Evolució del cervell (3) (Som les nostres connexions 13) | Blog d'Humanitats\nEvolució del cervell (3) (Som les nostres connexions 13)\nPublicat el 14 juliol 2016 per Joan Campàs Montaner\nFalta molta informació sobre els primers estadis de l’evolució humana. N’hi ha prou que apareguin uns quants fòssils de certa antiguitat en algun jaciment africà per crear un debat científic sobre la seva possible identitat com a representants de la genealogia humana. Amb independència d’aquestes discussions, els primers quatre milions d’anys de l’evolució humana aparenten tenir poc a oferir pel que fa a modificacions anatòmiques de certa rellevància. Potser sigui per falta d’informació. Encara que la nostra gran explosió evolutiva va passar molt més tard, l’estudi de la diversitat dels hominins del Pliocè és força interessant. Ens interessa esbrinar com va evolucionant el cervell, en quins contextos, per a quines adaptacions i quines funcions pot dur a terme.\nSi les relacions filo genètiques de les diferents poblacions del gènere Homo han estat i seguiran sent molt controvertides, tot i disposar d’un registre fòssil relativament abundant, què podem esperar quan amb prou feines comptem amb un grapat de fòssils representant a desenes, si no centenars de milers d’anys?\nPrimer parlarem dels fòssils africans més importants amb una cronologia d’entre una mica més de 6 i 2 milions d’anys. En aquest rang temporal van viure els primers representants del gènere Homo. En un següent tema ens centrarem en el procés que ens porta de l’Homo habilis al neandertal.\nEn nom d’una didàctica més senzilla, el discurs que seguirem repassarà de manera breu les troballes no per la data del seu descobriment sinó per la seva antiguitat.\nCfr. Tema 15. Els homínids: els preaustralopitecins, del curs en línia Orígens de l’art i evolució humana: l’homo significans. En línia a http://cv.uoc.edu/adf/~04_999_01_u07/llico_15.pdf\nEl 2001 Brigitte Senut  i altres investigadors, recolzats per Yves Coppens, van publicar a la revista Comptes Rendus de l’Acadèmia de París la troballa de 14 restes fòssils humans datats en uns 6 milions d’anys; és a dir, la seva cronologia estaria a l’entorn del rang temporal que els genetistes assumeixen per a la separació de la genealogia humana i la dels ximpanzés. Aquests fòssils, doncs, estarien molt propers a l’avantpassat comú d’uns i altres.\nEls fòssils descrits per Senut i els seus col·legues van ser trobats en la formació geològica Lukeino, prop de la localitat de Kapsomin, al districte kenyà de Baringo. Els fòssils van ser assignats a un nou gènere i espècie: Orrorin tugenensis . El nom específic indica la procedència dels fòssils, trobats en les turó de Tugen, mentre que el nom genèric significa «Home original» en la llengua de l’ètnia Tugen, que pertany al grup kenià dels Kalenjin.\nEls molars d’aquests fòssils són petits respecte a la seva mida corporal i tenen l’esmalt gruixut, en contraposició al que s’observa en els ardipitecs. Aquest fet va portar a Senut i als seus col·laboradors a concloure que els ardipitecs, que posseeixen esmalt fi en els seus molars, s’haurien d’excloure de la genealogia dels hominins i relacionar-se més bé amb la genealogia dels goril·les (tribu Gorillini).\nLa morfologia del fèmur fa pensar que l’Orrorin tenia locomoció bípeda, però la de l’húmer fa pensar en capacitats. enfiladisses. Les dades disponibles són, tanmateix, escasses com per pronunciar-se sobre el seu possible bipedisme, un tema crucial per als orígens humans.\nEl 2002, Michel Brunet  va publicar a la revista Nature la possible evidència del suposat membre més antic de la genealogia humana conegut fins a la data. Aquesta vegada es tractava d’un crani, un parell de fragments de mandíbula i diverses dents. El crani presenta un cert aixafament i distorsió produït pel pes dels sediments.\nCal subratllar la seva localització, la localitat de Toros-Menalla, situada a la regió oest del desert de Djurab, al nord del Txad i a una distància de 2.500 quilòmetres a l’oest de la Gran Vall del Rift. Fins a aquest moment tots els primitius ancestres de la nostra genealogia s’havien trobat a l’est d’Àfrica, on es considera que va viure el nostre avantpassat comú amb els ximpanzés. És evident que a finals del Miocè el clima d’aquesta regió no era el mateix que en l’actualitat, a jutjar per les espècies de mamífers que van viure en aquell lloc fa entre 7 i 6 milions d’anys.\nTenint en compte el lloc de la troballa, l’antiguitat dels fòssils i la combinació peculiar de caràcters, Brunet i els seus col·laboradors van prendre la decisió de nomenar un nou gènere i espècie, Sahelanthropus tchadensis, recordant que el descobriment s’havia realitzat a la regió del Sahel i a la República del Txad. De manera col·loquial es coneix a aquest fòssil com «Toumai», que en l’idioma kanuri de la regió significa «esperança de viure» i s’utilitza per descriure als nens que neixen a l’estació seca.\nCrani fòssil de 7 milions d’anys, quasi complet, descobert el 19 de juliol del 2001, en el desert al nord del Txad\nD’entre els molts caràcters que s’han pogut descriure, en destaquem els més significatius. El crani mostra un tor supraorbitari continu, les seves canines no són massa grans, i no mostra una disposició característica dels simis antropoides (del grec ανθρωποιδης, anthropos, “home” i oides, “similar a”) que rep el nom de «complex C/P3» associada a diastemes al maxil·lar i la mandíbula. El gruix de l’esmalt de les dents és intermedi entre el que s’observa en els hominins i el dels ximpanzés.\nEl crani de Sahelanthropus va allotjar un cervell d’una mida similar al dels ximpanzés. La capacitat cranial es va poder estimar entre 320 i 380 centímetres cúbics, sense major precisió a causa de la distorsió de l’exemplar. Cal assenyalar la presència d’un foramen magnum (forat magne) més llarg que ample i orientat de manera horitzontal. La seva morfologia i situació a la base del crani és similar a la de hominins del Pliocè i a la del propi gènere Homo, el que suggereix una posició dreta i bipedestació. Per Brunet i els seus col·laboradors no hi ha dubte que ens trobem davant d’un ancestre de la genealogia humana. De confirmar-se, faria endarrerir la divergència evolutiva entre humans i ximpanzès més enllà dels 6 milions d’anys.\nHaile-Selassie  va trobar les primeres restes d’aquesta espècie al marge oest de la vall del riu Awash. La seva cronologia sembla ben establerta entre 5,8 i 5,2 Ma. La primera decisió d’Haile-Selassie va ser incloure les primeres restes a la subespècie Ardipithecus ramidus kadabba. No obstant això, després de realitzar noves troballes i acarar-se amb els de l’espècie Ardipithecus ramidus, HaileSelassie, Gen Suwa i White van prendre la decisió d’elevar les restes fòssils a la categoria d’espècie. Les diferències temporals i morfològiques entre les dues formes d’ardipitecs semblaven garantir la distinció específica.\nEn la seva primera descripció d’Ardipithecus kadabba, Haile-Selassie refereix una combinació de caràcters dentals  primitius compartits amb primats del Miocè i caràcters derivats, que suggereixen la seva relació amb la genealogia humana. Aquest investigador insisteix que diversos dels caràcters de l’esquelet postcranial dels fragments d’húmer i del cúbit són molt similars als d’Australopithecus afarensis. No obstant això, les evidències del possible bipedisme d’Ardipithecus kadabba només poden estudiar-se en una falange del peu.\nTroballes posteriors van donar com a resultat el descobriment de sis noves dents. Dos d’aquests espècimens, trobats a la localitat d’Asa Koma, van revelar una disposició de primer premolar i del caní similar a la dels simis antropoides (complex C/P3). Aquesta va ser la principal raó per distingir a l’espècie Ardipithecus kadabba de la seva possible successora, Ardipithecus ramidus.\nSi el complex C/P3 apareix en Ardipithecus kadabba, llavors per què no apareix en hominins anteriors com Orrorin i Sahelanthropus? Haile-Selassie, Suwa i White pensen que aquests dos hominins no pertanyen a la nostra genealogia i podrien representar variacions a nivell específic o subespecífic d’un mateix gènere. Per a aquests investigadors es podria establir una relació filogenètica de la nostra genealogia a Etiòpia, formada pel gènere Ardipithecus, i les espècies Australopithecus anamensis i Australopithecus afarensis, de la qual quedarien exclosos tant Orrorin com Sahelanthropus.\nCom bé podem imaginar, el debat entre els científics responsables d’aquestes troballes ha estat tot menys amistós. Aquest debat no fa sinó confirmar que les evidències sobre els primers estadis dels nostres orígens són molt escasses. Tan sols podem afirmar que si els hominins esmentats fins al moment representen veritables ancestres del llinatge humà, hem de reconèixer que la taxa evolutiva durant els dos primers milions d’anys va ser molt lenta, gairebé inapreciable en el registre fòssil.\nArdi i Lucy: ¿mares de la humanitat?\nCfr. Tema 16. Els hominins: els australopitecins del curs en línia Orígens de l’art i evolució humana: l’homo significans. En línia a http://cv.uoc.edu/adf/~04_999_01_u07/llico_16.pdf\nLa primera publicació sobre les troballes de l’espècie Ardipithecus ramidus és de 1994 (fou descobert el 1992 per Alamayehu Asfaw a Etiòpía), els descobriments més importants van arribar en anys posteriors i es van publicar el 2009, en un número monogràfic de la revista Science, on s’hi descriu la morfologia i la biologia de 35 individus d’aquesta espècie. La majoria de les restes estan constituïdes per fragments de cranis. L’exemplar més complet, a qui van posar el nom d’«Ardi», va pertànyer a una femella l’estatura i pes de la qual es van estimar en uns 120 centímetres i 50 quilograms, respectivament. La pelvis i els peus d’Ardi ens revelen que aquesta espècie ja s’havia posat dreta sobre les extremitats posteriors i que la seva locomoció era bípeda. Molt possiblement els membres d’aquesta espècie no eren capaços de córrer com ho fem nosaltres, però tampoc ho necessitaven en l’hàbitat boscós que van freqüentar.\nAquesta espècie va existir fa 4.4 milions d’anys. Va viure en ambient de bosc tropical plujós temperat, el que indica que si els membres d’aquesta espècie van presentar un bipedisme o semibipedisme, aquest no estava associat encara a la seva expansió a l’hàbitat de sabana.\nL’esquelet del gènere Ardipithecus presenta adaptacions tant a la locomoció bípeda com a la possibilitat d’enfilar amb facilitat. La seva pelvis o les extremitats són molt particulars i diferents a les que observem en l’esquelet d’un humà actual. La baixa estatura d’Ardipithecus facilitava les seves possibilitats de moure pels boscos d’Àfrica i d’enfilar-se als arbres davant de qualsevol perill o per trobar menjar.\nLa mà d’Ardi té dits llargs i un polze no oposable als altres: no estava preparada per a la pinça de precisió, sinó per agafar amb força. Les canines i les premolars encara tenien la morfologia característica dels simis antropoides, però sense diastemes desenvolupats. Aquest aspecte anatòmic i la morfologia de les canines permet pensar en una clara relació filogenètica entre Ardipithecus kadabba i Ardipithecus ramidus.\nEl 1995, un any més tard de la publicació de les primeres restes fòssils d’Ardipithecus ramidus, es va conèixer la troballa de dotze espècimens trobats per l’equip de Meave Leakey a les localitats de Kanapoi i Allia Bay, entre dos dels rius que desemboquen en el llac Turkana. La cronologia d’aquests fòssils és molt fiable, perquè els sediments que els contenen han estat explorats durant anys i les capes d’origen volcànic han estat datades mitjançant el mètode dels isòtops de l’argó. Aquesta cronologia s’estima entre 4,2 i 3,9 Ma. Atès que els fòssils presenten particularitats exclusives, Meave Leakey i altres col·legues  van proposar el 1995, a la revista Nature, la creació de la nova espècie Australopithecus anamensis. El nom específic significa «llac» en la llengua Turkana, i vol recordar que tots els espècimens van ser trobats en sediments que un dia van constituir el fons del llac Lonyumun. Aquest gran dipòsit d’aigua dolça, ja desaparegut, va precedir en el temps a l’actual llac Turkana.\nMandíbula KNM KP 29281 de 4,07 a 4,17 milions d’anys\nLa mandíbula KNM-KP 29281 té un aspecte primitiu, amb la part anterior de la mandíbula fortament inclinada cap enrere i una arcada dental en U, que recorda a les mandíbules d’Australopithecus afarensis i en particular a les trobades en el jaciment de Laetoli. Les canines superiors i inferiors són grans i mostren diferències de mida, a més del desgast característic de la morfologia del complex C/P3 heretada dels simis antropoides. Va poder tenir un dimorfisme sexual potser més proper al dels ximpanzés que al de la nostra espècie. Els mascles van poder pesar fins a un 30% més que les femelles. Es tracta només d’una hipòtesi, molt difícil de contrastar.\nEn Australopithecus anamensis l’esmalt de les dents és més gruixut que en Ardipithecus ramidus, el que potser revela l’adaptació evolutiva a una dieta més dura i abrasiva. Les espècies fòssils de mamífers (bòvids, antílops, cercopitècids, hienes, rinoceronts, elefants, mustèlids, etc.), peixos i rèptils aquàtics que acompanyen els hominins ens parlen d’ambients oberts de sabanes, amb zones arbrades properes als rius i a l’antic llac. La tíbia humana suggereix bipedisme com es podia esperar d’un hominí d’aquesta antiguitat. El pes de l’individu ha estat estimat entre 47 i 55 quilograms, el que tampoc resulta una sorpresa a jutjar per les dades que es van coneixent de tots els hominins d’aquesta remota època de la humanitat. Finalment, Meave Leakey i els seus col·legues consideren que Australopithecus anamensis és antecessora directa d’Australopithecus afarensis.\nDesprés de la troballa d’Australopithecus anamensis, Meave Leakey i el seu equip van continuar treballant en els voltants del llac Turkana. El 1998 i 1999 es van centrar en la Formació Nachukui, prop de la localitat de Lomekwi, a l’oest d’aquest llac. Aquesta formació geològica conté nombroses capes sedimentàries, diverses de les quals tenen origen volcànic i poden ser datades amb gran precisió mitjançant el mètode de 40Ar39Ar. Meave Leakey i el seu equip de camp van localitzar durant aquests anys fins a 36 restes fòssils humans, la cronologia està molt bé datada entre 3,5 i 3,2 milions d’anys. La major part dels exemplars corresponen a restes mandibulars i dents, com és habitual en tots els jaciments. No obstant això, l’exemplar més representatiu consisteix en un crani (KNM-WT 40000) distorsionat pel pes dels sediments i amb característiques molt peculiars. La combinació de caràcters primitius, compartits amb els australopitecs (incloent un cervell petit), al costat de molts trets presents en espècies del gènere Homo, va portar a Meave Leakey  i als seus col·legues a publicar un article a Nature en què es defensava el descobriment d’un nou gènere i espècie: Kenyanthropus platyops.\nKNM-WT 40000, Kenyanthropus platyops.\nEs tractava no només d’una volta de rosca més en la diversitat d’hominins del Pliocè, sinó en el reconeixement que a la Gran Vall del Rift van conviure diversos llinatges d’hominins fa entre 4 i 3 Ma. Si el panorama semblava dominat pels australopitecs , l’evolució sembla certament relacionada amb la dels paràntrops, quedava per saber si existien genealogies clarament «dirigides» cap al gènere Homo. El nou gènere descrit per Meave Leakey i els seus col·legues apunta en aquesta direcció, ja que els trets compartits amb Homo (i en concret amb Homo rudolfensis) són majoritaris. Crida particularment l’atenció la cara aplanada del crani KNMWT 40000, que va inspirar el nom de l’espècie i que recorda a la cara plana de KNM-ER 1470, l’holotip d’Homo rudolfensis. L’hominí trobat per Meave Leakey va viure en un ambient humit, cobert de vegetació. Les espècies de bòvids trobades en els sediments de Lomekwi també indiquen la presència de praderies, encara que la major part del paisatge va poder ser de bosc tancat i de boscos de galeria associats als rius que desembocaven llavors al llac Turkana.\nKNM WT 40000 i KNM-ER 1470\nMolt abans de l’aparició en escena d’Ardipithecus, els investigadors Donald Johanson i Timothy White  van dur a terme excavacions i troballes d’enorme rellevància durant la dècada de 1970 a Etiòpia i Tanzània. El 1973 els dos científics van començar a reunir una extraordinària col·lecció de fòssils procedents de la localitat de Hadar (Etiòpia) datats entre 3,3 i 2,9 Ma. Entre aquests fòssils sempre ha destacat l’esquelet d’una femella, que va ser anomenada «Lucy »(protagonista d’una cançó dels Beatles que sonava a l’excavació quan es va trobar el seu esquelet) i considerada durant molts anys com a «mare de tota la humanitat».\nLucy no mesurava més d’un metre d’alçada, el seu pes tot just sobrepassaria els 25 quilograms i el seu cervell no seria més gran que el d’un ximpanzé. En aquells anys, Lucy i una impressionant col·lecció de fòssils d’un mínim de 35 i un màxim de 65 individus representaven els hominins més antics trobats fins llavors. Els seus trets cranials i dentals eren molt primitius i les restes de l’esquelet postcranial (incloent la pelvis de la Lucy) indicaven una incontestable locomoció bípeda.\nAlhora, l’equip de Mary Leakey va trobar una altra bona col·lecció de fòssils d’hominins d’una antiguitat encara més gran (3,8-3,6 Ma) a la localitat de Laetoli, a Tanzània. A més, en aquesta mateixa localitat Mary Leakey i Richard Hay van localitzar el 1976 i 1977 les petjades de fins a 20 espècies de mamífers i aus (girafes, babuins, rinoceronts, antílops, elefants, etc.) recognoscibles en una capa ben consolidada de cendres d’origen volcànic procedents de l’erupció del volcà Sadimán. Les cendres es van humitejar amb aigua de pluja i van formar un fangar sobre el qual van quedar les empremtes impreses, més tard cobertes per noves capes de cendra. Entre les petjades de Laetoli destaquen les de dos hominins que caminaven junts. Un d’ells va deixar impressions més profundes, segurament per la càrrega extra que portava a sobre (potser un individu infantil). Per descomptat, els dos caminaven drets i van deixar petjades molt similars a les nostres i diferents, per tant, a les que haguessin deixat els ardipitecs. L’estatura estimada per als dos individus a partir de la empremtes té poca precisió, però no seria inferior a 110 centímetres ni superior a 160 centímetres.\nPetjades de Laetoli. Aquestes petjades d’homínid corresponen a tres individus, segurament de l’espècie Australopithecus afarensis, cadascun dels quals seguia les empremtes deixades per un altre individu que caminava just davant d’ell. Laetoli és una de les grans proves que demostren el bipedisme dels australopitecs, ja que no hi ha cap traça ni de mans ni de falanges. A més a més, els peus no presenten el dit gros mòbil com passa amb els grans simis i posseeixen un arc idèntic al dels humans moderns.\nJohanson i White van realitzar llavors un estudi conjunt de les restes trobades a Hadar i Laetoli. Tot i que les diferències entre les dues mostres eren òbvies, tots dos investigadors van tenir en compte no només la distància temporal i geogràfica, sinó el possible dimorfisme sexual d’aquests hominins. Semblava clar que els mascles eren clarament més alts i pesats que les femelles. Les diferències de forma entre les mandíbules o els maxil·lars podien ser degut simplement a qüestions relacionades amb la mida. En definitiva, el 1978 Johanson i White van proposar al costat de Yves Coppens l’espècie Australopithecus afarensis. Les troballes realitzades a la localitat etíop de Maka, publicades el 1993, semblen omplir el buit morfològic entre els fòssils de Hadar i Laetoli i reforcen la identitat d’Australopithecus afarensis.\nAquesta espècie va viure a l’est d’Àfrica, en un ambient mixt de boscos i sabanes. Les seves adaptacions en l’esquelet postcranial revelen que encara podien enfilar-se amb facilitat, encara que probablement la marxa bípeda fos la manera més habitual de desplaçament.\nReconstrucció d’un mascle (esquerra) basat en el fòssil A. L. 444-2, Hadar, Etiòpia, d’uns 3 milions d’anys, i d’una femella (dreta) basat en els fòssils d’A. L. 288-1 i A.L. 417, Hadar, Etiòpia, d’uns 3,2 milions d’anys.\nCrani i mandíbula d’AL 444-2.\nLa troballa d’un esquelet infantil (datat en 3,3 milions d’anys) d’aquesta espècie en la localitat de Dikika, a prop del riu Awash, va resultar molt eloqüent. Aquest fòssil conserva alguns caràcters primitius compartits amb els simis antropoides en l’esquelet postcranial. Malgrat un bipedisme molt avançat, els membres d’Australopithecus afarensis encara van conservar la possibilitat de moure’s amb gran agilitat entre les branques dels arbres quan així ho consideraven oportú. L’entorn de l’Australopithecus afarensis era un ambient de sabana amb sequeres temporals. El seu cervell  tenia una mida similar al dels ximpanzés i els seus canins, de bona mida, recorden als del gènere Ardipithecus i al de l’espècie Australopithecus anamensis. És per això que White està convençut de la relació filogenètica entre aquesta última espècie i Australopithecus afarensis que, al seu torn, estaria relacionada amb el llinatge del gènere Paranthropus.\nÉs possible que el gènere Australopithecus tingués una distribució geogràfica molt àmplia per bona part d’Àfrica. Michel Brunet i el seu equip de camp han dedicat molt temps a treballar al Txad, lluny de les fructíferes regions arqueològiques i paleontològiques de l’est d’Àfrica. Abans de la troballa de crani de Sahelanthropus, la seva perseverança va tenir un primer premi durant la dècada de 1990, amb la troballa d’un fragment mandibular humà datat en un rang temporal d’entre 3,5 i 3 Ma. Per estimar aquestes dates Brunet i els seus col·legues van utilitzar la informació que ofereix la presència al jaciment de certes espècies de mamífers trobades a Hadar i Laetoli. Brunet va batejar la mandíbula amb el nom d’Australopithecus bahrelghazali, el descobriment va ser publicat el 1995 a la revista Nature . La nova espècie, que seria contemporània d’Australopithecus afarensis, no ha tingut molta influència en els debats sobre evolució humana per tractar-se d’un únic exemplar. No obstant, aquest fòssil mereix ser citat, perquè representa un avantpassat de la humanitat i va ser trobat, com en el cas del gènere Sahelanthropus, a 2.500 quilòmetres de la Gran Vall del Rift, on s’assumeix que va transcórrer tota l’evolució humana. El nom específic al·ludeix a la regió de Bahr el Ghazal, que en llengua àrab significa «riu de les gaseles». Els trets dentals d’aquesta mandíbula suggereixen una relació indubtable amb el gènere Australopithecus i cal esperar que en el futur puguin realitzar noves exploracions en regions tan allunyades de la Gran Vall del Rift.\nFa menys de tres milions d’anys. En els llindars del canvi\nLes troballes descrites en els apartats anteriors tenen sempre més de 3 milions d’anys. El període entre 3 i 2 milions d’anys és contradictori.\nd’una banda, tot sembla seguir igual en la nostra evolució.\nde l’altra, s’estava produint un canvi tranquil, però explosiu i determinant del nostre futur.\nAnem a repassar troballes de gran transcendència per a la història de l’àmbit de l’evolució humana datades entre 3 i 2 milions d’anys.\nRèplica del «nen de Taung»\nDes del punt de vista històric, la troballa de l’anomenat «nen de Taung» va tenir una enorme transcendència en l’àmbit de l’evolució humana. Aquest esdeveniment va suposar un canvi de paradigma en el coneixement dels nostres orígens. El descobriment es va produir per casualitat en 1924, a la pedrera de Taung, a Sud-àfrica, i que feliçment va anar a parar a les mans de Raymond Dart . Els seus coneixements d’anatomia comparada el van fer concloure que el petit crani descobert en aquell lloc no pertanyia a un cercopitècid, com tots els altres fòssils obtinguts en la predera, sinó a un representant del llinatge humà. La morfologia de les dents i la posició basal del foramen magnum indicava clarament que el fòssil de Taung pertanyia a un humà primitiu i que havia caminat dret sobre les dues cames. Dart va nomenar l’espècie Australopithecus africanus, que literalment significa «mico de l’Àfrica austral». Amb aquesta troballa es demostrava per primera vegada que l’origen de la humanitat estava a l’Àfrica i no a Àsia, com havia suggerit Eugene Dubois, però el reconeixement de la seva aportació li va arribar a Dart dotze anys més tard, quan Robert Broom va descobrir l’exemplar de un adult en el jaciment sud-africà de Sterkfontein. Aquesta espècie només s’ha trobat a Sud-àfrica, pel que es pot pensar en un aïllament del llinatge dels australopitecs al sud d’Àfrica fa entre 3 i 2 milions d’anys. Australopithecus africanus va conservar moltes de les característiques primitives dels seus antecessors i amb prou feines va incrementar la mida del seu cervell.\nCrani original complet (sense dents superiors i mandíbula) d’un 2,1 milions d’anys d’edat exemplar d’Australopithecus africanus anomenat «Senyora Ples», descobert a Sud-àfrica. Col·lecció del Museu de Transvaal.\nLa recent datació del jaciment de Sterkfontein, publicada a l’abril de 2015 a la revista Nature per Darryl Granger  i els seus col·laboradors, ha deixat més preguntes que respostes. S’ha pogut datar, per primera vegada de manera consistent, un dels nivells de Sterkfontein, que conté l’exemplar STW 573. Aquest fòssil, anomenat «Little Foot» («Peu petit») pel seu descobridor, Ronald Clark, és un dels més complets i conservats de l’espècie Australopithecus africanus. Fins al moment, les datacions per mitjà del paleomagnetisme i el mètode dels isòtops d’urani dels nivells de Sterkfontein havien ofert un ampli marge d’antiguitat entre 4 i 2 milions d’anys. Les investigacions de Darryl Granger i el seu equip per mitjà dels núclids cosmogènics han donat una data de 3,67 milions d’anys. D’aquesta manera, els australopitecs del sud d’Àfrica semblen ser tan antics com l’Australopithecus afarensis. Si és així, aquestes dues espècies d’Australopithecus ja poden competir en igualtat de condicions per la paternitat d’espècies d’hominins posteriors. És més, tradicionalment s’ha considerat que els australopitecs del sud d’Àfrica tenen una forma més generalitzada i estan en millor disposició per ser els ancestres dels primers representants del gènere Homo. Aquest fet potser va ser possible a través dels seus parents de l’est d’Àfrica.\nCrani de Little Foot en el lloc de la troballa a la cova de Sterkfontein, novembre del 2006\nNo obstant, avui per avui, hi molt poques dades per formular una hipòtesi en ferm sobre l’origen del gènere Homo. Es disposa d’una mostra encara molt petita d’exemplars per estar completament segurs que el gènere Homo es va originar fa entre 3 i 2 milions d’anys. Tanmateix, caldrà estar atents a propers troballes. Les investigacions se centraran en aquest període i possiblement arribaran noves sorpreses.\nUna alternativa a les troballes descrits en aquest apartat consistiria a admetre que entre els australopitecs del sud d’Àfrica i els primers Homo va existir alguna forma intermèdia, també relacionada amb el gènere Australopithecus.\nCrani reconstruït d’Australopithecus garhi a partir d’elements trobats el 1997 (Awash, regió Afar) de 2,5 milions d’anys. Addis Abeba, Musée national d’Ethiopie.\nEl crani trobat a nivells sedimentaris de la Formació Bouri (Membre Hata) a la regió mitjana del riu Awash (Etiòpia), datat en 2,5 milions d’anys, podria donar-nos alguna pista pel que fa a aquesta hipòtesi. Berhane Asfaw i altres coneguts paleoantropòlegs han batejat aquest crani amb el nom d’Australopithecus garhi. Per a aquests investigadors, la troballa de l’hominí de Hata va ser un fet inesperat. D’aquí prové el seu nom específic, que en la llengua Afar significa «sorpresa». Asfaw i els seus col·legues pensen que aquesta espècie podria estar relacionada amb Australopithecus afarensis a causa de la seva situació geogràfica, tot i que també reconeixen moltes similituds amb Australopithecus africanus. Les evidències que ens proporciona el crani de Bouri són limitades, però ja ens parlen de la proximitat d’un canvi important en la genealogia humana. Si les eines i els ossos d’animals processats i consumits per hominins trobats en els nivells sedimentaris del Membre Hata van ser obra d’Australopithecus garhi, estaríem a les portes del canvi.