Març 2019 - Escola d’Osteopatia de Barcelona\nNotícies per mes: Març, 2019\n29/03/2019 /in Noticies /by EOB\nA l’Escola de Osteopatia de Barcelona (EOB) volem festejar el nostre 20è aniversari de vida. I ho celebrarem amb un sopar de gala el pròxim 18 de maig a l’hotel H10 Marina Barcelona, situat en l’Avinguda Bogatell número 64-68, al barri de la Vila Olímpica de la capital catalana. Volem que aquest sopar dels 20 anys sigui un espai de retrobament d’alumnes i professors que han passat per l’escola en aquestes dues dècades d’història.\nL’EOB va iniciar el seu camí a Barcelona l’any 1999. En aquell moment els estudis d’Osteopatia no estaven inclosos en un marc universitari. El seu impulsor va ser Pau Dalmau, un dels patrons de la Fundació d’Osteopatia de Barcelona. Pau va apostar personalment per fomentar aquesta disciplina a través de l’àmbit docent. La gestació i naixement de l’EOB va tenir lloc al pavelló residencial Martí Codolar, al districte d’Horta-Guinardó de Barcelona. Tot plegat va ser possible gràcies a la cessió d’un espai per al projecte educatiu. D’aquesta manera, l’escola va començar els seus primers passos en un emplaçament emblemàtic de la ciutat. L’origen de Martí Codolar es remunta al segle XVII, i curiosament va acollir als seus jardins el primer el zoo de Barcelona l’any 1892.\n20 anys més tard l’escola està situada a Sant Just Desvern i arriba a la seva maduresa amb molt de camí recorregut. Més de 800 estudiants graduats com a osteòpates i una clínica, la Clínica d’Osteopatia de Barcelona, on s’atenen pacients i els alumnes poden fer pràctiques clíniques. També en l’àmbit docent, comptem amb l’Advanced Osteopathy Barcelona, que ofereix cursos d’especialització i posgraus d’Osteopatia amb professionals reconeguts internacionalment. I un servei solidari osteopàtic que atén anualment més d’un centenar de persones entre nens i adults.\nEn aquest sentit, i coincidint amb el 20è aniversari, celebrarem el Barcelona Osteopathic Congress 2019. El congrés tindrà lloc els dies 18 i 19 de maig. L’esdeveniment internacional suposa la culminació de tota aquesta llarga trajectòria de projecte acadèmic. En el marc d’aquesta conferència, que reunirà a destacats osteòpates de tot el món, l’EOB brindarà el sopar de gala d’aniversari. Esperem amb il·lusió aquesta reunió amb antics i actuals alumnes i professors, que és independent al congrés en si.\nDurant el sopar la Fundació d’Osteopatia de Barcelona farà el lliurament de premis en reconeixement a diferents professionals del món osteopàtic. La gala serà amenitzada per un dj. i comptarà amb més sorpreses. T’esperem!\nhttps://www.eobosteopatia.com/wp-content/uploads/cenagala.jpg 300 800 EOB https://www.eobosteopatia.com/wp-content/uploads/EOB_logo_BO.jpg EOB2019-03-29 12:50:242019-04-16 10:46:29L'EOB celebra els seus 20 anys amb un sopar de gala el proper 18 de maig a l'hotel H10 Marina Barcelona. T'esperem!\n05/03/2019 /in Noticies /by EOB\nDos dels símptomes estrella a les consultes mèdiques, el dolor lumbar i els vertígens o marejos, centraran els monogràfics Alumni previstos per als dies 8 i 9 de març de 2019. Gerard Álvarez impartirà el taller Raonament clínic i diagnòstic diferencial en el pacient amb dolor lumbo-pèlvic (una aproximació basada en l’evidència) aquest pròxim divendres de 15:00 a 19:30h. Per la seva banda, Manu Garcia impartirà el monogràfic titulat El pacient vertiginós. Serà el dissabte de 9:00 a 13:30h. Per reservar la teva plaça pots enviar un correu a alumni@eobosteopatia.com\nEl dolor lumbar és una de les presentacions