Entre el mite i el déjà vu\nDamià Bardera narra a 'Viladelsac' (El Cep i la Nansa) les vivències d'un nen que abandona la gran ciutat per viure en un poble\n4 min. Girona 20/01/2016 20:43\n651x366 Damià Bardera / JP Damià Bardera / JP\n“En el requadre d'observacions, la senyoreta ha escrit que em cal millorar. Diu que podria fer més del que faig i que sovint em distrec perquè tinc molta imaginació. Remarca, a més, que tinc un humor massa negre, una mica macabre i truculent”. Són paraules del protagonista i narrador de 'Viladelsac', en Mosca, que sintetitzen prou bé el contingut del darrer llibre de Damià Bardera (Girona, 1982). En Mosca, que frueix d'allò més enfilant-se als arbres, s'instal·la durant un any sencer a la masia dels avis mentre la seva mare –“grassa com una truja, lletja com un pecat mortal i peluda, i més sentimental que un vedell”– es queda a la gran ciutat.\nEl sisè llibre que Bardera publica amb El Cep i la Nansa –un per any des del 2010– no és exactament una novel·la, però tampoc no és ben bé un recull de contes. Això, però, no té ni la més mínima importància quan el lector comença a devorar pàgines. Caldria distingir, esclar, entre el lector que ja ha llegit altres llibres de l'autor i el que tot just comença a endinsar-se en la seva obra. En el primer cas, serà inevitable experimentar la sensació de déjà vu, adonar-se que, per molt que les escenes es contextualitzin diferent i, per tant, adquireixin significats diferents, són escenes ja llegides, ja conegudes, amb personatges molt similars o gairebé idèntics als que apareixen en algun dels cinc reculls de contes anteriors: un home que es pixa a les parets de la rectoria, escup a les velles, ensenya la cigala, tortura gats, olora la gent i canta la cançó del cargol treu banya; nens que en maten altres d'una pedrada, nens que són rostits, noies que, aplaudides pel poble sencer, es llancen a un precipici...\nSi el lector que ja coneix Bardera és un entusiasta de la seva obra, no hi ha cap dubte que continuarà sent-ho, que gaudirà amb les històries tragicòmiques i truculentes, amb les bestialitats i les temàtiques brutíssimes, amb un estil nítid i pulcre que, per simple contrast, accentua la capacitat de pertorbar, de sorprendre, divertir o incitar a la reflexió. I si el lector no havia llegit abans cap llibre de Bardera, pot estar segur que aquest volum és un magnífic compendi de l'obra de l'autor, una porta d'entrada a l'univers barderià i, potser, un pas endavant en una trajectòria que va convertint-lo en un dels escriptors més singulars entre el miler i escaig, per situar-lo en un marc concret, dels que són vius i apareixen al Qui és qui de les Lletres Catalanes; absolutament ningú, m'hi jugaria un pèsol, pot haver llegit tots aquests autors, però amb la gosadia que dóna la ignorància m'atreveixo a subratllar que ningú més, a banda de Bardera, ha fet coincidir en un casal d'estiu un nen de sucre, un que sempre caga líquid, un nen orfe de pare i mare que sembla tret d'uns dibuixos animats, un que pensa massa, un que vol ser pescador de cagarros quan sigui gran i un que si el ruixes amb aigua li apareix un arc de Sant Martí al clatell. “Tan bon punt hi som tots, anem a la font, ens omplim la boca amb aigua i li escopim com si fóssim aspersors, per davant i per darrere. No falla mai: durant cinc segons podem albirar en rotllana la bellesa d'un arc de Sant Martí, proper, al nostre abast”, explica en Mosca.\nEl lector mai no acaba de tenir clar si Bardera el desafia o el collona, si les seves sàtires fatalistes i despietades parlen del destí de la humanitat o de les contradiccions de cada persona quan es mira ben endins. L'únic segur és que, per a uns quants lectors fidels que, pel que sembla, cada cop són més nombrosos, Damià Bardera –cruel, directe, salvatge, juganer i terriblement lúcid– va camí de convertir-se en un escriptor mític, ben capaç de condensar en poques línies una història tan terrorífica com la que la Mirea explica al cementiri de Viladelsac: “A les acaballes de la guerra, al poble va nevar cendra. Les cases semblaven turons calcinats i els arbres, espectres immòbils, abatuts per la gravetat d'un cel gris com l'acer. Els nens de Viladelsac van celebrar-ho sortint descalços al carrer, esperrucats, volien tirar-se boles de cendra i fer ninots. Però els ninots se'ls enduia una tramuntana eixuta i les boles, tristes com el plom, se'ls desfeien a les mans”.\nLa llibreria L'Altell de Banyoles acollirà aquest divendres 22, a les 19.30 hores, la presentació de Viladelsac, a càrrec de Miquel Aguirre i Matthew Tree.


Vallter 2000 s’omple de jovent! - Ripollès Digital\nVallter 2000 s’omple de jovent!\nDivendres, 14 de febrer de 2014 a les 08:30h\nL’estació d’esquí de la Vall de Camprodon acull la segona edició de l’Esquiada Jove adreçada a nois i noies a partir dels 12 anys i organitzada pels Serveis de Joventut del Ripollès. El dia escollit és el dissabte 15 de març i l’objectiu és donar a conèixer les estacions de muntanya de la comarca, així com apropar els joves a l’esport.\nEl preu és un dels atractius, i és que pels joves de 12 i 13 anys el preu total és de 15,80€, i pels majors de 14 anys de 21,50€. Tot plegat inclou el viatge amb autocar, el forfet de l’estació i l’assegurança, però deixa de banda el lloguer de material. Si es lloga material d’esquí surt a 15,50€ i si es lloga material d’snowboard, surt per 18,50 euros.\nEls joves que hi vulguin anar s’han d’inscriure, ja que les places són limitades, i tenen temps fins el dimarts 11 de març. Ho poden fer al casal de joves EL Galliner de Ripoll, el centre cívic El Palmàs de Sant Joan de les Abadesses i als Punts Joves dels instituts de secundària de tota la comarca.


octubre | 2017 | INS Frederic Mompou\nFor first time ever, from the department of Natural Sciences, we are going to study some units in English with the students of 4 th of ESO. We finished our first unit called “The cell and their components” last week. As a final task the students were asked to create a poster and to record a video explaining the main differences between animal and plant cells. In this link videos of Unit 1 you can watch the videos. The students did a great job!\nDepartament de ciències naturals, ESO 4A, ESO 4B, ESO 4C, General, Institut plurilingüe, Portada Curs 17-18 0\nÚLTIMS DORSALS PER A LA CURSA DE SANT VICENÇ!! TE LA PERDRÀS?\nJesús G. Soler22/10/17\nAlumnat i professorat!\nEl diumenge 29 d’octubre es faran les curses pels volts del Parc de la Foneria. Hi ha una distància a recórrer diferent per a cada categoria. Les professores i professors d’Educació Física, tenim les butlletes i els dorsals perquè us pugueu inscriure. Teniu… Llegeix més»\nBatxillerat, Departament d'educació física, ESO, Portada 0\nUs falta llibre de lectura, carpeta i/o carnet? Passeu per l’Ampa!\nAls socis de 3rD i 4tD que no vàreu rebre el llibre de lectura que l’Ampa socialitza aquest curs, ja podeu passar per a recollir-ho els dilluns de 17 a 19h.\nI els socis que encara no han entregat la carta de compromís del… Llegeix més»\nManifest dels treballadors i treballadores de l’Institut Frederic Mompou\nEls treballadors i treballadores de l’Institut Frederic Mompou, reunits en assemblea a la Biblioteca de l’institut el dia 2 d’octubre de 2017, volem expressar el nostre rebuig i consternació davant la violència exercida per la policia espanyola el dia 1 d’octubre envers alguns dels nostres… Llegeix més»


Última classe de 'Vine a ballar Tango'\nPilar del Moral, projecte dança de salut\nAmb el so del mar de fons i música de tango, Sant Antoni de Calonge va començar l'últim cap de setmana d'agost, coincidint amb la Festa Major del municipi. Amb l'objectiu de promocionar els artistes i fer una mica més popular el tango, l'organització també vollia fer veure que el tango, i el ball en general, és la millor eina per desconnectar del nostre dia dia.\nEn l'acte es va apostar per la música en directe amb músics de gran carrera professional com el quartet Chamuyo de Arrabal i Jorge Sarraute. Des de l'organització també van voler visibilitzar el paper dels ballarins professionals que a banda de fer una exhibició, van donar classes de tango als assistents.\nL'activitat estava oberta a tothom. Les xarxes socials i els flyers van servir per captar l'atenció del públic i la presència al passeig de Sant Antoni també va ser l'imant de molts curiosos que s'hi han acabat sumant. La col·laboració de l'Ajuntament, concretament l'àrea de Cultura, va beneficiar a l'alta afluència de públic. Un públic que, malgrat saber-ne o no, s'ha acabat apuntant a les classes.\nDe cara el proper setembre, pel pont de la Mercè, Sant Antoni agafarà presència al món del popular ball argentí, ja que acullirà el Festival Internacional de Tango.\nL'èxit d'enguany fa pensar que l'estiu següent el municipi seguirà ballant a ritme del tango i si l'objectiu és fer créixer el tango a la comarca, la nit de divendres a Sant Antoni va ser la primera llavor.


Aquestes son les primeres paraules que escric amb la meua ploma, una MONT BLANC!!! atès que m'agrada tant escriure crec que ja anava sent hora de ternir una bona ploma. Bo, jo crec que escriu molt bé i em trobe molt i molt contenta. Per a mi és un fet simbòlic...és com si hagués aconseguit la majoria d'edat pel que fa a l'escriptura...quin goig! Ara no tinc escusa per no escriure, així que ja em puc posar al tall.\nI escriuré, escriuré moltes coses...Això diu el llibret que l'acompanya.\n" Deixe que el seus pensament brollen lliurement, expresse els seus sentiments i trobe el seu propi mitjà personal d'expressió, aquesta és la filosofia dels articles d'escriptura de Montblanc".\nÉs tot una provocació!\nEm sent con una xiqueta el dia en dia de Reis. Tinc tantes ganes d'escriure que no sé per on començar...Recorde que quan preparava l'ingrés a batxillerat elemental, vaig tenir a les meues mans per primera vegada una ploma estilogràfica. Era la de la meua germana gran, que com altres tantes coses, a mi em tocava heretar. Quan vaig tenir aquella plona a les mans...no m'ho podia creure, per mi era com un tresor, una ploma preciosa, oscura, nacrada, que feia "aigues" brillants en donar-li la llum...Llavors em sentia més contenta que "un gat amb dues rates". Em vaig posar a netejar-la sense saber. Don Antoni havia dit que havíem d'anar acostumant-nos a escriure amb ella, atès que el dia de l'exàmen d'ingrès a Institut d'Ensenaments Mitjà, havíem de fer-ho, com es demanava, amb ploma estilografica. Així que devíem començar a menejar-la per prendre-li confiança. Com que, com dèia la mare, jo era de les de "pensar i fet", em vaig ficar a netejar-la. Després va començar a negar-se a escriure, i vinga els xorritons de tinta i els dits plens...Me l'havia "carregat". A casa no vaig gosar dir res per por al càstig. Anys després, de joveneta em vaig comprar una "Parker" de les que portaven de contraband. Eren més barates.\nBó, aquest primers de setembre, que faig anys, ha estat per mi un dia important, dóna tant de gust tenir a les mans una joia com aquesta...Com passa el temps, quasi sense adonar-me'n... Ja són prop de les dotze de la nit. Me'n hauré d'anar al llit. Demà passat hauré de tornar al treball.\nCròniques personals 09 Nov...\nCròniquesPersonals 08 Séqu...\nCròniquesPersonals 07 Acabad...\nCròniquesPersonals 05 Acabede tornar...\nCròniquespersonals 04 LaSetmana...


