Andrea Lería: “L’arxiu no és el nostre passat, és la possibilitat infinita de reinterpretar el futur”\nL’artista retorna al passat de la seva àvia a l’exposició 'Boira' del Museu d’Art Modern de Tarragona\nAndrea Lería (Barcelona, 1980) va marxar a Xile vuit anys després de viure a Andalusia. De fet, a Barcelona hi va estar uns mesos i no va tornar-hi fins als 34 anys. És pintora, però a l’exposició ‘Boira’ només hi trobem una pintura. A la mostra que es pot veure fins al 30 de juny al Museu d’Art Modern de Tarragona, Lería experimenta amb l’arxiu de la seva àvia: amb fotografies, amb escrits, amb audiovisuals... L’exposició és el resultat d’un llarg procés de documentació i de converses amb la seva àvia que patia alzheimer. Lería assegura que la seva àvia li va retornar la memòria mentre ella perdia la seva. Un viatge al passat per reconstruir el futur. Des de Surtdecasa en parlem amb l’autora.\n"Aquest projecte té un component identitari molt important, buscar les arrels en aquesta hibridació que som avui en dia. No som de cap lloc i alhora tenim la necessitat de trobar-nos"\n- És un projecte molt personal.\nÉs un projecte personal perquè recupero l’arxiu de la meva àvia que va morir l’any passat, però també és un projecte que parla de la documentació, de la memòria, de la reacció que tenim els éssers humans amb els objectes i de com aquests parlen de la nostra història.\n- Expliques la història de l’àvia i la teva mateixa.\nÉs un diàleg amb la meva àvia i, al mateix temps, un diàleg amb la memòria, amb el record. Intento mirar l’arxiu d’una manera més àmplia que la simple fotografia o l’escrit. La boira és l’espessor, no és només la que amaga, sinó també la que observa. La meva àvia va morir i tenia diògenes. Llavors, feia quatre anys que estava treballant amb aquest projecte. Volia recuperar els meus primers anys de vida a Barcelona.\n- Com és aquest retorn al passat?\nAquest projecte té un component identitari molt important, buscar les arrels en aquesta hibridació que som avui en dia. No som de cap lloc i alhora tenim la necessitat de trobar-nos. Quan vaig arribar a Barcelona va ser molt estrany, ets catalana, la teva família viu aquí, però tu ni tan sols parles el català.\n- Al final, però, com artista acabes creant un relat a l’exposició.\nLa comissària és la directora d’un dels arxius iberoamericans més importants del món, d’un museu de Houston. Ella és qui em diu que he de prendre una decisió, com puc treballar amb l’arxiu que tinc? Finalment, aposto per estudiar les dues dones que jo vaig veure en la meva àvia i descarto material. D’una banda, l’àvia mare de família que, possiblement, no havia volgut ser. I de l’altra, tot el material relacionat amb viatges, amb pel·lícules, la dona que sí que hauria volgut ser. Amb tot, agafa un caire més feminista que jo no havia treballat abans.\n- Aquesta dualitat creus que és habitual en aquesta generació de dones treballadores?\nNo sé si són les dones que realment no volien ser perquè no hi havia cap qüestionament. Elles feien el que se suposava que havien de fer i després tenien un altre món. Les filmacions, el material, tot és seu, però ningú l’havia llegit abans. No és que no existeixi aquesta dona, sinó que ha conviscut amagada. Jo sempre he dit que la meva àvia va néixer en una època que no tocava, fins i tot després se separa.\n- És una memòria individual que acaba sent col·lectiva en exposar-la?\nAmb matisos, però la història d’un és la història de tots. Treballant amb l’arxiu, t’adones que hi ha aspectes contemporanis amb el que està passant avui en dia. A través de les diapositives, els paisatges, el mar, faig una metàfora del que és el paisatge interior. Tothom té la vida que es veu i després un paisatge interior.\n- Com és el procés de recuperar la memòria d’una persona que l’està perdent?\nLa meva àvia tenia alzheimer i em va retornar la memòria mentre ella perdia la seva. Hi ha un audiovisual que està editat perquè quan vam trobar el material i em va explicar del que es tractava, tenia el dubte de què era real i què no ho era. Ara, el mateix material em diu unes altres coses, el miro diferent, encara que és el mateix vídeo. L’arxiu no és el nostre passat, és la possibilitat infinita de reinterpretar el futur. És una nova construcció, jo avui tinc una nova identitat dels primers anys de vida, no veig la meva història de la mateixa manera. Si perds el passat, et perds a tu mateix.\n- Comentaves que havies descartat material, hi haurà més exposicions doncs?\nI tant! Abans, però, necessito assimilar-ho tot. Ara ho tinc tot guardat en caixes i he de pensar cap a on vaig. Crec que és un material molt valuós i abans he de formar-me amb documentació o conservació per saber interpretar bé aquest valor que té.\nFacebook Museu d'Art Modern de la Diputació de Tarragona\nWeb Museu d'Art Modern de la Diputació de Tarragona\nWeb Andrea Lería


SEO per a Wordpress a Barcelona | La Teva Web\nSEO per a Wordpress a Barcelona\nEl posicionament orgànic als cercadors (SEO) és ja un punt essencial en qualsevol estratègia de Marketing Digital exitosa. Aconseguir una bona optimització SEO ens permet aparèixer als primers resultats de cerca de Google.\nI això què vol dir? Més visibilitat, més trànsit i més conversions/vendes al teu Wordpress. Però per a poder arribar a l'èxit cal construir primer una bona estratègia SEO, i això millor deixar-ho a les nostres mans.\nSom la teva agència experta en SEO per Wordpress\nA LA TEVA WEB comptem amb una extensa trajectòria treballant en el SEO com un canal de Marketing imprescindible en cada web. I en el cas de les pàgines fetes amb Wordpress, una de les tantes coses que hem après és aquesta: Fer SEO a Wordpress no és gens fàcil.\nWordpress es un sistema de gestió de continguts molt senzill i intuïtiu, crear nous continguts i afegir textos e imatges es molt senzill fins i tot per als usuaris menys experimentats, per aquest motiu, podem arribar a creure que fer SEO és tan fàcil com prémer un botó ... Doncs no és així. Optimitzar un web per al posicionament en els cercadors és molt més que això.\nA La Teva Web coneixem tots els detalls de el sector i evolucionem amb ell; creem estratègies SEO guanyadores i duradores en el temps, i portem la teva web a el reconeixement online que es mereix.\nPer què és més difícil fer SEO a Wordpress\nTots els Wordpress són molt semblants. Tant a nivell de funcionalitats com en aparença visual, les webs creades amb Wordpress comparteixen moltes similituds. Això farà més difícil que la teva empresa destaqui de la competència. És imprescindible trobar què fa única a la teva empresa i fer-ho servir al teu favor en la teva estratègia SEO.\nMés vulnerable. Wordpress és el CMS més utilitzat del món, el que el converteix també en el més atacat. Al ser gratuït i de codi obert, significa que el codi font està a disposició de tot el món, incloent aquelles persones amb males intencions a la recerca de vulnerabilitats.\nPàgines amb baix contingut generades automàticament. Al crear un Wordpress, sempre es generen pàgines que no aporten res a la nostra estratègia SEO i que s'indexen en els cercadors. Categories, etiquetes, projectes, autors, portfolis... Portar un control del contingut que oferim és vital.\nBaixa velocitat de càrrega. El CMS més famós de món també pot aconseguir que la teva pàgina sigui molt lenta. Instal·lar plugins innecessaris, el tema, no portar un control de la memòria caché o de les imatges pujades ... Tot això pot aconseguir que el teu lloc web trigui molts segons a carregar, el que seria una perdició a nivell SEO.\nPoques pàgines. Una altra de les similituds que comparteixen molts Wordpress és que compten amb molt poc contingut que oferir als seus usuaris. No n'hi ha prou amb mostrar una pàgina d'inici, una pàgina de serveis i un post de blog. Comptar amb un bon pla de continguts (categories, productes, articles ...) és essencial perquè la teva web aparegui en el màxim nombre de paraules clau possible i obtingui un major trànsit orgànic.\nLa importància de comptar amb un professional en SEO per al teu Wordpress\nAl llarg dels nostres anys d'experiència en posicionament SEO, han estat molts els projectes web fets a Wordpress que han arribat a la nostra agència perquè la seva web no arribava als resultats que s'esperaven.\nEl motiu? Les dificultats que t'hem comentat en l'apartat anterior: Plugins danyats o sense actualitzar, baixa velocitat de càrrega, errors amb actualitzacions automàtiques, dissenys no responsive, excés de pàgines amb molt poc contingut ... Són només alguns dels problemes que ens hem trobat que han impedit un bon posicionament SEO i que es podrien haver evitat si els nostres clients haguessin contractat amb antelació a un expert SEO.\nTu també tens una web desenvolupada en Wordpress però encara no tens ni la visibilitat ni el trànsit orgànic que necessites? El SEO és una disciplina que pot aconseguir que la teva empresa surti en primera posició de Google. Però no és fàcil. El nostre consell? Confiar en els nostres especialistes SEO a Wordpress a Barcelona de La Teva Web.\nPreparat per portar el teu Wordpress a primera posició?


Desmilitaritzem el Saló de l’Ensenyament 2010 | Desmilitaritzem l'Educació\nUn any més, l’exèrcit ha estat convidat a participar al Saló de l’Ensenyament de Barcelona (del 17 al 21 de març). I un any més la societat civil catalana, a favor de la pau, considerem que la seva presència en aquest esdeveniment educatiu no és admissible per les següents raons:\n– Els valors que transmeten les institucions militars, l’obediència, la disciplina, el patriarcat, l’androcentrisme i especialment el recurs a la violència com a mètode per a la resolució dels conflictes, contradiuen els valors de pau i diàleg que han de regir l’educació dels i les joves del nostre país.\n– La proposta que l’exèrcit ofereix als estudiants s’oposa a la LOE, que s’inspira en “l’educació per a la prevenció de conflictes i per a la resolució pacífica d’aquests, així com la noviolència en tots els àmbits de la vida personal, familiar i social”, i s’orienta a la consecució de “la formació per a la pau, el respecte dels drets humans, la vida en comú, la cohesió social, la cooperació i solidaritat entre els pobles.”\n– La presència de l’exèrcit en aquest saló s’emmarca en la cada cop més incisiva participació en els espais educatius. L’exèrcit espanyol pretén potenciar l’eufemística “cultura de la defensa” i “l’esperit militar” entre la joventut per millorar la seva deteriorada imatge pública i pal·liar les actuals dificultats de reclutament.\n– La propaganda que el jovent rep del Ministeri de Defensa és enganyosa, desprèn una imatge idíl·lica de la vida militar i edulcora el paper de les forces armades espanyoles en els conflictes bèl·lics. L’exèrcit és presentat gairebé com una ONG d’ajut humanitari, que oculta el seu rol de defensa d’interessos més espuris. En cap cas s’informa rigorosament de les conseqüències que es desprenen de l’acció militar.\n– En un context on la seguretat humana s’hauria de mesurar amb indicadors de sanitat, de seguretat alimentària, d’accés al treball, de respecte als drets humans, de conservació del medi natural o del dret a l’educació, transmetre esquemes militaristes com a solució dels problemes que afecten les nostres societats és contradictori i caduc.\nAixí, des del convenciment que la missió de les institucions i els agents educatius és el foment de la cultura, la ciència i els valors de la convivència i la diversitat, creiem que exèrcit i educació són conceptes manifestament antagònics. A més, constatem el contrasentit que suposa que un govern de la Generalitat potencia la Cultura de la Pau amb instruments com l’Institut Català Internacional per la Pau, l’Oficina de Promoció de la Pau i els Drets Humans, o el Consell Català de Foment de la Pau, convidi, mitjançant el Departament d’Educació, institucions militars al Saló de l’Ensenyament.\nACASC, Associació Ciutadana Anti-sida de Catalunya, Acció del Cristians per l’Abolició de la Tortura (ACAT), AMPA CEIP Jaume Balmes – Sant Feliu de Codines, AMPA Escola Patronat Domènec, Assemblea Antimilitarista de Madrid, Assemblea Mundet, Ateneu Art i Cultura (l’Escala), Brigades Internacionals de Pau de Catalunya, Centre UNESCO de Catalunya, Centre Virtual de Cultura de Pau de Catalunya, Col·lectiu Antimilitarista de Sant Cugat, Col·lectiu d’Estudiants del Maresme (CEM), Coordinadora d’ONG Solidàries (Comarques Gironines i Alt Maresme), Coordinadora Tarragona Patrimoni de la Pau, Coordinadora Un altre Món és Possible (Sabadell), Dones x dones, Edualter, Entredobles, Escola Guinardó SCCL, Estudiants en Acció, Estudiants en Lluita, Federació Catalana d’ONG pels Drets Humans, Federació Catalana d’ONG per el Desenvolupament, Federació Catalana d’ONG per la Pau, Federació d’Associacions de Mares i Pares d’Alumnes de Catalunya (FAPAC), Fundació Akwaba, Fundació K-MON, Fundació Món-3, Fundació per la Pau, Grup d’Educació per la Pau, Germanor Obrera d’Acció Catòlica, Grup Cívic Cultural EMPREMTES, Grup d’Empordaneses i Empordanesos per la solidaritat, Joves d’Esquerra Verda, Justícia i Pau- Centre Delàs, Plataforma Aturem la Guerra, Plataforma per la Pau Lloret, Proda Catalunya, Servei d’Informació de l’Objecció fiscal a la Despesa Militar, Sindicat d’Estudiants dels Països Catalans, Societat Catalana d’Educació Ambiental, Universitat Internacional de la Pau, USTEC·STEs (IAC), Vallirana per la pau.\nCorreu de la campanya: desmilitaritzem@gmail.com\n← Per una educació plenament desmilitaritzada: fem fora els cossos armats de les escoles.\nL’exèrcit envaeix els espais educatius →\n2 comentarios en “Desmilitaritzem el Saló de l’Ensenyament 2010”\nPingback: Desmilitaritzem el Saló de l’Ensenyament « Moviments Socials i Cooperació\nMariona Baraldés Cabarrocas dice:\n19 marzo 2010 a las 15:48\nExèrcit i educació és un oxímoron massa difícil d’entendre!!.