més freqüents en qualsevol consulta mèdica i especialment en els serveis Osteopatía. S’estima que 8 de cada 20 persones patiran en algun moment de la seva vida de dolor lumbar i actualment representa un veritable problema de salut pública amb una gran despesa sanitària associat. Dins del ventall terapèutic indicat per a aquesta malaltia, l’exercici físic i la teràpia manual han avalat la seva eficàcia en nombrosos estudis científics. Tot i això, el diagnòstic de “Dolor Lumbar” o “Lumbàlgia” és altament inespecífic i amaga diverses subentitats clíniques que convé reconèixer per a pautar un tractament adequat. A més, se sap que els factors psicosocials del pacient juguen un paper destacat en aquesta presentació clínica, especialment en els casos crònics. Tot plegat obliga el clínic a afinar les seves estratègies diagnòstiques per a poder ser eficient en el moment de tractar aquest tipus de pacients.\nEl monogràfic a càrrec de Gerard Álvarez, titulat Raonament clínic i diagnòstic diferencial en el pacient amb dolor lumbo-pèlvic (una aproximació basada en l’evidència), està obert als estudiants del Màster en Osteopatia. El curs compta amb aquests objectius:\nEstablir una pauta de raonament clínic per al pacient amb dolor lumbo-pèlvic basada en el mecanisme de dolor subjacent\nConèixer les principals presentacions clíniques que conformen el “Dolor lumbar”. Una aproximació informada en l’evidència\nConèixer estratègies diagnòstiques i les principals regles de predicció clínica existents en aquest camp\nConèixer els principals test exploratoris que faciliten el diagnòstic del pacient amb dolor lumbar\nD’altra banda, el vertigen o mareig representa un altre dels símptomes més freqüents en la pràctica mèdica i genera controvèrsies diagnòstiques en un ampli percentatge de casos. S’estima que a Espanya 270.000 persones a l’any pateixen de VPPB (vertigen posicional paroxismal benigne). Per aquest motiu, com a professionals de primera intenció hem de conèixer de què es tracta i arribar a un diagnòstic satisfactori per a atendre els nostres pacients.\nSota el títol El pacient vertiginós, el monogràfic a càrrec de Manu Garcia se centrarà en els següents objectius:\nInterrogatori. Definicions vertigen, desequilibri, mareig\nDiferenciar vertigen central VS perifèric. Protocol HINTS. Bedside test (shew deviation, gaze nystagmus, Halmagy test, Head shaking test)\nVPPB. Fisiopatologia. Maniobres de diagnòstic per a CSP (canal semicircular posterior), CSH (canal semicircular horitzontal) geotropico/*ageotropico, CSA (canal semicircular anterior)\nManiobres de tractament i reposicionament\nPer a més informació de la programació de tallers Alumni consulta aquí.\nhttps://www.eobosteopatia.com/wp-content/uploads/alumni-1.jpg 300 800 EOB https://www.eobosteopatia.com/wp-content/uploads/EOB_logo_BO.jpg EOB2019-03-05 09:49:012019-03-06 12:20:33El dolor lumbar-pèlvic i els vertígens, protagonistes dels monogràfics Alumni del mes de març


La II Cursa de la Dona d’Ontinyent reivindica l’esport femení amb 1.700 participants\nInicio Valencia La Vall d'Albaida La II Cursa de la Dona d’Ontinyent reivindica l’esport femení amb 1.700...\nImatge de la Cursa de la Dona d'Ontinyent\nJorge Rodríguez destaca la importància “de donar el màxim suport a la igualtat en tots els àmbits en un moment al que entren nous discursos que la posen en dubte”\nProp de 1.700 dones reivindicaven amb la seua participació l’esport femení a una II Cursa de la Dona d’Ontinyent de rècord. La iniciativa, organitzada per l’Ajuntament i l’equip “Planifica y Evoluciona & Dulce Bebé” amb la col·laboració de l’Obra Social “La Caixa”, recaptava fons a benefici de l’Associació per a la defensa i integració del malalt mental (ADIEM), en un matí que l’alcalde d’Ontinyent, Jorge Rodríguez, destacava la importància “de donar el màxim suport a la igualtat en tots els àmbits en un moment al que entren nous discursos que la posen en dubte”.