EL VELER LÀSER DE BRUCE KIRBY - TECNOLOGIA - 2020\nLa història de l'antic olímpic que va dissenyar el vaixell més estimat del món\nEn un dia gris de pissarra, al setembre, Bruce Kirby, de 89 anys, es recolza en el seient de Lulu del primer amic de la mà de Lulu mentre es mou en cercles lents al Long Island Sound. Just a l'exterior de la cabina elegant envernissada, una flota de petits velers corre per la seva formació solta i canviant. Kirby segueix els vaixells a través d’un parell de prismàtics. Un, Jack li pertany; estaria allà competint si no fos pel malestar d'esquena. Però tots els vaixells són disseny de Kirby.\nConegut com a Sonars, Kirby va agafar forma al 1979 amb un dia semblant. El Club Nàutic Noroton, port portuari de Kirby, a la ciutat suburbana de Darien, Connecticut, volia que els seus membres poguessin competir, una cosa àgil i ràpida, però també robusta i amb un bon comportament. El Sonar és un "vaixell d'un sol disseny que significa que les seves especificacions i els seus equips es regeixen per unes regles estrictes per garantir que competir en un és una prova d'habilitat, no de diners. La navegació segueix sent un esport dels rics i, sense deixar de controlar, poden prendre coses. Els superyachts de la Copa d’Amèrica tenen pressupostos en R + D de nou xifres, i tripulacions que porten cascos i armadures corporals per protegir-se a nous límits de velocitat i rendiment. En canvi, es pot tenir un Sonar usat per menys de 10.000 dòlars, i És prou estable que ha estat utilitzat pels paralímpics des dels jocs del 2000. D’aquesta manera, durant la tarda, 37 embarcacions estan en competició per al campionat nord-americà de Sonar, amb alguns ex-olímpics entre els patrons, i la presència de Kirby es veu reforçada per a tot l'esdeveniment.\nKirby és un mariner de fama mundial i el mateix Olympian, va representar Canadà als anys '56, '64 i '68, però és més famós com a dissenyador d'un grup de vaixells conegut per la seva rapidesa i també per la seva claredat i simplicitat. L’epítome del seu ethos va ser un gran èxit, que va definir la seva carrera i el curs de la navegació més àmplia: el curs de monoplaça conegut com a làser.\nDe tornada a la terra, Kirby continua mirant com els competidors surten de l'aigua, es lampen el vent i salten als banys. Una col·lisió va deixar un Sonar amb un forat de la placa del sopar a la popa i Kirby es va inclinar per mirar més de prop. La persona de premsa de la regata li demana que ho faci de nou per a la càmera. Durant l’entrega de premis, els organitzadors criden a Kirby fins a l’escenari per fer fotos amb els guanyadors i el fotògraf fa que tothom es tregui les ombres excepte la estrella del rock; "La broma és apta; entre els mariners, hi ha poques celebritats més grans que Bruce Kirby. El seu afecte és sincerament. Els seus vaixells són una explosió." Qui vol dissenyar un vaixell lent? "A Kirby li agrada Preguntar. "O bé tenir-ne un, per a això".\nLa roda va ser un invent neolític. Va aparèixer a l'escena fa 5.000 anys més o menys, formant part d'una sèrie d'avançaments en l'agricultura. Els velers van arribar abans. Austràlia es va establir fa almenys 50.000 anys, i els primers humans no van arribar al continent a peu. Fa tres mil anys, el mateix Odisseu va navegar pel mar winedark per ports de trucada a les ribes alienígenes. Christopher Colom va creuar l'Atlàntic, en vela, el 1492 marcant l'inici de diversos centenars d'anys de vent. -moviment global de viatges. Només en els darrers 200 anys el vaixell a vapor, el motor de combustió interior-interior i el motorista va esborrar la primacia del vaixell de vela com a mitjà de transport. Els vaixells de vela, però, han aguantat, no tan per necessitat com per esport.\nNo és d'estranyar que el 1969, quan Bruce Kirby va rebre una trucada del seu amic, el dissenyador industrial de Mont-real, Ian Bruce, sobre la redacció d'un nou veler, el document va ser destinat a una peça d'equipament d'esbarjo a car- topper per acompanyar una línia d'equips exteriors (tendes, bressols, cadires de càmping) per a la cadena al detall de Hudson Bay Bay Company. No sabia què era un cotxe-topper, recorda Kirby. L'embarcació havia de ser fàcil de transportar i aparèixer per tal de sortir a l'aigua el més indolor possible.\nEl xicot no va ser el primer vaixell que Kirby havia somiat, però no els va dissenyar a temps complet. Treballava com a redactor en una revista de vela, vivint (com ara) a la costa de Connecticut. Com a dissenyador, va ser autodidacta, i va copiar una còpia dels elements de Skene de Yacht Design publicats originalment el 1904, a partir d'un amic de la família i la seva comprensió, segons calcula, aproximadament un terç. Però Kirby tenia "globus oculars tridimensionals tal i com ho descriu; no tenia problemes per imaginar la forma d'un casc. I com a corredor de petites embarcacions de classe mundial, sabia com havia de ser ràpid.\nKirby esbossava sobre paper regat mentre parlaven. Quan van penjar, el va portar al tauler de dibuix de 7 peus i va començar a picar. Sabia que havia de "posar els números bé". La seva primera consideració va ser el que es coneix com a coeficient prismàtic, que defineix la forma del vaixell. És una tina o un ganivet? O, en el disseny del iot, el casc és “ple” o “bé”? Una barcassa rectangular té un coeficient prismàtic d'1 perquè el casc omple completament el prisma realitzat per la seva longitud, feix (o amplada) i calat (la seva profunditat). La majoria de velers tenen un coeficient entre 0, 5 i 0, 6, és a dir, aproximadament la meitat d'aquest volum. Si el coeficient prismàtic és massa elevat —si el vaixell és massa gros—, serà lent, sobretot en vent fluix. Però si el coeficient és massa baix (si el vaixell és massa prim), es tallarà a través de les ones en lloc de pujar per sobre d'elles o un "avió". Un veler que planeja bé és ràpid, però és més important, és divertit. Sortint de l'aigua, el vent i la vela esdevenen més que la suma de les seves parts. Kirby es va establir el 0, 55, un número just per fer un vaixell ben equilibrat: ràpid però estable, ni massa tippy ni massa boig.\nPerò només si el mariner hi treballava. Els xiringuitos depenen del "llast viu", és a dir, d'una persona que s'inclina o fa "excursionisme" per un costat. Una vela gran fa cremallera per a un vaixell, si el seu mariner la pot mantenir plana. La física bàsica diu que la seva capacitat per fer-ho depèn del seu pes, que per descomptat varia de persona a persona. Per tant, Kirby va tenir un segon número a triar: la relació entre la mida de la vela i el desplaçament del casc, que depèn del pes del vaixell més del seu humà. Kirby es va posar en la seva escena per obtenir el millor rendiment amb 180 lliures de carn, segons les seves paraules, "un tipus de mida bona que treballa com l'infern per anar ràpid". La decisió va ser en part egoista; va descriure Kirby en aquell moment.\nEn un parell de setmanes, Kirby va tenir un esbós per a Bruce. "Tenia molta pressa", diu Kirby. Quan la badia de Hudson va decidir no vendre la barca, Kirby va dir a Bruce que es fixés en el disseny: "Vaig posar una mica més d'omòfag al que vas demanar. Serà una barca força calenta si mai tenim ocasió de construir-la. "\nLa possibilitat va arribar aviat. A l'octubre de 1970, la revista Kirby va planejar una regata promocional per a embarcacions a vela que costessin menys de 1.000 dòlars, que es va celebrar al Playboy Club del llac Ginebra, Wisconsin. Kirby i Bruce van construir un prototip del topper del cotxe i el van muntar per primera vegada el dia de la cursa. Van quedar en segon lloc. La flexió del pal no va coincidir amb la forma de la vela, per la qual cosa van reclutar el drap aquella nit i van guanyar el concurs al dia següent. La petita barca era ràpida i es veia, amb un perfil baix que mantenia els mariners a prop de l’aigua. Els espectadors van intentar comprar-la a la platja.\nDe tornada a casa, els amics van començar a treballar en un segon prototip, enviant plans d’enviament d’anada i tornada a la frontera. La van construir amb un pal regulable perquè poguessin jugar amb diferents configuracions. Al desembre ja estava a punt per fer les proves finals. Fent voltes al llac Saint-Louis, a prop de Mont-real, van avançar uns pocs centímetres, van tallar la seva alçada i van treure un peu al final del boom, buscant la sensació adequada. Al final del fred cap de setmana, van decidir que el seu petit xic calent, de 13 peus de 10 polzades de llarg, estava a punt per al mercat. Tot el que necessitava era un nom. En un sopar de celebració, un amic de la vela —un estudiant de la Universitat de McGill— va suggerir que havia de ser una cosa jove i internacional. "Per què no l'anomenen com" làser "?", Li va preguntar.\nIan Bruce tenia una petita botiga de construcció d’embarcacions, i els homes van decidir que fabricaria el dinghy, mentre que Kirby rebrà royalties pel disseny. Bruce tenia un preu de 695 dòlars. Al Saló Nàutic de Nova York el mes següent, van recollir comandes per a 144 Làsers. "No sabíem el que estava passant", recorda Kirby.\nHi havia factors socials en joc. La prosperitat de la postguerra i la construcció de noves carreteres van provocar un auge de la propietat de segona casa durant els anys seixanta i setanta. Moltes d’aquestes noves residències es trobaven al llarg de llacs i embassaments, i també n’hi havia més: Entre 1933 i 1968, l’autoritat de la vall de Tennessee va crear més de 10.000 quilòmetres de nova costa, mentre que l’Oficina de Gestió de Terres va crear 200 embassaments. Una nova franja de la classe mitjana es podia permetre una casa del llac i, segons sembla, estava disposada a que un veler barat anés amb ella.\nTal com estava previst, el làser era barat i fàcil de transportar, fer servir i trencar en un dic. "Des del punt de vista tecnològic, és un vaixell molt senzill, i només un gran vaixell per aprendre a navegar ràpid", afirma Scott MacLeod, mariner del Club de Iots de Noroton, que va guanyar dues vegades el campionat nord-americà col·legial de mà sola en un làser. —1983 i 1985— i van superar el setè lloc als mons.\nEls mariners làser es van organitzar per primera vegada en una classe internacional el 1974, codificant el disseny de Kirby en especificacions estrictament definides i posant les embarcacions en un camí cap als Jocs Olímpics, on va debutar a Atlanta el 1996. Als anys 80, la introducció d'una vela més petita, conegut com a Radial, va permetre als mariners lleugers ser competitius en forts vents i es va convertir en l'estàndard per a les curses làser per a dones. Es diu que l'esport de la vela està en perpetu declivi, però les curses amb làser han persistit. El Campionat Mundial Mundial de Màsters Làser 2018, celebrat a Dún Laoghaire, Irlanda, va comptar amb 302 inscripcions de 25 països. (L’apogeu va ser el Laser Worlds de 1980, a Kingston, Ontario, un esdeveniment llegendari amb 350 entrades.) Però també hi ha milers de regates de cap de setmana més petites, que es van celebrar arreu des de Sheepshead Bay a Brooklyn, Nova York, fins al Club de Vela Victoria Nyanza de Kampala, Uganda.\nDit-ho, més de 220.000 làser han estat construïts per fabricants autoritzats dels cinc continents. (Ian Bruce va vendre el seu negoci de construcció d’embarcacions a la dècada de 1980. Va morir el 2016.) A excepció d’unes plataformes alternatives amb veles més petites, com la Radial, el làser gairebé no ha canviat. Hi ha hagut lleugeres millores, cadascuna documentada i aprovada en un manual de construcció mantingut per la International Laser Class Association, una mena de club mundial de marins làser. Cada fàbrica de làser està auditada per la seva conformitat.\nPerquè sigui un vaixell d'un disseny únic, realment es recau en el mariner diu Sarah Douglas, una candidata a l’equip de vela olímpica canadenc 2020 que recentment va entrar en sisena posició als mons làser. It no són diferències d'equip o diferències de navegació; Es tracta del que el mariner és capaç de fer a l'aigua ", diu. Al final del dia, no podeu culpar el vostre vaixell. És només tu. És tot tu.\nDurant dècades, Kirby i la seva esposa, Margo, van viure en una casa del petit riu Five Mile de Connecticut, just aigües amunt d’on es buida cap a Long Island Sound. Tenia un dic d'aigües profundes a la part posterior, i el làser de Kirby, el número 0 de vaixell, estava a la gespa. (Ara es troba al Mystic Seaport Museum.) Però recentment es van traslladar uns quants blocs, a un Colonial més modest amb un garatge de dos cotxes. Encara queden caixes mòbils per desembalar, però les parets ja estan penjades amb fotografies antigues de Kirby navegant amb els seus dissenys i models de vaixells coneguts com a mig casc a les plaques. El làser té orgull de lloc. Al costat de la porta principal, hi ha un tret d’acció enmarcada de la "barca petita calenta" en el seu millor moment: en la posició de la vela coneguda com a abast, amb esprai que surtia de la proa com si tingués un motor a sota.\nLa simplicitat de Laser la converteix en l'ideal platònic d'un veler, com el dibuix d'un nen amb una línia i un triangle, però activat per les innovacions de postguerra de la fibra de vidre (per al casc), l'alumini (per al seu pal) i Dacron. (per la seva vela) És el tipus de disseny definitiu i durador que només es presenta rarament, com l'iPhone o els bluejeans de cinc butxaques. Excepte bluejeans i iPhones s’estan modificant constantment, evolucionant juntament amb el gust humà o l’enginy. Cada canvi amplia l’obertura de la possibilitat. L’objecte fa una cosa nova, sembla una manera nova o serveix un nou propòsit.\nPerò un làser és un veler. Es mou per la força del vent per la superfície de l’aigua, una funció que no ha canviat en mil·lenis. Perjudicat, els làsers rarament van a qualsevol lloc, excepte en cercles. Satisfereixen un desig humà bàsic de rapidesa i competència, cadascun dels quals depèn de la jerarquia dels plaers. És més remarcable, doncs, que entre innombrables variacions de petites embarcacions a vela durant tot el temps, el disseny precís del làser ha estat despertant a l’onada de la història i s’hi ha quedat, durant 50 anys, i comptant.\nBodyByDarwincom : La història de l'antic olímpic que va dissenyar el vaixell més estimat del món © 2019. All Rights Reserved.