Xerrades SÀPIENS amb motiu del Dia de la Dona\nInici Racó Sàpiens Xerrades SÀPIENS amb motiu del Dia de la Dona\nL'editor de la nostra revista, Jordi Creus, explica avui la història de Neus Català a Sant Carles de la Ràpita i a Alcanar i la nostra directora, Clàudia Pujol, repassa la història del feminisme, demà, a Olot\nFeminisme Getty Images\nEn el marc de la Setmana Internacional de la Dona, avui 6 de març, l'editor del SÀPIENS, Jordi Creus, imparteix la xerrada 'Neus Català, una presonera a Ravensbrück', a les 19 h la Biblioteca Municipal Sebastià Juan Arbó de Sant Carles de la Ràpita (carrer del Montsià, 54) i a les 20.30 h a la Cisterna del Vall d'Alcanar (carrer de la Generalitat, 10). Després d'haver col·laborat amb la Resistència francesa, Neus Català va ser detinguda pels nazis. Algú l'havia traït. Va ser l'inici d'un malson que la portaria al camp de concentració de Ravensbrück, d'on sortiria el maig del 1945. De tota aquesta història us en parlarà Jordi Creus en una xerrada gratuïta que segur que no us deixarà indiferents.\nMés xerrades SÀPIENS amb motiu del Dia de la Dona\nTambé en el marc del Dia de la Dona, la directora del SÀPIENS, Clàudia Pujol, imparteix demà a les 19 h la xerrada 'El fil lila de la història'. Pujol repassarà el paper de la dona en les diferents civilitzacions, i posarà un èmfasi especial en les pioneres del feminisme i en la introducció d’aquest moviment a Catalunya. Serà a les 19 h a Can Trincheria, a Olot (Carrer Sant Esteve, 29).


L’or (XAUUSD) fa màxims i mínims més alts, torna a provar la resistència de 1,835 dòlars\nActualitzat: 3 2021 setembre\nEl preu de l'or ha estat en un moviment limitat des del març. Des que va caure fins als 1,680 dòlars, el mercat ha fluctuat entre 1,680 i 1,900 dòlars. XAUUSD és un moviment ascendent des del mínim de 1,680. El moviment ascendent s’enfronta a una resistència de 1,832 dòlars. El mercat pujarà per revisar la resistència anterior al nivell de 1,900 dòlars.\nL’or ha pujat al nivell 62 del període de l’índex de força relativa 14. Indica que el mercat ha assolit la zona de tendència alcista i per sobre de la línia central 50. El SMA de 21 dies i el SMA de 50 dies estan inclinats horitzontalment, indicant la tendència lateral.\nAl gràfic de 4 hores, el mercat és una tendència alcista. El preu de l'or fa una sèrie de màxims i mínims més alts. Cada màxim més alt és més gran que l'anterior. Mentrestant, el 30 d’agost la tendència alcista; un cos de vela retracat va provar el nivell de retrocés de Fibonacci del 78.6%. El retrocés indica que l’or pujarà al nivell 1.272 de Fibonacci o al nivell de 1,834.07 dòlars.\nXAUUSD està per sobre del rang del 60% de l’estocàstic diari. Indica que el mercat té un impuls alcista. S'espera que augmenti el preu de l'or. El SMA de 21 dies i el SMA de 50 dies estan inclinats cap amunt indicant la tendència alcista.\nEl preu de XAUUSD és una tendència alcista. És probable que la tendència alcista arribi a la màxima de 1,840 dòlars. No obstant això, XAUUSD pot enfrontar-se a resistències, ja que el mercat arribarà a la regió de sobrecompra.\n← GBPJPY continua el seu impuls alcista abans de fer una reversió → Uniswap Under Probe de la SEC: fonts no oficials a WSJ


Amedics.net :: Pediatria\nEspecialitats > Pediatria\nMetge Pediatre. Especialista en Neonatologia i Atencions del Nen Sa\nNúm. col·legiat: 10514\nLlicenciat en Medicina per la Universitat de Barcelona. Especialitat en Pediatria cursada a l'Hospital universitari Sagrat Cor de Barcelona.\nHa treballat com a Cap del servei de Pediatria a l'Hospital Universitària Sagrat Cot, així com en centres de medicina privada. Actualment desenvolupa la seva activitat laboral en Amedics i centres de medicina privada.\nParticipació i formació en nombrosos cursos de l'especialitat. Assisteix a diversos congressos com a ponent en Pediatria. Compta amb articles publicats en revistes a nivell nacional i internacional sobre Pediatria i Neonatologia, així com participació activa en programes de ràdio i publicació de llibres sobre la seva especialitat.\nNúm. col·legiat: 17864\nLlicenciat en Medicina i cirurgia per la Universitat Catòlica de Còrdova (Argentina). Especialització en Pediatria a l'Hospital Infantil de Còrdova (Argentina)..\nEntre la seva experiència destaca el seu treball com a metge puericultor a l'Escola Nacional de Puericultura de Madrid. Metge Pediatra al CAP d'Elda (Alacant), CAP de Mataró, La Guineueta i Centre Privat a Barcelona. I experiència com a assistent en Al·lèrgia Pediàtrica a Hospital Clínic de Barcelona.\nMetge Pediatre. Especialista en Endocrinologia Infantil\n- Licenciada en Medicina a la Universitat Central de Barcelona.\n- 1973 a Mont Sinai Kravis Children Hospital New York EUA\n- Diplomat en Sanitat\n- Diplomat en Medicina del Treball\n-Títol d'Especialista en Pediatria i Puericultura\n- Diploma de la Universitat De Nutrició Humana de Dietètica i Terapèutica a la Universitat de Nancy. França.\n- Actualment cap de la Unitat d'Endocrinologia i Nutrició Pediàtrica i de l'adolescent de l'Hospital Sagrat Corazon.Barcelona.\n- Màster en Endocrinologia i Nutrició Pediàtrica i de l'Adolescent, a l'Hospital Infantil de la Vall d'Hebron De la Universitat Autònoma de Barcelona.\n- Doctor en medicina per la Universitat Autònoma de Medicina de Barcelona.\nPERTINENÇA A SOCIETATS CIENTIFICAS\n1º Soci Numerari de l'Acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i les Balears.\n2n Soci Numerari de la Societat Catalana de Pediatria i així mateix de la Societat Espanyola de Pediatria\n3r Soci Numerari de la Societat Espanyola de Puericultura.\n4t Soci Numerari de la Societat Espanyola d'Endocrinologia Pediàtrica.\n5è Soci numeració de l'ESPE European Society for Paediatric Endocrinology\n• Nounat (0-7 dies)\n• Nadó (7-29 dies)\n• Lactant menor (1-12 mesos de vida)\n• Lactant major (1-2 anys)\n• Preescolar (2-5 anys)\n• Escolar (5-10 anys)\n• Preadolescent (10-12 anys)\n• Adolescent (12-18 anys)\n• Control i tractament del nen malalt\n• Control i assessorament del nen sa\n• Control del nadó i de la mare després del part.\n• Control del creixement, el desenvolupament normal i les seves desviacions.\n• Antropometria: pes, talla, perímetre cefàlic, fontanel·les i alimentació (nutrició i hidratació normal). Detecció de dificultats per part de la mare i el nen.\n• Examen físic per aparells.\n• Detecció precoç de metabolopaties, icterícies, problemes del cordó umbilical, son, reflexos.\n• Valoració de l’entorn del nadó, sortides, bany, signes d’alarma.\n• Primeres atencions. Disminuir l’ansietat i inseguretat dels pares, davant de la presència del nadó.\n• HB – Hepatitis B\n• HA+B – Hepatitis A +B\n• DTPa – Diftèria, tètanus i tos ferina acel·lular\n• IPV – Poliomielitis parenteral\n• MCC – Meningitis C conjugada\n• XRP - Xarampió, rubèola i parotiditis\n• Hib – Haemophilius Influenzae tipus B\n• TD – Tètanus i diftèria\n• VVZ – Varicel·la\nOrientació materna amb el nadó\nOrientació vacunal optativa\nCalendari oficial de vacunes


Prieto, Pep - Llibreria online de Figueres / Empordà\nAutor: Prieto, Pep Editorial: Llibres del delicte Llançament: 01/01/2020 Disponible\nEl novembre de 2018, Mario Urrea, l’alcalde de Torrebesses, va donar el tret de sortida al III Festival de Literatura de Terror, Torrebesses Tremola. Alexandra Cuadrat, Andrea Jofr... 9788494791499 Cuadrat, Alexandra/Jofre,... Edicions Apostroph viernes, 1 de marzo de 2019\nAutor: Cuadrat, Alexandra/Jofre, Andrea/Prieto, Pep/Pujol Cruells, Adrià Editorial: Edicions Apostroph Llançament: 01/03/2019 No el tenim però te'l demanem\nJoan Garcia és periodista i treballa en un mitjà digital. Difama més que informa i està de tornada de tot. Només la seva amistat amb una altra reportera, l’Alexandra Riu, l’ajuda a... 9788494791482 Prieto, Pep Edicions Apostroph viernes, 1 de febrero de 2019\nAutor: Prieto, Pep Editorial: Edicions Apostroph Llançament: 01/02/2019 Disponible


Camprodon es torna a sumar al Dia Internacional per l’eliminació de la violència envers les dones - Ajuntament de Camprodon\nPasseja per les fonts\nDescobreix el patrimoni\nLlegenda de Sant Patllari\nEmprèn tot l’any!\nProcés participatiu carrer València\nMeteo i webcams\nJoc del “Rasca-rasca” de Camprodon\nActivitats, Municipal, Notícies\nCamprodon es torna a sumar al Dia Internacional per l’eliminació de la violència envers les dones\nL’ADVAC, la Creu Roja Vall de Camprodon, la Fundació MAP i l’Ajuntament de Camprodon han organitzat un acte per commemorar el Dia Internacional per l’eliminació de la violència envers les dones. Una diada que té per objectiu manifestar el rebuig social cap a tota mena de violència masclista o de gènere.\nA les dotze del migdia, a la plaça de la Vila, s’ha celebrat aquest acte amb la intervenció de la regidora de la dona, Maria Casadesus, i la lectura del manifest a càrrec de la presidenta de l’ADVAC, Maria Puigmal. Seguidament, a la sala d’actes de l’Ajuntament, s’ha projectat un vídeo elaborat per una dona víctima de la violència de gènere i seguidament s’han muntat un Photocall, elaborat per la Fundació MAP, on les persones que ho desitgessin podien fotografiar-se amb diferents missatges.\nAquestes són algunes imatges de la jornada.\n25 novembre, 20210\nL’agenda del llarg cap de setmana de la Puríssima\nDos dies de dol per la mort de l’exregidor Xavier Collboni i Sala\nTot a punt per al mercat de Nadal “Christmas Market”\nAdequació dels vorals de l’antiga carretera de Font Rubí\n© 2021 Ajuntament de Camprodon\nRegistre d'entitats municipals\nEmprèn tot l'any!


