado la información de disponibilidad.\nOpiniones sobre Estudiante se ofrece de canguro en Barcelona\nCangur pels caps de setmana\nHola sóc la Sílvia. mestra d'educació infantil des de fa més de 18 anys. Si vols sortir un cap de...


EL MÓN DE LA FERRATA I LA ESCALADA: ESCALADA A LES BOUILLOUSES (MONT-LLUIS)\n... vaja seguixo de baixa, he recuperat un dels dits però l´altre encara te per uns dies o sigui que, segueixo recopilant piades velles que no tenia fetes. Aquesta ... en un llóc increíble ... en territori frances a tocar del pic Carlit, a cavall entre la estació d´esqui de FontRomeu i el llac de les bouillouses. La època perfecta per disfrutar del contrast del blanc de la neu i el verd del paisatge.\nAquesta vegada estic amb el meu nebot Oriol ... hem pujat un parell de dies entre setmana, tot un luxe i una mica d´escalada, la seva primera vegada i una mica de neu que sempre agrada.\nAquesta escola d´escalada és petita, poques vies però en un entorn privilegiat i un granit fantàstic.\nROCA DE LES BOUILLOUSES\nSituació: Llac de les bouillouses\nAccés: Sortim de Mont-lluis direcció el llac de les Bouillouses, i al kilòmetre 6.4 deixem el cotxe a peu de carretera. Cal dir que als mesos d´estiu a l´alçada del camping tancant la carretera i només es pot accedir caminant o en autobus. Una vegada deixem el cotxe, prenem qualsevol dels camins que surten a la nostra dreta que ens durà directa a peu de vies en poc menys de 10 minuts.


Carlota Corredera torna a les nostres vides | gerard\nCarlota Corredera ha parlat fort i clar\nper Vanesa González Blanco 24/06/2022 08:00h\nCarlota Corredera ha reaparegut a les nostres vides després de diversos mesos allunyada del focus mediàtic per parlar sobre un dels temes del moment.\nEl passat 25 de març, Carlota va anunciar per sorpresa que havia pres la decisió de deixar el seu lloc de treball a Sálvame.\nCarlota Corredera viu un moment professional bastant complicat | Telecinco\n«Han estat 13 anys, tota una vida en aquest programa. He estat molt feliç, el més important de la meva vida m'ha passat a Sálvame. Me'n vaig contentíssima i, sobretot, molt agraïda», va dir Carlota Corredera amb llàgrimes als ulls.\nEncara que en aquell moment ningú se'n va adonar, la seva sortida del programa ha pogut estar marcada per la seva suposada implicació a l''Operación Deluxe', una trama d'espionatge il·legal que es va gestar als despatxos de La fábrica de la tele.\nDes de llavors, no hem tornat a veure Carlota Corredera a cap dels espais de Mediaset España. I, malgrat que va assegurar que molt aviat tornaria a l'empresa de Fuencarral amb un nou projecte televisiu, de moment no se'n sap res.\nAra, Carlota Corredera ha trencat el seu silenci per parlar sobre l'estrena de la docusèrie, En el nombre de Rocío. Com tots sabem, la gallega sempre ha estat una fèrria defensora del testimoni de Rocío Carrasco, per això no ha volgut deixar passar l'ocasió per donar la seva opinió sobre aquesta nova entrega.\nCarlota Corredera parla fort i clar sobre la seva gran amiga\nCarlota Corredera no ha tingut cap problema a llançar un missatge a totes aquelles persones que tenen por del que Rociíto pugui fer públic en aquesta nova producció audiovisual.\nLes càmeres d'Europa Press han tingut l'oportunitat de parlar amb l'escriptora que ha deixat entreveure que sí que ha vist les dues primeres entregues d'aquesta nova sèrie documental.\n«Per fi s'ha estrenat i me n'alegro molt. Ja sabeu que estic sempre a l'equip de Rocío, encara que no estigui amb ella a Mediaset i al programa», va començar dient Carlota Corredera.\nCarlota Corredera parla de la nova docusèrie de la seva amiga Rocío | MEDIASET\n«Estic sempre al seu equip, molt contenta de veure-la. M'encanta que treballi perquè això també significa reparació per a ella».\nPel que fa a la decisió que ha pres Carrasco de dir tota la veritat sobre la seva família tan mediàtica, Carlota té una opinió molt clara.\n«Ella ho va explicar, va estar a punt de llevar-se la vida i ara volia ser un Fènix i ho ha aconseguit. És la seva decisió. Al final és una persona de la qual hem parlat molt, i ara arriba el seu moment, no deixarà ningú indiferent i cal respectar-ho».\nCarlota Corredera està gaudint al màxim el seu retir televisiu\nCarlota Corredera no està passant per un dels millors moments, professionalment parlant, però això no li ha impedit gaudir de la vida al màxim.\nDes que va decidir allunyar-se del focus mediàtic, la presentadora ha tingut l'oportunitat de viatjar a llocs que sempre havia volgut visitar. Però, sens dubte, el més valuós per a ella ha estat poder passar més temps amb la seva filla.\nI ha estat, precisament, quan les càmeres d'Europa Press li han preguntat per la seva faceta com a mare, quan Carlota Corredera no ha pogut evitar emocionar-se.\nCarlota Corredera està gaudint de la seva família al màxim | GTRES\n«Crec que soc una gran mami, això diu la meva filla. Jo crec que soc una mami molt pacient i tinc molta complicitat amb la meva nena. Ara farà 7 anys i vulguis o no, la complicitat creix , és meravellós veure-la i passar temps amb ella, és meravellosa».\nAquesta retirada forçada també li ha servit per fer realitat un dels somnis que compartia amb el seu marit: obrir el seu negoci.\nSegons ha informat fa uns dies la revista Semana, el matrimoni ha creat una societat centrada en 'operacions de càmeres de cinema, televisió, vídeo i produccions cinematogràfiques.