\nUna mica més recent en el temps és l’espècie Australopithecus sediba, publicada i descrita amb gran expectació el 2010 a la revista Science per Lee Berger  i un conjunt de professionals. L’interès d’aquesta espècie resideix en diversos aspectes. En primer lloc, la publicació descriu dos esquelets molt complets, MHL i MH2, així com la tíbia MH4, trobats a la cova sud-africana de Malapa, a la regió on es localitzen altres jaciments famosos, com Sterkfontein i Swartkrans. L’any 2000, la regió i els seus jaciments van ser declarats Patrimoni de la Humanitat per la Unesco. A més, la cronologia dels dos exemplars s’ha estimat amb notable precisió en 1,98 Ma. És a dir, es tractaria de l’última espècie coneguda d’aquest gènere.\nAustralopithecus sediba ofereix algunes solucions, però també llança molts interrogants sobre la nostra genealogia. L’aspecte general del crani és més modern que en les altres espècies d’Australopithecus. La nova espècie presenta un veritable mosaic de trets derivats i compartits de manera independent tant amb el gènere Homo com amb el gènere Australopithecus. El seu cervell tenia la mateixa mida que el dels ximpanzés i la seva alçada, proporcions corporals i disseny general de l’esquelet no difereix dels altres australopitecs. L’estudi de les dents donen moltes pistes sobre les relacions filogenètiques d’Australopithecus sediba. És evident que aquesta espècie està emparentada amb Australopithecus africanus, un fet esperable per la proximitat geogràfica, però al mateix temps té indubtables relacions amb Homo habilis, Homo rudolfensis i fins i tot amb Homo ergaster. Aquesta situació resulta paradoxal, perquè en el rang temporal de 3 a 2 milions d’anys tot just es troben indicis del gènere Homo a l’est d’Àfrica, mentre que les proves de la relació entre Australopithecus i Homo es troben a Sud-àfrica. És evident que caldrà construir algun escenari plausible per explicar aquestes relacions filo genètiques en regions allunyades per milers de quilòmetres. No podem oblidar que els primers i clars representants del gènere Homo tenen la mateixa cronologia tant a l’Àfrica com fora del continent (jaciment de Dmanisi) i que l’origen del nostre gènere ha de tenir més de 2 milions d’anys, com suggereix la recent troballa de la mandíbula LD 350-1 de Ledi-Geraru . De l’Australopithecus sediba s’esperen noves dades en els propers anys.\nEl jaciment on s’ha trobat Homo naledi (del sesotho naledi, «estrella») va ser descobert pels espeleòlegs aficionats Rick Hunter i Steven Tucker el 2013 a la cova Rising Star a Sud-àfrica, a uns 800 m del jaciment de Swartkrans. El descobriment fou anunciat el setembre del 2015 per l’equip de Lee Rogers Berger. La troballa a la cambra Dinaledi consistia en 15 individus diferents, que comprenen 1.550 exemplars d’ossos. La seva distribució en capes dels ossos suggereix que haurien estat dipositats durant un llarg període de temps, potser fins i tot centúries. Alguns dels ossos s’assemblen als dels humans moderns, mentre que altres ossos són més primitius que el de l’australopitec.\nEls fòssils encara no s’han datat però es considera que tenen uns 2,5 milions d’anys d’antiguitat. La posició filogenètica de l’Homo naledi és incerta. Tanmateix les característiques anatòmiques el situen proper als primers Homo: una massa corporal i una estatura similar a la de les poblacions humanes de cos petit (estatura mitjana de 1,50 m i pes de 45 kgr), però amb un volum cranial (entre 465 cm3 i 560 cm3) semblant al dels australopitecs, i amb una morfologia cranial semblant als exemplars més antics del gènere Homo. L’esquelet combina característiques primitives ja presents en els australopitecs amb característiques derivades presents en els primers homínids. La dentició és primitiva i petita. Les mans  tenen adaptacions manipuladores humanes. Així mateix són humanes les característiques de cames i peus. No obstant això, el tronc i extrem proximal del fèmur mostren característiques que l’apropen més als australopitecs.\nChristoph Zollikofer, de la universitat de Zuric i Tim White, de Berkeley no consideren que es pugui atribuir a una nova espècie, sinó que es podria tractar d’una forma primitiva d’Homo erectus. Per al paleoantropòleg Yves Coppens no és un Homo sinó un Australopitec. Ian Tattersall, del Museu Americà d’Història Natural pensa, també, que els fòssils presenten característiques que els associen més aviat als australopitecs que al gènere Homo. Per a l’antropòleg Jeffrey Schwartz de la universitat de Pittsburgh, els fòssils pertanyen probablement a dues espècies diferents i qüestiona el fet que es tracti d’un ritual funerari.\nEn resum, els quatre primers milions d’anys de la nostra genealogia ens mostren una gran diversitat d’espècies a Àfrica, que comparteixen un patró comú. Totes elles són bípedes, encara que presenten adaptacions específiques per enfilar-se amb facilitat i suspendre’s de les branques dels arbres. Aquesta possibilitat es va anar perdent a favor d’una locomoció bípeda més habitual a mesura que les selves retrocedien i eren substituïdes per extenses sabanes. La forma general de l’esquelet postcranial sembla mantenir-se a través del temps, amb un tòrax en forma de campana i unes extremitats superiors relativament més llargues que les nostres quan les comparem amb les extremitats inferiors. A més, totes les dades semblen suggerir una alçada baixa en les femelles i una mica més gran en els mascles, com a resultat d’un dimorfisme sexual potser no molt diferent del que mostren avui dia els ximpanzés. El cervell no va augmentar de volum durant tot aquest llarg període de temps i es va mantenir amb una mida similar al dels ximpanzés, tot just superant els 400 centímetres cúbics. És molt possible que la dieta del nostre avantpassat comú amb els ximpanzés tingués un ampli espectre per digerir tot tipus de plantes.\nEsquema de les relacions filogenètiques hipotètiques entre les diferents espècies de hominins. La presència de nombrosos interrogants en l’esquema obeeix al fort debat intern dels especialistes, molts dels quals no reconeixen la validesa de certes espècies pobrament representades en el registre fòssil. No obstant això, l’existència real d’aquests fòssils obliga a nomenar-los a l’espera de noves evidències.\nGeodiversitat i biodiversitat\nLes dues terceres parts de la història del nostre llinatge evolutiu es van desenvolupar a l’Àfrica. Aquest fet no pot estranyar, perquè la majoria de les espècies de mamífers tenen una distribució geogràfica ben definida i molt constant al llarg de centenars de milers o milions d’anys. Les diferents subespècies de ximpanzé comú (Pan troglodytes) tenen el seu hàbitat en diverses regions d’Àfrica, i tot apunta que han romàs en els mateixos llocs durant els últims sis milions d’anys. Els ardipitecs o els australopitecs no van tenir motius per expandir o modificar en gran mesura la seva àrea de distribució i les seves restes fossilitzades probablement es trobaran sempre en les mateixes regions. No obstant això, la geologia ens ensenya que el planeta ha tingut condicions climàtiques molt diferents al llarg de la seva existència. Les espècies continentals són especialment sensibles a aquests canvis i els nostres avantpassats no van ser aliens al que va succeir durant els últims sis milions d’anys. Àfrica, la nostra llar primigènia, va patir les conseqüències d’un canvi climàtic global, que es va accelerar al voltant dels 2,8 milions d’anys. Les investigacions de Peter deMenocal  sobre el clima d’Àfrica han estat clau per entendre la història i variabilitat de moltes espècies, incloses les del llinatge humà.\nDurant el Pliocè (fa entre 5,3 i 2,6 milions d’anys) el clima de la Terra es va anar refredant i es va tornar més sec i estacional. Aquesta és la situació en la qual encara es troba el nostre planeta. L’Antàrtida es va cobrir amb el seu mantell permanent de gel, tal com avui en dia la coneixem. Àfrica va acusar també aquests canvis i, segons deMenocal, el clima subtropical va estar marcat per oscil·lacions humides i seques. Estàvem encara en l’inici de la formació de les sabanes africanes. No obstant això, els hominins tenien una àrea de distribució molt concreta a les zones més boscoses i amb prou feines van patir les conseqüències d’aquests canvis. El problema va arribar a la fi del Pliocè. Les dates de 2,8, 1,8 i 1 milions d’anys apareixen en totes les investigacions científiques com a moments clau per a la fauna d’Àfrica.\nNo hi ha acord sobre les raons que van motivar, primer, la successió de canvis climàtics relativament curts i de baixa intensitat i, més tard, l’alternança de fases glacials i interglacials de llarga durada i alta intensitat ocorreguts en l’últim milió d’anys. Els treballs de Milutin Milankovitch sobre la variacions orbitals de la Terra han estat essencials en la teoria sobre l’origen de les glaciacions dels últims tres milions d’anys. La teoria dels cicles de Milankovitch fa referència als canvis orbitals que se succeeixen de tant en tant (les modificacions en l’obliqüitat de l’eix de la Terra, que varien entre 22,1 i 24,5 graus, succeeixen cada 41.000 anys i es corresponen molt bé amb les alternances climàtiques ocorregudes fa entre 2,8 i 1,2 milions d’anys; la raó dels canvis en el clima està en la quantitat de radiació solar que rep el planeta en cada regió: com més gran és l’obliqüitat, més gran és la distinció entre els cicles estacionals).\nL’alternança de fases càlides i fredes de 41.000 anys va anar guanyant en intensitat i va aconseguir el seu màxim fa 1,2 milions d’anys. Entre aquesta data i fa 800.000 anys el refredament climàtic de les glaciacions es va accelerar de manera espectacular, començant així les alternances climàtiques de llarga durada i intensitat molt elevada. Altres factors orbitals permeten explicar aquest canvi: l’excentricitat del recorregut de la Terra en la seva òrbita el·líptica al voltant del Sol, el canvis en l’eix de rotació de la Terra, o les oscil·lacions del pla de l’eclíptica que percebem des de la Terra quan observem l’aparent moviment solar al voltant del nostre planeta.\nAra només ens interessa recordar que l’aridesa de l’enorme barrera desèrtica del Sàhara va començar a formar-se coincidint amb l’inici de la nostra genealogia. Aquest fet ens recorda que els efectes climàtics planetaris del Pliocè van començar a influir en el continent africà fa gairebé sis milions d’anys. És molt possible que els primers hominins no estiguessin exposats als canvis que posteriorment arribarien. Per contra la xifra de 2,8 milions d’anys és clau en la nostra història.\nEl Rift Occidental, també anomenada Albertine Rift, està envoltada per algunes de les muntanyes més altes d’Àfrica, com les muntanyes de Virunga, Mitumba i Range Ruwenzori. Conté els llacs de la Vall del Rift, que inclouen alguns dels llacs més profunds del món (fins 1.470 metres de profunditat al llac Tanganyika).\nEl continent africà va començar a trencar-se fa uns 30 milions d’anys, durant el Miocè. Des de llavors s’ha produït una fractura de 4.500 quilòmetres de longitud, que comença a l’altura de les costes de l’actual estat de Moçambic i finalitza al Corredor Llevantí, a la vall del riu Jordà, recorrent el fons del mar Roig. Aquesta fractura, amb forma d’Y grega es segueix molt bé per la presència de cadenes de muntanyes, com les Virunga, Mitumba i Ruwenzori, i pels grans llacs, com el Tanganyika, Megadi, Nakuru, Bogoria o Turkana. Aquests llacs representen el preludi de la separació completa d’una gran part de l’est d’Àfrica dins de diversos milions d’anys. No hi ha dubte que el desenvolupament de la Gran Vall del Rift ha estat transcendental en la nostra evolució. La gran majoria dels jaciments d’hominins africans posteriors a 2,5 milions d’anys es localitzen a l’est de la fractura, on el clima ha estat molt diferent al de les regions de l’oest d’Àfrica.\nGran Vall del Rift Africà. Fa 20 milions d’anys, l’escorça terrestre es va començar a afeblir i a separar-se en una fissura que recorre milers de quilòmetres, al llarg de la banya etíop. En aquest punt s’està formant el que dins de milions d’anys serà una dorsal oceànica.\nParàntrops: l’art de sobreviure\nCfr. Tema 17. Paranthropus, del curs en línia Orígens de l’art i evolució humana: l’homo significans. En línia a http://cv.uoc.edu/adf/~04_999_01_u07/llico_17.pdf\nQuin va ser l’evolució posterior d’Australopithecus? A partir de 2,6 milions d’anys es produeix un nou tour de force en l’evolució dels homínids africans. En aquest moment els gels s’expandeixen per l’Àrtic, fins llavors lliure d’ells. Per primera vegada des de feia 200 milions d’anys, el planeta entra en una nova era glacial que afecta tant al Pol Nord com al Pol Sud. Fa 2,6 milions d’anys s’inicia l’avanç dels gels permanents sobre Groenlàndia, mentre que al sud les glaceres s’expandeixen sobre la part occidental de l’Antàrtida (la part oriental de l’Antàrtida ja estava gelada des de feia 30 milions d’anys). Després d’aquesta primera glaciació, tot el planeta, i molt especialment el seu hemisferi nord, es veurà afectat per una alternança de polsos glacials que comportaran una successió de fases temperades i fredes. Cada 41.000 anys, coincidint amb un mínim en la inclinació de l’eix terrestre (el que es coneix com obliqüitat de l’òrbita), es produirà una nova extensió de les masses de gel, les quals al seu torn entraran en regressió uns 20.000 anys després (i així successivament). La influència d’aquesta successió de fases glacials i interglacials es va deixar sentir severament en les latituds mitjanes i altes, que van experimentar una important regressió dels boscos temperats, substituïts per una estepa freda semblant a la que avui trobem en àmplies regions de Sibèria. L’important avanç dels gels a l’hemisferi nord va tenir també el seu efecte sobre els ecosistemes africans. Així, a l’Àfrica oriental es va produir una important migració dels boscos cap a les zones equatorials, amb extensió de les sabanes cap al nord i cap al sud. Aquest canvi del clima va donar lloc a hiverns més freds i estius més tòrrids i calorosos. Gramínies i acàcies van passar a dominar el paisatge habitual dels Australopithecus, on abans havien predominat les masses boscoses.\nAquests canvis ambientals tindran una profunda influència en l’evolució dels autralopitecins, de manera que un grup d’ells tendirà a desenvolupar noves adaptacions com a resposta a l’extensió de la sabana. En particular, el que s’observa a partir d’aquest moment és la seva adaptació a una dieta molt més dura i fibrosa, menys omnívora que la dels Australopithecus i basada sobretot en vegetals. Aquesta nova dieta devia estar bàsicament constituïda per llavors, nous i potser arrels, a mesura que els boscos entraven en regressió. Com a resposta a aquest tipus de dieta, sorgeix un nou tipus d’homínids, els paràntrops, els quals, encara que clarament relacionats amb els Australopithecus, mostren clares diferències respecte a ells, sobretot pel que fa al crani. Les dents mastegadores, això és, premolars i molars, es fan cada vegada més grans i es doten d’una gruixuda capa d’esmalt dentari. Al seu torn, els premolars es fan més grans i adquireixen aspecte de molar, per tal de contribuir a la trituració de l’aliment, mentre que els veritables molars es fan progressivament més grans de davant cap enrere (el tercer més gran que el segon, i el segon més gran que el primer).\nAquest imponent aparell dentari ha de ser sostingut per unes grans mandíbules, les quals, al seu torn, necessitaran d’una poderosa musculatura i d’unes àmplies superfícies d’inserció muscular. A conseqüència de la importància adquirida per la musculatura mandibular en aquest grup, la cara s’allarga i els pòmuls es projecten cap endavant, per tal de deixar espai per a uns grans músculs temporals (anomenats així perquè es fixen en els ossos temporals del crani). La conseqüència és una cara llarga i plana, de pòmuls amples i aplanats. Però això no serà suficient, de manera que en els paràntrops, com passa en els actuals goril·les, observem que aquesta potent musculatura temporal envaeix tota la volta craniana, fent fins i tot necessari el desenvolupament d’una cresta, la cresta sagital, que recorre verticalment la part posterior del crani i que permet ampliar la superfície d’inserció d’aquesta musculatura. Com en els goril·les, aquest caràcter era present únicament en els mascles però no en les femelles, ja que, de nou com en els goril·les, els paràntrops mostraven un elevat grau de dimorfisme sexual, amb mascles que podien pesar uns 45 quilos i femelles molt més petites que no arribarien a més de 30 quilos. L’augment de talla que s’observa en els paràntrops té el seu correlat en un lleuger augment de la capacitat craniana, que se situa al voltant dels 500 cc.\nEls paràntrops, que sorgeixen fa aproximadament 2,5 milions d’anys amb l’espècie Paranthropus aethiopicus, representen un llinatge molt particular. El 1938 el paleontòleg Robert Broom va batejar amb aquest nom genèric a certs hominins trobats al jaciment sud-africà de Kromdraai. Durant algun temps els espècimens de Paranthropus van ser inclosos per altres especialistes en el gènere Australopithecus. No obstant això, cap a la dècada de 1980 va tornar a imposar-se la idea que aquest llinatge té trets biològics prou diferents com per incloure’ls en un gènere a part.\nMascle de Paranthropus aethiopicus\nLa resta més antiga de Paranthropus correspon a un crani relativament ben conservat descobert el 1985 per l’equip de Richard Leakey i Alan Walker a la localitat de Lomekwi, a l’oest del llac Turkana. Va ser assignat a l’espècie Paranthropus aethiopicus, una forma fins llavors mal coneguda i que havia estat prèviament definida a la vall del riu Omo, a Etiòpia. Està datat entorn de 2,5 milions d’anys, just en el moment en què les primeres glaciacions s’estenen per l’hemisferi nord. Aquest crani, denominat «crani negre» per la seva pàtina fosca (deguda a alteracions químiques dels sediments que el van preservar fins als nostres dies), presenta ja els trets típics d’un Paranthropus, com és la presència d’una prominent cresta sagital. A més, encara que la seva dentició s’ha perdut, les arrels encara incloses en els seus alvèols parlen d’uns grans molars, similars als observats en altres paràntrops. Ara bé, malgrat les seves característiques derivades en la direcció dels paràntrops, el crani negre presenta un conjunt de trets arcaics que recorden encara a Australopithecus afarensis. Així, la cara és molt prògnata però relativament curta i de perfil còncau, i no llarga i aplanada com en altres espècies de Paranthropus. La seva capacitat cerebral és baixa (uns 410 cc) i el crani allargat, recordant de nou en aquest aspecte a Australopithecus afarensis.\nParanthropus aethiopicus de Lomekwi\nCom en el cas d’Australopithecus, el rang geogràfic de Paranthropus s’estén també fins Sud-àfrica, on el paleontòleg Robert Broom va trobar en 1938 les primeres restes d’aquest gènere, erigint per a ells l’espècie Paranthropus robustus. D’acord amb els espècimens d’aquesta espècie trobats en els jaciments de Swartkrans, Kromdraai i Drimolen, tots ells en l’entorn de Johannesburg, Paranthropus robustus (que va habitar al sud del continent fa entre 2 i 1,5 milions d’anys) presentava grans molars d’esmalt molt gruixut, potents mandíbules i cranis dotats d’una prominent cresta sagital. La seva capacitat craniana se situava entre 500 i 550 cc, estant subjecte a un clar dimorfisme sexual. L’altura estimada dels mascles era d’aproximadament 130 cm, mentre que les femelles havien d’arribar els 110 cm.\nMentrestant, a l’Àfrica oriental, Paranthropus aethiopicus va donar lloc a partir de fa 2,2 milions d’anys a una forma clarament més derivada, Paranthropus boisei (que va viure a l’est d’Àfrica fa entre 2,3 i 1,2 milions d’anys). És en aquesta espècie on la tendència a desenvolupar grans molars arriba al seu màxim, aconseguint proporcions mai vistes en un altre homínid. El crani d’Australopithecus boisei és així mateix el més especialitzat de tots els paràntrops, amb una cara alta i molt verticalitzada, de perfil pràcticament convex en lloc de còncau i pòmuls amples i molt avançats. La seva capacitat craniana és relativament gran per a un paràntrop, entre 475 i 550 cc. Paranthropus boisei, l’últim dels paràntrops, persistirà fins fa uns 1,2 milions d’anys, tal com ho testifiquen les restes de Chesowanja a Kenya i Peninj a Tanzània, extingint-se a continuació, potser a causa de la competència exercida per un altre tipus d’homínids que aleshores poblaven Àfrica oriental.\nRandall Susman  va arribar a la conclusió que els paràntrops van tenir pinça de precisió per manipular objectes. No obstant això, fins al moment cap arqueòleg els atribueix la capacitat per fabricar eines.\nRepresentació de l’exemplar OH 5 del jaciment d’Olduvai, a Tanzània. Aquest exemplar va ser trobat en 1959 per Mary Leakey i atribuït al gènere Zinjanthropus. Més endavant, va ser inclòs en el gènere Paranthropus i representa l’exemplar tipus de l’espècie Paranthropus boisei. https://www.youtube.com/watch?v=6Y4CMQ82_hQ\nEl cervell dels paràntrops va créixer en consonància amb un augment moderat de la seva mida corporal. La capacitat de la seva caixa craniana varia d’uns 400 centímetres cúbics en l’espècie més antiga, Paranthropus aethiopicus, i fins a gairebé 550 centímetres cúbics en Paranthropus boisei.\nAgustí, Jordi; Bufill, Enric i Mosquera, Marina (2012). El precio de la inteligencia. Barcelona. Crítica. (Col. Drakontos). 256 pàgs.\nAllman, John Morgan (2003). El cerebro en evolución. Barcelona. Ariel. (Col. Ariel neurociencia). 1ª impr. 240 pàgs.\nBriones, Carlos; Fernández, Alberto i Bermúdez, José María (2015). Orígenes. El universo, la vida, los humanos. Barcelona. Crítica. Pàgs. 341-469\nCampàs, Joan (2014): 15. Els homínids: els preaustralopitecins. Curs en línia: «Els orígens de l’art i l’evolució humana: l’Homo significans». En línia a http://cv.uoc.edu/adf/~04_999_01_u07/llico_15.pdf\nCampàs, Joan (2014): 16. Els hominins: els australopitecins. Curs en línia: «Els Orígens de l’art i evolució humana: l’homo significans». En línia a http://cv.uoc.edu/adf/~04_999_01_u07/llico_16.pdf\nCampàs, Joan (2014): 17. Paranthropus. Curs en línia: «Els orígens de l’art i evolució humana: l’homo significans». En línia a http://cv.uoc.edu/adf/~04_999_01_u07/llico_17.pdf\nCarbonell i Roura, Eudal (2005). Homínidos : las primeras ocupaciones de los continentes. Barcelona. Ariel. (Col. Ariel prehistoria ). 864 pàgs.\nCela-Conde, Camilo i Ayala, Francisco (2011). Senderos de la evolución humana. Madrid. Alianza ed. (Col. Alianza ensayo,188). 7ª impr. 632 pàgs.\nLeakey, Richard Erskine (2000). El origen de la humanidad. Barcelona. Debate. (Col. Temas de Debate). 1ª impr. 224 pàgs.\nStriedter, Georg F. (2005). Principles of brain evolution. Sunderland MA. Sinauer Associates. 436 pàgs.\nTattersall, Ian (2012). Los señores de la tierra. La búsqueda de nuestros orïgenes humanos. Barcelona. Pasado y Presente. 1ª impr. 352 pàgs.\n Senut, Brigitte; Pickford, M.; Gommery, D.; Mein, P.; Cheboi, K.; i Coppens, Y. (2001). «First hominid from the Miocene (Lukeino Formation, Kenya)». Comptes Rendus de l’Académie des Sciences. París, Sciences de la Terre/Earth and Planetary Sciences Volum 332, Issue 2, 30 de gener del 2001, pàgs. 137-144. En línia a http://www.sciencedirect.com/science/article/pii/S1251805001015294\n Veure Orrorin tugenensis a http://www.cnrs.fr/cw/dossiers/Origine/carte/orrorin.htm\n Brunet, M. i altres (2002). «A new hominid from the Upper Miocene of Chad, Central Africa». Nature 418, 145-152. En línia a http://www.nature.com/nature/journal/v418/n6894/full/nature00879.html\n Haile-Selassie, Yohannes (2001). «Late Miocene hominids from the Middle Awash, Ethiopia». Nature 412, 178-181.\n Haile-Selassie, Yohannes (2004). «Late Miocene Teeth from Middle Awash, Ethiopia, and Early Hominid Dental Evolution». Science 303, 1503-1505\n Leakey, Meave G i altres (1995). «New four-million-year-old hominid species from Kanapoi and Allia Bay, Kenya». Nature, 376, 565-571.\n Meave Leakey i altres (2001). «New hominin genus from Eastern Africa shows middle Pliocene lineages». Nature 410, 433-440.\n Johanson, D.C. i White, T.D. (1979). «A systematic assessment of early African hominids». Science 203, 321-330. En línia a http://www.ganino.com/games/Science/science%20magazine%201978-1979/root/data/Science%201978-1979/pdf/1979_v203_n4378/1747757.pdf\n William H. Kimbell, Yoel Rak, Donald C. Johanson (2004). The skull of Australopithecus afarensis. Nova York. Oxford University Press. 254 pàgs.\nKimbel, W. H., Johanson, D. C., Rak, J. (1994): «The first skull and other new discoveries of Australopithecus afarensis at Hadar, Ethiopia». Nature 368: 449-451.\n Brunet, M. i altres (1996). «The first australopithecine 2.500 kilometres west of the Rift Valley (Chad)». Nature 378, 273-275.\n Raymond A. Dart: «Australopithecus africanus: The man-ape of South Africa». Nature. 7 de febrer del 1925. 115, 195–199. En línia a http://www.nature.com/nature/ancestor/pdf/115195.pdf\n Darryl E. Granger i altres: «New cosmogenic burial ages for Sterkfontein Member 2 Australopithecus and Member 5 Oldowan». Nature, 4 de juny del 2015, 522: 85-88. En línia a http://www.nature.com/nature/journal/v522/n7554/full/nature14268.html\n Asfaw, Berhane i altres (1999). «Australopithecus garhi: A new species of early hominid from Ethiopia». Science 284, 629-635. En línia a http://www.indiana.edu/~origins/teach/P314/Bouri.pdf\n Berger, Lee R. i altres (2010). «Australopithecus sediba: A new species of Homo-like australopith from South Africa». Science, 328, 195-204.\nBerger, Lee R. «Australopithecus sediba and the earliest origins of the genus Homo». Journal of Anthropological Sciences. Vol. 90 (2012), pp. 1-16 En línia a http://www.profleeberger.com/files/Berger_JASs.pdf\n LD 350-1 és el nom d’un fragment de mandíbula fòssil, atribuïda a un espècimen d’Homo, que data de fa 2,75-2.800.000 d’anys. Va ser trobada el 2013, al jaciment de Ledi-Geru, regió d’Afar, Etiòpia, per Chalachew Seyoum. Es tracta de la meitat esquerra de la mandíbula inferior d’un adult, amb cinc dents i combina trets trobats en els Australopithecus, amb morfologia derivada observada en el gènere Homo.\n Berger, Lee R (i altres): «Homo naledi, a new species of the genus Homo from the Dinaledi Chamber, South Africa», eLife, 2015;4:e09560, 10 setembre 2015. En línia a http://elifesciences.org/content/4/e09560.full\n Tracy L. Kivell, Andrew S. Deane, Matthew W. Tocheri, Caley M. Orr, Peter Schmid, John Hawks, Lee R. Berger i Steven E. Churchill: «The hand of Homo naledi». Nature Communications 6: 8431, 6 d’octubre del 2015. En línia a http://www.nature.com/ncomms/2015/151006/ncomms9431/full/ncomms9431.html\n deMenocal, Peter B. (1995). «Plio-Pleistocene African climate». Science 270, 53-58. En línia a http://www.indiana.edu/~origins/X-PDF/deMenocal95.pdf\n Susman, Randall, L. (1994). «Fossil evidence for early hominid tool use». Science 265, 1570-1573. En línia a http://www.ganino.com/games/Science/science%20magazine%201993-1994/root/data/Science%201993-1994/pdf/1994_v265_n5178/p5178_1570.pdf\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Cervell i emocions, Orígens art i evolució humana per Joan Campàs Montaner. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