Els orígens laics de l'Europa unida de Joan-Francesc Pont | Blog Espai de Llibertat\nLa Il·lustració va descriure Immanuel Kant (1724-1804) és la sortida de l’home de la seva autoculpable minoria d’edat. La minoria d’edat significa la incapacitat de servir-se del propi enteniment sense la guia d’altri. Un mateix és culpable d’aquesta minoria d’edat quan la seva causa no radica en la manca d’enteniment, sinó en la manca de decisió i de valor per utilitzar l’enteniment propi sense la tutela d’un tercer.\nPer això Kant crida als seus conciutadans sapere aude! I per això la història de la humanitat canvia el signe de la submissió pel del lliure pensament només després de Kant. No és d’estranyar, per tant, que fos Kant qui en el seu tractat Per la pau perpètua formulés amb audàcia la tesi que la raó, des de l’altura que li dóna el poder de la llei moral, condemna, absolutament, la guerra com a procediment jurídic i converteix l’estat de pau en un deure immediat, que només pot garantir-se mitjançant un pacte entre els estats, que vagi més lluny d’un tractat de pau (pactum pacis) i que arribi a ser una federació de pau (foedus pacificum), perquè el tractat només posa fi a una guerra, mentre que la federació acaba amb totes les guerres per sempre.\nL’octubre de 1814, el comte de Saint-Simon (1760-1825), que havia participat a les revolucions americana i francesa, publica un tractat que proposa la reorganització de la societat europea per tal de congregar els pobles d’Europa en un únic cos polític que respectés la independència nacional dels seus membres. Malgrat que es refereix a l’edat mitjana com un moment d’unitat cristiana d’Europa, no deixa de criticar que el fonament del vell ordre fossin els prejudicis i les supersticions. Reivindica el progrés basat en les llums, el raciocini i l’experiència. Precursor ideològic de la moderna unitat europea, Saint-Simon és també un primer exponent de la laïcitat avant-la-lettre com a forma d’organització política. L’Europa de Saint-Simon havia d’abandonar l’absolutisme i l’arbitrarietat dinàstiques per adoptar el sistema parlamentari anglès. Europa havia de néixer de la unió entre França i Anglaterra, nucli d’una monarquia constitucional que acolliria els països que adoptessin un sistema de govern representatiu. Aquesta idea d’unió franco-britànica tornarà a aparèixer a l’inici de la Segona Guerra Mundial, el juny de 1940, mentre avancen les tropes nazis cap a París, quan Jean Monnet els la proposa a Londres, a Winston Churchill i Charles de Gaulle, els quals la van acceptar: Anglaterra i França ja no havien de ser dues nacions, sinó una unió, amb un parlament comú.\nEntre els deixebles de Saint-Simon, tots ells actius en la construcció de ports, ferrocarrils i canals, com un mitjà d’aproximació cap a una Europa unida, trobem Charles Lemonnier, qui consagrarà la seva vida a l’acció pacifista i federalista. L’any 1867 funda a Gènova la Lliga de la Pau i de la Llibertat, amb l’assistència a la reunió de Giuseppe Garibaldi (1807-1882) i de John Stuart Mill (1803-1873). El lema: si vis pacem, para libertatem. Garibaldi va somiar també els Estats Units d’ Europa, com la fórmula per assolir la pau, per deixar de malgastar tants diners en exèrcits i invertir-los al servei del poble, per desenvolupar la indústria, construir carreteres, ponts, habitatges i escoles, i treure així a la gent de la misèria, resultat de l’egoisme de les classes privilegiades.\nEls saint-simonians van influir poderosament sobre els socialistes, molts dels quals militaren en favor de la idea europea. Ajudant de Saint-Simon, Auguste Compte (1798-1857) a qui devem la idea nuclear de la laïcitat que “l’única màxima absoluta que hi ha és que no existeix res absolut” troba en el seu mestre la inspiració per a la seva proposta de “república occidental”, que inclouria al seu Sistema de política positiva i, sobretot, al Catecisme positivista de 1848. La república occidental de Compte havia d’incloure França, Alemanya, Gran Bretanya, Itàlia i Espanya per estendre’s després a altres països. La primera capital de la república havia de ser París i, posteriorment, en eixamplar-se el seu territori, Constantinoble.\nPerò el segle XIX no va entendre l’idealisme europeista lligat als inicis del socialisme. El segle XIX és el moment d’exaltació de les nacionalitats i de construcció de l’Estat i, certament, aquest és un procés molt important, perquè implica l’establiment de la primacia de la societat sobre la corona i sobre la religió i la progressiva configuració del concepte central de ciutadania com a resultat de l’arribada de l’ésser humà a la seva majoria d’edat. Aquesta dimensió positiva de la construcció dels estats moderns troba l’altra cara de la moneda en el reforçament dels nacionalismes i en l’enfrontament entre ells. Tanmateix, algunes persones vinculades a la lluita per la unitat nacional també veuran més lluny. Així, Giuseppe Mazzini (1805-1872), en el manifest de la Jove Itàlia de 1831, escriu que les unitats nacionals són el presagi de la gran federació europea que ha d’unir en una sola associació a totes les famílies del món antic. La federació dels pobles lliures esborrarà les divisions dels estats, volgudes pels tirans, mentre es consoliden les nacionalitats, volgudes pel dret i les necessitats locals. L’any 1834 fundarà a Berna el moviment “Jove Europa”, més tard convocarà des de Londres un comitè revolucionari europeu i, al final de la seva vida, reivindicarà la unitat moral d’Europa per la república democràtica. Mazzini, qui lluitava per la “tercera Roma”, desprès de l’antiga i la papal, va ser triumvir de l’efímera república romana (gener-juliol de 1849) i va ser sempre antimonàrquic i republicà.\nL’ideal de Mazzini és compartit pels republicans i pels socialistes de la seva època. La unitat europea no troba les seves arrels en el cristianisme, que no deixarà de ser durant el XIX i la primera meitat del XX amb poques excepcions absolutista, monàrquic i terriblement conservador, sinó en els defensors de la república que assumeixen com a propis els valors de la Revolució Francesa. La proclamació de la república a França l’any 1848 no és un esdeveniment local, és l’inici d’un combat esperançador per la llibertat arreu d’Europa i del món. La fraternitat universal dels homes i de les nacions és discutida a l’Assemblea Nacional francesa i es parla de la creació d’una assemblea universal dels pobles que farà impossibles les guerres. Europa i la Pau són dos conceptes complementaris, com demostraran tràgicament el segle XX i les seves dues conflagracions mundials, veritables “guerres civils europees”, tribut de sang que la consciència social del continent voldrà proscriure per al futur mitjançant la creació d’institucions comunes.\nPierre-Joseph Proudhon (1809-1865) beu en les fonts de la Revolució Francesa, per tal d’anar més enllà i dotar els conceptes de llibertat, igualtat i fraternitat d’un contingut real. Proudhon es manifesta contrari al moviment de les nacionalitats perquè endevina els perills del nacionalisme, el més gran dels quals, però no l’únic, és la guerra. La solució que proposa Proudhon per establir la pau, el respecte del dret, la llibertat i la justícia és el federalisme. De les petites cèl·lules de convivència natural naixerà la necessitat de trobar vincles de cooperació entre elles; no es tracta de construir un superestat ni els Estats Units d’Europa; la idea és el federalisme universal, garantia suprema de tota llibertat i de tot dret, que ha d’arribar, sense soldats ni clergues, a substituir la societat cristiana i feudal.\nEl federalisme proudhonià influirà en certa manera sobre un dels nostres conciutadans més il·lustres, Francesc Pi i Margall (1824-1901), traductor del pensador francès al castellà durant el seu exili, i principal referent, fins avui, de tota la militància republicana, demòcrata, progressista, laica i federalista. Pi i Margall s’inscriu també en la història dels defensors d’una Europa unida, com pot llegir-se a Las nacionalidades (1876).\nEuropa, però, no escoltava els federalistes: les potències annexionaven nous territoris i establien i explotaven colònies. La Gran Guerra de 1914-1918 en serà el corol·lari inevitable. El 27 de novembre de 1914, a proposta d’Eugeni d’Ors (1882-1954) es crea a Barcelona l’associació Els Amics d’Europa, el manifest fundacional de la qual signen, entre altres, Miquel dels Sants Oliver, Pau Vila, Rafael Campalans, Esteve Terrades i Carme Karr. La finalitat del moviment és la defensa de la unitat moral d’Europa, bo i considerant la guerra entre França i Alemanya com una “guerra civil”. Gabriel Alomar, que va discrepar del neutralisme del grup anterior, a La guerra a través de un alma (1917), ho feia defensant també la unitat d’Europa, que anomena federal trencada pel “separatisme” alemany. John Maynard Keynes (1883-1946) no compartirà al final de la guerra els criteris dels vencedors sobre el sistema de reparacions imposat a Alemanya, a The economic consequences of peace (1919).\nLa pau portarà a la reflexió sobre l’avenir (fins i tot Lenin i molt més clarament Trotski reivindicarà els Estats Units d’Europa); prendrà forma un ample moviment pacifista en el qual destaca l’escriptora Louise Weiss (1893-1983), editora de la revista Europe nouvelle, amiga d’Aristide Briand i l’any 1979, presidenta de la mesa d’edat del primer parlament europeu elegit per sufragi universal; es crearà la Societat de Nacions i el comte de Coudenhove-Kalergi (1894-1972) fundarà el moviment paneuropeu a Viena. Coudenhove-Kalergi va llençar la seva primera crida a la unitat europea l’any 1922. Per a ell, Europa és una fraternitat de persones que comparteixen visions comunes. Les pedres angulars de la unitat europea entén que són la preservació de les particularitats dels pobles, el rebuig dels prejudicis nacionalistes, la defensa de la llibertat i la consolidació de la pau, així com la reconciliació de França i Alemanya. Aquest és el llegat de Coundenhove-Kalergi. Sota la seva influència, el 29 de gener de 1925, Edouard Herriot (1872-1957), membre del partit radical, alcalde de Lió des de 1905 durant cinquanta anys, partidari de la unitat de l’acció de l’esquerra a les eleccions de 1924 i en el front popular de 1936, defensor de l’ensenyament secundari gratuït com a ministre d’instrucció pública entre 1926 i 1928, president del Consell de Ministres francès i ministre d’Afers Estrangers, es declara favorable a la creació d’una Europa unida. L’any 1949 pronunciarà el discurs inaugural del Consell d’Europa. En la mateixa empremta intel·lectual, Aristide Briand (1862-1932), socialista independent, Premi Nobel de la Pau de 1926 (juntament amb el seu interlocutor alemany Gustav Stresemann (1878-1929), un liberal considerat també precursor de la Unió Europea), apòstol del desarmament general, impulsor de la Llei de 1905 de separació de l’Església i de l’Estat, 23 cops ministre i 11 president del Consell, proposarà el 7 de setembre de 1929 a l’assemblea general de la Societat de Nacions la creació d’un vincle federal entre els pobles d’Europa.\nL’any 1928, Marcel·lí Domingo (1884-1939) publica Libertad y Autoridad que dedica, precisament, a Edouard Herriot, el seu correligionari radical-socialista (en el lèxic de l’època liberal-demòcrata o liberal d’esquerres), i en el qual analitza amb detall el diàleg entre Briand i Stresemann, un diàleg impossible si un parla “francès” i l’altre “alemany”, un diàleg en què si tots dos parlen un “llenguatge europeu” l’enteniment es dóna per descomptat. Per a Domingo, en el moment en què Europa comença a advertir la pertorbació que les dictadures signifiquen per a la pau en el món, cal recordar que la democràcia és una conquesta del poble i reivindicar la unitat d’Europa a la qual ha d’incorporar-se Espanya, malgrat el seu retard educatiu i social, basada en el treball exigent per la pau, per la llibertat i per la democràcia en el propi país i en tots els altres: és Europa la que ha de posar-se en peu i en marxa, és Europa la pàtria de la qual s’ha de ser patriota.\nEra massa aviat o massa tard per al federalisme o per a la pàtria europea, perquè l’any 1930 el partit nacionalsocialista va obtenir 107 escons al Reichstag i tres anys més tard arribava al poder… Una nova “guerra civil europea” era inevitable.\nLa pau de 1945, com a absència de guerra, havia de produir un salt qualitatiu, i ser entesa com un valor en ella mateixa. Els governs donen senyals d’aproximació: Winston Churchill proposa la creació d’un Consell d’Europa. Els dies 27 a 31 d’agost de 1947 se celebra a Montreux el primer congrés de la Unió Europea de Federalistes (UEF), que proposa la unió dels pobles europeus al voltant d’un poder federal eficaç basat en un règim de federalisme integral d’arrels proudhonianes. A Espanya, durant anys la UEF trobaria només com a exponents els professors José Vidal Beneyto i Mariano Abad, així com també el grup català de la Joventut Europea Federalista, creat l’any 1978 i al qual vam pertànyer alguns dels cofundadors de la Fundació Ferrer i Guàrdia. La mateixa Fundació, l’any 1987, establirà com un dels seus quatre àmbits d’actuació, la lluita per la unitat europea.\nAltiero Spinelli (1907-1986) és probablement, el darrer dels grans precursors de la Unió Europea. Molt jove va afiliar-se al Partit Comunista Italià i l’any 1927 va ser detingut per les seves activitats antifeixistes. Va romandre deu anys a la presó i set més confinat a Ventotene. Durant aquesta etapa d’exili interior va estudiar els federalistes anglo-saxons del segle XVIII i això el va portar a abandonar el comunisme per consagrar la seva vida al federalisme. Juntament amb Ernesto Rossi i Eugenio Colorni, va redactar el Manifesto de Ventotene de 1941, en què proclamaven que la nova línia política divisòria ja no era la demanda de més democràcia o de més socialisme, sinó el combat per la creació d’un Estat internacional sòlid que garantís la unitat mundial.\nSpinelli un dels fundadors de la UEF va encapçalar durant els cinquanta la lluita per la Comunitat Europea de Defensa (contra la qual, per cert, va votar Herriot en nom de França l’any 1954). Després d’aquesta derrota va continuar difonent l’europeisme. Entre 1976 i 1986 va ser diputat independent, elegit a les llistes del PCI, del Parlament Europeu. Va ser la segona gran oportunitat d’Spinelli per dur a terme una campanya constituent i proposar el Tractat d’establiment de la Unió Europea (aprovat pel Parlament el 14 de febrer de 1984, per 237 vots contra 31, però no ratificat pels governs, que es van conformar amb l’Acta Única Europea). Altiero Spinelli va ser el fundador del Club del Cocodril, un grup transversal d’europeistes militants al si de l’Europarlament, que portava el nom del restaurant d’ Estrasburg a on es va celebrar la primera reunió.\nL’1 de març de 1954, quan era president de la República italiana, Luigi Einaudi (1874-1961), elegit a les llistes del partit liberal Unió Democràtica Nacional, escriu que el problema dels estats europeus no és la discussió entre independència i unió, sinó l’opció entre unir-se o desaparèixer. En el futur, diu Einaudi, hauria d’existir un territori italià, però no una nació, un territori que podrà viure com una unitat espiritual i moral només a canvi de renunciar a una absurda independència militar i econòmica.\nA partir de 1945 es crearan nombroses organitzacions no governamentals europees, sense més participació espanyola significativa fins el 1976 que la dels exiliats com Salvador de Madariaga (1886-1978), en la primera línia, o Enric Adroher Gironella i Josep Sans en la “cuina”; tenint al costat “l’ombrel·la” del Moviment Europeu (“contuberni” de Munic els dies 5 i 6 de juny de 1962; primera gran reunió a Espanya, Madrid, 26-27 d’octubre de 1979, en la qual vaig participar amb Xavier Molins); naixerà el Consell d’Europa i se signarà el Tractat de Roma que ens portarà a l’actual Unió Europea. Els cristians, convertits en part a la democràcia no precisament a Espanya, donaran noms il·lustres (Robert Schuman, Joseph Bech, Konrad Adenauer, Alcide de Gasperi) en la lluita contra el nazisme i el feixisme, i en el panteó de pares fundadors de la naixent Comunitat Europea, una contribució que ningú no els pot negar. Però la història d’Europa com un valor de convivència política ni neix a l’edat mitjana ni és tributària del cristianisme ni s’inscriu en una civilització pretesament cristiana. Déu en l’encertada metàfora de Josep Borrell és un convers recent en matèria de democràcia, drets humans i igualtat. L’Europa Unida neix després de tantes guerres entre interessos, entre països i entre religions de l’optimisme social i de la fe en la democràcia dels republicans, de la defensa dels drets humans dels liberals, del combat per l’autonomia moral dels laics, de la negativa a la guerra dels pacifistes, de les propostes per un món millor dels lliurepensadors, de la solidaritat obrera transnacional dels socialistes\ni de la intel·ligència política dels federalistes. Els cristians demòcrates aporten una bona capacitat d’entesa diplomàtica entre ells i dosis importants de pragmatisme, que han fet possible la “construcció gradual” de la Unió Europea a partir de la creació de “comunitats” interestatals especialitzades (CECA, EURATOM, CEE, UEO). Els altres, els integristes d’una religió, d’una idea o d’ una nació, només han estat un obstacle i, com a màxim, uns companys de viatge quan han estat capaços d’obrir una mica els ulls.\nLa laïcitat dels fonaments de la Unió Europea ve reforçada també pel l’adscripció a la francmaçoneria de molts dels pioners. És conegut que Saint-Simon, Garibaldi, Mazzini, Proudhon, Pi i Margall, Stresemann, Domingo, Amendola, Sans,… eren francmaçons. Creients o no, tots ells respectaven la pluralitat de cultes, atorgaven un paper central al valor de la fraternitat, es trobaven a les lògies com a components d’un orde amb vocació universal i, per tant, estaven inclinats a conrear els principis de la pau, la democràcia, els drets humans i la federació dels pobles. La francmaçoneria no va bastir la Societat de Nacions ni el Consell d’Europa contràriament al que diuen els seus detractors, entre els quals cal destacar el fanàtic prevere català Joan Tusquets, però si que va ser l’escola de formació ciutadana de moltes persones dedicades al llarg de la seva vida al servei d’un món més just, “escola” en què molt sovint durant els segles XIX i XX aquests temes han constituït objecte de treball a les lògies. Hi ha una frase de Marcel·lí Domingo en què es refereix al seu partit, que crec resumeix la visió maçònica liberal de la política i amb la qual em sento particularment identificat: “Impórtale ser, más que un Partido, una escuela; más que una fuerza, una norma; más que un impulso avasallador, una orientación moral; más que un elemento integrado en todos los Gobiernos de izquierda o de derechas, una gran reserva ética que siempre tenga la República…” (Tercer Congrés Nacional Extraordinari del Partit Republicà Radical-Socialista d’Espanya, Madrid, 23-25 de setembre de 1933).\nConcedeixo una importància singular al fet que Europa hagi estat capaç de dotar-se d’una bandera susceptible de representar tots els seus ciutadans. Una bandera laica. Molta gent no sap que el Consell d’Europa va ser la seu d’un llarg debat entre el 18 d’agost de 1950 i el 8 de desembre de 1955 que va culminar amb la resolució sobre la bandera. La Comunitat Europea va fer seva aquesta decisió el 21 d’abril de 1986. El color blau va ser adoptat per unanimitat. Els estels són d’or des de 1952, així com la seva disposició en cercle. Es va vèncer la temptació d’origen americà d’identificar cada estel amb un estat i es va adoptar la xifra de dotze, símbol de plenitud i de perfecció en totes les tradicions: per al judaisme, dotze eren els fills de Jacob i les tribus d’Israel; per a l’esoterisme de la càbala, la reducció de dotze és tres, que des del platonisme representa l’harmonia perfecta; dotze eren els grans déus de l’Olimp grec; dotze voltors es van aparèixer a Ròmul a la mítica fundació de Roma; dotze eren els apòstols de Crist; dotze, els cavallers de la taula rodona del rei Artús; dotze, els mesos de l’any; dotze, els treballs d’Hèrcules; i dotze, perquè no acabaríem mai, els signes del zodíac.\nEl Consell d’Europa va inaugurar el 21 d’octubre de 1956 la vidriera de l’absis de la catedral catòlica romana d’Estrasburg: una bandera blava i estelada recrea l’Apocalipsi (XII,1): “et signum magnum apparvit in coelo: Mulier amicta sole, et luna sub pedibus ejus, et in capite ejus corona stellarum duodecim”. Aquesta dona, l’element femení de la divinitat de tantes religions, amb una corona de dotze estels, podríem identificar-la com proposa Maurice Duverger amb Europa, l’amant de Júpiter transformat a Creta en el toro omnipresent en la cultura mediterrània.\nEl mèrit dels pioners de la Unió Europea rau en haver defensat l’amor a un continent que molts dels seus habitants no amaven, bé perquè no ho feien ni amb el seu propi país (“Questa Italia non ci piace”, deia Giovanni Amendola (1882-1926), víctima del feixisme al final de la seva vida), bé perquè el seu odi principal estava centrat en el veí. Com destaca Víctor Pérez-Díaz, l’estimació a Europa dels seus habitants és un fenomen recent, de les dues darreres generacions, basat en l’existència perdurable de la pau, no sols de la derivada de la reconciliació franco-alemanya, sinó, sobretot, de la nascuda de les victòries contra el totalitarisme nazi-feixista l’any 1945 (seguida tan desesperadorament tard per l’extinció de les dictadures a Grècia, Portugal i Espanya) i contra el totalitarisme comunista, simbolitzada per la caiguda del mur l’any 1989. Així, com en el cas de l’adhesió dels tres països del Migdia, aquesta és una de les raons que al meu entendre fonamenta la vocació federalista paneuropea, que comporta l’ampliació de la Unió vers l’Orient, Turquia inclosa, amb independència de la velocitat del procés i dels interessos en joc, temes en què són innegables les pressions dels Estats Units d’Amèrica.\nEl millor elogi als europeistes és que un indesitjable fanàtic com Jean-Marie Le Pen ens anomeni amb un neologisme peculiar: federastes! Europa és la pàtria de la laïcitat, la república acollidora de mil pobles de ciutadans lliures, uns ciutadans que, finalment, comparteixen el que Mill anomenava “simpaties comunes” i una mateixa concepció dels drets humans, nascuda històricament de la Declaració de Drets de l’home i del ciutadà de l’Assemblea Nacional francesa del 26 d’agost de 1789 i tutelada per una jurisdicció única, incardinada en el Consell d’Europa, per tots ells, la Unió en què ni la raça, ni el sexe, ni l’origen, ni la religió ni els diners no han de ser obstacles a l’autodeterminació personal i en la qual un dia, potser, una Constitució federal serà el millor homenatge als pioners laics i progressistes que la van somiar i que l’hauran fet possible.\n Francisco Aldecoa Luzárraga: “La innovación política europea”, a El País, 11 de gener de 2003, pàg. 12.\n José Borrell: “Dejemos a Dios en paz”, a El País, 29 de desembre de 2002, pàg. 13.\n Michael Burgess: Federalism and European Union: the building of Europe 1950-2000, Routledge, London-New York, 2000.\n Víctor Pérez-Díaz: “La formación de Europa”, a Claves de Razón Práctica, 1999, nº 97, pàgs. 10-21.\n Maurice Duverger: Europa de los hombres -Una metamorfosis inacabada, Alianza, Madrid 1994.\n Francisco Aldecoa Luzárraga: La Unión Europea y la reforma de la Comunidad Europea, Siglo XXI, Madrid, 1985.\n Capotorti et alii: Le Traité d’ Union Européenne, Editions de l’ Université de Bruxelles, 1985.\n Bernard Voyenne: Historia de la idea europea, Labor, Barcelona, 1968.\nTono Albareda David Prujà Gemma Martín Espai de Llibertat Santiago Castellà Quique Toledo Jordi Miralles David Sempere Eddy Bonte Jordi Serrano Hungria Panadero Josep Sellarès Vicenç Molina Xavier Domènech Joffre Villanueva Xavier Bretones Txus Sanz Javier Otaola Ferran Escoda Joan-Francesc Pont Francesc Trillas Antoni Castells Duran Oriol Illa