Estació sísmica de Roquetes (EROQ). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya\nCodi: EROQ Nom: Roquetes Latitud: 40.82320 N Longitud: 0.40883 E Alçada: 284 m\nCarcaterístiques del subsòl\nMaterials detrítics i calcarenites\nL'estació sísmica de Roquetes (EROQ) va ser instal·lada l’el 12 de febrer de 1987 per l’Instituto Geográfico Nacional (IGN) com a part de la “Red Sísmica Nacional”. Diverses col·laboracions de l’OE i el SGC van permetre la seva millora posterior fins l'1 de novembre del 2003 quan l'estació va ser desinstal·lada definitivament.\nEstació sísmica de Roquetes (EROQ).\nEl senyal d'aquesta estació sísmica s'enregistrava en un tambor de paper tèrmic a l'OE. Gràcies a la col·laboració entre l'OE i l'ICGC, s'ha escanejat, en escala de grisos i amb una densitat de 1200dpi, tota la sèrie de registres en paper tèrmic d'aquesta estació conservats a l’OE.\nCercar els registres sísmics analògics disponibles de l'estació EROQ\nExemples de sismogrames de l'estació sísmica d'EROQ\nBanda sísmica de l'estació analògica de Roquetes (EROQ) corresponent als dies 20-21 de maig de 1992. A la part superior de la banda s'observa el registre d'un telesisme i a la part inferior el registre d'una explosió nuclear a la Xina.\nEROQ_19920520 Banda sísmica de l'estació analògica de Roquetes (EROQ) corresponent als dies 20-21 de maig de 1992. A la part superior de la banda s'observa el registre d'un telesisme i a la part inferior el registre d'una explosió nuclear a la Xina. //www.icgc.cat/var/ezwebin_site/storage/images/inici/administracio-i-empresa/serveis/informacio-sismica/reculls-d-informacio-sismica-i-mapes/observatori-de-l-ebre/estacio-sismica-roquetes-eroq/exemples-de-sismogrames-de-l-estacio-sismica-d-eroq/eroq_19920520/673260-3-cat-ES/EROQ_19920520.jpg\nEROQ_19900519 Banda sísmica de l'estació analògica de Roquetes (EROQ) corresponent als dies 19-20 de maig de 1990. A la banda s'observa el registre d'un telesisme de magnitud 6.7 ocorregut al Sudan. //www.icgc.cat/var/ezwebin_site/storage/images/inici/administracio-i-empresa/serveis/informacio-sismica/reculls-d-informacio-sismica-i-mapes/observatori-de-l-ebre/estacio-sismica-de-roquetes-eroq/exemples-de-sismogrames-de-l-estacio-sismica-d-eroq/eroq_19900519/673257-3-cat-ES/EROQ_19900519.jpg\nBanda sísmica de l'estació analògica de Roquetes (EROQ) corresponent als dies 19-20 de maig de 1990. A la banda s'observa el registre d'un telesisme de magnitud 6.7 ocorregut al Sudan.\nEROQ_19880220 Banda sísmica de l'estació analògica de Roquetes (EROQ) corresponent als dies 20-21 de febrer de 1988. A la banda s'observa un eixam de terratrèmols a prop de la Seu d'Urgell. //www.icgc.cat/var/ezwebin_site/storage/images/inici/administracio-i-empresa/serveis/informacio-sismica/reculls-d-informacio-sismica-i-mapes/observatori-de-l-ebre/estacio-sismica-roquetes-eroq/exemples-de-sismogrames-de-l-estacio-sismica-d-eroq/eroq_19880220/673251-1-cat-ES/EROQ_19880220.jpg\nBanda sísmica de l'estació analògica de Roquetes (EROQ) corresponent als dies 20-21 de febrer de 1988. A la banda s'observa un eixam de terratrèmols a prop de la Seu d'Urgell.


El Suanya, Manresa, ~1900-2014 – El medi natural del Bages\nEl Suanya, Manresa, ~1900-2014\nCompareu les dues imatges del pla, la resclosa i el gorg del Suanya, a la riera de Rajadell, preses amb un segle de diferència, al mil nou-cents i poc i al 2014.\nA la foto d’època, la riera baixava aquell dia amb molt cabal. Per creuar-la hi havia una passarel·la sobre la resclosa, feta amb tres taulons posats a continuació un de l’altre i sostinguts per rocs drets. La resclosa desviava part del cabal cap a un canal a la riba esquerra. A aquesta vora, com una figura de pessebre, una dona ajupida renta roba. L’aigua de la riera de Rajadell devia ser prou neta, si s’hi anava a rentar.\nA començaments del segle XX, la vegetació espontània era, en conjunt, molt escassa en comparació a la present. Tot i així, els pins del pla del Suanya ja hi eren, i eren ben adults. Hi distingim els pins pinyers que s’han fet altíssims. Si el pla del Suanya destaca actualment pels seus arbres alts és perquè ja era un reducte de bosc 100 anys enrere, quan gairebé totes les terres del Pla de Bages estaven dedicades a l’agricultura i la llenya petita s’aprofitava per fer foc a les cases. En canvi no hi ha bosc de ribera, només un sol àlber a la riba dreta. Tampoc no hi ha pràcticament gens de vegetació a la costa del vessant solell que es mostra nua, tan sols esquitxada d’uns pocs pins blancs capaços de viure als sòls més miserables, petits i solitaris, sense que els acompanyin herbes ni arbustos. La migradesa de la vegetació segueix enllà, fins a la carena.\nActualment la vegetació té tota una altra cara, ho cobreix quasi tot i és impossible obtenir una vista tan àmplia de la resclosa del Suanya. Queden alguns dels rocs de la passarel·la que la rierada s’endugué. La substitueix un pont amb més garanties i de mida suficient pel pas de vehicles, construït uns metres aigües amunt. El canal està completament tapat i inutilitzat. El bosc de ribera amb pollancres, àlbers i freixes de fulla petita ressegueix les ribes de la riera. Entre els arbres de ribera llueixen els pollancres de capçada estreta, de la varietat italica, els anomenats també pollancres gavatxos, que s’han fet més alts que els pins del pla malgrat ser més joves. La vora entre el canal i la riera s’ha transformat en una bardissa impenetrable. Pins i roures, ajudats per llentiscles i garrics, creixen a la base de la costa i la tapen quasi per complet. Però si ens hi acostéssim, veuríem la paret nua de roca sorrenca i de lutites vermelloses als trams més drets.\nEl creixement de la vegetació ha canviat radicalment en un segle el paisatge de Manresa i, en general, de tota la comarca de Bages.\n[fotos arxiu família Torres (1ª) i Jordi Badia (2ª)]


Gener 27th, 2016 Author: Ignasi Archs\nUn any més iniciem la Lliga Catalana i enguany estrenem lletra: la «D», per primer cop a la nostra història.\nLa 1a jornada, malgrat alguns problemes que després comentaré, no va anar gens malament. El nostre equip «A» guanyava el matx contra el Cadena per 2½ a 5½, sense que es notés l’absència del Marc Alquézar, qui, despistat i mig adormit, no va trobar el local de joc. Però les victòries d’en Daniel Montoya, Juan Ramón Fuentes, Manel Santolaria i Dani Llargués ho compensaven. I les taules d’en Jose Archilla ja ens donaven el punt, confirmat per en Rubén Martín, el nostre cap de llista, que sumava el 5è punt (i mig) que tancava el marcador. Només va faltar el punt d’en «Jorda», qui, més preocupat perquè no se li congelessin els peus, va haver de cedir davant el joc de l’Imma Hernando, la germana de la Lourdes, una de les bruixes que ens van acompanyar en el Torneig de Halloween.\nL’equip «B» vam anar a jugar als Hostalets de Pierola amb algunes baixes molt ben cobertes, però, per dos nouvinguts: en Martí Aguilà i en Marco Antonio Buitrago. De fet, en Marco Antonio es va haver de conformar amb observar la resta de partides, ja que l’equip rival tan sols comptava amb cinc efectius. Però, si més no, va poder copsar l’esperit d’equip del nostre club. La meva derrota al 1r tauler igualava el matx, però en Jesús Martínez i en Martí sumaven dos punts que ens asseguraven l’empat. En Francisco Rivas, amb un peó de menys, ens posava l’ai al cor. Quedava en Roberto de la Fuente. Havia plantejat una partida de bloqueig que, finalment, va donar els seus fruits, malgrat un sacrifici inesperat d’alfil per part del seu contrincant. Les seves taules ens donaven el punt de partit per 2½ a 3½. Justet, però suficient.\nAra bé, el millor estava per arribar. Vam aprofitar la visita als Hostalets per adquirir botifarres de tota mena a la xarcuteria Sala, un establiment amb 70 anys d’història, una mostra de les quals podeu veure a la foto. Només una mostra, perquè algunes ja han desaparegut, eh, Jesús?\nAmb l’equip «C» és amb el que vam tenir un problema. En la primera versió del calendari de la Lliga, la jornada era de descans, ja que ens tocava contra la plaça vacant del grup. Emperò, la Federació Catalana va realitzar alguns canvis i ens va enviar un correu electrònic, però no ens vam adonar que un d’ells afectava el grup de l’equip «C». Això va fer que, convençuts com estàvem que teníem descans, no enviéssim cap jugador a Pallejà per competir amb el seu equip «B». Des d’aquí volem demanar disculpes pel nostre error als companys del Pallejà, club, on, precisament, els nostres «dobladitos» havien jugat el dissabte anterior en les fases prèvies del Campionat de Catalunya d’edats.\nAltres anys aquí s’hauria acabat la crònica. Però avui ens queda encara parlar de l’equip «D», creat, bàsicament, perquè també puguin participar a la Lliga els «dobladitos». Tot i que en aquesta jornada no els vam voler pressionar i vam enviar a jugar contra l’Agustí «C» a en Manuel Cardoso i l’Agustín Compte, qui també es va estrenar en la competició. Malauradament ambdós van ser vençuts, el primer per en Xavi Robla, un dels fotògrafs dels escacs catalans.\nEl dia abans, dissabte, havia començat a Pallejà el Campionat de Catalunya d’edats, amb la participació de sis «dobladitos» i dues «dobladitas» en els diferents grups.\nEn el sub-14, en David Romero guanyava la primera partida, però a la segona s’havia de rendir davant la Joana Ros, campiona d’Espanya i una de les noies amb més futur dels escacs catalans. En el sub-12, s’estrenaven en Cristhian Archilla i la Lucía Enríquez. En Cristhian, de fet, començarà la seva singladura a partir de la 3a jornada, i la Lucía, que fins ara no havia participat en cap campionat oficial, perdia les seves dues partides. En la primera, però, es va produir l’anècdota de que no tenia tauler per jugar i l’organització en va haver d’anar a buscar uns quants més.\nEn el sub-10 ens trobem, per pocs dies d’edat, l’Aítor Jiménez, que va aconseguir 1½ punts en les dues rondes. I en el sub-8 tenim el grup més nombrós: en Miguel Cabrillana, que va aconseguir els dos punts, el segon contra la Irene Planella; l’Ivan Planella, qui també va sumar dues victòries i podria que s’enfrontés també amb en Miguel; la Irene Planella, amb un punt en la 1a ronda; i en Biel Gallardo, qui també s’estrena en tornejos oficials i que, de moment, no ha pogut inaugurar el seu marcador.\nCategory: Escola, Per Equips, Tornejos | Tags: calendari, FCE, nous socis | 2 Comments »\nUna jornada a casa »\n2 Respostes to “1/9”\n16 de Febrer de 2016 a les 13:55\nFantàstiques cròniques Ignasi, com sempre… només un comentari… a la temporada 2014 ja tenieu un equip D, ho recordo perque estaveu al mateix grup que el Viladecans C.\nSalutacions i sort la resta de jornades…\n16 de Febrer de 2016 a les 17:58\nTens raó, Javier. Aquella temporada vam tenir 3 equips a 3a i un a 2a. Justament, va ser la temporada en què vam pujar dos equips.\nGràcies pels teus comentaris i la teva fantàstica memòria.