JOCS MUNDIALS D’HIVERN SPECIAL OLYMPICS: UNA EXPERIÈNCIA INOBLIDABLE - Special Olympics Catalunya\nLa selecció espanyola d’hoquei interior va aconseguir l’or davant Àustria, l’equip amfitrió. L’equip està format per 8 jugadors de Catalunya, 4 de Madrid i 4 de Castella i Lleó.\nEn esquí alpí la Pili del Rio i l’Amaia Valentín han aconseguit cada una medalla de bronze. I en esquí alpí el Pol Puiggener s’ha endut la medalla de plata en la categoria de 2.500m.\nEls Jocs Mundials d’Hivern Special Olympics han aplegat prop de 3.000 esportistes amb discapacitat intel·lectual de 107 nacionalitats diferents.\nLa delegació catalana formada per 13 esportistes i 3 entrenadors de Special Olympics Catalunya–Federació ACELL van participar en els Jocs Mundials d’Hivern Special Olympics i després de 12 dies de competició a Àustria van tornar amb un total de 4 medalles: l’or en hoquei interior, floor hockey, dos bronzes en esquí alpí i una plata en esquí nòrdic. Aquests Jocs Mundials van acollir pràcticament a 3.000 esportistes de 107 nacionalitats diferents. A més d’esport també van ser una gran oportunitat per conèixer el país, i conviure amb persones i esportistes d’arreu del món.\nLa selecció espanyola d’hoquei interior va aconseguir una medalla d’or molt lluitada. A la final es van enfrontar a l’equip amfitrió d’Àustria i amb tot el públic austríac animant al seu equip. Primer, el combinat espanyol es va avançar en el marcador 7-3, els austríacs els van empatar a 7 i finalment els jugadors es van saber imposar 9-7. Una final impressionant que l’entrenador català Gaspar Vilalta definia com una “una final bestial, on amb el públic en contra i davant les diferents adversitats els nostres jugadors van saber imposar-se i superar-se. Un partit on no teníem res a perdre i tot a guanyar”.\nEn hoquei interior, 8 dels 16 jugadors que formen l’equip espanyol provenen de diferents localitats catalanes, i la resta de l’equip el van completar jugadors de Madrid i Castella i Lleó. Els catalans són: l’Esther Garcia, el Josep Manent, el Pol Cozar, el Borja Rubio i l’Albert Helguera pertanyen al TEB de Barcelona; l’Òscar Pla al club Flor de Maig de Barcelona, mentre que l’Anna Molas i el Carles Baucells són del Club Sant Tomàs Parmo de Vic. A més del Gaspar Vilalta l’equip també va ser entrenat per Josep Lluís Valera i les dues entrenadores de Madrid i Castella i Lleó.\nEn esquí alpí l’Amaia Valentin torna a casa amb una medalla de bronze en slalom gegant, així com també la Pili del Rio de Reus que també va aconseguir una merescuda tercera posició. L’Estel Grinó i el Roger Vilaseca van aconseguir també la seva medalla de participació.\nEn esquí nòrdic l’únic representant català va ser el Pol Puiggener de 14 anys i que va aconseguir una segona posició en la categoria de 2.500m i d’aquesta manera va aconseguir una medalla de plata. A més de practicar l’esquí alpí i de fons, que el Pol practica des dels 6 anys, competeix en natació amb el Club Esportiu Alba de Tàrrega.\nPitusa Mas de Caral l’entrenadora catalana d’esquí que va ser a Àustria valora molt positivament l’experiència en aquests Jocs Mundials “unes medalles importantíssimes i rebudes amb molta felicitat. És el resultat de molta feina i de molts entrenaments. A més, vull destacar la bona sintonia entre tots els membres de la delegació i tots junts formaven un gran equip juntament amb els jugadors d’hoquei i amb tota la delegació en general”.\nEl que cal remarcar és que la filosofia de Special Olympics no és ni els resultats ni les classificacions perquè tots els atletes reben medalla: or, plata, bronze i participació, com a reconeixement a l’esforç, superació i valentia demostrats durant la competició.\nTots ells formen part de la delegació espanyola que, de moment, torna d’Àustria amb 18 medalles d’or, 14 de plata i 11 de bronze. Tota la delegació està composta per 66 persones d’Andalusia, Castella-Lleó, Galícia, Madrid, Regió de Múrcia, Aragó i Comunitat Valenciana, contant esportistes i entrenadors, i van participar en esquí de fons, raquetes, esquí alpí i nòrdic i hoquei interior.\nSpecial Olympics és el moviment que aplega esportistes amb discapacitat intel·lectual més gran del món amb 4 milions de persones que juguen, entrenen i competeixen en més de 170 països dels 5 continents. Els Jocs Mundials Special Olympics es celebren cada dos anys, alternant els d’hivern i d’estiu, els propers seran els d’estiu el 2019 a Abu Dhabi en els Emirats Àrabs.\nRecull d’imatges del Jocs Mundials d’Hivern Special Olympics a Àustria\nDel 14 al 25 de març 2017\nÀustriaesquíHoquei interiorJocs Mundials Hivern Special Olympics\n37a JORNADA ESCOLAR DE FUTBOL AMB NENS I NENES AMB DISCAPACITAT INTEL·LECTUAL


Una nova exposició aprofundeix en el problema de la brossa marina al Delta de l'Ebre Món planeta\nUna nova exposició aprofundeix en el problema de la brossa marina al Delta de l'Ebre\nper Redacció dimarts, 3 de març 2020 - 16:38h\nDeixalles marines trobades al delta de l'Ebre | Departament de Territori i Sostenibilitat\nLa directora dels Serveis Territorials a les Terres de l'Ebre del Departament de Territori i Sostenibilitat, Lidia Pino; el director del Parc Natural del Delta de l’Ebre, Francesc Vidal, i el director corporatiu de Nomen Foods, Raúl Carles, han inaugurat avui l’exposició “La brossa marina és cosa nostra”, que pretén sensibilitzar la ciutadania sobre la problemàtica dels residus marins pel que fa a l’impacte visual, paisatgístic, i en la biodiversitat dels oceans i les platges. La mostra, que es pot visitar des d’avui a la Casa de Fusta del parc natural, a la Bassa de l’Escanyissada (Amposta), ha estat possible gràcies a l’acord que manté des del 2010 el parc natural i Nomen Foods, mitjançant el qual la firma aporta un 1% dels beneficis de la comercialització dels productes de Segadors del Delta a la protecció, millora i divulgació del parc. En aquest sentit, el 2019 la companyia va destinar el 100% d’aquesta aportació a la campanya Per un Delta Net!, per incidir en la necessitat d’un canvi d’hàbits de consum i un compromís social cap a una economia circular.\nA més de l’exposició, l’aportació ha servit per a l’adquisició de material necessari per a dur a terme les neteges d’espais naturals, i el desenvolupament d’activitats d’educació ambiental. Per exemple, la participació als salons de la infància d’Amposta i Sant Carles de la Ràpita. Així, amb suport local, s’ha desenvolupat un taller sobre brossa marina a 17 escoles del Delta (782 alumnes), i s’han desenvolupat dos tallers dins del Servei Comunitari dels Instituts Alfacs i Berenguer IV, de la Ràpita i Amposta (65 alumnes). A més de plafons informatius que aprofundeixen en la problemàtica de la brossa marina, els orígens, el seu impacte i què pot fer cada persona per a aportar el seu granet de sorra, l’exposició també inclou un recull d’objectes curiosos i singulars que s’han anat trobant en les successives neteges de litoral organitzades pel parc natural en el marc de la campanya Per un Delta Net! i altres.\nDescobreixen una nana blanca ultramassiva producte de la fusió de dues estrelles\nMollerussa estalvia un 90% d'energia amb la reforma de l'enllumenat del centre urbà