Míster Evasió (Antoni Janer Torrens)\n4 min. 16/08/2018 18:10\nAvui el turisme de masses s'ha convertit en turisme d'evasió. Ennuegats pel sistema capitalista, tothom cerca un redol de relax per continuar consumint. Els 'souvenirs' i les 'selfies' són el millor testimoni d'unes experiències que, un cop retornats a la nostra feina d'esclaus, serviran per alimentar la nostàlgia d'un temps d'aparent feliç llibertat.\nEn el passat calia un bon motiu per moure's. Els viatges eren lents, incòmodes i perillosos. La gent es desplaçava per fugir d'una desgràcia, per cercar riqueses o per fer la guerra. Tot canvià amb la democratització del viatge 'low cost', que imposà la dromomania, el desig irrefrenable de córrer món. És el viatge com a consum i com a antídot contra les nostres insatisfactòries vides quotidianes. Ja ho va preveure el 1914 Miguel de Unamuno a la seva novel·la 'Niebla': "La manía de viajar viene de topofobia y no de filotopía; el que viaja mucho va huyendo de cada lugar que deja, y no buscando cada lugar a que llega". Així doncs, segons l'escriptor basc, la gent viatja perquè odia el lloc on es troba, no perquè estimi el lloc on es dirigeix. Curiosament els alemanys tenen una paraula per al·ludir a la nostàlgia que podem arribar a sentir envers llocs llunyans on no hem estat mai. És 'Fernweh'.\nEls actuals turistes al servei del capitalisme ja han arraconat la figura romàntica dels antics viatgers. A partir del segle XVII, gràcies al Grand Tour, els joves de l'aristocràcia britànica es dedicaren a visitar els exòtics països de la Mediterrània. L'objectiu era doble: formar-se com a futurs diplomàtics i conèixer-se millor a partir de la mirada de l'altre. El 1863, amb el turisme de masses inaugurat pel britànic Thomas Cook, els diccionaris francesos recollien per primera vegada el terme 'turista' en al·lusió a la persona "que viatja per curiositat o distracció". Aquell nou rodamon ja no s'interessaria pels efectes transformadors que en la seva vida pot tenir l'estada en un altre lloc diferent del seu.\nA finals del segle XX, la globalització suposaria la consumació de la banalització del turisme, la indústria legal, segons els entesos, més depredadora que existeix fins al moment. Milers de persones començaren a viatjar com a golafres d'una banda a l'altra del món. Nous okupes s'apoderaren de ciutats convertides en parcs temàtics no aptes per a indígenes. Aquells nòmades consumistes eren malalts deambulants de la indiferència: no miraven el que veien i es limitaven a continuar alimentant el seu cap de castradors prejudicis.\nLa síndrome d'Stendhal ja formava part del passat. El 1817 l'escriptor francès havia viscut un 'delirium tremens' en visitar la majestuosa Florència. En sortir de la basílica de Santa Croce, perdé l'equilibri. "Em bategava el cor, la vida estava esgotada en mi, caminava amb por de caure", escrigué. Un metge, després d'examinar-lo, li digué que patia de "sobredosi de bellesa". Tanmateix, segurament l'autor d''El roig i el negre' es marejà fruit del cansament que arrossegava des de feia dies. En tot cas, l'anècdota no deixa de ser un preciós elogi al viatge com a plaer estètic.\nLluny de patir la síndrome d'Stendhal, els actuals turistes de sentits atrofiats s'han convertit en col·leccionistes d'estampes egocèntriques. Incapaços de desconnectar d'ells mateixos, es fotografien de manera impulsiva en lloc de badocar de manera reflexiva. Visiten indrets a partir de la imatge que d'ells s'han creat en l'era del miratge de la multiconnexió. D'aquesta manera, les decepcions estan garantides. Els japonesos ja són víctimes de la coneguda com a síndrome de París. La malaltia, diagnosticada el 1986 pel psiquiatre Hiroaki Ota, al·ludeix al fort contrast cultural existent entre les expectatives dels nipons i la realitat parisenca. Així, alguns d'ells pateixen atacs d'ansietat en veure que la pintoresca i bohèmia Ciutat de la Llum que tenen idealitzada és en realitat una capital plena de renous i amb gent antipàtica. Aquests educats viatgers no podran repetir mai les paraules de Rick a la mítica pel·lícula Casablanca: "Sempre ens quedarà París".\nTanmateix, la majoria de turistes són fills de la societat líquida de Bauman: surfegen pels llocs que transiten a la recerca estèril de la felicitat. Tornen, doncs, a casa amb el mateix bagatge espiritual amb què en sortiren. Són els nous Ulisses extraviats. El personatge d'Homer arribà renovat a la seva estimada Ítaca després de les diferents odissees que visqué (o patí) durant deu anys d'atzarosa travessia. Ara, en canvi, el viatge ha de deixat de ser un profitós mètode intel·lectual d'introspecció. El turista ja ha mutat en 'Míster Evasió'. La novel·la homònima de Blai Bonet bé podria tenir avui una segona part amb el succedani decadent del seu protagonista.