CULTURA VIVA - Blog\nComunitatsMemoriaBAMCulturaVivaDiscofórumRadiosComunitariasGuifi.netCultura VivaCulturaCooperativaGestiónComunitariaLa VeïnalBuenasPrácticasLaborales\nArxius Oberts és un procés de recerca acció estructurat en quatre fases per a reflexionar i caracteritzar, de forma col·lectiva, els actius digitals culturals de la ciutat; i fer-ho posant en valor les seves potencialitats público-comunitàries. En una primera primera fase, es va realitzar una recerca entorn l’estat de l’art dels arxius culturals digitals, més enllà del sector GLAM (Ga...\nBAM – CULTURA VIVA\nJoves amunt i avall de la Fabra i Coats carregats amb càmeres, cables, llums i tot el que es necessita per fer cine. Això és el que es va poder veure gairebé durant tot el dissabte 21 de setembre a la nova edició del BAM Cultura Viva. I què feien aquests joves d'entre 15 i 25 anys? Ni més ni menys que un parell de curts documentals de temàtica musical que es van estrenar el passat 27 d'oct...\nCal dir que aquesta sessió del Discofòrum va ser força especial. Més endavant explicaré per què. L’audició va començar amb la música de Haroumi Hosono i el tema Platonic, la proposta d’en David Fernández, viatger no fa gaire per terres japoneses. Com la història familiar d'Hosono sembla provinent d’una novel·la i la seva trajectòria musical també és molt extensa i...\nAvui visitem El Coll. A les 11 quedem a la parada de metro del Coll-La Teixonera, Sortida Almató. Amb el Jorge Blasco, arxiver amateur i el Xavi Franch, director del Centre Cívic del Coll-Bruguera caminem pel barri. Molt a prop de la sortida del metro, ens trobem el primer edifici d'habitatges on es va instal·lar Bruguera. El Xavi ens explica que l'editorial es va fundar cap al 1910 amb e...\nEl missatge que he de dir és ben curt: escoltar és una activitat tant important com dir. Escoltar música és tant creatiu com fer-la, perquè és en el diàleg de l’anar i venir entre les dues coses que la música pren sentit. No parlem d’un ‘objecte’ o d’una ‘obra d’art’, per molt que les expectatives massa limitades del nostre entorn cultural vulguin presentar la música com s...\n632 és el nombre de propostes que s’han presentat a la convocatòria oberta del BAM Cultura Viva 2019. A partir del tancament de la convocatòria, el passat 28 d’abril, una comissió de programació i activitats, formada per deu persones d’àmbits culturals, professions i comunitats molt diverses, han treballat en l’escolta i s’han reunit en tres sessions per decidir com escoltar, llegi...


Real Sociedad - Racing Santander. 28/04/2012. Primera Division (Spain). Advanced football stats for Real Sociedad - Racing Santander match - goals, corners, red and yellow cards. Сorner-stats.com\n28/04/12. Primera Division (Spain). Real Sociedad - Racing Santander\t. Stats


Cinc pans i dos peixos: de març 2012\nConcient o inconcientment. Quantes vegades no fem això: sacrifiquem tal o qual persona pels nostres interessos?\nPublicat per Marc Manera a 23:35 Cap comentari:\nEl Déu dels profetes: un Déu que té l'última paraula.\nÉs possible que tots els homes i dones es reconciliïn amb Déu? Avui enfoco el tema a partir dels profetes.\nSembla que majoritàriament els discursos que els profetes fan al poble d'Israel tenen tres parts:\na) Acusació del comportament injust i criminal del poble\nb) Anunci de les consequències d'aquest comportament\nc) Però Sopresa! Al final la terra promesa serà una realitat.\na) Déu sent el crit dels oprimits\nb) Déu castiga o amenaça amb castigar el poble pels seus crims\nc) Al final però, Déu serà el Déu d'Israel, i Isreael serà el seu poble.\nVegem un exemple amb profeta Amós:\nPels crims que Israel ha comès una vegada i una altra, no em faré enrere. Venen els inocents a canvi de diners i els pobres per un parell de sandàlies. Trepitgen el cap dels desvalguts i destrossen la vida dels humils. Pare i fill abusen de la mateixa noia i així profanent el meu sant nom. (Amós 2, 6-7)\nJa no li deixaré passar res més a Israel. Aquell dia els cants de palau es tornaran crits de dolor. Per tot hi haurà cadàvers i s'imposarà el silenci. (Amós 8)\nEl Senyor ordenava: trenca les llindes del santuari sobre el cap de tots, i els qui quedin els mataré amb l'espasa (Amós 9,1)\nHo dic jo el Senyor. Renovaré la vida d'Israel, el meu poble: reconstruiran les ciutats desolades i les habitaran, plantaran vinyes i en veuran el vi conrearan hortes i en menjaran els fruits. Els implantaré a la seva terra i ningú no els arrencarà mai més del país que jo els havia donat. Ho diu el Senyor, el teu Déu. (Amós 9,14-15)\nÉs curiós com aquest moviment de tres etapes sembla present en els discursos de molts profetes.\nPrimer, Déu utilitza els profetes per cridar el poble a la convesió. Si el poble però no fa cas de la crida de Déu les coses aniràn de cap a pitjor. La injustícia i la idolatria tenen les seves consequències. Ens trobem davant quelchom semblant a la llei de l'acció i reacció, o causa i consequència.\nSegon. Déu (sovint com a última opció i quan ja no queda cap mínim motiu per desdir-se'n) castiga el seu poble per la injustícia i la idolatria.\nTercer. Però fins i tot llavors el càstig no és per sempre. Miraculosament, al final del discursos, sempre trobem unes línies que ens mostren un Déu que proclama que al final la relació del poble amb Déu serà restituïda. Això és el que ens mostra més el caràcter de Déu. Déu va més enllà de la dinàmica del món, d'acció i reacció. Déu te l'última paraula, i aquesta última paraula és una paraula positiva. Al final Déu aconseguirà el que vol, que el poble visqui sota un regne de justícia i amor!\nEl Déu que aconsegueix renovar la vida d'Israel. El Déu dels nostres pares.\nPublicat per Marc Manera a 12:06 Cap comentari:\nJesus al desert: 40 imatges per a una història.\nPublicat per Marc Manera a 12:44 Cap comentari:\nEl Déu dels profetes: un Déu que té l'última parau...


Condicions de funcionament dels centres d’immersió i qualificacions oficials per a la pràctica del busseig d’esbarjo - Participa gencat\nCondicions de funcionament dels centres d’immersió i qualificacions oficials per a la pràctica del busseig d’esbarjo\nConsulta pública prèvia a l’elaboració d’un projecte de decret relatiu a les condicions de funcionament dels centres d’immersió i a les qualificacions oficials per a la pràctica del busseig d’esbarjo i per al seu exercici professional en l’àmbit d’aquests centres\nParticipació 23-05-2019 - 23-06-2019\nCatalunya compta amb una llarga tradició d’activitats maritimorecreatives que conformen un sòlid teixit empresarial. Actualment a Catalunya hi ha més de 500 centres d’activitats marítimes autoritzats, quasi el 50% dels quals són centres d’immersió que ofereixen serveis de formació en busseig d’esbarjo i sortides a la mar amb immersió. Aquesta tradició juntament a una climatologia favorable i els molts atractius del nostre paisatge submarí, fan de Catalunya una de les principals destinacions de busseig d’Europa; on el Recreational Scuba Training Council estima hi ha més de 15 milions de practicants.\nEl creixent nombre de centres d‘immersió autoritzats a Catalunya durant els darrers anys és un indicador de l’augment del busseig d’esbarjo a Catalunya i, probablement, encara té un gran potencial per desenvolupar. Malgrat això, el seu dinamisme i evolució constant requereix d’un marc legal adequat a la seva realitat actual que permeti el seu desenvolupament en condicions de qualitat i de seguretat i permeti actuar contra l’intrusisme.\nLa consulta pretén conèixer l’opinió del sector empresarial del busseig d’esbarjo, dels agents socials que desenvolupen la seva activitat en l’àmbit marítim i que per tant comparteixen espai, dels practicants del busseig d’esbarjo i de tota la ciutadania en general sobre la conveniència d’establir un nou model de centres d’immersió on s’estableixin uns nous requeriments que permetin generar una oferta d’activitats segura i de qualitat, alhora que més àmplia i atractiva.\nEn relació a les qualificacions tant per a practicar l’activitat com per a exercir professionalment en un centre es pretén adaptar-les als estàndards reconeguts internacionalment i que s’han demostrat efectius en el desenvolupament d’unes pràctiques segures alhora que adaptades a la realitat actual del busseig d’esbarjo i al que demanden els seus aficionats.\nObjectius de la inicitiva\nActualitzar i adaptar al marc legal vigent les condicions de funcionament dels centres d’immersió i de desenvolupament de les activitats que els són pròpies.\nSimplificar i agilitzar els tràmits administratius d’obertura i funcionament dels centres d’immersió.\nEstablir uns estàndards mínims de qualitat per als centres d’immersió que operen a Catalunya i les qualificacions del personal tècnic dels centres d’immersió d’acord amb els internacionalment reconeguts.\nAdequar les qualificacions per a la pràctica de busseig recreatiu als internacionalment reconeguts.\nVetllar per la seguretat en l’exercici de les activitats que són pròpies dels centres d’immersió adaptant els recursos a la tipologia i complexitat de les activitats.\nImplementar un model sostenible de desenvolupament de les activitats subaquàtiques d’esbarjo, i els centres on es realitzen, establint uns criteris clars en funció de la seva tipologia, complexitat i condicions de realització.\nGarantir la seguretat jurídica dels ciutadans.\nProposta i preguntes per orientar les aportacions\n- Considereu que s’ha descrit adequadament l’objecte? Hi ha aspectes que no s’han tingut en compte i que haurien de ser valorats per l’Administració de la Generalitat?\n- S’haurien de preveure altres objectius diferents?\n- Considereu que l’elaboració del projecte normatiu descrit comportarà beneficis per al sector del busseig, per als practicants de l’activitat i per a medi natural en general?\n- Considereu que l’elaboració del projecte normatiu descrit podria ser una mesura efectiva per a combatre l’intrusisme?\n- Cal considerar alternatives a la publicació d’un nou decret?\nComunicació al Govern pdf 300 KB\nComunicació al Govern sobre la consulta pública prèvia a l’elaboració d’un projecte de decret relatiu a les condicions de funcionament dels centres d’immersió i les qualificacions oficials per a la pràctica del busseig d’esbarjo i per al seu exercici professional en l’àmbit d’aquests centres\n182 182 seguidores Seguir Condicions de funcionament dels centres d’immersió i qualificacions oficials per a la pràctica del busseig d’esbarjo\nQuè es decideix La consulta és oberta a tothom i especialment es busca la participació del sector del busseig d’esbarjo, de la resta de sectors relacionats les activitats marítimes i dels practicants de l’activitat, així com a les associacions professionals i pimes del sector (o a les seves entitats representatives).\nData d'inici 23 de Maig de 2019\nData de finalització 23 de Juny de 2019\nBústia de suport afersmaritims@gencat.cat\n


El Ple aprova de manera definitiva el Pla local de residus 2019-2025 - Diari de Rubí\nEl regidor de Medi Ambient, Andrés Medrano, va explicar que el pla pretén complementar el servei i pilotar un canvi de model basat en la prevenció de residus -el millor residu és el que no es genera- la reutilització, la millora de la gestió i la participació i corresponsabilitat política. Medrano també va apuntar que inclourà la redacció d’una nova ordenances de residus, que serà una eina molt important, i la redacció d\_’un nou plec de condicions per tenir un servei de residus adaptat al nou model, ja que el contracte de recollida de residus vigent, renovat a FCC aquest any, no està adaptat al pla.\nEls grups de l’oposició van optar per l’abstenció i van fer algunes crítiques al govern. ?’scar Arnaiz, del grup d’ERC, considera que «fem tard», va demanar més detalls sobre els aspectes econòmics i va apuntar que el pla estava mancat d’ambició. Per a Roberto Martín, portaveu de Cs, també va manifestar els seus dubtes sobre el pressupost del pla, però va apuntar que «millor tenir un pla, que no tenir-ne».\nPer a Toni García, de VR, el pla «arriba tard» i li falta ambició. A més García, també va apuntar «incoherències econòmiques» entre el pressupost municipal i la partida necessària per tirar endavant el pla, però també considera que és millor tenir-ne un que no. Finalment Betlem Cañizar, de l’AUP, va demanar al govern que es comenci a preparar el plec de clàusules de la licitació del servei de residus per no fer tard quan s’hagi de licitar de nou i poder ajustar el servei al pla per avançar en el canvi de model, com ara en la recollida porta a porta.