\nJorge Rodríguez, acompanyat per l’edil d’Esports, Óscar Borrell, i un nombrós grups de regidores i regidors municipals, no es perdia una cita a la que s’imposava l’atleta del C.A. Cárnicas Serrano Natacha López, amb un temps de 22 minuts i 24 segons, i on les participants podien completar corrent o caminant un recorregut de 5.000 metres.La prova va estar acompanyada de punts d’animació, massatgistes, avituallament i regals per a les participants. A més, abans de l’inici de la cursa, es va celebrar una clase de Zumba i es va comptar amb l’actuació musical en directe de “Grupo Eñe”. Cal destacar que, per primera vegada, la Cursa de la Dona d’Ontinyent es va retransmetre en directe a través del Facebook de l’Ajuntament d’Ontinyent, una emissió que en breu podrà ser reproduïda en qualitat HD a través del canal youtube municipal.\nEl regidor d’Esports, Óscar Borrell, mostrava la seua satisfacció davant l’èxit d’esta edició, amb nou rècord de participants (l700 dones front les 1400 de l’edició anterior), i destacava que “l’esport femení i de base és fonamental perquè la igualtat siga real. Amb esta cursa volem donar continuïtat a les activitats que la Regidoria ve fent per visibilitzar la dona en la societat i que així les noves generacions de joves vegen que tenen referents on mirar-se”, manifestava.\nArtículo anteriorEUPV acepta el cuarto puesto en Més Gandia para que se reedite la coalición\nArtículo siguienteÁbalos comprova a Gandia l’estat de les obres d’accés Sud al port que finalitzaran en el mes d’abril\nEU acusa al govern d’ Ontinyent de voler privatitzar el servei de Cultura a mans d’una empresa de seguretat\nEl Pont Vell d’Ontinyent, del segle XVI, ja és sols d’ús de vianants


3ª FASE COPA CATALANA ESCOLARS A I C – Egiba\nEl cap de setmana 30 i 01 de maig es va disputar la 3ª Fase de la Copa Catalana en Edat Escolar a Hostalet de Balenyà.\nCategoria A4P l’equip format per Aina Casals, Blanca Martinez, Gina Gamisans, Julia Martinez i Carla Cambronero van ser segones. També cal destacar el primer lloc a l’aparell de paral•leles i el segon a l’aparell de terra de Julia Martinez. I el bronze a salt de Carla Cambronero\nPel que fa la categoria A4G vam tenir la participació de Aila Vendranas i Alba Ricart.\nA C4G, l’equip format per Noa Lizana, Iona Paradera, Fiona Masfret i Ona Santolaria va obtenir la tercerca posició. A més, l’equip format per Martina Ruiz, Julia Mir i Ines Alamo va aconsseguir la cinquena posició.\nPel que fa individualment, Martina Ruiz es va penjar el bronze a la classificació general amb la segona millor nota de terra i Julia Mir amb la cinquena millor nota en el mateix aparell. Fiona Masfret va quedar en cinquena posició en la classificació general amb la segona millor nota de paral·leles.\nCal destacar la bona actuació de les companyes Aina Ramirez, Núria Junyent, Mariona Noguera i Alexandra Sinfreu.\nA la categoria C4P, l’euqip format per les gimnastes Irene Peña, Gina Carrion, Lila Cols i Paula Petrizzelli van aconsseguir la quarta poscicó. Felicitar també a Enia Puig, Julia Roy i Lizeth Vega per la bona actuació que van fer.\nBy Egiba|2022-05-12T17:25:19+02:00maig 12th, 2022|Uncategorized|0 Comentaris\n2ª FASE COPA CATALANA VIA OLIMPICA