El gat i la rata - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\njoc a l'aire lliure, joc tradicional i joc\nEl joc del gat i la rata és un joc d'acció i de persecució per a infants que té moltes variants. El nom està inspirat del joc d'un gat que encalça la rata, també utilitzat com a metàfora de relacions i conflictes humans que ha inspirat obres literàries o periodístiques, per a descriure situacions conflictives en què hi ha una gran diferència de forces entre els contrincants, on cadascú amaga secrets i armes per aconseguir els seus objectius.\n1.1 Variant valencianofrancobalear\n1.2 Variant de Vila-real\n1.3 Variant videojoc\n2 El gat i la rata en l'art\nEn la variant descrita pel Diccionari català-valencià-balear i per la francesa Elisabeth Celnart, tradüida el 1839 per Mariano de Rementería y Fica el joc es desenvolupa de la següent manera:\nEs formen en cercle els participants donant-se les mans: una noia col·locada al mig de la roda és la rata i un noi és el gat. Es gira ràpidament aixecant els braços perquè el gat pugui passar per sota i penetrar en el centre, al mateix temps que la rata aconsegueixi escapar-se per la part oposada. El gat salta al voltant donant miols i procurant trobar una entrada. Quan s'acosta a un costat s'estrenyen promptament els braços i aquell no perd temps a procurar obrir sinó que passa al lloc menys defensat. Si és hàbil, entra a la roda però al mateix temps se li proporciona sortida a la rata i llavors es procura tancar al gat estrenyent la cadena.\nNo obstant això, com la llei del joc és la de saltar i girar, el gat alert descobreix aviat un buit per on evadir-se i va a la rata, que es refugia en córrer a la roda, succeint poques vegades que no estiguin junts. Encara és més estrany que no aconsegueixi penetrar en la roda quan hi ha la rata en ella i que no l'atrapi obligant-la a donar una peça. En aquest cas el gat i la rata descansen fent part en la roda, posant-les altres successors. En la versió del segle xix el joc segueix fins que tots els homes s'hagin esgotat i les dones s'hagin fet rates. Aquest joc és molt d'abocament i proporciona molt exercici. Actualment no es té en compte el sexe del jugadors.\nVariant de Vila-real[modifica]\nUna altra variant és la de Vila-real: hi juguen diverses persones que van apilant damunt la taula les mans amb el puny tancat, fins a fer una torre. Després es dialoga:\nAcí dins, que n'hi ha?\nUn gatet i una rateta!\nPer una molleta de pa!\nEl que s'enriurà, pagarà!\nTots desfan la pila i roden els seus punys, un entorn de l'altre, mentre fan soroll amb els llavis tancats i fan ganyotes per tal de moure a riure els altres. Quan algú comença a riure, paga alguna senzilla penyora o queda fora del joc, i es torna a començar.\nCom per quasi tots els jocs tradicionals, també van desenvolupar-se videojocs en línia o per a telecarregar a una consola de joc o un tauleta tàctil.\nEl gat i la rata en l'art[modifica]\nGünter Grass, El gat i la rata, 1961, traducció catalana del 2001\nLlorenç Capdevila, «Gat i rata», O rei o res!, 2003\nJosep Casas i Devesa, El gat i la rata, sardana revessa, 1957\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: El gat i la rata\n↑ 1,0 1,1 «el gat i la rata». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\n↑ Alcover, Antoni M.; Moll, Francesc de B. «[https://dcvb.iec.cat/results.asp?word=�Gat, 9a� «Gat, 9a»]». A: Diccionari català-valencià-balear. Palma: Moll, 1930-1962. ISBN 8427300255.\n↑ Vegeu-ne un exemple a: «Madrid ens pren el pèl amb el finançament», El Punt Avui, 21 de març de 2009\n↑ Sebastià Oliveras i Duran, «El joc del gat i la rata», Diccionari Pràcit i Complementari, La Busca Edicions, 2007 [Consulta el 5 de gener de 2014]\n↑ Joan-Anton Benach, «Enigmes i enganys» Arxivat 2014-01-06 a Wayback Machine., La Vanguardia, 16 de novembre de 2012\n↑ Mariano de Rementería y Fica, Manual completo de juegos de doscieda o tertulia, i de prendas, (castellà) 2a edició, Madrid, Norberto Llorenci, 1839, pàgines 3-4, es tracta d'una traducció castellana del llibre francès d'Elisabeth Celnart del qual el títol original no s'esmenta en la traducció.\n↑ Ángel Gómez i Navarro, «El gat i la rata», Juegos tradicionales valencianos València, Carena Editors, 2001, pàgina 108, ISBN 9788487398544\n↑ «Gat i rata» Arxivat 2014-01-06 a Wayback Machine., Jocs afectius per a infants\n↑ Vegeu-ne un exemplar: «Joc Gat i rata en línia»\n↑ traducció per Carles Unterlohner, Caterina Calafat de Katz und Maus, Barcelona, Edicions 62, 2001, 189 pàgines, ISBN 9788429748543\n↑ Barcelona, Columna Edicions, 2003, pàgines 59-86, ISBN 9788466402798\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=El_gat_i_la_rata&oldid=28895401»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 20 des 2021 a les 08:54.


Sant Boi tindrà un bus cada 10 minuts cap a Gavà, Cornellà i l'Hospitalet - Sant Boi Diari\nLa freqüència de la L82 i la L85 es redueix de 30 minuts a 20 minuts cadascuna // Arxiu — Baixbus\nDes de divendres, 6 d’abril, Sant Boi de Llobregat estarà més ben connectat en transport públic amb els pobles del seu entorn. L’Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB) incorporarà sis nous vehicles a les línies interurbanes L82 i L85 que permetran que hi hagi més freqüència de pas.\nAquestes dues línies fan un recorregut molt semblant: surten del centre de Gavà i després segueixen la carretera C-245, tant a Viladecans com a Sant Boi. Després, van fins a Cornellà i allà es divideixen: la L82 va per la zona baixa de la ciutat per Almeda i la L85 va per la zona alta per Sant Ildefons. Les dues s’acaben trobant finalment a l’Hospitalet, a la Ciutat de la Justícia. Permeten connectar directament des de Sant Boi amb l’intercanviador de Cornellà Centre, on hi ha tren de Rodalies, la línia L5 de Metro i el Trambaix T1 i T2.\nSi fins ara cada línia passava cada 30 minuts, ara cadascuna tindrà una freqüència de 20 minuts. D’aquesta manera, la combinació dels horaris de les dues línies farà que hi hagi un bus cada 10 minuts, quan abans era cada 15 minuts.\nLa millora de la freqüència s’emmarca en el paquet de mesures per potenciar el transport públic a l’àrea metropolitana i especialment l’autobús. En un termini màxim de sis mesos, Sant Boi també es veurà beneficiat de la nova xarxa d’autobusos metropolitans, que tindran serveis directes i amb més freqüència de pas.\nNous horaris dels autobusos de la L82 i la L85 entre Gavà, Viladecans, Sant Boi, Cornellà i l’Hospitalet // AMB\nTags:AMB autobus Baixbus Cornellà de Llobregat Gavà l'Hospitalet de Llobregat L82 L85 Sant Boi de Llobregat transport públic Viladecans\n← Núria Jou es prepara per al Campionat d’Europa sub-18 de rugbi a 7\nEl Santboià rescata un punt a Castelldefels →


Intel llança Clover Trail + Atom Z2580, el seu primer smartphone de doble nucli / quad-thread SoC - Informàtica\nIntel llança Clover Trail + Atom Z2580, el seu primer telèfon intel·ligent SoC de doble nucli / quad-threaded\nFa poc més d’un any que Intel va presentar Medfield, el seu primer telèfon SoC, i deu mesos des que els primers dispositius que utilitzaven la plataforma van començar a sortir al mercat. Medfield va ser un llançament important per a Intel (va demostrar que l’empresa podia construir xips x86 segons les especificacions dels telèfons intel·ligents), però l’objectiu declarat de la companyia, des del primer dia, era produir un producte competitiu, no un líder del mercat que deixés de caure.\nAvui, a Mobile World Conference 2013 a Barcelona, Intel llança el successor de Medfield, amb el nom en clau Clover Trail +. El nom és bastant confús, ja que Clover Trail és una plataforma per a tauletes: Intel hauria pogut simplificar-ho anomenant el nou xip 'Medfield +'. Tot i això, Clover Trail + és un producte per a telèfons intel·ligents. El xip real es coneixerà com l’Atom Z2580 amb XMM 6360 (aquesta és la solució del mòdem propi d’Intel). El mòdem és una lleugera actualització respecte al XMM 6260 que es va enviar amb Medfield l'any passat; el 6360 admet fins a 42 Mbps sobre HSDPA en un paquet significativament més petit. També a MWC, Intel ha anunciat una sèrie de guanys de productes de Bay Trail (Atom de nova generació i fora de servei) i Medfield.\nAquesta vegada, Intel llança un conjunt complet de SKU a diversos preus, i augmentar la seva tecnologia de smartphone de doble nucli és una manera seriosa.\nA la gamma alta, el Z2580 funcionarà fins a 2 GHz i fins a quatre fils, mentre que el Z2560 i el Z2520 sortiran a 1,6 GHz i 1,2 GHz respectivament. El Z2560 hauria de ser encara més ràpid que el Medfield de l’any passat, gràcies al benefici dels nuclis dual, mentre que el Z2520 substitueix el Z2420 d’Intel (i duplica el nombre de nuclis / fils). L’altre gran avantatge de Clover Trail + és la potència gràfica subjacent. El rendiment gràfic va ser de un lloc on Medfield va caure en comparació als telèfons intel·ligents moderns del 2012 i Intel ha pres mesures per millorar el rendiment del 2013. El Z2580 utilitza un xip 544GXMP2 fins a 533 MHz, en comparació amb un SGX540 de 400 MHz d’un sol nucli a Medfield.\nEl rendiment gràfic de Clover Trail + hauria de duplicar-se gràcies a aquesta actualització i, fins i tot, podria ser més ràpid que el rendiment de les tauletes de Clover Trail, sempre que el xip no superi el seu màxim tèrmic i l’accelerador.\nLes actualitzacions totals a la gamma alta es resumeixen més amunt. El Z2580 admet quatre vegades més emmagatzematge, duplica els nuclis / fils, manté un rellotge d’augment de 2 GHz, duplica la RAM màxima, millora el sensor i les capacitats d’imatge de la càmera i afegeix compatibilitat amb Android 4.2 (Jelly Bean). Vam preguntar a Intel si tenia intenció de donar suport a Windows Phone 8 en aquest moment, però, de moment, és un programa només per a Android. Quan vam parlar amb Intel, la companyia va confirmar que Android és capaç de diferenciar entre un processador lògic i un de físic i pot programar el codi de manera òptima, és a dir, que no acabareu amb fils executats a la CPU 0 + CPU 1, on La CPU 1 és un nucli Hyper-Threaded, en lloc d’executar-los a la CPU 0 i la CPU 2.\nPosicionament d'Intel del 2013\nIntel no està preparat per presentar públicament els telèfons per als anuncis d’aquest matí, però podem fer algunes suposicions educades sobre el que passi després. L’any passat, Intel es va conformar amb demostrar que sí, podia construir una plataforma per a telèfons intel·ligents x86, obtenir algunes victòries en el disseny i enviar alguns dispositius. Aquest any, crec que veurem un posicionament més agressiu. Els diversos fabricants d’auriculars estan caient per si mateixos per construir dispositius de quatre nuclis amb pantalles d’una resolució increïblement alta empènyer el límit entre telèfon intel·ligent i tauleta. Ja hem vist el Nexus 4, un telèfon que no pot assolir la màxima velocitat tret que el deixeu caure al congelador. Hi ha poca evidència preciosa que els consumidors vulguin telèfons amb una pantalla de 5,5 polzades i una durada de la bateria de quatre hores, però el mercat mai no ha estat especialment intel·ligent sobre aquests problemes (com a referència, consulteu la gran tauleta Android de Debacle del 2011).\nIntel encara té al cap la seva pròpia botiga; la companyia afirma que pot deixar caure les CPU de doble nucli als telèfons intel·ligents sense reduir la tecnologia del procés ni reduir la velocitat del rellotge. Si és cert, això és força impressionant. Suposant que Chipzilla s’aconsegueixi, els telèfons Clover Trail + que es llancen el 2013 haurien d’oferir un excel·lent equilibri entre el consum d’energia i el rendiment. L’objectiu d’Intel per al 2013 és demostrar que pot construir un telèfon intel·ligent millor amb un cicle anual de millores substancials.\nDit això, Clover Trail + segueix sent una iteració d’un nucli antic en ordre. Intel no lluitarà amb el seu joc a fins al llançament de Bay Trail a finals del 2013. Bay Trail és la revisió completa de 22 nm del nucli Atom que defuig Hyper-Threading en favor del quad-core natiu a 22 nm. Al MWC 2013 de Barcelona, Intel ja ha anunciat el suport ODM i OEM per a les tauletes Bay Trail per arribar a la temporada de vacances del 2013. Encara som dubtosos dels avantatges a llarg termini del quad-core en mòbils, però Intel té un historial inigualable en la reducció del consum d’energia global i serà un node complet per davant de la seva competència un cop passi a 22nm.\nzona de panys d'or de la terra\nmarcs de fotos de tassa\nComandament de TV per ordinador\ncomparació de tràilers de Star Wars