Salutació pasqual del president de l'URC\n“Amb els àngels i els infants aclamem fidelment el vencedor de la mort: Hosanna a dalt del cel.”(antífona de laudes de diumenge de Rams)\nDiumenge de Rams, al matí, vam enterrar un frare. A causa de les limitacions imposades en aquest temps de confinament, no vam poder vetllar-lo al convent ni tan sols celebrar l’eucaristia de cos present. Tres frares (el màxim autoritzat) ens vam trobar a peu de nínxol al Cementiri de les Corts de Barcelona per un moment breu de pregària. És una situació que s’està repetint en moltes de les comunitats de vida religiosa a Catalunya i arreu. Si la defunció ha estat a causa del Covid-19, crec que les restriccions encara són més fortes. Compartim així la situació viscuda per tantes famílies en aquests dies. Alguns han vist sortir el pare o la mare de casa cap a l’hospital i ja no han pogut tornar-lo a veure més.\nLes notícies de la televisió es feien ressò d’aquesta situació no fa gaires dies. Es parlava de la necessitat del comiat i del dol. Apareixien experts. Em va cridar l’atenció que la perspectiva era totalment laica, enfocada únicament des de la necessitat psicològica dels qui es queden. Ja no esperava (ni reclamaria) una perspectiva creient cristiana, però hauria pogut ser interreligiosa, per exemple. Però no. Qualsevol visió transcendent o qualsevol convicció sobre el després de la mort eren senzillament obviades.\nDe fet, ja fa temps que a casa nostra la mort més aviat s’amaga, s’intenta ignorar. Els ritus de comiat que ara sembla que es troben tant a faltar fa temps que s’han reduït a la mínima expressió. I és normal. No es vol percebre el to tràgic que adquireix tota la vida humana si davant de la mort l’únic discurs que tenim és que “cal acceptar-la”. Vénen al cap els versos que, a l’origen mateix de la nostra cultura occidental, la Ilíada posa en boca d’un Aquil·les implacable abans de travessar amb la llança Licàon que li demana pietat arrapat als seus genolls: Au, amic meu! Mor tu també. Per què gemegues d’aquesta manera? ¿No em veus a mi també, com ho soc, de gran i de bell? Però també damunt meu hi ha Mort, i la Parca imperiosa.\nEn contrast amb aquesta mort implacable, simple punt final de tot, que no es pot mirar de front i que el nostre món s’esforça a la vegada per posposar-la i per acceptar-la, els tres frares reunits al peu del nínxol recitàvem sant Francesc: Lloat sigueu, Senyor, per la nostra germana la mort corporal. Podria semblar el mateix, una manera d’acceptar la mort. Però la mort a qui sant Francesc anomena germana no és la mort vencedora, aquella contra la que lluitem sabent que al final ens guanyarà. La germana mort és la mort vençuda, la mort després de Pasqua, la mort convertida en un pas que ens despulla certament de tot, però per renovar-ho, transfigurar-ho i omplir-ho de Déu.\nA la URC ens van arribant notícies de diverses congregacions. Mirarem de posar a disposició de tots alguna manera de compartir la memòria dels religiosos que ens han deixat a causa de la pandèmia. No entro aquí en casos particulars, per por de deixar-me’n algun. Sabem que algunes situacions estan sent molt dures. També és molt el que es segueix fent a favor dels més desvalguts, i valdria la pena que ho poguéssim conèixer amb més exactitud. Enmig d’aquesta situació, hem viscut aquests dies sants d’una manera insòlita. Però més que mai han de ser uns dies per renovar la fe en Crist vencedor de la mort. Ara que resulta ineludible parlar de la mort, que aquesta sigui la nostra mirada i la convicció ferma del nostre cor.\nBona Pasqua de Resurrecció a tothom!


Democràcia, coneixement i conflicte.\nde gener 07, 2019\n... una de las lecciones de Atenas en su época de mayor esplendor fue que una democracia no es solo un sistema de estado que defiende las libertades de los ciudadanos, también es una forma de sociedad más creativa y capaz en lo que respecta al conocimiento necesario para resolver los problemas que presenta un futuro incierto. Un sistema democrático se asienta sobre un conjunto de leyes e instituciones que garantizan derechos y también sobre espacios donde se pueden exponer los problemas, representar los conflictos y deliberar las grandes y pequeñas alternativas de acción. Un sistema tal es robusto, porque es defendido por la continua experiencia histórica de sus ciudadanos libres y a la vez vulnerable y frágil cuando se extiende la convicción de que sólo es un teatro (con todas las connotaciones del término) donde se representan conflictos de poder cuya existencia verdadera está en otro lugar: los despachos de la banca, las oscuras alcantarillas del estado o las calles por donde se manifiestan las multitudes.\nEs cierto que, como se ha extendido últimamente, la política es siempre un espacio de conflicto y colisión de fuerzas, demandas y convicciones. La concepción agonística o conflictual de la democracia ha traído un aire fresco al espacio cerrado y cargado que había generado el cansino discurso de que la democracia es consecución de consensos y sólo consecución de consensos. Pues, como demuestra tantas veces la historia, los consensos son muchas veces productos de presiones de poder que acallan demandas legítimas y ocluyen procesos históricos de cambio. Es mucho más realista reconocer que el espacio de la política es un espacio de conflicto permanente. Pero también es un espacio que sustituye la violencia por la palabra, la deliberación y la decisión colectiva en la forma de la regla de la mayoría.\nFernando Broncano, Hegemonía, sentimiento y deliberación, El laberinto de la identidad 06/01/2019\nFernando Broncano: Conferència: "Puntos ciegos en ...\nMassa tard (El Roto)\nExtremisme polític i dogmatisme.\nL'immigrant és qui carrega amb la culpa.\nKant i el paper de la imaginació.\nLa Societat del Doble Vincle.\nVox, més enllà del populisme.\nMesa redonda: "¿Qué significa ser nietzscheano en ...\nNecessitat i llibertat.\nQue els ximples tinguin representació al Parlament...\nHannah Arendt (vídeo Unboxing Philosophy)\nLa realitat de l'ètica.\nEl que veiem diu més de nosaltres que del món.\nS'ha de limitar la democràcia per salvar-la.\nEl difícil equilibri entre democràcia i liberalism...\nLa democràcia liberal contra la democràcia grega.\nEl futur de l'educació.\nEn què consisteix la democràcia?\nLes percepcions manen en política.\nLa tirania dels cinc segons.\nPer sortir de la trampa del marc mental.\nEl biaix del futur.\nEl genocentrisme de Harari.\nLa xarxa i el control.\nEl cercle del coneixement.\nLa ciència contra el racisme.\nMarx y Nietzsche en nuestras crisis (conferència d...\nLa dreta populista i la promoció dels valors trans...\nEl triomf de Trump i la responsabilitat de l'esque...\nDomesticar la falible intel·ligència humana.\nL'interrogant del populisme.\nHistòria i neoliberalisme.\nMarcs mentals i postveritat.\nArt i immoralitat.\nLa síndrome del membre aliè.\nInstint contra Il·lustració.\nHomes de palla.\nLa cultura del color i la distinció de sexes.\nBiaixos en les representacions filogenètiques.