celler sota l'escala: He collit patates !!!!!!!\nPublicat per Celler Sota l'Escala a 11:37\nel sotaescala 25 de juliol de 2010 a les 14:52\nQuina pinta mes bona que tenen les patates i el reim .Bones vacances . nosatres a punt de tornar a la feina . roser\nJoan 7 d’agost de 2010 a les 2:27\nFelicitats!! Una satisfacció poder saborejar quelcom que s'ha treballat dia a dia...\nMiquel 23 d’agost de 2010 a les 8:28\nCal agraïr als senglars i companyia que no n'hagin collit cap. Passarà el mateix amb el raïm?


Hisenda urgeix a les empreses a preparar-se per a un Brexit dur. Quins són els seus efectes fiscals? | Grup Carles\nInici Bloc Àrea gestió Hisenda urgeix a les…\nHisenda està advertint a les empreses que el pròxim 31 d’octubre està previst que es faci efectiva la sortida del Regne Unit de la UE i que, si no s’arriba a un acord, això implicarà que, a partir de l’1 de novembre, el Regne Unit abandonarà el mercat únic i la unió duanera, i que es consideraran exportacions o importacions el que abans eren operacions intracomunitàries entre el Regne Unit i la resta dels països pertanyents a la UE.\nEl Regne Unit es pot convertir l’1 de novembre en un país tercer. Tres anys després de la seva decisió d’abandonar la Unió Europea, encara no se sap ni com ni quan es produirà la sortida, però tot apunta al fet que serà sense acord i a partir del 31 d’octubre del 2019.\nEn aquest sentit, Hisenda està advertint a les empreses que el pròxim 31 d’octubre està previst que es faci efectiva la sortida del Regne Unit de la UE (Brexit) i que, si no s’arriba a un acord, això implicarà que, a partir de l’1 de novembre, el Regne Unit abandonarà el mercat únic i la unió duanera.\nL’Agència Tributària ha remès cartes al nucli dur de les empreses que operen principalment amb el Regne Unit i que no tenen experiència amb tercers països, és a dir, de fora de la UE. Es tracta de posar l’accent que el Brexit “pot tenir un efecte significatiu en la seva organització i/o en els seus fluxos logístics” i els commina a “avaluar aquest impacte”. Des del fisc traslladen que veuen “amb preocupació” com s’acosta la data.\nEn aquest complex escenari polític, les empreses i professionals han d’estar preparats per a qualsevol contingència fiscal.\nA partir del 31 d’octubre del 2019, el Regne Unit serà un “tercer país”, és a dir, un país no membre de la UE, per la qual cosa la percepció de l’IVA tindrà lloc en el moment de la importació, quan les mercaderies entrin a la UE. És a dir, les importacions del Regne Unit estaran subjectes al pagament de l’IVA a la importació, i s’haurà de realitzar la liquidació de l’impost en la declaració duanera. Aquest IVA cal ingressar-lo en els terminis corresponents, si bé existeix la possibilitat que, en determinats casos, les quotes de l’IVA de la importació s’ingressin en la declaració-liquidació corresponent al període en què es rebi el document en el qual consti la liquidació practicada per l’Administració (IVA diferit).\nLes exportacions de mercaderies al Regne Unit estaran exemptes de l’IVA. Les mercaderies que siguin transportades des del territori d’aplicació de l’IVA espanyol (Península i Balears) al Regne Unit seran exportacions i estaran exemptes d’IVA. La declaració duanera d’exportació serà un dels mitjans de prova admesos a l’efecte de justificar aquesta exempció.\nPer a poder optar pel pagament de l’IVA diferit s’haurà de presentar l’IVA mensualment. En el cas que el seu període de declaració fos trimestral, es podrà canviar a mensual mitjançant la inscripció en el Registre de devolució mensual (REDEME). En aquest sentit, és important tenir en compte que llavors s’estarà obligat al Subministrament immediat d’informació (SII).\nAtenció. Per evitar una doble tributació, les adquisicions intracomunitàries el transport de les quals des del Regne Unit a un dels 27 Estats membres s’inicia abans de la data de retirada de la Unió Europea, no seran tingudes en compte si l’arribada de les mercaderies al lloc de destinació es produeix a partir de la data de retirada donant lloc a una importació.\nQuant a les prestacions de serveis, s’aplicaran les regles de localització previstes en els articles 69 i 70 de la LIVA, tenint en compte que el Regne Unit deixa de pertànyer a la UE i, en particular, la regla d’ús efectiu recollida en l’article 70.dos de la LIVA. De tal manera que estaran subjectes a l’IVA espanyol els serveis enumerats en aquest article quan es localitzin al Regne Unit, però la seva utilització o explotació efectiva es realitzi en el territori d’aplicació de l’IVA espanyol.\nPer a la determinació d’on es localitza un servei prestat a un client establert al Regne Unit o rebut d’empresaris d’aquest país es troba disponible l’eina d’ajuda “Localitzador de prestacions de serveis”:\nDesapareix l’obligació de declarar les operacions amb el Regne Unit en la declaració informativa d’operacions intracomunitàries (model 349), ja que aquestes operacions deixen de ser intracomunitàries.\nLes empreses espanyoles que realitzin operacions amb el Regne Unit ja no tindran l’obligació d’identificar-se mitjançant NIF-IVA.\nEn el cas de realitzar operacions duaneres (importacions o exportacions), hauran de disposar d’un número EORI. Les empreses que hagin de figurar com a exportadors o importadors en un despatx duaner relatiu a un enviament a través d’un port o aeroport espanyol necessitaran un número EORI, ja que en cas contrari no es podrà realitzar el despatx en les duanes. El EORI és un número únic en tota la UE, que assigna l’autoritat duanera d’un Estat membre als agents econòmics, siguin empreses o bé persones.\nUna societat establerta al Regne Unit que realitzi operacions imposables en un Estat membre de la UE podrà ser obligada per aquest Estat membre a designar a un representant fiscal com a deutor de l’IVA.\nAtenció. Els empresaris establerts al Regne Unit que realitzin operacions subjectes a l’IVA en la Península i Balears, han de nomenar un representant a l’efecte del compliment de les obligacions imposades en la Llei 37/1992, de l’impost sobre el valor afegit, tret que amb el Regne Unit existeixin instruments d’assistència mútua anàlegs als instituïts en la Comunitat (art. 164.Un.7è LIVA)\nEls empresaris identificats en algun dels 27 Estats membres inclouran en les declaracions d’IVA MOSS per al primer trimestre de 2019 els serveis prestats al Regne Unit fins a la data de sortida, encara que hagin de presentar aquestes declaracions després de la data esmentada.\nEls empresaris establerts al Regne Unit que adquireixin mercaderies i serveis en el territori d’aplicació de l’IVA espanyol (Península i Balears) i desitgin sol·licitar la devolució de l’IVA suportat, ja no podran presentar la seva sol·licitud per via electrònica, de conformitat amb la Directiva 2008/9/CE del Consell, i hauran de fer-ho conformement a la Directiva 86/560/CEE del Consell.\nSerà necessari que el sol·licitant nomeni un representant resident en el territori d’aplicació de l’IVA espanyol i que existeixi reciprocitat de tracte al Regne Unit respecte a les empreses espanyoles, excepte en els següents casos:\nPlantilles, motlles i equips adquirits o importats per a ser utilitzats en la fabricació de béns que siguin exportats amb destinació a l’empresari o professional no establerts o destruïts.\nNo obstant això, en el cas de l’IVA suportat abans de la data de retirada del Regne Unit de la Unió Europea no serà aplicable l’exigència de reciprocitat, l’obligació de nomenar representant, ni determinades limitacions i condicions addicionals. No obstant això, l’Administració podrà requerir al sol·licitant que provi la seva condició de subjecte passiu de l’impost i aportació de les factures.\nEn relació amb els impostos especials, la circulació de productes que entrin en el territori de la UE procedents del Regne Unit o que s’expedeixin o transportin des del territori de la UE al Regne Unit es tractarà, respectivament, com a importació o exportació de productes subjectes a impostos especials.\nLes mercaderies estaran subjectes a les formalitats, supervisió i control duaner, per la qual cosa s’aplicaran els aranzels corresponents. A més, determinades mercaderies poden sofrir restriccions i fins i tot prohibicions.\nEfectes del BREXIT en l’àmbit duaner i dels impostos especials:\nTributació per IVA o per ITP i AJD?→\n←El Tribunal Suprem aclareix el criteri sobre cotització per accidents de treball del personal en treballs exclusius d’oficina