Activitat familiar: De la natura a l'escultura - Palafrugell Plus\nActivitat familiar: De la natura a l'escultura\nVisitarem l’exposició Miró, Gaudí, Gomis. El sentit màgic de l’art, on buscarem éssers fantàstics, animals, arbres i altres elements de la naturalesa. Desxifrant les obres que veurem i resolent els enigmes que ens anirem trobant, descobrirem qui van ser Joan Miró, Antoni Gaudí i Joaquim Gomis. Després entrarem a l’”Art-Lab” i crearem la nostra pròpia escultura a partir de tot el que haurem après i prenent la naturalesa com a font d’inspiració.\nData d'inici: 09/10/202118:00\nData finalització: 09/10/202119:00


«Lectures Diverses» —un club de lectura sense barreres. Curs 2021 – La Lleialtat Santsenca\n«Lectures Diverses» —un club de lectura sense barreres. Curs 2021\n10 novembre, 2021 15 desembre, 2021 ~ alls\nCada tercer dimecres de mes, 19h. Propera trobada: 15 desembre, 19h\nSETEMBRE | L’última fugida. Tracy Chevalier\nOCTUBRE | La Maternitat d’Elna. Assumpta Montellà\nNOVEMBRE | Diari de l’any de la pesta. Daniel Defoe\nDESEMBRE | L’ampla mar dels sargassos. Jean Rhys\nSi us voleu inscriure, registreu-vos al següent formulari.\n‹ PreviousHoraris Lleialtat pont de desembre de 2021\nNext ›27/11 | Luchi Torna! —homenatge al poeta Luis Luchi


Política de privadesa · Espai Gut\nDe conformitat amb les normatives de protecció de dades li facilitem la següent informació del tractament: Responsable: GISELA MORA CARDONA, 44006999H, Pare Llaurador, 29 – bajos 08224 Terrassa (Barcelona), gisela@espaigut.com\nDestinataris de cessions: administracions públiques competents per al compliment d’obligacions legals. Drets que li assisteixen: accés, rectificació, portabilitat, supressió, limitació i oposició. Més informació del tractament: espaigut.com\n2. Informació a l’usuari\nGISELA MORA CARDONA, d’ara endavant RESPONSABLE, és el Responsable del tractament de les dades personals de l’Usuari i li informa que aquestes dades seran tractades de conformitat amb el que es disposa en les normatives vigents en protecció de dades personals, el Reglament (UE) 2016/679 de 27 d’abril de 2016 (GDPR) relatiu a la protecció de les persones físiques pel que fa al tractament de dades personals i a la lliure circulació d’aquestes dades i la Llei Orgànica (ÉS) de Protecció de Dades Personals (LOPD) relativa a la protecció de dades de caràcter personal, per la qual cosa se li facilita la següent informació del tractament:\nAdreça postal: GISELA MORA CARDONA (Espai GUT) Pare Llaurador, 29 – baixos Terrassa 08224 (BARCELONA) Correu Electrònic: gisela@espaigut.com


Palau-Castell. Betxí /// Recuperación claustro « el fabricante de espheras\n2014 / arquitectura / patrimonio\nDetalles estructura espejo\nProceso de recuperación del claustro. Video: Juan Vicent\nPalau-Castell. Betxí /// Participation plan