Mallorca - Temps a Febrer en Mallorca, Espanya 2018\nTemps a Mallorca, Espanya en Febrer 2018. Guia de viatges i consells. Llegir una visió global del clima.\nBreu descripció de les condicions climàtiques en Mallorca en Febrer 2018\nQuan es viatja a Mallorca en Febrer vostè pot esperar: sovint pluja, vegades boira, de tant en tant neu, de tant en tant Parcialment ennuvolat, de tant en tant calamarsa . L'interval de temperatures diürnes mitjana són al voltant de 7℃ i 12℃. Normalment és el més calent de Febrer setmana tercer. Mallorca en Febrer experiències dies frescos. Normalment la temperatura fluctua al voltant de 10℃ i vent és brisa de llum.\nMillor època per a vacances a Mallorca 2018. Gràfic de temperatura mensual en Febrer de comprovar:\nLa humindex relativa normalment oscil.la entre el 44 (Intens malestar; evitar l'esforç) a 49 (Malestar perillós) en el transcurs d'un Febrer típic. Punt de rosada és sovint una de la millor mesura de les condicions meteorològiques per a un viatger són com còmodes. Quan es viatja a Mallorca Recordeu que puntes inferiors rosada sentir més secs i més rosada punts sentir més humits. Punt de rosada durant un Febrer típic és 5 (Una mica seca per a algunes persones).\nAl llarg de Febrer típica, la durada del dia a poc a poc comença a augment per uns 64 minuts.\nEl dia més curt és el dissabte 1 febrer de a les i ofereixen 10 hores 9 minuts llum, Alba és 7:58 i posta de sol és 18:06. Dia més llarg és el divendres 28 febrer de a les amb 11 hores 13 minuts de llum, Alba és 7:25 i posta de sol és 18:38. Per a un viatger, sunhours són importants. Aquest mes proporcionis mitjana 11 hores de llum natural.\nHumIndex és una altra cosa interessant, dient-nos sobre el grau de confort o malestar basat en temperatura i humitat combinat. HumIndex valor per Mallorca és 46\nQuan es viatja a Mallorca, sens dubte, voleu gaudir de bones vistes i paisatges. En Febrer vostè pot esperar bastant bona visibilitat sobre 9km.\nSi teniu previst viatjar a Mallorca recordar que la temperatura de Febrer és 14℃\nExacta diari el temps per a Mallorca Febrer (dades meteorològiques arxiu):\nTemps a Mallorca en Febrer


Fama: coneix totes les versions del musical que va esdevenir una icona pop - Teatre Barcelona\nFama: coneix totes les versions del musical que va esdevenir una icona pop\n“Fama, el musical és un emblema que forma part de la cultura dels musicals“, explica Coco Comín, la directora de l’adaptació del musical que es representa al Teatre Apolo des del 8 d’octubre de 2021. “Al segle XXI s’ha creat moltes produccions de musicals, com ‘Grease’ o ‘West Side Story’, i sé que aquest musical és un dels grans“. I no n’hi ha per menys: el fenomen mundial que ha suposat les històries al voltant de l’escola de dansa de Nova York ha enamorat a diferents generacions gràcies a les adaptacions a la gran i petita pantalla, als escenaris o amb altres programes que s’hi inspiren. De la cançó d’Irene Cara a UPA Dance!, repassem la influència que ha tingut aquesta icona pop al llarg de les dècades.\nEl musical Fama està basat en una pel·lícula que, amb el mateix nom, es va estrenar l’any 1980 sota la direcció d’Alan Parker (Evita, Angel Heart, Mississippi burning, The Wall). Aquell petit musical es va convertir en poc temps en un film de culte que va catapultar la carrera d’estrelles com Irene Cara, va fer que moltes i molts joves volguessin dedicar-se al món de l’espectacle i han inspirat series i, fins i tot, una sèrie de televisió produïda per la NBC. Com a detonant de l’explosió vuitantera de l’aeròbic, les malles i els escalfadors, la pel·lícula va rebre diversos premis i nominacions, entre els quals hi ha 4 Oscars, un d’ells al millor tema original, 3 BAFTA, 3 Globus d’Or i 1 Grammy.\nElenc de ‘Fame’ a la sèrie de la NCL (1982)\nUna ràpida adaptació a l’escena\nL’espectacle de teatre musical es va estrenar l’any 1987 al Coconut Grove Playhouse de Miami. L’èxit de la proposta es va veure reflectit immediatament: en pocs anys es va estrenar a 28 països diferents. Alemanya, Brasil, la Xina, Corea, Dinamarca, Finlandia, França, Polònia, Sudàfrica o Tailàndia són alguns dels països que han acollit adaptacions de Fama.\nTràiler de Fame al Sadler’s Wells Theatre de Londres\nLa producció londinenca de l’any 1995 va ser nominada als prestigiosos Premis Laurence Olivier com a Millor nou musical, Millor Coreògraf Novell per Lars Bettke o Millor Actor Principal per John Jacob. Fame, the musical s’ha pogut veure ininterrompudament als escenaris d’arreu del món d’ençà que es va estrenar. Només es va aturar durant la pandèmia per la covid-19, però va ser un dels espectacles que va participar del moviment en suport de les arts escèniques The show must go on! fent públics alguns dels números més representatius del musical, com el d’obertura Hard Work o There she goes / Fame:\nA la península Ibèrica es va poder veure per primer cop l’any 2004, quan es va estrenar al Teatre Tívoli una versió produïda per Jordi Arqué, qui s’encarrega també del muntatge d’enguany, i la direcció de Coco Comín.\nLa versió espanyola de Fama va girar fins al 2009, realitzant 1.175 funcions.\nI del teatre, torna a la televisió\nLes noves generacions s’han aproximat al fenomen de Fama gràcies a la popularitat de Un paso adelante. Aquesta sèrie espanyola protagonitzada per Pablo Puyol, Beatriz Luengo, Móniza Cruz i Miguel Ángel Muñoz, reproduïa l’esquema de la sèrie americana: una acadèmia de dansa on joves aprenen a ballar, però també sobre l’amor, l’amistat i la vida.\nLa sèrie ambientada en l’escola de dansa de Carmen Arranz (interpretada per la magistral Lola Herrera) es va convertir en una gran sensació entre el públic jove i va popularitzar a escala massiva la dansa urbana, el jazz i el claqué, entre els late millenials. Aquest fenomen de coreografies i escalfadors de ben segur va propiciar que l’any 2008 s’estrenés a Cuatro el talent show Fama, ¡a bailar! presentat per Paula Vázquez i Tania Llasera i produït per Zeppelin TV. Va estar en antena fins al 2011, i va tornar a la petita pantalla l’any 2018 amb l’aparició del mitjà de pagament Movistar #0.\nLa nova producció del musical Fama assegura altes dosis de ritme, música en directe i coreografies espectaculars amb un elenc de més de 30 intèrprets en escena. S’estrenarà el 8 d’octubre al Teatre Apolo. Trobaràs tota la informació, entrades i imatges a:\nDes de: 8 d'octubre de 2021\nFins: 19 de desembre de 2021\nUn article de: Rubén Garcia @rugarciae, Andreu Rami @andreuramib


Els Mossos de Sant Sadurní recuperen a l’AP7 una furgoneta carregada d'embotits robats | RTVVilafranca\nEls Mossos de Sant Sadurní recuperen a l’AP7 una furgoneta carregada d’embotits robats\nEls fets van succeir el dimarts 28 de març, aproximadament a les 5 de la matinada.\nLa sala de comandament va informar a les patrulles de la demarcació de l’Alt Penedès que, una furgoneta amb plaques de matrícula franceses i denunciada com a sostreta, circulava per la AP-7, direcció Barcelona.\nEls agents van vigilar el traçat de l’AP-7 al seu pas per Sant Sadurní i minuts després van veure l’esmentada furgoneta circulant per aquella via, sentit nord.\nLa patrulla dels mossos va seguir el vehicle amb la intenció d’aturar-lo en una zona segura de l’autopista, però el conductor de la furgoneta, quan va advertir la presència policial, va frenar el vehicle en sec al bell mig del carril de l’autopista i els dos ocupants del vehicle van abandonar-lo allà mateix i van fugir corrents, travessant el vial, amb el risc que suposa per a la seva pròpia integritat física així com per a la resta d’usuaris de la via.\nEn aquells moments els mossos van prioritzar el fet de treure immediatament el vehicle de la calçada, per a evitar un accident derivat de la temerària acció dels presumptes lladres, que van aprofitar la situació per a fugir del lloc camp a travessa. A l’interior de la furgoneta els agents van trobar un conjunt d’embotits ibèrics valorats en més de 1000 euros, que acabaven de sostreure d’un camió estacionat en un àrea de servei de l’autopista AP7 i que, poc després, van poder ser retornats al seu propietari.


Tots els productes de informàtica i electrònica de la categoria de Fundes i carcasses són d’una gran qualitat de fabricació i s’han ideat cuidats fins al més mínim detall. A techinn trobaràs tot el catàleg de Telefonia de Dolce & gabbana. El preu de Dolce & gabbana IPhone 6/6S és 35.99 $. Fent la compra obtens la garantia del preu més baix i pots fer el pagament en un entorn totalment segur. A més a més, t’oferim un servei d’entrega ràpida i eficient perquè ho rebis a casa ben aviat!


Jacob Abad, Karen Lesley\nUse this identifier to quote or link this thesis: http://hdl.handle.net/10803/127229\nDirector: Juan Garau, Maria; Prieto Arranz, José Igor\nDate of defense: 2013-09-20\nKeywords: llengua i cultura, adquisició de l’anglès com a llengua estrangera, anglès com a llengua internacional, competència transcultural, identitat transnacional, TIC, aprenentatge a traves de continguts; lengua y cultura, adquisición del inglés como lengua extranjera, inglés como lengua internacional, competencia transcultural, identidad transnacional, TIC, aprendizaje a traves de los contenidos; language and culture, acquisition of English as a foreign language, English as an international language, transcultural competence, transnational identity, tertiary socialisation, ICT, content-based instruction\nAquesta tesi mostra la importància de l’Anglès com a Llengua Internacional i el seu ús com a forma de comunicació que suposa un corrent i una mescla multidireccional entre els parlants. Això ha portat els investigadors a utilitzar els termes “translingual” i “transcultural” per a referir-se a les competències requerides per tal que els parlants d’anglès com a llengua internacional puguin desenvolupar-se a nivell global, especialment quan l’anglès és utilitzat per individus no nadius. Un enfocament transcultural a l’ensenyament de l’anglès com a llengua estrangera es va implementar a tres grups d’alumnes de secundària de Mallorca (Espanya) i Opole (Polònia) durant el curs 2010-2011. El projecte de blog “EIL in Poland and Spain” va ser dut a terme per als fins específics de l’estudi. Es va realitzar un anàlisi qualitatiu i quantitatiu de les dades per tal de respondre a la principal pregunta d’investigació: com una metodologia transcultural a l’ensenyament de l’anglès com a llengua estrangera fomenta la competència transcultural? Els resultats van mostrar que aquest enfocament innovador a l’ensenyament de l’anglès com a llengua estrangera representà una experiència positiva per als participants i que va ser especialment efectiva com a manera de desenvolupar una identitat transnacional i una competència transcultural.\nEsta tesis subraya la importancia del Inglés como Lengua Internacional y su uso como una forma de comunicación que supone una corriente y una mezcla multidireccional entre hablantes. Esto ha llevado a los investigadores a usar los términos “translingual” y “transcultural” para referirse a las competencias requeridas para que los hablantes de inglés como lengua internacional puedan desenvolverse a nivel global, especialmente cuando el inglés es usado por individuos no nativos. Un enfoque transcultural a la enseñanza del inglés como lengua extranjera se implementó en tres grupos de alumnos de secundaria de Mallorca (España) y Opole (Polonia) durante el curso 2010-2011. El proyecto de blog “EIL in Poland and Spain” fue llevado a cabo para los fines específicos del estudio. Se realizó un análisis cualitativo y cuantitativo de los datos para responder a la principal pregunta de investigación: ¿Cómo una metodología transcultural a la enseñanza del inglés como lengua extranjera fomenta la competencia transcultural? Los resultados mostraron que este enfoque innovador a la enseñanza del inglés como lengua extranjera representó una experiencia positiva para los participantes y que fue especialmente efectiva como una manera de desarrollar una identidad transnacional y una competencia transcultural.\nThis thesis highlights the prominence of English as an International Language (EIL) and stresses its use as a form of communication that implies a multi-directionality of flow and mixing between speakers. This has led scholars to use the terms “translingual” and “transcultural” to refer to the competences required by EIL speakers to function at a global level, especially when English is employed by non-natives. A transcultural approach to the teaching of English as a foreign language to three groups of secondary school students in Mallorca, Spain and Opole, Poland was implemented during the school year 2010-2011. The “EIL in Poland and Spain” blog project was set up specifically for the research. A quantitative and qualitative data analysis was performed in order to answer the principal research question: How, if at all, does a transcultural approach to ELT foster transcultural competence? The results showed that this innovative approach to ELT was a positive experience for the participants and was especially effective as a means of developing a transnational identity and transcultural competence.