El GEPEC signa el primer acord de custòdia per a la Reserva d’Oliverars Monumentals - Canal 21\nEl grup ecologista GEPEC ha signat el primer acord de custòdia d’oliverars monumentals a les Terres de l’Ebre. Ha estat amb els propietaris de la finca de l’Arión, al terme d’Ulldecona. La finca, que té 3,6 hectàrees, passarà a formar part de la reserva d’oliverars monumentals que vol impulsar el GEPEC al territori, a partir d’un marc de col·laboració en la gestió i conservació dels seus valors naturals i culturals. Una de les primeres accions que farà el GEPEC serà la redacció d’un pla de gestió de la finca.\nPer frenar l’espoli que pateixen els oliverars monumental, els ecologistes afirmen que els conreus han de ser rendibles. Per això es vol incentivar el pas a l’agricultura ecològica, respectuosa amb el medi ambient i amb la conservació de la biodiversitat. El vocal del GEPEC, Joaquim Estellé, recorda la importància d’este hàbitat per a espècies com l’esparver cendrós o l’àguila cuabarrada.\nEl GEPEC vol evitar que les oliveres monumentals siguen venudes i espoliades, i aconseguir que puguen ser elements de dinamització social i econòmica dels pobles. Segons Estellé, la llei de protecció i conservació de les oliveres monumentals que va aprovar el Parlament encara no és prou efectiva.\nEn este sentit, el vocal del GEPEC ha reclamat més implicació de les administracions. Sobretot, per tirar endavant el reglament de la llei de protecció de les oliveres monumentals.\nTags: Agriculturaagricultura ecològicaDestaquemFinca de l'ArionGEPECJoaquim EstelléMedi AmbientMontsiàOliveres monumentalsSocietatTerres de l'EbreUlldecona\nEl risc de rebrot puja fins als 160 punts a les Terres de l’Ebre\nL’apicultora Lourdes Borrell guanya el premi Abella d’Or del concurs de mels del Perelló\nPrimeres Jornades Apícoles al Perelló\nTemps afegit. 4 d'octubre del 2021