I Guerra Mundial i Revolució Russa de 1917 | josepsocials\nSi voleu comprendre de forma molt resumida les causes de la I Guerra Mundial ací teniu un vídeo que, malgrat la seua brevetat, resulta molt clarificador i senzill de comprendre.\nPer a tots aquells que vos agrade la història vos recomane el següent documental molt més detallat i complet. L´arribada de la fotografia i de les imatges en moviment van aportar una visió més directa i real del conflicte que les tradicionals recreacions pictòriques i escultòriques. Tanmateix, el fet que aquestes imatges foren en blanc i negre ens feia percebre aquest fets com a llunyans. La tècnica del colorejat d´imatges originals en blanc i negre permet sentir els fets històrics amb major proximitat i reconéixer un món més semblant a la realitat multicolor que percebim dia a dia. És per això que aquest documental ajuda a empatitzar millor amb els protagonistes de la guerra i comprendre amb més proximitat els desastres de la guerra.\nEn la Noche Temática trobem aquest documental, 1914-18 El Ruido y la Furia, en què la narració dels fets sembla estar feta per un soldat omnipresent que va sobreviure a la Gran Guerra. En la meua opinió, el més interessant del documental és la visió crítica que fa de la guerra, de la propaganda i, en definitiva, del poder, del poder dels Estats, dels exércits, de les empreses que interessadament provoquen el conflicte enlloc d´evitar-ho.\nACTIVITAT: Heu de visionar aquest documental i respondre a les preguntes formulades a la següent fitxa:fitxa-el-ruido-y-la-furia-1914-1918\nAquest anunci publicitari recrea la espontània i no autoritzada treva de Nadal que va tenir lloc a finals de l´any 1914 entre les tropes alemnayes i britàniques. Aquest moment de fraternitat entre les tropes enemigues qüestionava momentàniament el sentit de la guerra. Però els principals opositors a la guerra van ser els pensadors i intel·lectuals marxistes que observaven aquest conflicte com una lluita imperialista entre Estats dins d´una nova fase d´expansió del capitalisme mundial. Per als marxistes aquest conflicte no interessava a la classe treballadora, ja que la seua lluita no era l´enfrontament entre Estats sinó l´alliberament de la classe treballadora front a l´opressió de la burgesia, és a dir, la revolució social. El socialista francés Jean Jaurés va ser assassinat per la seua oposició a que el proletariat donara suport a la guerra que s´albirava a l´horitzó. Finalment, els interessos econòmics, imperialistes i militaristes es van imposar gràcies a l´acallament dels discursos internacionalistes i a la promoció de les tensions entre nacions.\nLES FASES DEL CONFLICTE: LA GUERRA DE MOVIMENTS (1914); LA GUERRA DE TRINXERES (1915-16); DE LA CRISI DE 1917 A L´ARMISTICI.\nEL TRACTAT DE PAU DE VERSALLES\nVa ser aquest tractat un veritable tractat de Pau? És la prova de que la pau sempre l´escriuen els vencedors? Va ajudar a conjurar el perill d´una nova guerra a Europa? Són només algunes de les qüestions que ens plantejar en analitzar les clàusules del mateix. Llegir el text de John M. Keynes on adverteix de les conseqüències que aquest tractat tindria per al món pot ser un bon punt de partida. Creus que Keynes tenia raó? Justifica la teua resposta.\nESPECIAL CENTENARI I GUERRA MUNDIAL , FONT: EL PAÍS\nESPECIAL BABELIA , CENTENARI I GUERRA MUNDIAL\nESPECIAL CENTENERI I GUERRA MUNDIAL. FONT: EL MUNDO\n(…)Pero hace 100 años, Alemania contribuyó por sí misma lo suficiente al estallido de la guerra como para hacer ahora profesión de humildad y no andar pidiendo compensaciones por las décadas pasadas. El emperador, el canciller, el Gobierno, el ejército: durante la crisis de julio de 1914 tuvieron en todo momento en sus manos la posibilidad de no apoyar incondicionalmente las intenciones belicosas del aliado austriaco contra Serbia. La megalomanía, el nacionalismo exacerbado y una política dependiente del Ejército empujaron al imperio a un enfrentamiento armado del que no podía salir victorioso. En 1914 Alemania desaprovechó o quiso desaprovechar todas las oportunidades, y hubo algunas, para evitar el incendio que inflamó a la antigua Europa y la hizo extinguirse lentamente de manera irrevocable. Lo único que podemos aprender de este horror es a no menospreciar las instituciones de la UE, como está de moda ahora, a no concebir la Europa común como un constructo hueco, sino como una patria; a ser solidarios con los miembros más débiles y a no denigrar a los nuevos Estados que solicitan su admisión tachándolos de nidos de parásitos sociales. Tal como expone el historiador Jörn Leonhard en un libro que aparecerá próximamente, la guerra de 1918 “abrió la caja de Pandora” en Europa, ese horrible recipiente de la mitología antigua del que escaparon todos las desgracias y los vicios del mundo cuando el hombre levantó la tapa en contra de la voluntad de los dioses. Odio entre los pueblos, deseo de revancha, conflictos fronterizos, ideologías totalitarias e irracionalismo político fueron las consecuencias entre las cuales prácticamente quedó olvidada la antigua Europa de la Belle Époque, que parecía tan bien ensamblada, con sus fronteras abiertas, rica vida cultural y rebosante del optimismo del progreso. Esa Europa se quebró en 1914 en el transcurso de unas pocas semanas. (…) Esto supone un claro llamamiento a cuidar de las instituciones comunitarias europeas, porque solo ellas proporcionan una mediación pacífica en las situaciones conflictivas. Para Alemania esto significa comportarse con precaución en un momento en que la Unión Europea goza de menos estima que nunca, y no provocar el miedo ante una potencia real o supuesta en el centro de Europa, aunque se trate tan solo de un dominio económico. Y también significa mantener la moderación y el justo medio en política exterior. La desafortunada intervención militar en Irak llevada a cabo por los estadounidenses en 2003 junto con su “coalición de serviciales socios” demuestra en buena medida la facilidad con que los Estados entran en una guerra más allá de toda razón, una guerra nacida de supuestas necesidades imperiosas, antiguas alianzas y nuevos miedos. Erich Maria Remarque dijo en una ocasión: “Yo siempre pensé que todo el mundo es contrario a la guerra hasta que descubrí que hay quienes están a favor, sobre todo aquellos que no tienen que luchar en ella”.\nA quina conclusió arriba l´autor del document? Justifica la resposta.\nLA TREVA DE NADAL LA PRIMERA GUERRA MUNDIAL ACABA HOY Font: EL PAÍS ALEMANYA PAGA EN 2010 L´ÚLTIMA DE LES INDEMNITZACIONS A QUÈ VA SER CONDEMNADA AL TRACTAT DE VERSALLES Font: LA VANGUARDIA\nLA SITUACIÓ PRÈVIA A LA GUERRA\nQuins països rivalitzaven a Europa per l´hegemonia econòmica a finals dels S. XIX?\nExplica quins factors històrics -entre els estudiats en unitats anteriors- van afavorir aquesta guerra?\nQuines aliances militars es van formar? Quins països les integraven?\nPer què van proliferar les aliances entre països? Quin era l´objectiu d´aquestes aliances?\nPer què els conflictes previs a la I Guerra Mundial -Bosnia, Guerres dels Balcans i Marrocs- i les .\nQuina relació hi ha entre l´imperialisme i la carrera d´armaments prèvia a la guerra?\nQuines van ser les causes profundes de la guerra?\nQuin fet històric va desencadenar la guerra? Per què?\nValora si les aliances internacionals -Triple Aliança i Triple Entente- ajudaren al manteniment de la pau o, per contra, ajudaren a l´esclat del conflicte.\nQuina era la posició que mantenia el moviment obrer respecte de la guerra?\nQuins efectes va tindre el nacionalisme en l´origen de la guerra?\nUN NOU TIPUS DE CONFLICTE BÈL·LIC\nPer què aquesta guerra rep el nom de I Guerra Mundial?\nQuines novetats va introduir la I GM respecte de les guerres prèvies?\nExplica els primers moviments militars de la IGM.\nQuins sentiments predominaven entre les tropes a l´inici de la guerra?\nQuin país va dominar les primeres etapes de la guerra?\nPer què l´exèrcit rus malgrat ser el més nombrós en tropes no era el més poderós?\nPer què es parla d´una guerra mòbil i altra de trinxeres?\nL´ESTABILITZACIÓ DELS FRONTS O LA GUERRA DE TRINXERES\nExplica en què consistia la guerra de trinxeres.\nQuines conseqüències se´n van derivar de la guerra de trinxeres?\nExplica a partir de la vida i obra del pintor Otto Dix quina era la seua posició inicial respecte de la guerra i com va variar durant el conflicte. Creus que aquesta posició va ser aïllada o general? Justifica la resposta.OTTO DIX, LA GUERRA. FONT: SAPIENS.CAT\nL´ÚLTIMA ETAPA DEL CONFLICTE: DE LES GRANS OFENSIVES AL COLAPSE I LA REVOLUCIÓ\nQuins fets van caracteritzar els darrers anys de la Gran Guerra?\nPer què la retirada russa del conflicte no va suposar la victòria alemanya en la IGM?\nElabora un llistat amb les principals conseqüències que se´n van derivar de la IGM amb ajuda del següent document: CATORCE HERENCIAS QUE CAMBIARON EL MUNDO, FONT: EL PAÍS\nQuines repercussió va tenir la IGM en la posició econòmica d´Europa en relació al Japó i als EEUU?\nVENCEDORS I VENÇUTS? ANÀLISI DELS TRACTATS DE PAU\nQuina posició va defensar cadascú dels països vencedors en l´organització de la pau? Quins criteris es van imposar finalment?\nElabora un quadre amb els diferents tractats de pau i els acords que s´hi van adoptar?\nQuines conseqüències va tenir per a Alemanya la derrota militar en la IGM?\nQuines conseqüències va tenir la guerra per als imperis austrohongarés i otomà?\nI per a Russia?\nAmb quina finalitat es va fundar la Societat de Nacions? Va aconseguir els seus objectius ? Justica la resposta.\nSintetitza les principals transformacions que es van produir al mapa polític d´Europa. En quina part d´Europa va canviar més el mapa polític? Per quins motius?\nLES REVOLUCIONS RUSSES\nExplica quina era la situació política, econòmica i socials de l´Imperi rus a inicis del S. XX.\nExplica les particularitats de la industrialització a Rússia.\nQuines conseqüències se´n van derivar del Diumenge Sagnant?\nEnumera les principals forces polítiques prèvies a la Revolució russa de 1905 i explica els seus programes respectius.\nQuin partit polític pretenia majors canvis polítics i socials? Es tractava d´un partit anarquista? Raona la resposta.\nValora el paper del tsar Nicolàs II: Podria haver evitat la Revolució? Justifica la resposta.\nQUÈ ÉS UNA REVOLUCIÓ? FONT: SAPIENS.CAT LES FORCES POLÍTIQUES PRÈVIES A LA REVOLUCIÓ RUSSA. FONT: SAPIENS.CAT http://www.youtube.com/watch?v=hQZsFrq7MXY http://youtu.be/VKLtLdxA1ms http://www.youtube.com/watch?v=KBA1wda6eBk\nLa Rússia tsarista de principis del S.XX era un immens imperi territorial d´uns 20.000.000 de km2, però malgrat la seua extensió es tractava d´un gegant amb una estructura política, econòmica i social endarrerida. Les revolucions atlàntiques de finals del S.XVIII, que van permetre la plasmació pràctica d´una bona part dels principis il·lustrats i la progressiva consolidació del liberalisme i la industrialització en l´Europa Occidental, no van tenir gran influència en la Rússia tsarista. El sistema polític rus es trobava allunyat dels principis liberals de la sobirania nacional i la divisió de poders, i mantenia un sistema autocràtic quasi absolutista. La base econòmica de l´Imperi seguia sent agrària i la industrialització, molt limitada, estava dirigida principalment per l´Estat. Això va permetre mantenir una estructura social més pròpia de la societat estamental que de la societat de classes, on la presència de la burgesia i el proletariat era, comparada amb els països més avançats de l´Europa occidental, reduïda i anecdòtica. El poder omnipresent del tsar, la noblesa i l´Església configurava una societat molt desigual, on el nivell d´explotació i la situació de servitud del camperolat donava lloc a la misèria de la immensa majoria de la població. D´altra banda, l´autoritarisme tsarista condemnava al poble a l´absència de drets polítics i a la lluita clandestina en favor de la justícia social i la participació política.\nEl Diumenge Sagnant de gener de 1905 va desfermar la ràbia del moviment obrer davant la sagnant resposta de les tropes del Tsar a les seues peticions. Aquest moment és reconegut per la historiografia com l´inici del procés d´inestabilitat política que portaria Rússia a la revolució bolxevic d´octubre de 1917 i que donaria lloc al primer Estat socialista del món.\nEn els documents següents podem observar un fragment d´un documental que fa referència al Diumenge Sagnant i el fragment de la pel·lícula El Cuirassat Potemkim on les tropes cosaques del tsar reprimeixen al poble a les escales d´Odessa, tota una referència a la brutalitat amb que el règim va donar resposta a les reivindicacions del poble rus de major justícia social.\nEL CUIRASSAT POTEMKIM, ESCOLLIDA MILLOR PEL·LÍCULA DE TOTS ELS TEMPS\nMANIFEST DEL RÈGIM TSARISTA A L´OCTUBRE DE 1905\nAquest manifest va ser la resposta del règim tsarista a la sagnant repressió amb que va respondre a les peticions dels obrers a Sant Petersburg al 1905.\nQuin règim polític s´estableix en aquest manifest? Quines mesures ho demostren?\nDescriu el context polític i social en què es promulga.\nQuines són al teu entendre les raons que porten al tsar a prendre les mesures contingudes al manifest? Creus que són sinceres aquestes cessions? Per què?\nAverigua si aquestes mesures van fer de Rússia un règim liberal i parlamentari allunyat de l´autoritarisme.\nDOCUMENTAL: TEN DAYS THET SHOOK THE WORLD de John Reed\nLES TESIS D’ABRIL DE LENIN\nTipus de font.\nAnalitza el text i identifica els aspectes respecte dels quals l’autor es mostra favorable i contrari.\nExplica les diferències entre els conceptes en negreta: primera i segona etapa de la revolució.\nValora la importància històrica d’aquest document.\nSintetitza el programa polític de Lenin a partir de les idees contingudes al seu discurs:\nDOCUMENT: LA CRIDA DEL GENERAL KORNILOV\nLa madre patria está en vías de desaparecer. La hora final se aproxima.\nObligado a expresarme con claridad, yo, el general Kornilov, afirmo que el gobierno provisional actúa bajo la presión de la mayoría bolchevique de los soviets, de pleno acuerdo con el Estado Mayor alemán, que planea un desembarco en la costa de Riga, destruye el ejército y desorganiza el país.\nAquellos cuyo corazón late por Rusia, los que creen en Dios y en su Iglesia, rezan a nuestro Señor para que se realice el más grande de los milagros; la salvación de nuestra tierra natal.\nYo, el general Kornilov, hijo de un campesino cosaco, os digo a todos que no deseo nada más que la salvación de la gran Rusia. Juro que gracias a la victoria sobre el enemigo, conseguiré llevar al pueblo hasta la Asamblea Constituyente en la que decidirá su propio destino y podrá elegir su forma de gobierno.”\nLlamamiento del general Kornilov. Agosto de 1917.\nTipus de document.\nLenin en clau d´humor:\nLA MORT DE LENIN I LA LLUITA PEL PODER\nNotícia sobre la reapertura del mausoleu de Lenin:\nTROTSKI O STALIN?\nEl triomf de la Revolució d´Octubre de 1917 i la guerra “civil” subsegüent van generar grans dificultats per a la consolidació del nou règim comunista. El projecte bolxevic es va concretar en aquestos primers anys en el que es coneix com a comunisme de guerra. En aquest periode el principal esforç econòmic i polític es va centrar en aconseguir la victòria front als exèrcits blancs, però va tenir com a conseqüència el desencís de gran part de la població amb els bolxevics. El programa que els va portar a la victòria a l´octubre de 1917 era “pau, pa i terra” , però l´abandonment de la I Guerra Mundial no va significar ni la pau ni el pa, ja la Guerra Civil va mantenir les penúries i les morts al front. A nivell polític, la dictadura del proletariat es va convertir, en paraules de Rosa Luxemburg, en la dictadura d´un govern de camarilla, és a dir, en la dictadura d´un restringit grup de líders polítics bolxevics. La limitació de llibertats -expressió,premsa, reunió- i la repressió que van sofrir altres forces d´esquerra com els socialistes i els anarquistes, va fonamentar insurreccions com les de la marineria a Kronstadt.\nLa mort de Lenin al 1924 va desencadenar una lluita pel poder entre Trotsky i Stalin, líders de la revolució bolxevic. L´ascens al poder d´Stalin va suposar la caiguda en desgràcia no sols de Trotsky, que seria assassinat per ordre d´Stalin en 1940 a Mèxic, sinó també de bona part dels líders de la revolució d´Octubre de 1917. El documental Stalin, l´imperi del mal fa un retrat absolutament contrari a la figura d´Stalin qualificant-lo de dictador i paranoïc, i comet, des del meu punt de vista, un error fonamental: tractar l´època stalinista des d´una perspectiva absolutament personalista, amb un únic punt de vista -contrari, per suposat- i de forma absolutament tendenciosa emetent continus judicis de valor. No pretenc fer una defensa de la figura històrica, ans al contrari, però tampoc m´agrada el to clarament tendenciós que adopta el relat. En qualsevol cas, el documental mostra imatges d´indubtable valor històric i és útil per analitzar el posicionament del guionista davant del personatge històric.\n5 thoughts on “I Guerra Mundial i Revolució Russa de 1917”\n18 de gener de 2014 a les 16:22\nHola,Josep,soy Carlos Sánchez de 1 A de Bachiller,quisiera compartir un link en el que se resume la 1 GM en 4 minutos aprox.\njosepsocials ha dit:\n18 de gener de 2014 a les 16:31\nMoltes gràcies per la suggerència. M’ha semblat molt adient, sintètic i precís.\nJavier Hernández ha dit:\n23 de gener de 2014 a les 19:47\nVIDEO DE GOUST, MOLT INTERESSANT!\n23 de gener de 2014 a les 23:49\nJavier, moltes gràcies per la teua magnífica aportació i també per la insaciable curiositat que demostres. Tot un plaer comptar amb la teua col·laboració.\n30 de gener de 2014 a les 19:27\nIMPORTANT: ERRORS MOLT GREUS ALS MAPES DE LA PRIMERA GUERRA MUNDIAL!!!!!\n-Mapa de la pàgina 140; com a peu de foto posa: Europa DURANTE la 1ª GM. S’inclou com a part d’Itàlia la part sud del Tirol i el Trentino. Això és incorrecte. La data correcta d’annexió d’ambdós llocs a Itàlia és el 1919, amb el tractat de Saint-Germain. (Conec perfectament la zona).\n-Mapa de la plana 146: fica que només la part sud del Tirol és la perduda per Austro-hongría, però, aquest imperi també va perdre el Trentino.\n-Manca un país al mapa: entenc que al mapa no s’hi marquen alguns països, pero, si al mapa de la 140, indiquen Mónaco i Liechtenstein, dos petits Estats, deurien de posar també MORESNET, un país que avuí dia pertany a Bèlgica, però que, en aquell temps, i, durant un segle, va ser totalment independent. ENCARA QUE A XIMPLE VISTA NO HO PAREIX ÉS PROU IMPORTANT, JA QUE, DURANT LA GUERRA DE MOVIMENTS, A MÉS DE BÈLGICA I LUXEMBURG, ALEMANYA TAMBÉ VA INVAIR AQUEST ESTAT PERQUE TENÍA UNA GRAN IMPORTÀNCIA ESTRATÈGICA.\nGràcies per la teua paciència,


Funicular de Vallvidrera - Carretera de les Aigües\nTrens de Catalunya > FGC > Línia Barcelona-Vallès > Funicular de Vallvidrera > Carretera de les Aigües\nMostra FGC Barcelona-Vallès en un mapa més gran El baixador de la Carretera de les Aigües es situa a 302 metres d'altitud, a 450 metres de l'estació inferior i 286 metres de l'estació superior, just passat l'encreuament. Dóna servei a aquesta pista forestal que voreja tota la serra de Collserola i que és un espai de lleure molt habitual dels barcelonins, per anar-hi a passejar, córrer o en bicicleta. L'accés al baixador està format per una rampa des de la carretera de les Aigües que porta directament a l'andana, situada a la dreta de la via (mirant sentit muntanya). El baixador no disposa de barreres tarifàries de control d'entrada o sortida ni de venda de bitllets, però si que té una màquina validadora de títols de transport, un punt d'informació i emergència i un banc d'espera. L'andana està protegida per una marquesina i separada de la via per una porta de vidre que impedeixen l'accés quan no hi ha el funicular estacionat. Hi ha uns polsadors per sol·licitar parada del funicular en funció de la destinació escollida (Vallvidrera-Superior o Vallvidrera-Inferior) ja que és un baixador amb parada facultativa.\nAccés al baixador de la carretera de les Aigües (octubre 2010) El baixador no disposa de venda de bitllets ni de barreres tarifàries (octubre 2010) Instal·lacions del baixador i rombe característic amb el nom (octubre 2010) Polsadors per sol·licitar destinació i que pari el funicular. En cas de no polsar i que ningú vulgui baixar del funicular aquest no para (octubre 2010)\nCotxe número 2 a punt de fer parada al baixador darrere les portes d'andana (octubre 2010) Cotxe número 2 estacionat al baixador (octubre 2010) Arribant al baixador des del costat vall (octubre 2010) La passarel·la d'evacuació canvia de costat just abans del baixador (octubre 2010)\nEl baixador des de l'interior d'un dels cotxes (octubre 2010) Vista general del baixador i el seu accés (juny 2004) Cotxe 2 passant pel baixador amb parada facultativa (juny 2004) Vista del baixador des d'un cotxe descendent (juny 2004)\nLa part alta del traçat