Fins el 28 abril 2013\nAHLAM SHIBLI - LA CASA FANTASMAL\nA través d'una estètica documental, l'obra fotogràfica d'ahlam shibli (palestina, 1970) descriu les implicacions contradictòries que hi ha rere la noció de llar.\nL'obra aborda tant la pèrdua de la llar com la lluita contra aquesta pèrdua, i també les restriccions i limitacions que la idea de llar imposa en aquells individus i grups marcats per polítiques identitàries repressives.\nAlguns exemples de llocs on trobem aquesta problemàtica inclouen els territoris ocupats de palestina; els monuments commemoratius de la resistència francesa contra els nazis i els que recorden les guerres colonials franceses contra pobles que demanaven la seva pròpia independència; els cossos de lesbianes, gais, bisexuals i transsexuals en les societats orientals; i les comunitats de nens que creixen als orfenats polonesos. Death, la darrera de les sèries fotogràfiques d'ahlam shibli, especialment concebuda per a aquesta retrospectiva, mostra els intents de la societat palestina per retenir la presència d'aquells que han perdut la vida a causa de l'ocupació. Aquesta sèrie desplega una àmplia representació dels absents mitjançant fotografies, cartells, tombes i pintades al carrer com una forma de resistència contra el règim colonial.\n+ info ahlam aquí. // + info expo aquí.


El volum de negoci empresarial a Espanya va augmentar un 6,8% el 2017\nmiércoles, 23 septiembre 2020 12:20\nL'Índex de Xifra de Negocis Empresarial a Espanya va augmentar un 6,8% en el conjunt de l'exercici 2017 respecte a l'any anterior, amb tots els sectors en positiu, segons les dades publicades per l'Institut Nacional d'Estadística (INE) .\nEn la sèrie corregida d'efectes estacionals i de calendari, la xifra de negocis empresarial va avançar un 7,1%. Subministrament d'energia elèctrica i aigua va ser la categoria que va registrar el major augment en 2017, d'un 8,3%.\nMentrestant, aquest indicador va créixer en taxa anual un 4,5% al ??mes de desembre, fet que suposa 3,1 punts menys respecte a la taxa anual de novembre i suma 17 mesos en positiu.\nCorregida d'efectes estacionals i de calendari, la xifra de negocis empresarial va créixer un 7,1% en desembre respecte al mateix mes de 2016.\nTots els sectors van presentar taxes positives, destacant serveis no financers de mercat, que va créixer un 5,2% i va ser el sector que major augment ha registrat.\nen taxa mensual, la xifra de negocis empresarial entre els mesos de desembre i novembre, en la sèrie corregida, va augmentar un 0,6%, una taxa que és 1,3 punts inferior al registre de novembre.\ndels quatre sectors analitzats, tres van presentar taxes mensuals positives. Indústries extractives i manufacturera va registrar el major augment (1,8%). Per contra, Comerç va presentar l'únic descens (-0,4%).\nArtículo anteriorAmaia i Alfred visiten aquesta nit 'El hormiguero'\nArtículo siguienteAvance 'La Voz Kids': Victor sorprende con la BSO de 'Los chicos del coro'


Instal·lació de panells solars fotovoltaics a Mataró - 4elements.solar\nInstal·lació de plaques solars fotovoltaiques a Mataró\nQuan el preu de la llum s’incrementa, disminueixen els teus estalvis. Aprofita el sol que rep la teva teulada instal·lant plaques fotovoltaiques amb nosaltres i fes que l’energia solar et pagui la llum, mentre cooperes amb la lluita contra el canvi climàtic. A 4 Elements et farem un pressupost sense compromís i t’acompanyarem durant tot el camí. T’oferim un servei complet, amb una solució a mida i sense sorpreses, a més a més t’ajudem a aconseguir beneficis fiscals en la teva instal·lació de plaques solars, com un descompte del 50% de l’IBI (Impost de Bens Immobles) o demanar els fons de recuperació NEXT GEN.