Pérez Royo: "El discurs del Rei va ser un disbarat sense pal·liatius"\nBarcelona. Dijous, 12 d'octubre de 2017. 19:04\nActualitzat Dijous, 12 d'octubre de 2017. 19:21\nEl catedràtic de Dret Constitucional de la Universitat de Sevilla, Javier Pérez Royo, ha considerat que el Rei es va equivocar amb el seu discurs extraordinari del 3 d'octubre passat. L'expert en la Carta Magna ha qualificat les paraules del monarca com un "disbarat sense pal·liatius" perquè com a autoritat "no té legitimació per intervenir en política".\nEn una entrevista a Rac1, Pérez Royo ha considerat que el discurs de Felip VI podria haver estat "en nom de tots", de tal manera que també hagués inclòs els independentistes. Segons el catedràtic de Dret Constitucional, les paraules del Rei emulaven el paper del president del Govern espanyol, Mariano Rajoy. "No havia de parlar en nom de l'Estat... La llei, la llei i la llei, com Rajoy", ha exposat.\nLa reforma de la Constitució, "tard"\nPérez Royo ha atacat també el Govern de Mariano Rajoy per haver posat sobre la taula l'article 155 de la Constitució. El catedràtic s'ha mostrat crític amb el PP, però també amb el PSOE per la proposició d'una reforma de la Constitució que, segons considera, "arriba tard". D'altra banda, ha recordat que la reforma implicaria un acord ampli al Congrés i al Senat entre diversos partits polítics, ja que dos terços de les cambres han de ratificar el nou text. "Cal posar-se d'acord i la meva confiança en el PP és nul·la", ha sentenciat.\nEl catedràtic ha mostrat el rebuig frontal a l'aplicació de l'article 155, que ha de permetre la suspensió de l'autonomia catalana. En aquest sentit, ha considerat que "la primera obligació" del Govern espanyol és "fer política", en comptes d'aplicar un articulat que, "en cas que s'apliqui, se l'haurà d'inventar" per la seva ambigüitat. "L'article 155 és incompatible amb la reforma de la Constitució. Si s'intervé Catalunya, la Constitució naixeria morta", ha conclòs Pérez Royo, que ha qualificat la situació actual de "coacció federal".