EL REGNE DE LOGRES | Maig 2011\nVENÇUTS PEL SR D'HONT!!\n29 Maig, 2011 17:54\nSi no t'agrada la llei, fes-ne un altra!, però mentre sigui vàlida, s'ha de complir!.\nDic això perquè entenc perfectament quel sistema de repartiment de vots es basa en la llei D'HONT, però això no vol dir que la trobi justa, ni per a mi, ni pel poble. Anem a pams, el 2007, a Móra la Nova CiU va guanyar les eleccions per majoria absoluta amb més del 50% dels vots computables..., una victòria clara, contundent, i acceptable per tothom. Però i les actuals eleccions?, doncs que CiU aconsegueix 158 vots menys quel 2007, que a més solament aconsegueix un 44'65% dels vots computables..., i també que un més que probable pacte d'esquerres..., ERC i PSC, aconsegueix més del 50% dels vots computables..., tot i així CiU aconsegueix la majoria absoluta en regidors..., fins ahir diumenge no era conscient de les conseqüències d'aquesta llei, unes conseqüències que a dia d'avui hem semblen perverses, doncs ignora que si la majoria dels votants NO voten certa opció política, vol dir que la majoria no vol que governi aquesta opció política, i per tant IMPEDEIX que governi la població aquells que el poble ha escollit per ha governar. Si el repartiment de vots fos proporcional als vots, el resultat hauria estat un altre. Per tant Móra la Nova no ha canviat de govern, no perquè la gent no hagi deixat de confiar en CiU (158 vots menys), no perquè les opcions d'esquerres no hagin pujat d'electors (en el seu conjunt), no perquè el poble no hagi expressat el seu sentiment, el poble de Móra la Nova no ha canviat de govern gràcies al Sr. Víctor D'Hont, jurista i matemàtic Belga (1841-1901), o més aviat perquè la llei electoral adopta una fórmula d'aquest senyor que atorga privilegis a la llista més votada.\n(Arxiu de Wikimedia Commons\nsubjecte a Llicència Creative\nAfirmo i sota-signo que, a més, la llista de CiU ha aconseguit la victòria per pura "xiripa", doncs solament canviant 10 vots d'IMNOVA-PSC a ERC, o 23 vots d'ERC a IMNOVA-PSC, CiU s'hauria quedat amb 5 regidors..., lo dit pura "XIRIPA"..., per tant, també podem dir que una llei que atorga el govern a una minoria de votants (minoria en sentit numèric), per "xiripa", no és una bona llei!.\nPerò, ànim ERC e IMNOVA-PSC, ànim perquè no tot s'haurà fet malament, créc sincerament que el balanç és positiu, en el sentit que les forces d'esquerres, les forces del canvi, han aconseguit capgirar el sentit del vot de la majoria de mora-novencs. Seguiu així i de segur que a les properes la diferència s'incrementarà, doncs aquest govern de CiU ha de ser un govern feble, ja que no està sostingut per una majoria de mora-novencs.\nCom que estic animat, faré una proposta als càrrecs electes de CiU..., os proposo que donat el resultat electoral, proposeu un govern d'unitat, un govern en el que s'hauran de consensuar les decisions, un "tripartit" que englobaria a tot l'arc polític del Plenari Municipal, un govern format per TOTS els mora-novencs, per a TOTS els mora-novencs.\nEn fin, com va dir Segimon al text de Calderón de la Barca "...la vida és un somni, i els somnis, somnis són".


Els disponibles del primer equip s’han exercitat aquest divendres en l’entrenament previ al duel contra l’Espanyol, corresponent a la jornada 35 de Lliga\nProva de foc. Els blaugranes visiten dissabte (20.45 h) Cornellà-El Prat per enfrontar-se a l’Espanyol en el derbi barceloní, corresponent a la jornada 35 de Lliga. Els culers s’han exercitat aquest divendres en la darrera sessió abans d’afrontar el matx, el qual els de Luis Enrique necessiten guanyar per continuar aspirant al títol de Lliga.\nLa sessió preparatòria ha estat realitzada al camp Tito Vilanova de la Ciutat Esportiva Joan Gamper, i s’han exercitat els disponibles del primer equip a més del jove Carles Aleñá, del Barça B. No hi ha estat Andrés Iniesta, amb molèsties a l’adductor de la cama dreta.\nEls culers arriben al derbi després de vèncer amb contundència l’Osasuna (7-1), i afronten els darrers quatre partits de Lliga amb confiança. Al davant, però, hi haurà un Espanyol que és 9è a la classificació amb 50 punts i que necessita guanyar per continuar aspirant a jugar a Europa l’any vinent. Sens dubte, un derbi apassionant per tancar un mes d’abril frenètic.


Afers Socials i Esports subvenciona amb 200.000 euros l'adquisició de material per a federacions esportives i esport adaptat\nEl Butlletí Oficial de les Illes Balears (BOIB) ha publicat avui les bases de la convocatòria de la Conselleria d’Afers Socials i Esports, a través de la Direcció General d’Esports, dels ajuts per a l'adquisició d’immobilitzat material esportiu per a les federacions esportives, d’immobilitzat material esportiu adaptat per a clubs esportius i esportistes i d’immobilitzat material no esportiu per a les federacions esportives de les Illes Balears. La dotació de la convocatòria és de 200.000,00 euros.\nL’import màxim que es destina a aquesta convocatòria és de:\n- 170.000,00 € per a l’adquisició d’immobilitzat material esportiu estàndard o adaptat i material no esportiu, per a les federacions esportives de les Illes Balears o les delegacions esportives de les federacions espanyoles amb seu a les Illes Balears.\n- 30.000,00 € per a l’adquisició d’immobilitzat material esportiu per a la pràctica d’esports adaptats dels esportistes i els equips d’esports adaptats.\n- Per a la línia d’immobilitzat material per a les federacions esportives de les Illes Balears: Les federacions esportives inscrites en el Registre d’Entitats Esportives de les Illes Balears; les delegacions territorials de les federacions esportives espanyoles anotades en el Registre d’Entitats Esportives de les Illes Balears; i en el cas que es vulgui sol·licitar l’adquisició d’immobilitzat material esportiu adaptat, la federació o delegació ha de tenir degudament reconegudes les disciplines esportives adaptades destinatàries del material en el Registre d’Associacions Esportives de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears.\n- Per a la línia d’immobilitzat material esportiu adaptat: els equips d’esports adaptats dels clubs esportius i les seccions esportives d’entitats no esportives regulats en el títol V, capítols I i II, de la Llei 14/2006, de 17 d’octubre, de l’esport de les Illes Balears, i en el Decret 147/1997, de 21 de novembre, pel qual es regulen la constitució i el funcionament dels clubs esportius, modificat pel Decret 214/1999, d’1 d’octubre, inscrits en el Registre d’Entitats Esportives de les Illes Balears; els equips d’esports adaptats dels clubs esportius de les Illes Balears inscrits en el Registre d’Entitats Esportives de les Illes Balears federats en la federació espanyola corresponent, en el cas que no hi hagi federació esportiva de les Illes Balears; els esportistes d’esports adaptats de les categories infantil, cadet, juvenil o júnior i absoluta, sempre que no tenguin caràcter professional, que acreditin una discapacitat, com a mínim del 33 %, residents o nascuts a les Illes Balears, amb domicili fiscal a l’Estat espanyol.\nEl termini per presentar les sol·licituds és de trenta dies hàbils des de l’endemà de la publicació d’aquesta convocatòria en el Butlletí Oficial de les Illes Balears.


Best Pregnant videos\nPregnant. Porn movies\nSearch tips: pregnant japanese lactating pregnant teen pregnant anal preggo pregnant creampie pregnant asian pregnant gangbang pregnant lesbian milk bbw mom piss pregnant hentai birth granny virgin japanese creampie hairy japanese pregnant teen cuckold midget massage\n04:04 big boobed ebony preggo takes a huge one with her tight pussy\n▪ ebony ▪ tights ▪ huge ▪ preggo ▪ tight pussy\n06:17 pregnant asian babe swallows some cum\n▪ asian ▪ swallows ▪ fapli ▪ pregnant asian ▪ cumming\n07:28 preggo milf requirements a pussy fucking\n▪ fuck ▪ milf ▪ fucking ▪ milfs ▪ preggo\n29:07 mommy wants to get pregnant\n▪ fapli ▪ get pregnant ▪ pregnant ▪ mommy\n07:30 amateur pregnant babe tit clamps and hitachi orgasm\n▪ pregnant ▪ babes ▪ tits ▪ get pregnant ▪ hitachi\n04:00 big stacked black preggo mounts a huge ebony schlong\n▪ big ▪ ebony ▪ preggo ▪ fapli ▪ huge\n04:00 beautiful pregnant babe teasing on cam\n▪ teasing ▪ get pregnant ▪ pregnant ▪ beauty ▪ cam\n28:44 pregnant lady creampied by doctor\n▪ creampies ▪ creampie ▪ lady ▪ get pregnant ▪ fapli\n12:11 russian babe sandra luberc fucked by you pov impregnation famtasy\n▪ teen ▪ blonde ▪ russian ▪ creampie ▪ fuck\n▪ webcam ▪ spy ▪ fapli ▪ voyeur ▪ spying\n05:11 deep pleasuring for horny preggo\n▪ deep ▪ horny ▪ fapli ▪ preggo\n09:09 preggo blonde slit rear stuffed\n▪ preggo ▪ blond ▪ blonde ▪ fapli\n19:55 zaya cassidy pregnant --- looking for quick sex in your area? visit: nolimp.com\n▪ milfs ▪ mature ▪ fapli ▪ pregnant ▪ sex\n19:45 amateur. pregnant. lesbians - hornyella.com\n▪ lesbian ▪ bbw ▪ videos ▪ amateur ▪ video\n23:02 wiska pregnant 9 month blowjob or suck\n▪ blowjobs ▪ pregnant ▪ mom ▪ cumming ▪ suck\n06:00 hairy preggo asian gets a cumshot\n▪ asian ▪ fapli ▪ cumshots ▪ cumshot ▪ preggo\n05:10 deep pleasuring for horny preggo\n06:29 blonde pregnant pussy fucked\n▪ fucking ▪ get pregnant ▪ pregnant ▪ fapli ▪ blond\n21:30 pregnant lesbian getting licked\n▪ get pregnant ▪ lick ▪ lesbian ▪ fapli ▪ pregnant lesbian\n09:00 german deutsch pregnant chic with fat tits 01\n▪ german ▪ babe ▪ tits ▪ milf ▪ pornstar\n10:14 daddy get me pregnant roleplay\n▪ jerking ▪ joi ▪ daddy ▪ instructions ▪ fapli\n08:45 pregnant milf sucking cock\n▪ suck ▪ british ▪ young ▪ cock ▪ milfs\n04:00 big fat preggo goes naughty devouring a massive black dong\n▪ massive ▪ preggo ▪ black ▪ big ▪ naughty\n15:43 i want you to get me pregnant pov sucking and fucking creampie\n▪ creampie ▪ fapli ▪ cowgirl ▪ pregnant ▪ closeup\n12:49 busty hairy pregnant babe\n▪ fapli ▪ pregnant ▪ get pregnant ▪ babes ▪ babe\n05:45 oriental preggo creampied after fucking\n▪ creampie ▪ fuck ▪ creampies ▪ preggo ▪ fucking\n21:15 stephanie se fait prendre dans les bois, enceinte et entourée de voyeurs [full video]\n▪ outdoor ▪ anal ▪ get pregnant ▪ public ▪ pregnant\n09:00 german deutsch pregnant chic with fat tits 06\n▪ babes ▪ german ▪ masturbating ▪ milf ▪ tits\n05:19 asian washes pregnant lesbian lover\n▪ fapli ▪ lesbian ▪ pregnant lesbian ▪ get pregnant ▪ lesbians\n07:50 groups intercourse with younger preggo teen\n▪ fapli ▪ teen ▪ group ▪ preggo ▪ teens\n22:10 making her pregnant\n▪ creampies ▪ wife ▪ husband ▪ creampie ▪ redhead\n05:21 deep pleasuring for horny preggo\nMother daughter Delighting a young cunt Nicky reed Virgin goddess shows slutvirgin goddess shows slut Mom daughter Angel may Gangbang slap her Japanese chubby Filming wife Amateur in gangbang slap her Bbc big black cock Granny handjob Arab gay Zotto tv haejin tall girl korean threesome Slap her face