\nCaracterístiques solars de Mataró\nEn tot l’any, la temperatura acostuma a variar de 5 °C a 28 °C i poques vegades baixa a menys de 1 °C o creix més de 31 °C.\nInstal·lar plaques solars en Mataró son tot beneficis:\nRecull la teva pròpia energia renovable i ecològica a través del sol que cada dia il·lumina la teva llar\nEnergia renovable, verda i gratuïta. Sense impostos addicionals\nUtilitza la teva propia energia i si no la utilitzes, la pots emmagatzemar a través de bateries o la pots vendre al teu distribuïdor per 0,05 €/Kw\nAconsegueix la independència de les oscil·lacions del cost de la llum\nEsmorteeix les emissions de CO₂ i ajuda a crear un futur més net\nEls panells solars són una part vital de l’energia del sol i la forma més eficient de convertir la llum solar en electricitat.\nUna placa solar típica es compon de cèl·lules fotovoltaiques que transformen la llum en corrent elèctric. Els panells solars segueixen un principi simple: quan la llum del sol colpeja la superfície del panell, produeix electrons que flueixen a través del circuit i generen electricitat. Com més intensa sigui la llum del sol, més corrent elèctrica generaran les cèl·lules fotovoltaiques i això conduirà al fet que els panells solars produeixin més energia.\nAmb una instalació solar a mida A casa, tot el consum elèctric provindrà del que estiguin generant en aquells moments les plaques solars, estalviant en la factura de la llum, però quan siguis fora de cada pots fer escollir entre aquestes dues opcions:\nSi pel contrari no tens bateries (o aquestes estan plenes)} tot l’excés d’energia elèctrica que han generat els teus panells solars fotovoltaics, i que no has consumit, es vendrà a la teva distribuïdora d’energia al preu que marqui la legislació vigent i el Mercat Elèctric d’Espanya. A dia d’avui està en els 0,05 €/kw. L’estalvi que puguis generar, sempre dependrà de la quantitat de plaques solars que necessiti la teva llar i la quantitat d’energia (autogenerada) que consumeixis. I encara que és difícil calcular l’estalvi específic que pots arribar a generar a la teva llar, la mitjana d’estalvi està entre el 50% i el 70% del consum elèctric anual.\nHem de valorar, que una llar que paga al voltant de 40€ de consum elèctric cada mes, gairebé el 60% del preu que paga de la factura de la llum són impostos. Pel que com més alta sigui la teva factura de la llum, més rendible serà la teva instal·lació de plaques fotovoltaiques i abans podràs arribar a amortitzar-la.\nLes plaques solars i l’ús d’energies verdes com la aerotermia, són un pas vital cap a un futur més ecològic i lliure de combustibles i d’energies fòssils, de les quals depenen actualment la gran majoria de companyies distribuïdores, que no fan més que agreujar l’impacte ecològic en el planeta, la crisi climàtica i l’escalfament global.\nA més t’ajudem a gestionar tots els descomptes fiscals que permet la instal·lació de panells solars|plaques solars|plaques solars fotovoltaiques|panells solars fotovoltaics} perquè l’amortització de la instalació sigui encara més ràpida. Com pot ser l’estalvi de fins al 50% del Impost de Bens Immobles durant 3 anys (el percentatge i els anys poden variar en funció de les polítiques mediambientals del municipi on tinguis la casa) i les subvencions NEXT GEN.\nAconseguim que l’energia solar de Mataró et pagui la factura eléctrica.