\nCom ensenyar a unes rates jugar a bàsket.\nLa versió conservadora del concepte 'hegemonia'.\nQuè significa canviar de genitals?\nLa democràcia piratejada.\nEl mite de la llibertat liberal.\nL'escandalització de la política.\nCreativitat i treball en el capitalisme actual.\nPolítiques de la tribu.\nEstos son los resultados de un análisis de 43 genomas de 3 cepas de SARS-CoV-2\nLa guerre sans règles\nAntonio Cerrillo y la emergencia climática: “El peligro de volver a los atajos”\n23 trucos para sacarle el máximo provecho a Canva\nContar es escuchar, de Ursula K. Le Guin\nNuevo libro: Instagram en la construcción del liderazgo político (Cátedra ideograma-UPF)\n¿Afectarán las protestas raciales a las elecciones presidenciales en Estados Unidos?\nLos 8 tipos de resistencia al cambio que debes conocer\nRoberto Bolaño - Unas pocas palabras para Enrique Lihn\nLunes al Sol (41). Hefner\nLecciones de la ‘nueva normalidad’ de 1945\n¿Quién es culpable de la pandemia?\nparticipo en estos encuentros, el próximo 15 de junio\n285: Graham Rook, La especie desarraigada\nA pesar de nuestra necesidad de contacto con los microorganismos, la idea de que nosotros y nuestros hogares están demasiado limpios para hacernos bien ("La Hipótesis de la Higiene") generalmente se malinterpreta y se cita erróneamente porque los autores no lo piensan desde un punto de vista evolucionista.La microbiota del hogar moderno no es la microbiota con la que evolucionamos, por lo que no necesitamos estar expuestos a ella. Evolucionamos en el entorno natural y vivíamos en refugios construidos a partir de materiales de ese entorno. Hasta hace muy poco incluso, nuestras casas eran construidas con madera natural y paja y revestidas con barro y estiércol animal. La casa moderna, construida con madera tratada con biocidas, placas de yeso y plástico, tiene una microbiota alógena que puede, si hay humedad, incluir organismos que nos resultan tóxicos, pues no estuvieron presentes en nuestra historia evolutiva. Todas las evidencias apuntan a que debemos limpiar nuestras casas…


'Creactiva't al Museu!' proposa descobrir l'espai Ingravita — Ajuntament d'Igualada\n22º max. / 13º min. 18/10/2021 21:42\nSou a: Inici / Noticies / 'Creactiva't al Museu!' proposa descobrir l'espai Ingravita\n'Creactiva't al Museu!' proposa descobrir l'espai Ingravita\nEs podran poden conèixer alguns detalls del passat de la fàbrica de Cal Fillat i descobrir la seva transformació en un singular centre esportiu\nEl proper diumenge, 13 de maig, a les 11h, la iniciativa de lleure Creactiva’t al Museu! Diumenges familiars al Museu de la Pell, proposa descobrir el rocòdrom indoor i escola d’escalada Ingravita, que es troba en una antiga fàbrica situada al c/ Sebastià Artés, 29.\nL’activitat que s’hi ha previst és el joc Vells espais, noves vides, un concurs interactiu creat expressament per aquesta ocasió, a través del qual es podran poden conèixer alguns detalls del passat de la fàbrica de Cal Fillat i descobrir la seva transformació, de centre industrial a espai recuperat per a l’oci i l’esport.\nCal portar un telèfon mòbil per família i, d’aquesta manera, es podrà seguir el joc interactiu. Tot seguit, els nois i noies participants –entre 5 i 16 anys– podran experimentar els circuits de blocs, els jocs i els equilibris del rocòdrom. La proposta és gratuïta, l’aforament és limitat i no cal fer reserva prèvia per assistir-hi.\nPrograma Creactiva’t al Museu! · Aquesta activitat està relacionada també amb l’exposició Espais recobrats. Els nous usos del patrimoni industrial català, que es pot veure fins al 24 de juny al Museu de la Pell d’Igualada i Comarcal de l’Anoia.\nEl programa Creactiva’t al Museu! Diumenges familiars al Museu de la Pell reuneix deu propostes mensuals molt variades, que van des de tallers diversos a contacontes, visites o activitats lúdiques. L’objectiu és posar en valor l’experiència de crear i d’aprendre gaudint en família, al voltant de les exposicions temporals i les col·leccions del Museu, la història i l’expressió de la cultura local.\nAquesta és una iniciativa del Museu de la Pell i del departament de Promoció Cultural de l’Ajuntament d’Igualada, amb la col·laboració de l’Escola Municipal d’Art i Disseny Gaspar Camps, els Moixiganguers d’Igualada, Ingravita, el Museu Molí Parerer de Capellades, la Comissió de la Cavalcada de Reis d’Igualada i la Diputació de Barcelona.


El Barranc Blanc: 2010\nEl fet que Y estiga lluny i ja no em puga seguir la quotidianitat de la mateixa manera, em porta a escriure sobre els aspectes més banals de la meua existència a la ciutat que hem compartit uns anys. Crec en una força tel·lúria (o és potser de caire més astral o espiritual?) que porta a les persones a compartir un espai i un temps.\nHui em naix explicar-li i explicar-vos que ahir vam comprar el primer torró de la temporada a la torroneria Verdú, cantonada Còrsega-Passeig Sant Joan. Ja havíem passat per davant d'anada al cinema i de reüll vam vore els primers colors del Nadal i en vam intuir els plaers que se'n podien derivar. Corríem perquè, per a variar, fèiem tard.\nLa pel·lícula la vaig triar jo: mea culpa. És diu “Michelle Louis” i és d'uns directors francesos( B. Delépine i G. Kervern) que fan un cinema molt interessant però del que has d'estar al cas i triar el moment. La història s'integra molt bé en el moment històric que ens ha tocat viure. Comença quan el director d'una fàbrica convoca les empleades per regalar-los una bata amb el nom de cada una d'elles brodat. “No cal que m'ho agraiu” diu aquell senyor mentre elles se'l miren amb ulls incrèduls. Les empleades van celebrar l'ocurrència amb alcohol abundant. L'endemà, en entrar a la fàbrica , comproven amb estranyesa que les naus estan buides . Tampoc no hi ha cap responsable que en puga donar explicacions; tots han fugit o s' han amagat no se sap on. La causa: una relocalització exprés.\nSona això? Les afectades es reuneixen i decideixen ajuntar els diners que els queden per pagar un professional que mate el propietari d'un tret. I qui és el propietari? Per error en van matant un i un altre i la pel·lícula s'acaba sense que hagen acomplert el seu objectiu. Per un cas algú ha descobert el responsable últim dels problemes econòmics que patim? Les multinacionals, la banca, el sistema financer? Busquem responsables o admetem que els responsables som tots, que tots hem volgut participar d'un xollo que resulta que no ho ha estat tant ?\nSi ets dels que t'agrada el sentit de l'humor sense concessions al bon gust ni a la correcció política gaudiràs de la narració. A mi em va fer pensar en un Santiago Segura a la francesa o si fem un esforç de localització més gran, a l' humor del nostre Xavi Castillo (tot això salvant els gairebé murs infranquejables de les fronteres identitàries). Els directors defineixen les seues pel·lícules com a cinema anarquista; no hi ha assajos previs, les treballadores de la fàbrica són víctimes autèntiques del sistema (quina paraula aquesta!) i la intuïció és l'única arma que diuen que han fet servir a l'hora de filmar. El producte és interessant. Únicament diré que per a un diumenge a la vesprada hauria agrait un tò més amable estèticament i menys incisiu quant a l'anecdotari de destarifos. Això dit, els moviments obrers no s'han caracteritzat mai per tenir una estètica agradable, païble. Ha estat l'estètica un preocupació exclusivament burgesa?