Cultura i Educació – Compromís per Almiserà\nAlmiserà aprova una moció per una educació de qualitat en el segle XXI\nLa proposta va ser presentada per Montse Fuster Miret, regidora del Grup Municipal Compromís per Almiserà, i va ser aprovada per unanimitat al ple de 23 de desembre de 2015. Ací podeu consultar la MOCIÓ: MOCIÓ PER UNA EDUCACIÓ DE QUALITAT QUE…\nCompromís proposa modernitzar la política i separar-la de la religió\nCompromís presenta una moció al ple perquè la corporació no presidisca els actes religiosos. Compromís per Almiserà ha presentat una moció per debatre sobre la conveniència de la participació dels regidors i regidores de la corporació municipal en actes religiosos….\nEls bans d’Almiserà, pel WhatsApp\nCompromís vos informa que s’ha posat en marxa el servei de WhatsApp per a informar dels bans municipals, amb el número 609350124. Des de Compromís ens alegrem que s’haja posat en marxa esta iniciativa, que portàvem al programa electoral. La…


El projecte ha rebut la col·laboració d'algunes institucions que han valorat la seva finalitat com proposta afavoridora de les relacions intergeneracionals mitjançant la mentoria en la construcció de coneixement.\nTambé es valora el fet que és una proposta innovadora que promou un canvi de mirada de la societat millorant el reconeixement del saber i l'experiència de la generació sènior i incideix en els estereotips per raons d'edat (Edatisme) que rep aquesta generació.\nAquest recolzament és, bàsicament, ideològic estratègic i, en alguns casos, amb suport financer.\nSuport solidàri a l'alumnat durant el confinament sigui per classes o treballs de curs o de recerca\nAssociació catalana per a l'educació, la formació i la recerca.\nProjectes socioeducatius al servei de la comunitat.\nAssociació Europea per a l’Educació d’Adults.