Suquet vermell de peix | Carpe Diem\nSuquet vermell de peix\nHi ha dos tipus de suquet de peix: el normal i el vermell. La diferència, és bàsicament, que el vermell porta un sofregit de ceba, all i tomàquet. I es prepara així:\nPeix de sopa (si pot ser amb crancs)\nEn una olla hi tirem un bon raig d’oli per fer el sofregit. Tallem la ceba a juliana, i la fregim. Quan ja ha començat a estovar-se, hi tirem els alls, just esclafats d’un cop, amb pell i tot. Remenem bé. Ho deixem enrossir. Després hi tirem la tomaca picada petita. Al començament l’hem de fregir a foc molt fort perquè la tomaca deixi anar l’acidesa. Hi tirem un polsim de sal per fer-la suar i ajudar-la a desprendre’s de l’àcid. Quan la tomaca ja no espetega, baixem el foc i ho fem potxar fins que quedi una barreja més o menys homogènia.\nQuan ja ho tenim, hi tirem la copa de vi blanc i ho fem reduir. Ara és hora de tirar-hi el peix i remenar bé. Quan els crancs s’han tornat ben vermells i el peix ja s’ha escaldat, hi tirem l’aigua (el més bona possible) fins a omplir l’olla. Hi tirem un bon grapat de sal i ho deixem bullir ben bé dues horetes. Amb aquest temps n’hi ha prou.\nEl suquet es va concentrant a mesura que va bullint i l’aigua s’evapora. Hem de calcular com de concentrat el volem. Normalment, per a un quilo de peix de sopa, es poden treure tres o quatre litres de suc.\nI així es fa un bon suquet de peix, sense res a envejar als que veureu per la tele i apte per a plats com la fideuà o l’arròs a banda. Fins i tot per a una bona sopa de peix.\nConsells: Quan hàgiu bullit el peix, ho coleu però aixafeu molt bé el peix amb una mà de morter perquè deixin anar el seu suc. El suc dels crancs és boníssim!


La Festa Major Alternativa de Ripoll arranca sense incidents | NacióRipollès\nper Isaac Muntadas, Ripoll, 13 de maig de 2017 a les 11:20 |\nLa gent començava a arribar a la plaça Anselm Clavé per participar al cercatasques de Guifré el Birrós | Isaac Muntadas\nA cinc minuts perquè arranqués la Festa Major Alternativa de Ripoll amb la primera edició del Cercatasques de Guifré el Birrós, els organitzadors de l'esdeveniment no les tenien totes. Conscients qie les activitats programades eren "il·legals" perquè no tenien el permís de l'Ajuntament, no hauria estat descabellat que la policia hagués suspès els actes. Res més lluny de la realitat, la jornada d'aquest divendres ha transcorregut amb tranquil·litat i sense incidents.\nEl cercatasques ha començat amb cert retard perquè a l'hora d'inici (20 h.) només hi havia una quinzena de persones aplegades a la plaça Anselm Clavé, la majoria amb la samarreta morada de la FM Alternativa enfundada en què s'hi podia llegir el lema "Festa sí, lluita també". Mentrestant, a la plaça de l'Ajuntament, la música de la festa Holi 360 continuava sonant i els organitzadors esperaven que l'apaguessin per tal d'engegar la seva. A poc a poc, la gent ha anat acudint a la crida feta per les xarxes socials i, al final, una cinquantena de persones han iniciat el correbars entrant al barri Vell començant pel Racó i l'Arlequí. Un carret d'anar a comprar amb l'aparell de música i uns altaveus guiaven el seguici.\nQuan els participants del cercatasques havien marxat de la plaça, la policia local ha tret al cap a l'Anselm Clavé -on hi havia els organitzadors venent entrades del cercatasques i preparant el sopar-. Com a anècdota, un dels policies s'ha aproximat fins al costat de la paella d'arròs que s'estava fent i ha demanat de què es tractava. "És una paella vegetariana perquè ningú es queixi", li ha contestat un dels cuiners amb un somriure. El sopar també s'ha fet sense problemes tot i que hi havia el neguit que els poguessin fer fora en estar ocupant un espai públic amb mobiliari -cadires i taules- sense permís. Tampoc hi ha hagut problemes perquè es fes el concert amb el grup Resiliència.