\nDe tornada i per rescabalar-nos de la desfeta en els nostres esperits atribulats pel món cruelment lleig del film, vam obrir les portes de la torroneria amb la frisança de retrobar el gust per la vida. El torró és un dolç proletari i alhora una excepció dignísima a la regla estètica exposada a les ratlles de dalt. L' he encetat aquest matí per esmorzar. M' he regalat un tast contundent de l'hivern que s'acosta i he celebrat la vida amb un producte d'estètica proletària impecable.\nLA SONSÒNIA DEL PODER PAPAL\nLa nit anterior havíem tingut la despedida de Y. que marxa de Barcelona a Romania per amor. Potser són uns mesos només donada la situació econòmica i social del país; potser és per sempre, diu ella. Això mai es sap. La vida et dóna sorpreses. Qui m'havia de dir a mi que esperaria la visita del Papa amb tanta ànsia, amb aquest cor i la resta de vísceres ofertes, com un sacrifici impiu, a l`ànima laica ?. Durant dies, potser setmanes, el meu seny s'ha debatut entre mostrar indiferència, menyspreu o la tan ubicua i difusa tolerància que hom predica, o bé manifestar el meu rebuig cap a una esglèsia que ha esdevingut una anacronia i que només escolta el seu monòleg que ja és un zumzumeig que adormisca i que per una altra banda ja dura uns quants massa segles. El Papa Ratzinger Z ens ha vingut a salvar dels perills del laïcisme, del caos moral que això comporta. I quina alternativa ens ofereix?. La de sempre; tornar a fer caldo amb la mateixa gallina.\nLa imatge de les mongetes netejant l'altar és molt descriptiva i he vist que hui els mitjans de comunicació se'n fan ressò. També han comentat a bastament aquelles declaracions papals a Compostela sobre el laïcisme i la II República. Quina barra! Qui hi ha darrere? El Rouco? Ja van dir allò de què l'esglèsia catalana no existeix. Però enmig d'aquest enrenou mediàtic, si hi ha hagut un fet que m'ha deixat totalment flaixejat ha estat la persona de la Pilar Rahola fent una defensa de la figura del Papa Ratzinguer al programa del Cuní. Per no faltar en res a la veritat he d'afegir que és cert que ha dit que no li va agradar això de les monges fent de “chaches”. Aquesta dona no deixarà mai de sorprendre'ns. Admire la seua capacitat de girar arguments, com si girara calcetins, i a més amb una lògica espaterrant.\nMOSTRES DE FERVORS ALS BALCONS\nHi ha un tema que he seguit aquests dies amb un interès especial. Es tracta de la penjada d'objectes variats als balcons. Després d'uns dies de pura observació, d'ataüllar i pensar les actituds que la gent mostrava al carrer, divendres em vaig decidir a anar a buscar unes banderoles de les de “Jo no t'espero”. Ja no en quedaven . De tota manera, mentre pujava a casa no vaig deixar de mirar. Guanyava la indiferència. La gran majoria de catalans han apostat per no exhibir res que els poguera delatar. La pressió dels veïns de l'escala sovint és decisiva. A un veí que va penjar una pancarta amb el lema “El Papa pel litoral”, li van fer arribar un anònim que deia més o menys que si ell se n'anara pel litoral molts veïns li ho agrairien. Som animals simbòlics i la vida en comunitat necessita del símbol. Una societat sana creix amb el diàleg sa. Aquesta esglèsia, però, està massa mal acostumada a fer-nos empassar el seu monòleg sense que hi hagen rèpliques. És per això, però també com a resposta a moltes coses que no m'han agradat, que em vaig decidir a penjar unes paraules manllevades d'algú ben conegut i no precisament per ser “Imagine no religion”.\nDissabte a la nit quan tornava del supermercat, em vaig trobar un grup de catòlics que havien improvisat una processó.Anava la creu, símbol de salvació- per si no ho sabieu- i darrere una colla nombrosa de jóvens que cantaven i cridaven viva el Papa i després en català que visca el Papa. En un tres i no res havíem retrocedit 30 anys quan al poble fèiem les convivències o venien els missioners i recorríem els carrers a mitjanit cantant “Perdona a tu pueblo señor...”. Un espectador del happening improvisat que hi havia al meu costat va mirar cap a un balcó i li va dir a un jove, que devia ser el fill, amb un aire burleta “semblen els del “Hare Krisna”. A partir d'aquest moment els carrers es van començar a omplir de policies i mossos. Una amiga em va tocar i quan va començar a proferir paraules malsonants cap al pontífex algú li van bloquejar el telèfon.\nUna altra anècdota va ser quan en tornar d'un sopar amb amics vaig trobar dos mossos a la cantonada que em van demanar acreditació per entrar a ma casa. Al meu DNI no hi ha l'adreça de Barcelona, i tampoc valia el Carnet de la biblioteca del barri, ni el del gimnàs i quan ja m'anava fent a la idea d'arraulir-me a un racó del caixer més proper se'm va ocórrer ( a mi que no a ells!) que els podia deixar el DNI i anar a buscar una factura on constara el meu nom i l'adreça. En aquell moment , mentre pensava una possible eixida vaig presenciar com el mosso deixava passar una noia que portava acreditació, però no a la seua parella. Ell va marxar a dormir a casa dels seus pares mentre deia: “el Papa no vol que follem aquesta nit”.\nPublicat per Andreu Torregrossa a 4:03\nVaig conèixer l'Oscar Briz farà uns sis anys. Vivíem aleshores al carrer de l'Argenteria, al barri del born de Barcelona i treballava a un institut a Travessera de Gràcia. Un dia potinejava a l'internet i vaig descobrir en algún racó de la xarxa aquest músic que venia del País Valencià a fer un concert a la Rosa de Foc ( un bar musical engolit per la progressió esquizofrènica d'un Born que volen d'estampeta). A la vesprada, unes hores abans del concert vaig passar-hi per davant i hi vaig entrar no recorde ara massa bé amb quin propòsit. Vaig demanar una cervesa a la barra i li vaig preguntar al percussionista. Va ser ell qui em va presentar l'Oscar i ràpidament ens vam posar a parlar bàsicament de tot l'humà. Simplement vam considerar, sense dir-ho, que la divinitat podia esperar, tenia tot el temps del món; nosaltres estàvem aleshores a Barcelona i ací s'ha d'anar per feina. Des d'aleshores ens hem anat trobant d'una manera espaiada als concerts i farà uns mesos, després d'un cocert a Barna, vam tenir l'oportunitat de continuar la conversa que vam deixar a la Rosa de Foc, davant d'unes birres. Al concert de divendres al Palau de la Música de Barcelona vaig poder gaudir una altra volta del seu directe. Encara estic tocat.\nL'Oscar és un ésser profundament polític, autènticament polític; d'aquells que abominen de les etiquetes, d'aquells que han abeurat la seua consciència a la pròpia experiència reforçada amb lectures sòlides i poc ordenades. Aquesta independència l'ha portat a fer una música que brega per ser eclèctica, completa i personal, i unes lletres que comuniquen i ens volen fer partíceps d'un pensament complex i subtil, no apte per a tots els públics. Aquesta actitud feréstega l'ha aïllat físicament , moralment i ideològicament de les “capelletes” tan empobridores. L'opció de cantar en català quan ja ho havia fet en castellà i en anglès ( amb els Whitlams d'Austràlia) és una tria madura que te més a veure amb una política d'arrels o de saber escoltar l'univers, o els pins, quan ens parlen, que amb la tendència tan usada per aquestes contrades, de prendre partit per uns o per uns altres.