Casa de la Pia Almoina, Barcelona de mterreu3 : Galería 3D\nsubido por: mterreu3\nel 12 de August de 2007\n1854 Casa de la Pia Almoina, Barcelona\n4964 (13 en 7 días)\n1854 (3 en 7 días)\n2266 (10 en 7 días)\n[ Descargar 164 kB ]\n[CAT] La casa de la Pia Almoina, destinada originalment a caritat, alberga actualment el Museu Diocesà. És una reconstrucció del segle XV d'un edifici anterior (935) que havia servit de residència dels canonges de St. Agustí i que estava edificat a la vegada sobre la muralla romana. Consta de dos cossos: un de gòtic (1435) i un de renaixentista (1546), perpendiculars entre ells. *** [ESP] La casa de la Pía Almoina, destinado originalmente a caridad, alberga actualmente el Museo Diocesano. Es una reconstrucción del siglo XV de un edificio anterior (935) que havía servido de residencia a los canónigos de San Agustín, y que estaba a su vez edificado sobre la muralla romana. Consta de dos cuerpos: uno gótico (1435) y uno renacentista (1546), perpendiculares entre sí. *** [ENG] The Pia Almoina house, which was originally asigned to charity, hosts at present the Diocese Museum. It was rebuilt in the 15th century from a previous building (935) -the residence of the canons of St. Augustine, which had also been built over the Roman walls. It consists of two distinct bodies: a Gothic one (1435) and a Renaissance one (1546), set perpendicularly.\nMás modelos de mterreu3:\nBarcelona, museu diocesà, mouseo, diocesano, museum, diocese, romà, romano, Roman, gòtic, gótico, Gothic, Catalunya, Catalonia, mterreu3\n[CAT] La casa de la Pia Almoina, destinada originalment a caritat, alberga actualment el Museu Diocesà. És una reconstrucció del segle XV d'un edifici anterior (935) que havia servit de residència...


Burriac Ghostbikers: de maig 2014\nArgentona - Cabrilenca 2014 - Argentona\nAvui reseguim la Cabrilenca 2014 però sortint d´Argentona.....agafem la Riera i anem direcció a Bell Recó, a on agafem el track.\nTinc que comentar que en general es molt pistera pel meu gust...\nCotinuem la pista que puja de Bell Recó fins a Òrrius....a on agafem la pista que surt a l´alçada del cementiri i que puja casi fins a arribar a la Mútua, però anem direcció a Coll de Porc i pujem fins al Turó de Céllecs per la part de darrera que es una mica mes dreta.\nUn cop em arribat a Céllecs, baixem per un corriol fins al Coll de St. Bartomeu.\nUn cop arrivem al Coll, agafem un munt de corriols fins a arribar al Coll de Parpers. Tot seguit continuem fins a arribar a l´Espinal i seguim la pista que va per darrera de St. Carles.\nAquí es on comença un petit circuit de corriols dintre el bosc que ens portarà al Turó de Riudmeia, i després arriba al Coll, i seguim la pista que ens porta fins la Ermita de St. Esteve del Coll.\nAqui fem una petita parada per mirar tota la zona del Montseny, cardedeu, Llinars, etc.....\n. pero continuem per un corriol que surt per la part de darrera i que ens porarà fins a la Torrassa del Moro.\nHaig de dir, que mai ho havia vist tant animat, i vam fer una petita paradeta per a agafar forces.\nUn cop recuperem forces, baixem pel Dragon Khan amb un ritme força ràpid....fins a arribar a Dosrius.\nUn cop arrivem a Dosrius, i fent una mica tard, decidim de tornar per la carretera fins a Argentona.\nA sigut una ruta una mica variada, pero el primer tram de la Cabrilenca , massa pistera .\nDistància: 46.67 kilómetres\nDesnivell: 1100 Metres.\nSi vols veure la ruta més detallada clikeu aquí\nTorelló-St. Pere Torelló-Santuari Mare de Déu Cabrera-La Creu de Salgueda-Torelló\nCrec que de totes les sortides que em fet fins ara els Burriac Ghostbikers aquesta ha sigut una de les rutes més maques i més completes de les que em fet: Em creuat diversos rierols, pista ampla, molts corriols tècnics, pujar per escales, passar per diverses tanques de bestiar, baixar a peu agafant-nos per cables d'acer…. Bé ha sigut una experiència molt enriquidora.\nEl punt de sortida de la ruta ha sigut el poble de Torelló, sortim del poble i comencem a fer un puja-baixa per unes amples lloses de pedra, tot seguint el curs del riu Gues i el riu Fornés….\nUn cop em acabat de fer uns trams per pista molt macos, passant per uns Prats verds i unes vistes espectaculars, comencem a fer un munt de corriols preciosos, en mig del bosc, que no s'acaben, i hi ha un moment que ens trobem que anem pel costat de la carreta C17…. Però serà només un moment, ja que tornem a la realitat dels corriols i passem pel Serrat de la Cavorca, els Trotacans, fins a arribar a la Serra del Feu.\nEn aquest punt parem a fer una barreta, i tenim al nostre davant el Santuari de Cabrera, però encara falta una bona estona per arribar.\nUn cop em fet el petit avituallament, seguim la Serra del Feu fins a arribar al Coll del Vidrier.\nEn aquest punt decidim de pujar al Santuari pujant per una pista que està en molt bon estat i que passa per una fageda espectacular, preciosa, que ens portarà al coll de la Freixaneda, tot continuant fins al coll de la Faja, fins a arribar al coll de Cabrera.\nEn aquest punt hi ha dues alternatives: O bé pujar per una pujada que més aviat es fa a peu i que és molt dreta o bé pujar per al camí de les escales…. Que és el que nosaltres decidim de fer.\nHaig de dir que són uns 15-20 minuts de pujar escales que potser es fan una mica pesats, però he de dir que una vegada as arribat a dalt i veus les vistes que hi han, ha valgut molt la pena l'esforç.\nDesprés de gaudir amb les vistes decidim de fer una parada a agafar forces al restaurant del Santuari de Cabrera.\nÉs un restaurant més aviat petit, però molt acollidor, amb un servei molt proper.\nUna vegada em acabar de fer el nostre (esmorzar –dinar), seguim en direcció a L'Osca de Cabrera…. Un pas més aviat només per muntanyers, ja que hem de pujar i baixar per uns cables metàl·lics, passant-nos les bicicletes d'uns als altres, però que només per les vistes que hi ha valen molt la pena i encara més després de passar per una de les Fagedes més maques que un es pot imaginar….\nAixò si, haig de dir que hi ha molts trams no ciclables, i que fins a arribar un altra vegada al Coll del Vidrier, caminarem força…. Però és un esforç que en el nostre cas ha valgut la pena.\nUna vegada tornem a estar al Coll del Vidrier, ens enfilem pista avall, per un munt de pistes molt pedregoses passant per al Serrat de la Rierola, tornant a creuar el Riu Fornés…. Punt en el qual continuem pujant, creuem la carretera que puja a St. Andreu de la Vola, i ens enfilem amunt per uns corriols estrets i tècnics.\nLlavors, aquí comença la part més dura de la ruta, comencem a pujar per una pista ampla direcció la Vinyeta, aquí comença la molt coneguda pujada de la mort amb trams del 20% d'inclinació, però que a poc a poc anem fent fins a arribar a la creu de la Salgueda.\nÉs un tram de molt forta pujada però només són uns dos quilòmetres, un cop ja els em fet toca baixar i baixar…\nTot i això haig de dir que ens em trobat un tram que no era ciclable i molt llarg que sens a fet molt pesat, ja em anat molta estona caminant.\nContinuem baixant fins a arribar a St. Pere de Torelló, després d'haver creuat el riu en diverses ocasions, i anem direcció a Torelló tot seguint un corriol molt maco que passa pel costat del riu.\nCrec que tots els components de la sortida, tenim una plena satisfacció d'haver gaudit molt aquesta ruta.\nEl resultat de la sortida ha sigut:\nSi voleu mes detalls de la ruta clikeu aquí


kika's log: de juny 2021\nNo hi ha res que m'agradi més de tots els escrits de Freud que l'asserció que l'obra de l'artista està motivada pel desig "d'assolir l'honor, el poder, la riquesa, la fama, i l'amor de les dones."\nHi ha hagut artistes que hi han estat d'acord; Ernest Hemingway, per exemple; com a mínim, va dir que escrivia per diners, i com que era un artista honorat, poderós, ric, famós i estimat per les dones, devia saber de què parlava.\nRiches I hold in esteem,\nLes riqueses tinc en poca estima,\nI de l'amor amb menyspreu me'n ric,\nI el desig de fama va ser la fantasia\nque amb l'albada va morir.\nI l'única pregària, si prego,\nque aconsegueixo pronunciar\nÉs "Deixa el cor que ara poseeixo,\nI dona'm a canvi la llibertat!"\nPublicat per kika a 11:43 a. m. 0 comentaris\nmoltes vegades, quan escolto les notícies, quan miro el 324, encara ploro.\nrecordo que a l'estiu del 2017 era normal. estava pendent de les notícies perquè m'interessava molt la política catalana (ara no recordo si aleshores ja li dèiem procés) però llavors ho feia d'una manera normal.\ndurant les vacances no calia estar tant pendent de les notícies, perquè a l'agost no havia de passar res. jo m'havia reservat la sèrie downton abbey per veure-la durant les vacances. m'hi vaig posar i em vaig quedar totalment enganxada. no feia res més que posar-me un episodi rera l'altre. m'encanta endinsar-me del tot en la vida dels protagonistes de les sèries. i m'encanta riure i plorar amb ells. i això és el que vaig fer aquell estiu ... fins que vaig arribar al final de l'últim episodi. va passar exactament el dia 17 d'agost a les 17.10 de la tarda. en aquell moment vaig fer un sospir, vaig agafar aire i vaig decidir tornar a la vida real.\nen un primer intent de posar-me al dia vaig obrir al mòbil la pàgina del diari ara i aleshores em vaig adonar del que estava passant: l'atemptat de les rambles en directe.\naquell dia vaig deixar de mirar sèries i em vaig connectar directament al 324. després dels atemptats van venir els fets del setembre, els de l'octubre, la repressió, les eleccions, ... des d'aleshores que mirant el 324 visc emocions semblants a les que abans vivia mirant sèries: em sento part molt propera de la vida dels protagonistes, poques vegades m'han fet riure i moltes m'han fet plorar. he plorat de tristesa, de ràbia, d'emoció, ...\navui tinc un nus a la gola. l'emoció provocada pels esdeveniments que s'esperen és molt forta. i quan posi les notícies tornaré a plorar.\nPublicat per kika a 11:52 a. m. 0 comentaris\nwomen in academic economics in the us: 28.8% of phd graduates and 13.9% of full professors (CSWEP 2017)\nsupply side: less likely to apply for promotions\ngender differences on psychological attributes (Akerlof and Kranton 2000, Bertrand 2011)\n1) preference for competitive environments (NIederle and Vesterlund 2007, Buster et al. 2014)\n2) bargaining abilities in the labor market (Babcock and Laschever 2003, Blackaby et al. 2005)\n3) children and family tradeoffs (Fernández et al. 2004, Goldin 2006, Bertrand 2013, Bertrand et al. 2015)\ndemand side: less likely to be selected\ngender-based discrimination (Goldin and Rouse 2000)\nwomen are paid less if expected to devote time to home production.\nthen: women exert less effort, obtain lower pay, devote more time to home work, thus fulfill the expectations.\nECB policy supporting diversity 2010, including explicit gender targets has implied (Hospido, Laeven and Lamo 2020):\n1) wage gap emerge within a few years of hiring, and grows steadily with tenure.\n2) women are less likely to be promoted prior to the change in policy, and the promotion gap disappears after it.\n3) women are less likely to apply for promotion before the change. application gap is larger for women that compete within a stronger peer group (Niederle and Vesterlund 2007)\n4) application gap remains after policy change.\n5) following promotion women perform better in terms of salary progression\nwomen are less likely to receive outside offers (Bosquet et al. 2019)\ncareer progression is faster for women with female bosses (Kunze and Miller 2017)\nconditional on publication in a top academic journal, women have higher citations (Card et al. 2020)\nPublicat per kika a 2:30 p. m. 0 comentaris