\nAquest dissabte a partir de la 6 de la tarda la Festa Major Alternativa continua amb jocs per petits i grans, xocolatada, ball de bastons amb Cop de Garrot i espectacle de Mr Spaguetti. Més tard, a les 10 de la nit, es farà la primera edició del sopar Yo Traje... lo que pude i, tot seguit, concert amb Insershow Antifa Crew i un grup sorpresa. Totes les activitats es faran a la plaça Abat Arnulf.\nEl tiquet per poder participar en el cercatasques de Guifré el Birrós Foto: Isaac Muntadas\nLa plaça Anselm Clavé ha estat l'escenari del sopar popular de la Festa Major Alternativa Foto: Casal la Metxa\nFires i festes, Festa Major Alternativa, festa major, cercatasques Guifré el Birrós, plaça Anselm Clavé, Casal la Metxa\nPer Anònim el 17 de maig de 2017 a les 14:05\nAquests de la CUP ja han fet quedar prou mal al poble, fent-nos sortir a totes les televisions pel merder de la Fundació Guifré i per suspendre un ple perquè volien imposar la seva festa passant-se pel forro qualsevol normativa. Enhorabona Munell. Si haguessis fet intervenir la policía, mossos... Aixo hauria acabat malament, haguessim tornat a ser noticia a tot arreu i els hi haguessim tornat a donar publicitat gratuita. Millor no fer res. Total, el grupet ha pogut fer la seva festa. I al poble, ' hemos tenido la fiesta en paz'.\nPer Anònim el 16 de maig de 2017 a les 18:38\nQueremos ver las sanciones por ocupación de via publica ilegal, por cocinar en la calle, por vender alchol a los menores. Quien la hace la paga.\nPer Anònim el 16 de maig de 2017 a les 12:35\nBé contestaré a parts; tema andalusos es la prova de que ningú prohibeix ni nega res, sempre i quan es demanin les coses bé, i ens el seu temps, no com en aquest cas els alternatius que s'han passat per la torera tot allò que han volgut. Com a ciutadana agraeixo que el Sr. Munell no hagi fet anar els antivalots per parar aquesta festa tan alternativa, ara bé, si que demano que se'ls hi apliqui la llei i que paguin per tot allò que han fet sense permís. apa gent qui no te feina el gat pantina...\nPer Anònim el 16 de maig de 2017 a les 11:25\nEls andalusos son mes persones que vosaltres, no van a fotre crits amb pancartes, no indueixen a la canalla a ser el nou exercit cupaire "CAU", per cert gran exemple a la festa amb canalla al corre-bars "un aplausu", i no parlem de la nit, les amanides que us foteu sense cap mirament amb els nens voltant per allà, si senyor, molt bé. El andalusos poden fer-ho tot amb castellà, però sempre amb respecte als altres. A vegades aprendre d'altres cultures sempre va bé, i sóc independentista, no "destructista"........\nPer Anònim el 15 de maig de 2017 a les 18:40\nI de la festa major alternativa dels andalusos ningú en diu res? Allò sí que és una contraprogramació de veritat. Enviant el programa d'actes a casa i tot (tot en castellà, per descomptat)\nPer Anònim el 15 de maig de 2017 a les 13:38\nPer Anònim el 15 de maig de 2017 a les 12:36\nQue us pensàveu, que l'altre part de la societat faria com ells, tirar confeti, després volen respecte quan ells no respecten res, i així anem. Vaja "marron" amb aquests personatges que ha caigut a Ripoll.\nPer Anònim el 15 de maig de 2017 a les 11:38\nMunell t'has baixat els pantalons XD XD XD\nMolt bé nano\nPer Anònim el 15 de maig de 2017 a les 09:41\nEi tu runner, així hi envíem als antidisturbis i enviem a tots els casals a l'Hospital. Així ens sortirà encara més econòmica la seguretat social. Au vinga, segueix sent un bon ciutadà. Vas anar a ofici, com a mínim?\nPregunta al sr. Alcalde.\nPer Anònim el 14 de maig de 2017 a les 20:38\nSi interrompo un ple, el faig suspendre, falto el respecte al públic del ple embrutant-los, no tinc el permís per tenir oberts locals de concurrència pública, no tinc permís per ocupar la via pública .... I NO PASSA RES!!! NO PASSA RES! De que serveix ser un bon ciutadà? DE RES! Bravo Munell!