\nL'Oscar és un home bó que busca i ha trobat entre els pins que envolten l'Alcúdia un refugi on poder crear. Des de la natura tot és diferent; a la ciutat tot naix i tot mor i res no és igual; tot progressa cap a un no res indescriptible; les coses tenen un principi i un final. El temps són hores, minuts, segons....els espais estan limitats; la casa, el carrer, el metro, la feina... La divisió, la fragmentació, la promesa (únicament la promesa) a canvi de la dignitat. L'Oscar juga fort; tracta de copsar tot un univers d'experiències en una vida, en una obra, en una cançó. A poc a poc és la manera de fer-ho, com el camí dels pelegrins; una passa en segueix una altra, en comunió amb la natura, sent com els peus baixen a la pols i tornen a pujar i tornen a baixar com si foren cicles de la lluna molt i molt curts, o com els cicles de les estacions o de l'aigua; sense perdre mai el fil ni el compàs perquè el cercle mai no s'acaba, mai no es tanca perquè mai no ha començat. La vida a la ciutat és una progressió linear, la vida al camp és un cercle o un ou; si romans observant i en silenci pots veure com la vida esclata cada instant. L'urbanita que havia estat i amb la maleta ben plena , torna (començar no seria exacte) a les arrels des d'on observa i canta des d'una talaia sense trencar l'harmonia del silenci.\nEn el seu darrer disc “L'estiu”, lletra i música arriben a una comunió total. El silenci juga un paper fonamental i això l'apropa, sense fer cap proposta en ferm, a un tipus d'espiritualitat de peus a terra. Passat l'estiu, el cos es troba en un punt de maduresa òptima; hi ha el recolliment propi del temps que invita a la reflexió de qüestions que en altres temps es presentaven més festives. L'amor ara va més enllà de l' efervescència que dibuixa la frontera de dos cossos; un acte pur que es torna cíclic, com una part fonamental de la natura . Tot és una continua recerca de l'innocència primera. Aquesta música s'escolta amb un plaer que va creixent a mesura que s'aprofundeix en el seu silenci.\nLa música de “l'Estiu” no és una festa a la valenciana amb paella i mascletà; és com el pa que puja en la pau de l'alcavor; essencial i net. Arriba d'unes terres que reclamen el seu espai dins de la complexitat ,decidides a descol·locar a aquells que encara no tenen clar que s'han de trencar els motlles i que ja no ens val la palmadeta condescendent a l'esquena mentre “mos dónen sopetes” o com diria l'Ovidi Monllor “ja no ens alimenten molles”. Cal tenir la intuïció molt esmolada per captar allò que s'escapa al costum i al pur producte de consum. És potser per això, perquè hi ha un interés extern i una tendència interna a instal·lar-nos en la comoditat del costum, que després d'un grapat d'anys i de sis Cds hi ha tanta gent al nostre tros de la mediterrània que encara no el coneix.\nPublicat per Andreu Torregrossa a 4:01\nPublicat per Andreu Torregrossa a 4:54\nBorumballa a Jesús (Tortosa)\nDes de fa uns anys, amb tota la mandanga de la nova cuina, pastisseries i restaurants catalans han posat de moda el terme encenalls per referir-se a llesquetes finíssimes i recaragolades d'alguns productes. Normalment, són productes impossibles per a l'economia del client mig però que presentat així ,en quantitats purament decoratives, donen una altra entitat al plat. Al País Valencià n' hauríem de dir borumballes però no tinc constància que aquesta paraula s'haja utilitzat en el màrqueting culinari al sud del Sènia. Per aquells que desconeguen l'origen de la paraula els diré que estem parlant d'aquelles llenques que salten de la fusta quan el fuster passa la plana o el ribot. Normalment, al nostre territori l'ús figuratiu de la paraula no té connotacions massa bones. Dir "això és borumballa" és com dir que una cosa té poc valor. És potser aquesta la raó per la qual el terme es resisteix a l'hora d'utilitzar-se en el món de l'alta cuina a les nostres terres.\nTota aquesta etcètera ve perquè des de fa un temps la paraula Borumballa s'ha guanyat la majúscula des que es relaciona amb un grup de valencians que fan (fem) música de dolçaina a Barcelona. Un aplec de cases regionals a Mollet ens va oferir la primera oportunitat d'actuar en públic i el resultat va ser tan poc encoratjador que no hi ha prou en confiar en la mala memòria del públic i en el seu desconeixement musical i de l'instrument. Ara Borumballa ja és una altra cosa. L'actuació que hem fet aquest cap de setmana a Jesús-Tortosa demostra que hem millorat molt qualitativament i quantitativament. La qualitat no només té a vore amb la música i l'art, sinó també amb les relacions que hem establert i en els moments de felicitat que hem passat junts.\nPer a mi l'Ebre era només una terra de pas fins que no va esdevenir referència literària en haver llegit primer el Jesús Moncada i després el Sebastiá Juan Arbó i l'Emili Rosales. No va ser fins ahir que vaig ficar cullerada en el caldo que es cou per allà. Només ha sigut un tast d'unes terres que prometen i espere no tardar massa en poder revisitar-les amb molt més de temps. Hi ha el tòpic que diu que a les Terres de l'Ebre ja són valencians. També es diu al revés; que els de Vinaròs ja són Catalans. Això només és una demostració més que els límits sempre són arbitraris i només si s'hagueren construït murs infranquejables les comunitats humanes haurien evolucionat de manera completament autònoma.\nHem trobat un ambient molt familiar . És cert que el caràcter de la gent de l'Ebre és molt més proper al valencià . A banda de l'intercanvi de població que ha hagut entre territoris veïns, crec que té molt a vore en el fet que la gent de l'Ebre té una relació molt estreta amb la terra i el riu. Formen una societat que com la valenciana, s'ha vist forçada a emprendre un progrés a marxes forçades que encara no ha paït . La diferència és que la societat valenciana, tal i com afirma l'Enric Juliana, és potser la comunitat menys acomplexada de l'Estat. En canvi, la comunitat que formen les gents de l'Ebre, pel poc que sé i he pogut vore, sembla ser la que té menys autoestima de tota Catalunya.\nQueda pendent una visita més pausada. Ja és molt passejar pels carrers i percebre les glòries i els inferns de la ciutat de Tortosa a través de la seua epidermis. També és molt haver viscut com es fa la festa i haver-nos integrat en el brogit que ens porta tantes referències del nostre sud. Però és evident que és molt poc per conèixer la zona i molt menys per poder treure massa conclusions.\nBorumballa i el grup de dances.\nPublicat per Andreu Torregrossa a 10:41