Portades de revistes on Turner va publicar els seus articles sobre els assentaments a Lima i esquema on es compara el planejament comunitari (esquerra) o centralitzat d'un projecte\n/ DATA D’INICI: 1957.\n/ DATA DE FINALITZACIÓ: 1965.\n/ LLOC: Lima, Perú.\n/ QUI EN SÓN ELS RESPONSABLES?: John F.C. Turner i habitants dels assentaments perifèrics de Lima.\n/ QUI PARTICIPA EN L’ORGANITZACIÓ?: Habitants dels assentaments perifèrics de Lima, cartògrafs, equip d’arquitectes i administració pública.\n/ QUI COL·LABORA PER DESENVOLUPAR-LO?: Habitants dels assentaments perifèrics de Lima.\n/ QUINS SÓN ELS SEUS DESTINATARIS?: Habitants dels assentaments perifèrics de Lima.\n/ COM ES FINANÇA?: La mateixa població dels assentaments posa la mà d’obra i l’administració pública facilita els serveis bàsics.\nEls fluxos migratoris que es desplaçaven del camp a la ciutat de Lima es trobaven amb un centre urbà dominat per la pobresa, la insalubritat i l’exclusió social. Aquestes condicions es podien sostenir fins el moment d’augmentar els membres de la unitat familiar, llavors la família preferia abandonar el centre urbà, ocupar les perifèries de la ciutat no urbanitzades i allà construir de nou uns assentaments on trobarien la seguretat i l’espai suficient per créixer. Amb els anys, aquests assentaments es consolidarien com a ciutats pròpies.\nJohn F.C. Turner va ser el primer arquitecte a observar el fenomen del qual, posteriorment, l’antropologia i la sociologia urbana en destacarien l’alt grau d’auto-organització de les barriades perifèriques, amb regles internes, ordenades i pacífiques on es contradeia l’estigma existent sobre aquesta població desplaçada.\nEl procés seguia de forma natural els següents passos: els mateixos colons triaven una part del territori que, topogràficament, facilités el procés d’invasió. Seguidament, s’organitzaven en cooperatives de treballadors i contractistes, definien i dividien en lots el terreny per ubicar-hi les parcel·les de forma equitativa. Turner s’implicava en el procés amb un equip de treball per facilitar resolucions constructives i, a la vegada, de gestió amb el govern. Davant la falta d’habitatge i de recursos per fer créixer la ciutat, l’administració pública va optar per finançar els serveis bàsics, com ara clavegueram, enllumenat i xarxa d’aigua potable. Amb els anys, les parcel·les passaven a ser propietat dels colons, els quals no es veien afectats per dinàmiques d’especulació del sòl. Entre 1959 i 1964 aquests campaments s’havien consolidat talment en ciutats, passant de tenir de 100.000 a 400.000 habitants.\nTurner va exercir, inicialment, el rol d’observador del procés d’ocupació (juntament amb l’antropòleg William Mangin), que es feia de forma col·laborativa i organitzada a través de cooperatives o associacions de veïns. Observar, organitzar, facilitar, fer d’intermediari però, també, exportar aquesta metodologia a d’altres contextos va suposar per a Turner un gran repte. Ell mateix admetia que la seva funció principal era organitzativa però que, tot i així, era realment prescindible ja que els mateixos colons podien operar de forma autònoma. A partir d’aquesta experiència, Turner va definir l’urbanisme progressiu com a procés que fa de l’habitatge auto-construït un instrument de canvi social. La finalitat d’aquest nou urbanisme consisteix en oferir un marc adequat que faciliti el màxim la llibertat del ciutadà per satisfer les necessitats de l’habitabilitat canviant.\nHabitualment els projectes autogestionats acostumen a prescindir de la figura de l’arquitecte. Podries citar altres exemples similars al cas de Lima en el qual l’arquitecte deixa de tenir el control principal del projecte?\nFichter, R., Turner, J. F.C., Grenell, P. 1972. The meaning of autonomy. A: Turner, J. F.C, Fichter R. (eds.), 1972, 241-54.\n«Cuando los habitantes controlan las decisiones más importantes y pueden intervenir con libertad en el diseño, construcción y gestión de sus viviendas, tanto el proceso como el resultado estimula el bienestar individual y social. En cambio, cuando las personas no tienen ni control, ni responsabilidad sobre las decisiones clave que hay que tomar durante el proceso de construcción, éste puede convertirse en una barrera para su desarrollo personal y en un peso para su economía.» (Turner et al. 1972, 241)\nPortada de la revista Architectural Design (vol 8. Agost de 1963).\nLa imatge mostra la invasió de territori formant assentaments autogestionats en la seva fase inicial de construcció.\nPortada de la revista Architectural Design (nº d’agost de 1968) dedicada a «Architecture of Democracy».\nEn aquesta revista és possible trobar els articles de recerca i seguiment del projecte dels assentaments de Lima elaborats per John F.C.Turner durant els anys 1960. El desig de democratitzar i humanitzar el disseny arquitectònic començava a tenir ja cert ressò en les publicacions especialitzades.\nEsquema que compara un projecte de planejament comunitari (esquerra) respecte un projecte de planejament centralitzat per un agent de poder (dreta). Font: Turner, J.F.C., 1977. Vivienda, todo el poder para los usuarios: hacia la economía en la construcción del entorno. Madrid: Blume, pp. 47.\nLa web Community Planning ofereix exemples i projectes de referència en relació amb l’urbanisme comunitari i formes autogestionades de planejament urbà. S’hi poden trobar articles i arxius descarregables de John Turner.


El CNI admet que va mantenir contactes amb el cervell dels atemptats del 17 d'agost - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl PDeCAT demana la compareixença al Congrés de la vicepresidenta del Govern com a responsable dels serveis secrets\nefe 18.11.2017 | 00:08\nLa vicepresidenta Santamaria és la responsable dels serveis secrets Zipi/efe\nEl Centre Nacional d'Intel·ligència (CNI) espanyol ha confirmat a Efe que va tenir contactes amb l'imam de Ripoll, Abdelbaki Es Satty, líder de la cèl·lula gihadista que va atemptar a Barcelona i Cambrils l'agost passat, quan va ser a la presó a Castelló el 2014.\nEl diari El País ha publicat que Es Satty va ser confident del CNI almenys durant la seva estada a la presó de Castelló (2010-2014). Fonts oficials del CNI han admès que va mantenir aquests contactes de la mateixa manera que els van tenir altres cossos i forces de seguretat de l'Estat, dins dels protocols habituals d'actuació.\nL'imam estava complint una condemna a la presó de Castelló el 2014 per delictes relacionats amb el narcotràfic i llavors es va relacionar amb possibles vincles amb gihadistes. Per això, els serveis secrets van entrar en contacte amb l'imam, que va entrar a la presó de Castelló el 2010 i la va abandonar el 2014.\nNo obstant això, les mateixes fonts dels serveis secrets no han volgut afegir cap detall més sobre aquesta qüestió perquè la llei ho impedeix.\nEn aquest sentit, el portaveu del Govern, Íñigo Méndez de Vigo, preguntat per aquest tema en la roda de premsa posterior al Consell de Ministres, va declarar que el Govern no en comenta res ja que es tracta d'un assumpte que està sota investigació judicial i sota secret de sumari.\nL'imam de Ripoll mort en l'explosió d'Alcanar relacionada amb els gihadistes dels atemptats de Catalunya va ser sotmès a un seguiment durant la seva estada a la presó –fins al 2012– després del qual es va concloure que no estava radicalitzat en aquell moment.\nAbdelbaki És Satty va ser condemnat per sentència ferma el febrer del 2012 pel Jutjat Penal número 2 de Ceuta a quatre anys de presó per un delicte de tràfic de drogues que va cometre l'1 de gener del 2010.\nL'imam de Ripoll, considerat el capitost de la cèl·lula que va perpetrar els atemptats de Barcelona i Cambrils (Tarragona), va complir condemna a la presó de Castelló, de la qual va sortir el 5 de gener del 2012. El 2015, el titular del Jutjat del Contenciós-Administratiu número 2 de Castelló va revocar una ordre d'extradició d'Es Satty per la seva «evident arrelament laboral i esforços per integrar-se a Espanya».\nQue comparegui Soraya\nEl PDeCAT ha demanat la compareixença de la vicepresidenta del Govern, Soraya Sáenz de Santamaría, al Congrés perquè expliqui els contactes que va mantenir el CNI amb l'imam de Ripoll.\nDemana que com a màxima responsable dels serveis secrets informi «si es van destinar fons públics per finançar el cervell dels atemptats de Barcelona i Cambrils del mes d'agost passat».\nJordi Xuclà ha justificat aquesta petició de compareixença per «demanar informació i poder avaluar si ens trobem davant d'un cas que en qualsevol país suposaria la dimissió dels responsables polítics».\nPuigdemont troba «extremadament greu» el fet dels contactes entre el CNI i l´imam. Arreu


FLOOS - a crafter's secret - Gebrada horitzontal\nFLOOS / Receptes /Gebrada horitzontal\nLa forma rodona del nacre ressalta amb la forma horitzontal de la composició. Berit Skjøttgaard Laursen ha creat una estructura plena de contrasts: formes, línies, textures, colors... Una manera divertida de treballar on es mostren totes les belleses de cada material. Utilitzeu tots els coneixements teòrics de la vostra escola floral i la Berit us acompanyarà en aquesta recepta floral\nViburnum opulus "Roseum", Smilax aspera, Ceropegia woodii, Helleborus niger "Queens White"\nBranques seques, Provetes Diam.1cm, Silicona calenta, Troncs de fusta\nEl paisatge de sota bosc, quan està tot ben nevat i comencen a sortir els primer brots de les plantes, és el que m'ajuda a pensar en aquest nou disseny. Sempre aportant un grau més d'experiència en la creació d'una estructura molt interessant\nGamma cromàtica del disseny floral\nBulbs, Filferro recuit 2mm h:120cm, Silicona, Branques seques, Nacre, Troncs de fusta, Boles de fusta, Provetes Diam.1cm\nVista frontal de la base que mostra la llarga i la línia del treball a realizar\nLa vista zenital mostra perfectament les dues línies de nacre fixades a la base de fusta\nEls troncs secs ajudaran a aguantar l'estructura de nacre\nCal que lligueu ben fort els troncs per poder subjectar correctament l'estructura. Busqueu troncs amb línies i formes interessants\nDetall dels tres elements que necessiteu: les boles de fusta, el nacre i els bulbs\nLa textura i la diversitat de colors que té el nacre donen molta força al disseny floral\nLa repetició de formes esfèriques i rodones fan que la base agafi més força\nDetall de l'inici de l'estructura amb el filferro principal que fa d'eix folrat al filferro recuit\nCal que les lligades entre els troncs i el filferro que fa d'eix siguin fortes i que passin desapercebudes\nSi no trobeu el nacre foradat, sempre el podeu foradar amb un trepant. Feu els forats a la base de fusta per introduir els filferros que subjectaran l'estructura i introduïu un parell o tres de filferros, segons necessiteu. Folreu amb la bobina de filferro el tros que marcarà l'inici de la composició. Podeu fixar-lo amb silicona calenta dins de la base de fusta. Llavors ja podeu començar a introduir el nacre, les boles de fusta i els bulbs a l'eix del filferro. Un cop estigui gairebé finalitzat, lligueu ben fort els troncs secs que faran de peu de l'estructura. Lligueu-los sempre per dos o tres punts i així quedaran ben ferms\nConvallaria, Helleborus niger 'Queens White', Viburnum opulus 'Roseum', Amaranthus 'Yearming desert', Tulipa cv 'Parrot White', Zantedeschia 'Garnet Glow', Thillandsia xerografica, Ceropegia woodii, Kalanchoe 'Beharensis', Smilax aspera\nUn cop tingueu la base a punt, situeu les provetes tot pensant en la distribució floral\nMarqueu la zona de treball amb el Smilax (si té alguns fruits, millor)\nEl Kalanchoe marcarà l'inici de la composició i aporta volum, textura, forma...\nSeguiu amb la Ceropegia situada per sobre del nacre, sempre ajuda a veure el camí de la zona floral\nReforceu les línies corbes amb la Thillandsia, el moviment i els salts que fa d'una zona a una altra, sempre ajudarà al moviment entre les flors\nLes Zantedeschia marcaran totalment el recorregut floral, fent anar la vista del observador cap a un i altre costat de la composició\nSeguiu fent el mateix moviment amb les Tulipa que també aportaran textura i gamma de colors a la composició\nEntre la gamma de grisos i blancs hi ha un pas que uneix el Amaranthus. Una flor molt especial pel seu moviment actiu i passiu. També afegeix una textura més al disseny floral\nDintre de tot el dinamisme de la composició heu de col·locar elements de calma i, si tenen la forma rodona com el Viburnum, reforçaran les formes i línies del disseny floral\nEl Helleborus, flor d'hivern, crearà diferents alçades i ajudaran a donar profunditat amb la resta de materials\nLa Berit Skjøttgaard Laursen s'ho estava passant 'pipa'!!!\nI aneu acabant amb els petits detalls... la Convallaria aporta aquesta sensació de naixement, de nova flor que apareix de sota la neu\nPerspectiva de la composició finalitzada, que us ajuda a entendre les dimensions\nQuan mireu frontalment el disseny, veureu la tensió entre l'alçada i l'amplada de la composició\nA la vista zenital hi veureu la distribució floral i les diferents agrupacions de cada material\nPer donar lleugeresa i tensió és molt important que feu sobresortir alguns materials com el Smilax i la Zantedeschia\nDestaquem les formes i línies de la composició. Cada material té la seva feina amb formes, línies, colors...\nQuan feu la selecció de materials és interessant que escolliu diferents formes, ja que el color serà molt similar\nLa repetició de línies és el que dóna força i criteri en aquest composició\nSempre diem que els petits detalls són molt importants, però en aquest cas la Convallaria ens dóna totalment aquella sensació de nou nat que necessitavem\nEntre els verds, grisos, malves.. necessiteu un material que uneixi tota la gamma de colors. La Ceropegia, a més de la textura, aporta aquesta unió entre els colors\nI finalment mostrem una imatge per veure la profunditat que hi ha entre cada material i dinamisme que cadascun afegeix en el disseny floral