31MHF05862 - MR HANDSFREE BLUE SOLAR (AIV Handels GmbH) | 57.86 € | AIV Handels GmbH\nMR HANDSFREE BLUE SOLAR (AIV Handels GmbH)\nEVK - Empf. Verkaufs-Preis des Herstellers (inkl. MwSt.): 68.07 €\nETR - Estimated Retail Price of the manufacturer (incl.sales tax): 68.07 €\ninkl. MwSt.: 57.86 € (Netto: 48.62 €)\nincl. sales tax: 57.86 € (without sales tax: 48.62 €)\n<<< 260790-lautsprechersatz__seat_(aiv_handels_gmbh) 31MHF05967-mr_handsfree_blue_dot_whi_(aiv_handels_gmbh) >>>\n220605 | UNIVERSAL EINBAULAUTSPREC (AIV Handels GmbH) | 24.67 € | AIV Handels GmbH\n220608 | LSKOMPAKT SATZ 40 WATT D (AIV Handels GmbH) | 30.37 € | AIV Handels GmbH\n220817 | LAUTSPRECHERSATZ DIN 9 (AIV Handels GmbH) | 34.16 € | AIV Handels GmbH\n31MHF05967 | MR HANDSFREE BLUE DOT WHI (AIV Handels GmbH) | 57.86 € | AIV Handels GmbH


Alonso: "Spa es el reto más grande del año"\nEl piloto español de Renault espera "estar rápido y que el coche siga fuerte" de cara a la carrera del próximo fin de semana\nEfe 26 Agosto, 2009 - 13:28h\nEl piloto español Fernando Alonso (Renault) aseguró que el Gran Premio de Bélgica, que se disputa el próximo domingo en el circuito de Spa-Francorchamps, «es el reto más grande del año», donde espera estar «rápido y que el coche siga fuerte».\n"Spa es uno de los circuitos tradicionales, con mucha historia y una atmósfera especial. A todos los pilotos nos gusta esta carrera y conducir en ella es el reto más grande del año. Nuestro coche ha estado fuerte en las últimas carreras y creo que podemos ser rápidos y continuar peleando», comentó Alonso, según informó Renault.\nEl asturiano señaló que en el circuito belga «es necesario un coche completo», porque las vueltas son muy largas y presenta bastantes variaciones. «Hay curvas rápidas, curvas lentas y rectas largas donde necesitas una buena velocidad para adelantar o defender la posición, especialmente en la aproximación a 'Les Combes'», dijo.\nAlonso, sexto en el Gran Premio de Europa disputado el pasado domingo en Valencia y undécimo, con 16 puntos, en la clasificación del Mundial que lidera el británico de BrawnGP Jenson Button (72), reconoció cierta decepción por los resultados de Valencia, donde le habría gustado brindar «un resultado mejor» a sus aficionados.\n"Todos los equipos son muy competitivos este año, las calificaciones son especialmente duras y tuvimos un incidente con los frenos. Estamos más contentos con el rendimiento del coche en la carrera y acabar con tres puntos no es un mal resultado después de salir desde la octava plaza. Siendo honesto creo que conseguimos lo máximo», añadió.


L´ENGINY D´OLIVA: ARQUITECTURA INDUSTRIAL GÓTICA | borarmo - Bubok\nL´ENGINY D´OLIVA: ARQUITECTURA INDUSTRIAL GÓTICA\nAutor: BORJA ARCE MORELL\nL´ART GTIC INDUSTRIAL AL IGUAL QUE LES LLARS SON CENISSA AVUÍ EN DIA. PERO EL RECORD DELS BONS TEMPS FA QUE S´INTENTEN TORNAR A RECOLLIR TOTES AQUESTES OBRES D´ART PER AL SEU RECORD I LA SEUA SATISFACCI AL VORE.LES.\nAQUEST TREBALL TE COM A OBJECTIU APROPAR-NOS EN AQUESTES OBRES, ESPECIALMENT L´ENGINY D´OLIVA PER CONEIXER UN POC MÉS AQUEST TIPUS D´ART QUE MOLTES VOLTES MANCA DE RECORD I DE PROTECCI.\nLa historia d´Oliva pareix senzilla, pero darrere nostra tenim una época d´esplendor de la qual pocs vestigis queden. Amb el [...] Ver libro


Un estudi confirma que estos animals compten amb un teixit evolucionat al llarg dels anys que modifica l’expressió dels ulls, fent-los més grans i tristos per a empatitzar amb les persones\nEls gossos han evolucionat de tal manera que han generat tècniques per a millorar la interacció amb els humans. Un nou estudi confirma este extrem i conclou que els millors amics de l’home han desenrotllat un múscul amb el pas del temps que modifica l’expressió dels ulls per tal d’entendrir a les persones.\nConcretament, es tracta del múscul LAOM, situat justet damunt dels ulls canins i que eleva la part interior de les celles. D’esta manera, quan el gos posa en pràctica esta tècnica, aparenta uns ulls més grans i tristos, creant una reacció en les persones de més tendresa, empatia i protecció, ja que té una semblança a la mirada innocent dels xiquets.\nLa investigació l’ha duta a terme un grup d’experts de la Duke University a Pittsburgh (Estats Units) i els resultats han sigut publicats a la revista PNAS. L’estudi ha consistit a comparar la musculatura facial i els moviments oculars de gossos i llops, espècies que són família i que han desenrotllat musculatures diferents.\nEl múscul LAOM permet als gossos adoptar una mirada trista | Arxiu\nEls experts relacionen eixa evolució facial dels gossos i el desenrotllament del múscul LAOM al fet que els animals volen millorar la seua comunicació amb els humans. «L’evolució dels gossos s’explica per la interacció amb els humans», assegura Anne Burrows, coautora de la investigació, que afig: «S’han afavorit característiques relacionades amb la capacitat de comunicar-se amb les persones, igual com una baixa agressivitat, cosa que inclou l’expressió dels ulls».\nSegons els investigadors, eixe múscul LAOM no existix en els llops, animals més habituats a la vida salvatge i que no tenen necessitat d’interactuar amb els humans. Destaca el fet que el ‘husky’ siberià és la raça de gos que té menys desenvolupat el múscul, degut al seu parentesc amb els llops. Tot alhora suggerix que els gossos van començar a desenrotllat esta característica fa entre 30.000 i 35.000 anys, abans del naiximent dels primers ‘huskies’.\nCal destacar que els gossos tenen molt més contacte visual amb els humans que els llops. Per exemple, quan un gos necessita ajuda busca la mirada de la persona, provocant en els dos l’alliberament de més oxitocina, l’hormona del vincle efectiu. Amb tot, els experts asseguren que no hi ha proves que els animals de companyia utilitzen els moviments d’ulls de manera intencionada per a manipular a les persones.\nEls 'huskies' són la raça de gos amb el múscul menys desenrotllat | Arxiu\nLa mirada, clau a l’hora de triar quin t’endús de la gossera\nL'estudi corrobora les dades que es van obtindre l’any 2013 d’una altra investigació duta a terme pel mateix equip, que assegurava que els gossos de centres d’acollida que fan esta mirada més trista tenen més possibilitats de ser adoptats. El recent treball confirma que esta expressió, fruit del múscul LAOM, genera la reacció empàtica i de ‘pena’ entre les persones que miren els gossos per a triar quin s’enduen a sa casa.\n«El que sabem és que mouen més les celles quan algú els està mirant, cosa que suggerix que és un moviment que controlen de manera voluntària», assegura la primera autora de la investigació, Juliane Kaminski.\nTroben en Sibèria el cap d’un llop gegant de 40.000 anys.\nMor en intentar salvar els seus gossos de morir ofegats en Alacant.