QUAN L'ESPECTACLE éS AL FOSSAT\nPrograma: Otello, de Verdi\nDudamel recull els fruits de Josep Pons al capdavant de l’’Otello’ del Liceu.\nCal situar les coses a lloc. Feia molts anys que hom no sortia del Gran Teatre del Liceu amb la sensació que l’Orquestra del teatre havia estat la gran protagonista de la funció. Fet que encara cal posar més en valor si tenim en compte que, per aquestes funcions de l’Otello de Verdi, el teatre ha comptat amb un dels millors repartiments possibles avui en dia per aquest títol, un dels moments més culminants de la proposta col.legiada del Barcelona Obertura Spring Festival.\nGustavo Dudamel torna per segona vegada aquesta temporada al Liceu i signa un ‘Otello’ brillant. ACN\nDesprés d’anys de penúries, la feina de Josep Pons al capdavant de l’orquestra cal qualificar-la d’exemplar, gairebé d’heroica, i la millora del conjunt ha estat tant gradual com evident. La nova direcció artística, a més, ha apostat fort per accelerar aquest procés no només renovant elements importants de l’orquestra sinó amb l’augment exponencial del nivell de les batutes escollides. Paradoxalment, la pandèmia internacional ha contribuït també a aquesta evolució, ja que, a noms com els de Scapucci, Frizza, Minkowski, el mateix Pons o Afkham -que malauradament no ha pogut venir degut a la cancel·lació de Tannhäuser-, s’hi ha afegit un desocupat Gustavo Dudamel.\nEl director veneçolà, que ja havia estat anunciat en el seu moment per una futura Flauta màgica, ha avançat la seva col·laboració amb el Liceu i, si ja va inaugurar temporada amb Il trovatore en versió de concert, ara ha reaparegut, substituint a l’inicialment previst Riccardo Frizza, per fer-se càrrec de les onze funcions d’Otello. I ho ha fet amb resultats excel·lents en línies generals, convertint l’Orquestra del Gran Teatre del Liceu en un instrument d’altíssim nivell.\nL’inici de l’Otello verdià, una de les grans creacions de l’autor, és d’una complexitat màxima que requereix una mà ferma per controlar el terrabastall orquestral, però sobretot la difícil concertació amb cor i solistes. Dudamel va arrencar amb un esclat orquestral de força desfermada i va mantenir la cohesió del conjunt de manera magistral. Una precisió que es va perllongar durant l’escena bàquica, de complexa escriptura rítmica, signant així una seqüència musical inoblidable.\nSi aquest inici quedarà pel record, també ho farà la subtilesa amb què va dirigir l’inici del quart acte. La “Canzone del salice” i l’“Ave Maria” posterior, amb la inestimable col·laboració d’una exquisida Krassimira Stoyanova, van assolir un grau d’intimitat i lirisme extraordinari. Amb un tractament de la matèria sonora magistral, Dudamel i l’Orquestra van aconseguir transmetre vívidament aquell calfred i pressentiment de mort que recorre tota l’escena.\nEn el segon i tercer acte, en els que predominen els diàlegs entre Otello i Iago, Dudamel va optar per ritmes més aviat lents, fins i tot morosos, probablement amb la voluntat d’atorgar el màxim protagonisme al text, a les paraules que, en aquests passatges, tenen una importància cabdal. Això sí, no va estalviar volum en les explosions passionals d’Otello o en fragments com el Credo de Iago, però sempre sent molt curós d’on podia desencadenar el so orquestral sense perjudicar els cantants.\nUns cantants que van rendir a un altíssim nivell. En el rol titular, Gregory Kunde va posar de manifest la seva intel·ligència com a intèrpret, així com un instrument encara en prou bones condicions. Salvat amb sorprenent rotunditat l’”Esultate” inicial, en el duo amb Desdemona va mostrar les inevitables oscil·lacions d’una veu de la seva edat, però la línia de cant sempre va ser elegant i els recursos tècnics amplíssims. En les parts més dramàtiques dels actes posteriors va lluir rotunditat i gran domini dels viaranys psicològics del personatge, posant de manifest que el seu Otello és el referent dels últims anys. Va coronar la seva actuació amb un emotiu final però, sobretot, amb un “Dio, mi potevi” d’alt voltatge dramàtic.\nKrassimira Stoyanova ja havia interpretat Otello al Liceu fa uns deu anys, però el temps sembla que no hagi passat per ella malgrat haver eixamplat el seu repertori amb rols com la Marschallin, del Rosenkavalier i tenir en l’horitzó l’Elsa de Lohengrin. Tècnicament Stoyanova és plusquamperfecta. Atacs impecables, mitges veus i pianissims infal·libles, timbre de gran puresa igual en tots els registres i solidesa interpretativa. La seva actuació va ser remarcable en cadascuna de les seves intervencions i, com s’ha esmentat, es va aliar amb Dudamel per construir un inici del darrer acte de gran impacte.\nExtraordinari també el Iago de Carlos Álvarez, paper que ha interpretat en els millors escenaris del món i que cada dia sembla ser una mica més seu. Prova d’això va ser, especialment, la magnífica recreació del “Sogno” de Cassio, desplegant una amplíssima gamma de dinàmiques. El seu Iago no és mai forçat ni busca una maldat artificiosa. Tot al contrari, la seva potència prové de la seva absoluta naturalitat. Per altra banda, a aquest aprofundiment progressiu en la psicologia del personatge, cal afegir una veu que manté la seva rotunditat, rodonesa i bellesa.\nA aquest tercet de luxe cal afegir-hi el magnífic Cassio d’Airam Hernández. El tenor canari va ser tot un luxe en aquest rol secundari però amb un pes important. La veu, perfectament projectada, va sonar més bonica i polposa que mai i, a més, l’intèrpret es va mostrar com un excel·lent actor, atorgant gran presència al seu personatge. I si parlem de grans actors, no cal dir que Francisco Vas va extreure tot el suc a Roderigo, perfectament integrat tant en el discurs escènic com en el musical. Notable l’Emilia de Mireia Pintó i complidors Felipe Bou i Fernando Latorre en els papers de Lodovico i Montano. Per concloure el vessant musical, assenyalar la bona prestació del Cor del Liceu en una obra amb fragments molt exigents. Especialment en la primera escena, va mostrar una cohesió i rotunditat molt remarcable, així com en el gran concertant del tercer acte.\nLa producció d’Amélie Niermayer – procedent de la Bayerische Staatsoper i que va substituir a l’inicialment prevista procedent de la ROH – va ser tímidament protestada per una part dels assistents. Niermayer posa el focus en Desdemona, que es manté permanentment en escena, sovint en segon pla. Amb aquesta idea, Niermayer pretén restituir al personatge femení part del protagonisme que perd en la translació de Boito respecte a l’obra original de Shakespeare. Per altra banda, a través d’una concepció minimalista, situa l’acció en una indeterminada actualitat i elimina per complet el component racial i racista de l’obra.\nHi ha algunes decisions gratuïtes en la direcció escènica, com quan Desdemona crema el famós fazzoletto o Iago es disfressa de noia en l’ofrena floral a aquesta. Per altra banda, el seu retrat tant d’Otello com de Iago està allunyat de clixés, desposseint al primer de qualsevol aura de grandesa i al segon de reminiscències mefistofèliques. Si bé la seva dramatúrgia no aporta grans troballes, cal dir que la direcció d’actors i el moviment escènic és prou acurat i que la proposta no entorpeix l’espectacle. I l’espectacle, en aquest Otello, sense dubte es troba al fossat orquestral.