L'APBI demana al Govern l'exempció del pagament de la hipoteca per als petits propietaris de pisos de lloguer\nL’Associació de Propietaris de Béns Immobles en Arrendament creu que els locals d'alimentació en lloguer, que no han patit l'efecte de la crisi, no haurien d'acollir-se a les ajudes del Govern\nAndorra la VellaL’Associació de Propietaris de Béns Immobles en Arrendament (APBI) ha fet arribar al Govern una sèrie de propostes per fer valer els seus interessos i els dels seus inquilins. Consideren que, a diferència d'altres entitats, són mesures que consideren "justes, constructives i sobretot, factibles." Demanen a l'executiu la carència sense interessos en el pagament de les quotes hipotecàries d’aquells immobles el lloguer dels quals ha quedat suspès, total o parcialment, en aplicació de la llei òmnibus. L'APBI assegura que no "proposen una condonació, com sí s’ha aplicat als lloguers dels dits immobles, sinó una carència que no generi interessos, en justa aplicació del principi de coresponsabilitat".\nConcretament, reclamen l'exempció dels petits propietaris perquè creuen que "cal diferenciar entre propietaris i no aplicar les mateixes mesures a arrendadors professionals que a petits arrendadors no professionalitzats". Segons l'entitat, "aquests últims clarament tenen una dependència directa d’aquests ingressos, la gestió no està professionalitzada, i els medis que disposen per mirar de finançar l’impacte que aquestes mesures poden tenir en els seus ingressos és molt més limitada". Per últim, suggereixen una derogació de les mesures en matèria d’arrendaments un cop finalitzi el període d’excepcionalitat. Consideren que "l’ideal seria que propietari i inquilí poguessin renegociar, cas per cas, la seva situació contractual i adaptar-la a la crisi actual" i denuncien que alguns establiments llogats, com els supermercats, estan guanyant ara molt més que abans de la crisi i per tant, no s'haurien de beneficiar de les mesures establertes pel Govern.\nL'Associació conclou el comunicat agraïnt els esforços que està fent no només el Govern, sinó totes les administracions del país i els diferents partits polítics, per mirar de gestionar la situació actual de la millor manera possible, posant per davant els interessos del país, i sobretot, les necessitats d’aquells més afectats per la crisi actual.\nlloguer APBI coronavirus


Notes de llançament de Debian GNU/Linux 4.0 ("etch"), AMD64 - Consideracions en relació a etch\n5.1.7 Corrupció de dades amb IOMMU en xips Nvidia\nUn problema que s'ha identificat en sistemes AMD64 amb xips Nvidia i més de 3GiB de RAM provoca corrupció de dades esporàdicament quan s'utilitza IOMMU per maquinari. Aquest problema encara està sent investigat pels desenvolupadors del nucli Linux i els fabricants del maquinari, i fins i tot ha aparegut una solució no oficial. Per protegir la integritat de les dades, els usuaris d'aquests sistemes haurien de desactivar manualment l'ús de IOMMU per maquinari en el moment d'arrencar, tot i afegint iommu=soft a les opcions d'arrencada del nucli.\nHi ha més informació quant a aquest problema a l'informe d'error #404148 de Debian i al respectiu informe del nucli Linux, #7768.


Xavi Pascual: “Vèncer avui era molt important perquè al Top 16 tot es decideix per detalls”\nEUROLLIGA - TOP 16\nEl preparador blaugrana lloa el joc dels seus i no dóna res per fet\nXavi Pascual es mostra satisfet amb el triomf davant un rival directe i confessa que aturar el potencial del Maccabi era molt complicat\nDAVID JOVER Barcelona 21/01/2011 00:05\nDesprés del primer triomf del Regal Barça a la segona fase davant el Maccabi Tel Aviv (82-71), Xavi Pascual es mostra “molt content” i assegura que “són tan bon equip que tot i tenir vint punts més de valoració només hem guanyat per deu punts”.\nEl bon partit aquesta nit de Perovic, que ha defensat a la perfecció Schortsanitis durant la primera part, no ha passat desapercebut pel preparador de Gavà, que diu que Perovic ha fet un partit “molt complert” i comenta que “va creixent poc a poc i cada cop ens ajuda més en ambdós costats”.\nSobre la gran defensa de tot l’equip sobre Schortsanitis, Pascual ha comentat que “entre tots hem intentat robar la pilota abans de què li donessin, encara que si la tenia em procurat rectificar-li els tirs”. També ha afegit que “tot i això no es pot evitar que anoti”.\nRespecte a Ricky Rubio, que ha donat vuit assistències però ha estat molt erràtic en el tir, ha dit que “no hi ha debat” i que no li agrada “el xiuxiueig del públic quan s’aixeca per llançar. “Ell està treballant de manera magnífica als entrenaments i ha jugat molt bé. Entre tots l’hem d’ajudar”, ha sentenciat.\nNavarro marca els compassos i el Regal Barça sotmet el Maccabi (81-71)\nAixí va superar el Regal Barça un rival “amb equilibri i punts de desequilibri”


Resultats 1-10 de 22\nToyota RAUM 2WD & 4WD manual de servei (1997-2003). Qualificació: 5 des de 5 , votants 1 usuaris.\nToyota RAUM 2WD i 4WD (1997-2003)-Guia de reparació i manteniment.\nLa guia està dissenyada per ajudar-Vos a realitzar les reparacions de cotxes de Toyota Raum-se. La pàgina del manual descriu el model de cotxe Toyota Raum - 2WD & 4WD 1997-2003 model anys que van ser equipats amb motor de gasolina de 5E-FE - 1,5 litres.\nDescarregar aquesta guia (lliure descarregar en aquesta pàgina), rebrà útil la informació necessària per realitzar de forma independent menor de reparació i ajust de control sistema components del motor, les recomanacions sobre l'ús de la diagnosi del sistema de transmissió automàtica i ABS. També conèixer els detalls d'ajust i reparació de les transmissions automàtiques, fre de sistemes (incloent-hi ABS i BA), direcció i suspensió. La prestació s'aprecien més detallada de diagrames per a TOTES les opcions de Toyota Raum. Llistes de possibles disfuncions i mètodes de la seva eliminació, l'aparellament dimensions de les parts principals, els límits de desgast admissible, recomana lubrificants líquids.\nSi us plau enviï enllaç. Gràcies\nik9000-missatge personal, va respondre\nhola per favor enviar l'enllaç. Gràcies\nmmartinsva respondre missatge personal\nCom puc fer per tenir una còpia del Manual de la Raum, gràcies\nmarkpy1972va respondre missatge personal\nSi us plau enviar enllaç!\nÚltima edició per AutoFan; 30.05.2016 a 09:43.\nbbrock05va respondre missatge personal\nSi us plau enviï enllaç, gràcies\n« Toyota RAV4 (1994-2000)-reparació manual cotxe | Toyota 3 c E c-T, 3 c-et guia de reparació i manteniment de motors »\nmanual de raum Toyota\nmanual de propietaris de raum de Toyota\nmanual de raum 2003 Toyota\nservei manual toyota raum\n, Especificacions toyota raum, Raum manual, Servei de raum Toyota, manual de propietaris de raum de Toyota, manual toyota raum español, spesifikasi toyota raum, Toyota raum reparació manual, Toyota raum manual d'usuari lliure, reparar 1997 toyota raum, Llibre-manual Toyota raum, Raum, manual d'usuari de raum de Toyota, manual de toyota raum, manual de usuario toyota raum, manual toyota raum, manual de manteniment de Toyota raum, Manual fer usuario toyota raum, Guia d'usuari de raum de Toyota, toyota raum 1999 manual\nDescarregui Toyota RAUM 2WD & 4WD manual de servei (1997-2003)\nToyota RAUM 2WD & 4WD (1997-2003) servei manual lliure descarregar\nToyota RAUM 2WD & 4WD manual de servei (1997-2003) en línia


Stats: 17 queries. 0.400 seconds. Valid XHTML, Valid CSS, XFN. "Red Delicious" theme by Nicki Faulk.


Clàusules socials en contractació pública a Girona – Municipis per l’Economia Social i Solidària\nLes clàusules socials en la contractació pública consisteixen en què els poders públics incorporin als procediments contractuals objectius de política social, de tal manera que no només contemplin el benefici sinó que també, contribueixin al progrés social.\nLes polítiques inclusives i de cohesió social promouen la inclusió de clàusules socials, amb l’objectiu de transformar la contractació pública en una eina per generar un impacte social que acabi beneficiant els col·lectius més vulnerables i les persones en risc d’exclusió social.\n– Persones beneficiàries: persones amb dificultats particulars d’inserció al mercat laboral (perceptores de renda mínima, discapacitat, violència de gènere i domèstica, joves en situació de protecció, persones provinents de centres penitenciaris, persones en rehabilitació, persones vulnerables i aturats de llarga durada)\n– Entitats beneficiàries: centres especials de treball, empreses d’inserció i ESAL.\n– Quantia: mínim 4% del capítol 2 del pressupost aprovat.\n– Comissió per a la Contractació Responsable.\n– Servei municipal d’ocupació.\n– Servei de contractació i compres.\n– Disposar d’un Protocol de contractació responsable consensuat, conegut per les Parts i aprovat.\n– Treballar coordinadament les diferents àrees/departaments de gestió: Serveis de Contractació i Compres, Servei Municipal d’Ocupació i Serveis Socials.\n– Dur a terme tasques de seguiment i avaluació de forma continuada.\nLa reserva per a centres especials de treball i empreses d’inserció és molt complicada si abans no s’ha tingut reservat en cas que calgui subrogar personal.\nLa reserva per a serveis és molt complicada; la via pot ser puntuar les millores en les condicions laborals.\nLes dades del 2017 encara no s’han fet públiques, facilitem les del 2016:\n2015013494. Acord adjudicació 08/02/2016\nObres relatives al projecte d’urbanització de la Plaça Josep Pallach i Carolà (fase 1)\n(penalització per incompliment)\n2015019056. Acord adjudicació 08/04/2016\nContractació conjunta d’elaboració de projecte executiu, inclosa l’adequació del projecte bàsic, i altres documents tècnics corresponents a la legalització de les instal·lacions elèctrica i de parallamps, projecte d’activitats per a l’obtenció de llicència ambiental, i l’execució de les obres per la construcció de la primera fase d’un pavelló esportiu tipus PAV-2 a l’escola Cassià Costal de Girona.\n(resolució del contracte)\n2015016839. Acord adjudicació 08/04/2016\nObres de construcció del carril bicicleta sota el viaducte del tren, des del pont de Pedret fins a la plaça Poeta Marquina\n2016003523. Acord adjudicació 02/09/2016\nServei de manteniment del mobiliari urbà i paviments dels espais públics de Girona, reservat a centres especials de treball\nRESERVA CENTRE ESPECIAL TREBALL\n2016013500 Acord adjudicació 16/09/2016\nContracte de servei de manteniment i treballs de jardineria del parc de la Devesa\nde la ciutat de Girona\nLOT 1: Condició especial d’execució, aplicable a baixes, substitucions i noves incorporacions fins al 5% hores contracte.\nLOT 2: RESERVAT A CET DESERT\nLot 2: 64.881,27\nEl protocol de contractació responsable de l’Ajuntament de Girona és replicable i transferible.