LA MEUA INFÀNCIA SÓN RECORDS... - QuatretondaDigital\nPublicado por Salvador Alberola | Ene 22, 2015 | Col·laboracions, Salva | 7\nCreuem el pont del barranc que enfronta al camí Serra i el Lluxentino es deté al cantó del carrer dels Sants de la Pedra i la carretera. Ningú està a l’espera dels que hi abaixem. Mire al meu voltant i una vegada més m’adone què sempre que hi arribe des de València tinc un sentiment distint, és com si descobrira un nou poble i alhora ja vist i conegut.\n[pullquote]La simfonia entra in decrescendo quasi pianíssimo al ple de migdia on només s’oís el solo del vent, dura aquest tempo unes dues hores.[/pullquote]\nTenia aleshores Quatretonda un so especial. Els carrers no estaven asfaltats, només a la carretera que el creuava no hi havia solcs dels que fan els carros en passar rolant un dia, i un altre, i un altre, i així des que s’inventà la roda. En ploure són aquestos solcs com rius que sense fre van a vessar al barranc l’aigua de la pluja i la força amb la que corre encara deixa més descarnat el sòl de terra i escampa pedres soltes pertot arreu.\nLa cantarella de les rodes i les ferradures dels cavalls en xafar el terreny, el picar del ferrer sobre el bloc de ferro per forjar un atifell, el remor del vent, el silenci trencat pel vol d’una au, el toc del rellotge del campanar en donar els quarts i les hores, la serra del fuster, el caminar d’una persona, l’inusual pas d’un vehicle per la carretera, tots plegats formen les notes de la simfonia que he oït en davallar de l’autobús que setmana rere setmana em transporta a un tros de Paradís que només pots gaudir-ne a una edat on l’infant comença a disputar una carrera per arribar prompte al nou món que serà l’adolescència.\nLa simfonia entra in decrescendo quasi pianíssimo al ple de migdia on només s’oís el solo del vent, dura aquest tempo unes dues hores. Després, un tímid mezzopiano sense adonar-te’n entra increscendo fins que el forte torna a demostrar-nos que estem en una població que no està dormida, que està plena de vida.\nAnterior EL CORAZÓN PARTÍO\nSiguiente ATRACAMENT A LES TRES DE LA VESPRADA\nRosa Mahiques\tel 23 enero, 2015 a las 12:34 am\nAra podriem dir que estem contínuament, o quasi contínuament entre el increscendo i el forte, forte.\nSupose que passarà ací i a Camporrobles, degut a que quasi tots tenim un o dos o tres cotxes, alguna «amotet» i algun «caxivaxe» sorollós.\nEn l’unic moment de la setmana que podem dir que estem en un mezzopiano és dissabte de vesprada i diumenge de matí. També alguna vesprada.\nEl món ha canviat. No sé si per bé o per mal, però s’ha tornat més sorollós. Prou més sorollós.\nbnvnt\tel 27 enero, 2015 a las 7:47 am\nEm sona, i tant, aquest paisatge tot i que la meua memòria no abasta ja a recordar la carretera, i en funció de tal, per aquella via que després vindria en dir-se calle de Pelayo, que la parada del Llutxentino per a mi sempre ha estat davant de la sabateria o espardenyeria del tio Enrique, no recorde ara el malnom, a l’Avinguda en un primer moment dita “del 18 de Julio”.\nEls sorolls que evoques sí, certament, el colpejar cadenciós del martell tio Pepe, dels Aranda, llinatge de ferrers ací i a Llutxent, i carrer Garrides amunt el tio Ramiro el Fuster, la serra mecànica multiusos quasi sempre en marxa, olor de coles i fustes raspallades, allí anàvem també pels guionets de la festa del Jesuset de Praga o per les massetes de la Salpassa, i a arreplegar fustetes per a jugar.\nLa dona més major del teu carrer de la qual guarde imatge és de la tia Tremedal, i no sé per què, a no ser que fóra perquè em va fer i regalar una copa de plata, sí, de paper que embolicava el xocolate. Eren altres temps en què els pobles feien olors de menges i pastissos, d’animals, i se sentien els sons dels treballs a dins de les cases.\ntnevaneb\tel 28 enero, 2015 a las 9:00 pm\nCaguenlou director, que ací tragueu a passejar més relíquies que per Llutxent el dia de sant Maties! Però si amb el llepafils del Benavent, aquest li trenquen un cànter i es pensa que ha descobert el tresor del pla dels Arenals, i el Salva, que tot i que té més bona paraula, contingut i un discurs més clar, QD i vosté a l’arrutxe aneu, tanta batalleta vella, tanta historieta de la vora foc que sembleu el tauló dels recordatoris i les jaculatòries dels temps de MariCastanya, perfa un poc de marxa senyor Dire, un poc de pebre roig que sembleu el diari de la residència.\nSí, cogondena, és una crítica no sé si congtruc… o destructiva i si no vos agrada a prendre… l’aire! I sapieu que si no en dic de més grosses, les que pense jo ara, no és per por que em censureu, cagonlou no, sinó perquè no agarren cap d’estos senadors, vull dir dels col.laboradors que per ahí transiten un bon patatús.\nAh! I no es moleste a contestar-me que no pense aguaitar més per ací, almenys, fins l’edat de jubilació, i falta…!\nI ara ja podeu anar moderant, que poca faena em sembla vos dóna aquesta tropa. I si m’ho tireu a la paperera, millor, m’estalvie de fer-vos propaganda encara.\nRosa Mahiques\tel 29 enero, 2015 a las 6:21 pm\nCol·laborar, col·laborar, costa molt tnevaneb, perquè allò de pensar, està de capa-caiguda, allò d’escriure…és molt costós, i pensant-ho bé, per a què?\nAcí els sous són base, i com vosté haurà escoltat a la ràdio o la tv, enguany solament l’han pujat 3 eurets.\nSi lo senyó director tinguera a bé fer el que han fet a la Grècia, on han readmitit a tots los funcionaris i el sou base passarà a ser d’uns set-cents i pico d’euros, potser alguna persona es pararia un ratet a escriure sobre temes que dominen, però com que som a Spain, doncs no es pararan a fer-nos gaudir amb les seues col·laboracions.\nJo pense que si «dengú» diu res, és que la cosa va bé. Igual d’ací uns mesos, amb tantes eleccions municipals, autonòmiques, generals…igual s’anima la cosa i podem vore als Vicentes, Enriques, Maries… que tornen a deleitar-nos amb els seus pensaments.\nPerò de moment ens conformarem amb els escrits del Senyor Salva, el Senyor Benavent i el Senyor Director.\nPepe\tel 29 enero, 2015 a las 6:56 pm\nLes coses són així…»que cómo me las maravillaría yo!». Encara hi ha por o jo que sé d’escriure..o tot va bé…de categoria! o jo que sé !\nAnem anant i ja està, que tampoc hi som a una gran capital, ni aquest poble és Gandía, ni Ontinyent, ni Axàtiva… encara que QD no les té d’enveja a les grans i prestigioses publicacions digitals d’aquestes grans i nobles poblacions.\nSom un micro-cosmos on hi ha moltes coses per arreglar i sembla ser que el temps s’ha detingut des que van fer la pesina! Dic jo! Dècades i dècades i les mateixes carreteres, els mateixos problemes i les mateixes cares!\n«La vidasigueigual» deia el Julito de maiami. Aquí també. Aquí, els tres mosqueteros i poc més. Ben prompte desertaren les esperances que sorgiren al principi! On són? La cadira s’aguanta sobre tres peus i el dia que en falle un…vive Dios que QD anirà al seu propi funeral, al gori,gori. Y aquí paz i allí glòria!\nQue res és etern i va pa sis anys. I estem complint. Que això costa! La constància i la perdurabilitat són rares en els temps que corren. I quan el salari és una recompensa espiritual i res més, doncs què voleu que us diga…jo ho comprenc!\nSegurament durant els mesos d’abril i maig descansarem…(treballs de manteniment)i allà per Sant Pere retornarem…o no…\nParlar per parlar…\nRosa Mahiques\tel 27 enero, 2015 a las 6:55 pm\nLa tia Tremedal!!! És cert. Quants anys!!\nJa quasi no recordava que havia existit eixa senyora, i a l’escriure-ho vosté m’ha vingut al cap que els xiquets teniem a aquesta dona quasi, quasi, com una maga, que sabia fer moltes figuretes de papiroflexia…Igual ens faria la famosa «pajarita» i com que nosaltres no sabiem fer-la, ens semblava una gran cosa.\nM’agradaria vore alguna foto on estiguera esta dona, però, igual en aquells anys com que no n’hi havia tanta facilitat per fer «retratos» no n’hi ha cap per ahí.\nrbenavent\tel 30 enero, 2015 a las 8:53 pm\nCertament és poc si ho mirem així, i des d’aquest punt de vista esquifit, si més no per a les possibilitats i facilitats que té aquesta eina, però molt més del que pensàvem o pensava jo, dos publicacions digitals “locals” que “van”, podeu buscar i comparar per ací o a d’altres pobles en una societat cada vegada més ocupada o diferentment ocupada a l’anterior, que ara a més de les ocupacions laborals i familiars pertinents qui no és d’una societat musical és d’una confraria, o dels amics del penyot del Buscarró, o de la penya ciclista o de les voltes pedestres, i qui no ha d’assistir a un sopar, a d’anar a la presentació de, i ara ens trobem ací i demà igual estem a Alacant o Albacete… A més amb açò dels Blocs, Facebus, xarxes socials i d’altres endergues digitals qui no té una pàgina no és ningú, i açò costa, tant que en una publicació d’aquestes digitals com és CuDé la periodicitat es dilueix, cosa que obliga, que no és que ix al “carrer” tots els dies, sinó que està a les pantalles a cada minut, i no tenir material nou és com la por al silenci en la ràdio, o com comprar el mateix periòdic cada matí. La periodicitat en les publicacions premsades no lleva la feina, és evident, però et dóna buits, silencis, de cara els lectors.\nA més, més que els col.laboradors són els lectors, els destinataris, la bastida de qualque publicació, i crec que els resultats en aquest sentit són positius segons que he llegit alguna vegada en resums estadístics publicats, jo mateixa sóc d’aquella majoria silenciosa “voyeur” que entra per diferents pàgines digitals i procure no deixar rastre, dic per allò dels “m’agrada” i d’altres missatges semblants, m’agrada entrar, llegir, escodrinyar, gaudir, copiar… i eixir sense molestar que no vol dir que no m’interessen, què va!\nD’altra banda també qualque pàgina en general i QD en particular té per a mi un valor afegit i fonamental, la llengua, aquella a qui la pràctica totalitat dels mitjans de comunicació privats i públics més importants, nacionals i comarcals, li han donat l’esquena. Així que és una alegria navegar i comprovar la “normalitat” del valencià en aquesta mar digital. Mantenir la llengua paga la pena.\nVosaltres més que ningú sabreu del futur de QD, vosaltres més que ningú sabreu que costa, en el sentit més ampli de la paraula, mantenir un edifici com aquest, mantenir aquesta Cudé, i ja m’agradaria que un dia en parlàreu ni que siga aproximadament, perquè com he dit adés en aquest mon digital sóc un espectador i poca cosa més, per a mi són coses de màgia, dels zeros i uns que tantes vegades ha contat el Salva però no sé el que hi ha darrere. Són també molts anys, tants, que fins i tot una cosa increïble sembla d’allò més normal. És la vida i en teniu, crec, de reconeixement per la vostra tasca, almenys el meu.


Espai Jurídic Comú - Dipòsit Digital de Documents de la UAB\nPàgina inicial > Materials de curs > Programes de curs (Guies docents) > Espai Jurídic Comú\nPer citar aquest document: https://ddd.uab.cat/record/164735\nEspai Jurídic Comú \nTítol variant: Espacio Jurídico Común\nResum: - Proporcionar instruments per a entendre les bases de l'arquitectura legal del mercat interior europeu, és a dir, el règim de les llibertats de circulació (en concret, s'analitzaran la lliure circulació de persones i de mercaderies, i els drets d'establiment i de prestació de serveis) i la política de la UE en matèria de competència en el mercat. - Familiarització amb la jurisprudència del Tribunal de Justícia de la Unió Europea en la matèria, i en particular amb la metodologia emprada per a analitzar la compatibilitat o no de les mesures que puguin suposar algun tipus de restricció a la lliure circulació entre Estats membres. - Possibilitar que l'alumnat adquireixi eines per a pronuciar-se sobre casos concrets relacionats amb la matèria estudiada. - A partir de les bases adquirides durant el curs, possibilitar que l'alumnat pugui aprofundir en temes específics, per exemple mitjançant la realització d'un Treball de Final de Màster (veure la guia corresponent al TFM). 1.\nResum: - Proporcionar los instrumentos para entender las bases de la arquitectura legal del mercado interior europeo, esto es, el régimen de las llamadas libertades de circulación (en concreto, se analizará la circulación de personas y de mercancías, y los derechos de establecimiento y de prestación de servicios) y la política de la UE en materia de competencia en el mercado. - Familiarización con los criterios empleados por el Tribunal de Justicia de la Unión Europea para decidir sobre la compatibilidad o no de las medidas de los Estados miembros con el Derecho de la UE en materia de libre circulación. - Facilitar que los estudiantes adquieran los instrumentos necesarios para pronunciarse sobre casos específicos relativos a la materia estudiada. - A partir de las bases proporcionadas en este módulo, posibilitar una profundización en temas específicos por parte de los estudiantes, por ejemplo mediante la realización de un Trabajo de Final de Máster (véase la guía del módulo correspondiente).\n7 p, 84.1 KB


Sagrada Família, 7, Campus Miramarges, Edifici F, planta 0, 08500 Vic\nEs tracta d'un Postgrau amb una metodologia eminentment pràctica i basada en experiències d’èxit en emprenedoria social. L’objectiu és dotar els i les participants de les competències necessàries per poder desenvolupar un projecte d’emprenedoria social.\nEl programa del Postgrau s'estructura en els següents mòduls:\n- El context social i mediambiental contemporani.\n- L'emprenedoria social i conceptes fonamentals d'economia social i del tercer sector social.\n- Estratègia empresarial i nous models de negoci socials.\n- Comercialització, màrqueting i comunicació.\n- Finançament per a l'emprenedoria social.\n- Treball, salut i inclusió social.\n- Economia verda, societat i medi ambient.\n- L'emprenedor/a social dins el territori: paisatge i hàbitat.\n- Lideratge col·lectiu i xarxa.\n- Instruments de mesura de l'impacte social.\nEls objectius del Postgrau són:\n- Conèixer el concepte d’emprenedoria social, el seu encaix en el tercer sector social (ONG) i l’economia social (cooperatives, societats laborals i mutualisme).\n- Conèixer com es desenvolupa una estratègia empresarial.\n- Aprendre les estratègies idònies per a l’escala del territori de comercialització, màrqueting i comunicació.\n- Conèixer experiències d’èxit d’emprenedoria social in situ.\n- Conèixer com es finança la iniciativa social i on trobar els recursos per emprendre socialment.\n- Conèixer el context contemporani social i ecològic.\n- Analitzar el paper de l’emprenedor social com a agent actiu en el territori i en relació al seu marc social, institucional, legal-urbanístic, ambiental i econòmic.\n- Conèixer els principis de l’economia verda.\n- Posar en relació els conceptes mediambientals i de sostenibilitat pel que fa a l’economia.\nPer sol·licitar l’admissió cal feruna preinscripció (prereserva de plaça), accedint al formulari web previst. La preinscripció es fa a través del Campus Virtual de la UVic-UCC al qual cal donar-se d'alta prèviament. El formulari permet adjuntar la documentació requerida segons els requisits d’accés del programa. La Secretaria del Centre Internacional de Formació Contínua farà arribar seguidament el full de preinscripció i les instruccions per fer el pagament dels drets de preinscripció (200 euros a compte de la matrícula). En cas d’anul·lació del programa o en el cas que la persona no sigui admesa, la UVic-UCC li retorna l’import de la preinscripció.\nLa Universitat de Vic - Universitat Central de Catalunya (UVic-UCC) i l’Institut Politécnico de la Universitat de Porto ofereixen conjuntament un Postgrau en Emprenedoria Social. La creativitat, la capacitat d’identificar nous models de negoci, la innovació tecnològica, la sensibilitat social i la sostenibilitat són alguns dels elements clau que es tracten en aquest programa. En aquest sentit, aplicant una metodologia basada en l’estudi de cas, s’estudien in situ empreses socials d’èxit com l’Olivera, Molt tacte, l’Auró i Sant Tomàs. El postgrau té un component altament pràctic, ja que des del principi els estudiants treballen en la creació del seu projecte d’emprenedoria social amb l’assessorament del professorat i amb el suport de la Unitat d’Emprenedoria de la UVic-UCC.\nEl 2013 la UVic-UCC inicia la formació en emprenedoria social a través del Postgrau internacional en Emprenedoria Social i Desenvolupament del Territori, en col·laboració amb l'Institut Català d'Economia Verda. Des de 2014, amb la col·laboració de l'Instituto Politécnico de la Universitat de Porto, el postgrau se centra definitivament en l'emprenedoria social.\nEl Postgrau va dirigit a professionals dels àmbits socials i de la salut, del món de l’empresa social i altres persones interessades en la temàtica. Per accedir-hi cal estar en possessió d’una titulació universitària.\nEl Postgrau prepara professionals relacionats amb diferents llocs de treball:\n· Professionals que vulguin tirar endavant una iniciativa d’emprenedoria social\n· Professionals vinculats a la gerència d’entitats socials existents al territori (especialment en aquelles que estan iniciant l’obertura d’una línea de negoci sota el model d’empresa social)\n· Professionals tècnics en centres de promoció econòmica i vivers d’empreses que vulguin incorporar el concepte d’emprenedoria social, o en institucions que promocionin l’emprenedoria social amb programes de suport.\nLa UVic-UCC ofereix beques i condicions d'accés especials per a col·lectius amb qui té convenis.\nAcompanyament a l'emprenedoria social Green Business: Emprenedoria Ecoeficient MBA Social Entrepreneurship Postgrau d'Emprenedors Socials\nUniversitat de Vic - Universitat Central de Catalunya (UVic-UCC) i Instituto Politécnico de la Universidade de Porto. Amb la col·laboració de Tandem Social.