por Premsa | 28 Oct, 2021 | FS Tibu-ron\nTercer partit del curs, tercer també a Can Roca, donat que el passat diumenge hi van exercir com a visitants, per a un FS CASTELLDEFELS TIBU-RON que diumenge se les haurà amb l’AECS L’Hospitalet C. Després de la dura derrota patida en el derbi contra...\npor Premsa | 28 Oct, 2021 | FS Asesoría Pear\nEl FS CASTELLDEFELS ASSESSORIA PEAR disputa mañana sábado su tercer partido a domicilio de la 21-22, segundo en tierras aragonesas, choque que le enfrentará al FSF Cesar Augusta, 4º clasificado y uno de los cuatro conjuntos, junto al propio FSC, que aún no conoce la...\nAGENDA PARTITS CAP DE SETMANA EQUIPS FSC (30-31 d’octubre 2021)\npor Premsa | 28 Oct, 2021 | Entidad\n30-10-21: FSF Cesar Augusta – FS CASTELLDEFELS ASSESSORIA PEAR; 16h; CDM La Granja (Zaragoza) 31-10-21: FS CASTELLDEFELS TIBU-RON – AECS L’Hospitalet C; 19:45h; Pavelló Can Roca 30-10-21: SÈNIOR B CHALO DE TAPAS – Futsal Sitges; 19:55h; Pavelló...\nSegona Catalana (Grup 5). AE LES BOTIGUES DE SITGES – FS CASTELLDEFELS TIBU-RON: 7-1. Primera i contundent derrota\npor Premsa | 27 Oct, 2021 | FS Tibu-ron\nPrimer partit ‘a domicili’ i primera i severa derrota 21-22 del Tibu-Ron, que diumenge al vespre va caure en el derbi contra l’AE Les Botigues de Sitges disputat a Can Roca. Els aquest cop locals van sortir amb força, convertint-se en els clars...\nRESULTATS I GOLEJADORS/ES PARTITS CAP DE SETMANA EQUIPS FSC (23-24 OCTUBRE 2021)\npor Premsa | 27 Oct, 2021 | Entidad\nFS CASTELLDEFELS ASSESSORIA PEAR – AE Penya Esplugues B: 2-2 (Andrea Luna, Rocío) AE Les Botigues de Sitges – FS CASTELLDEFELS TIBU-RON: 7-1 (Ferran) SÈNIOR C XBUYER TEAM – CFS STORM: 6-2 (Borja Cordero 2, Iván 2, Álex, Albert) CEFS Rubí – JUVENIL Femení INSTITUT...\npor Premsa | 26 Oct, 2021 | FS Asesoría Pear\nSegon empat 21-22, primer a casa, per al Sènior Femení, que dissabte a la tarda va signar ‘taules’ contra el Penya Esplugues B a Can Roca. Després d’un inici complicat, amb desafortunat autogol en contra al primer minut, les de Javi Arnal van anar...\npor Premsa | 22 Oct, 2021 | FS Asesoría Pear\nEl FS CASTELLDEFELS ASSESSORIA PEAR disputa demà dissabte el seu segon partit consecutiu a casa rebent la visita al Pavelló de Can Roca (16h) de l’AE Penya Esplugues B, un altre dels equips que també ha encetat el curs oferint molt bones prestacions. Després de...\npor Premsa | 22 Oct, 2021 | FS Tibu-ron\nSegon partit del curs del Sènior Masculí, un FS CASTELLDEFELS TIBU-RON que diumenge torna a jugar Can Roca, tot i que aquest cop com a visitant, ja que dirimirà l’interessant duel de rivalitat que l’enfrontarà l’AE Les Botigues de Sitges. Després de...\npor Premsa | 21 Oct, 2021 | Entidad\n23-10-21: FS CASTELLDEFELS ASSESSORIA PEAR – AE Penya Esplugues B; 16h; Pavelló Can Roca 24-10-21: AE Les Botigues de Sitges – FS CASTELLDEFELS TIBU-RON; 20h; Pavelló Can Roca 24-10-21: SÈNIOR C XBUYER TEAM – CFS STORM; 18:30h; Pavelló Can Roca...\npor Premsa | 20 Oct, 2021 | FS Tibu-ron\nEl Sènior Masculí, el FS CASTELLDEFELS TIBU-RON, va obrir diumenge el curs 21-22 empatant a Can Roca davant Platense Vilanova. Els d’Álex Rojo van sortir ‘endolladíssims’, i en un inici esperançador van situar un clar 2-0 al minut 3 gràcies a les...


Totes les cartes del Concurs de Castells ja estan sobre la taula\nQueden definits la ubicació i l'ordre d'actuació de les 42 colles del certamen\n3 min. Tarragona 09/09/2018 10:18\nLes colles castelleres ja coneixen quina serà la seva ubicació a la Tarraco Arena Plaça a Tarragona o a la plaça del Castell de Torredembarra de cara a la 27a edició del Concurs de Castells. En un acte obert al públic i retransmès per la televisió del Camp de Tarragona, TAC12, dissabte l'organització del certamen va posar les cartes sobre la taula. L'Antiga Audiència de Tarragona va ser testimoni del sorteig més esperat passada la diada de Sant Fèlix, ja que no només serveix per definir la ubicació on alçaran els seus castells sinó també en quin ordre ho faran. La mà innocent aquest cop va ser representada per la canalla de les colles guanyadores el 2016 i l'acte es va aprofitar també per presentar el vídeo promocional produït pel reconegut fotògraf i realitzador Tarragoní David Oliete.\nLa jornada principal de l'espectacle tindrà lloc el diumenge 7 d'octubre a les deu del matí a la Tarraco Arena Plaça. Comptarà amb la participació de les 12 primeres colles del rànquing estrella que han acceptat la invitació del concurs. Seran les formacions que previsiblement s'ho jugaran tot per pujar al podi definitiu i és per això que les entrades, que es van posar a la venda el 31 de juliol, es van exhaurir en menys d'una hora (en el primer minut ja s'havien confirmat 3.023 reserves). El sorteig ha definit que la primera de les colles del grup A, el de les favorites, a alçar castells sigui la Colla Joves Xiquets de Valls. La seguiran els Castellers de Vilafranca, la Colla Jove Xiquets de Tarragona i la Colla Vella dels Xiquets de Valls.\n540x306 Ubicació i ordre d'actuació de l'edició de diumenge a la Tarraco Arena Plaça de Tarragona / CONCURS DE CASTELLS Ubicació i ordre d'actuació de l'edició de diumenge a la Tarraco Arena Plaça de Tarragona / CONCURS DE CASTELLS\nEl dia abans, però, l'antiga plaça de braus ja haurà vist els primers castells del cap de setmana. Dissabte 6 d'octubre, a partir de dos quarts de cinc de la tarda, 19 formacions participaran en una de les jornades de més col·laboració del certamen. Si bé l'expectació mediàtica és clarament inferior, aquest any s'espera tot un espectacle, amb colles que arribaran amb grans registres i amb la possibilitat d'estrenar noves construccions. El sorteig situa els Nens del Vendrell com a primera colla del grup D, el de caps de sèrie de dissabte, en actuar. Els seguiran els Xiquets de Reus, els Castellers de Sant Pere i Sant Pau i els Moixiganguers d'Igualada.\n540x306 Ubicació i ordre d'actuació de l'edició de dissabte a la Tarraco Arena Plaça de Tarragona / CONCURS DE CASTELLS Ubicació i ordre d'actuació de l'edició de dissabte a la Tarraco Arena Plaça de Tarragona / CONCURS DE CASTELLS\nEl tercer escenari del concurs, o el primer per ordre d'agenda, torna a ser un cop més la plaça del Castell de Torredembarra. El conegut com a ‘concurset’ pel nivell de les agrupacions participants sempre ha tingut un encant especial, ja que és el que obre les portes del gran espectacle dels castells a les formacions més humils, les que tenen menys oportunitats de lluir-se davant dels grans mitjans de comunicació. Dissabte 6 d'octubre 10 colles seran les primeres a tenir la possibilitat de puntuar. Els caps de sèrie seran, per aquest ordre, els Castellers del Poble Sec, la Colla Castellera de Figueres, els Castellers de Castelldefels i els Castellers de Badalona, i podran actuar en solitari sempre que provin un castell d’igual valor o superior al set de set.\n540x306 Ubicació i ordre d'actuació de l'edició del Concurs de Castells a Torredembarra / CONCURS DE CASTELLS Ubicació i ordre d'actuació de l'edició del Concurs de Castells a Torredembarra / CONCURS DE CASTELLS


La gent gran compta amb més elements per fer exercicis als parcs i places de la ciutat\nEn els darrers dies s'han col·locat nous elements als parcs i places de la ciutat perquè la gent gran pugui fer exercicis suaus de manteniment. Els “jocs” s'han instal·lat a la plaça del Sol Solet i a la del Mercat, i en breu a la de la Pau. Aquests elements són una manera saludable i senzilla d'estar en forma mentre gaudim d'una estona als parcs i places.més