EpC | Max Aue\ngener 28, 2009 in ateisme, politica | Tags: personal\ngener 29, 2009 a 9:16 am\nLa notícia m’ha semblat força bona. És el primer triomf del Govern en la judicalització de la política que va fer el PP la passada legislatura; ara, poden anar on vluguin, però també el Govern s’hauria de donar pressa en renovar el Constitucional -a la merda el PP si ho bloqueja- i exigir que resolguin immediatament per no fer mal els nens, els únics perjudicats de tenir una assignatura a l’aire.\nCuriós que els que demanen objecció a l’assignatura que explica els fonaments bàsics de l’Estat als nens són els mateixos que volen que religió sigui avaluable… Colla de poques vergonyes.\ngener 29, 2009 a 12:07 pm\nJo, jo que m’havia fet il·lusions que les futures generacions podrien “objectar” de fer matemàtiques o gimnàstica… quants traumes infantils i juvenils ens estalviariem!\nIronies a part, no em sembla malament que hi hagi una assignatura d’EPC. En una societat multicultural i oberta cal un mínim comú denominador de valors cívics i algú els ha d’inculcar. I és absurd (i perillós) apel·lar a motius de llibertat de consciència.\nAra bé, el problema de l’educació a Catalunya o Espanya és un altre: falta d’autoritat (i això és culpa de la societat i algunes famílies, no tant dels soferts professors), dictadura del més fort, bullying, violència, abusos, depressions, anorèxia, drogoaddiccions, sexisme que va a pitjor (per primera vegada a Espanya, els adolescents actuals són més sexistes que la generació immediatament anterior: només cal veure a les Jessis obedients i submisses amb els seus fatxendes Johnatans…)…\ngener 29, 2009 a 12:09 pm\nI el pitjor de tot: les administracions han permès que l’escola pública, en moltes zones, s’hagi convertit en un ghetto.\ngener 29, 2009 a 2:51 pm\nRafel, quan vivia a Navarra es produïa un fet curiós. Gent d’esquerres que, per principis, no volia enviar els fills a una escola privada i, per tant, religiosa, es trabava amb què l’escola pública l’havien convertit en un guetto de tal calibre que només podien garantir-lis una educació de qualitat si els aputaven a l’itinerari A d’estudis, tot en euskera. El problema era que aquestes persones no sabien euskera i no els agradava la idea de no poder participar en l’ensenyament dels seus fills.\nPer una altra banda, les Jessis són molt submisses respecte el mascle Jonathan. però enfront el grup són igual o més violentes que ell. I tens raó: és esfereïdor comprovar el masclisme fortament arrelat en una generació tan jove.\ngener 29, 2009 a 3:00 pm\nTheo: El problema del bloqueig és que és precisament això. No es poden anomenar els substituts sense l’acord dels dos grans partits perquè qualsevol altra combinació no dona la majòria suficient de dos terços. I els candidats presentats per el PP son tant impresentables que, fins i tot, un d’ells, han hagut d’esbrinar si complia els requisits exigits (cosa que es dubtosa).\nAquest pocavergonyes només creuen en una Llei: la del embut. Lo gros per a mi i lo estret per a tu.\nRafel: Ostres! Tant de bó hagués pogut jo objectar a la gimnàstica. Un dia explicaré una anècdota que em va pasar amb aquesta magnífica assignatura. Ara bé, de traumes, res de res. No en sabia, ni tenia ganes de saber-ne i a mi, els que em semblaven raros eren ells, que s’empenyaven en fer-li fer al cos coses per a les que no estava dissenyat.\nParlar de l’educació en general em sembla un treball massa difícil per a un outsider com jo. Però és evident que hi ha moltes coses que no funcionen (a l’escola i al seu entorn).\nBé, sempre he estat força sapastre per això de la gimnàstica, fins que van venir a salvar-me unes oportunes crisis asmàtiques per asma… des de llavors, estava excempt… i el mateix em va servir per lliurar-me de la mili sense pròrrogues ni ‘prestación social susititutoria’. La política del PP és repugnant; han judicalitzat la societat i polititzat la judicatura fins uns extrems que és imprescindible una reforma general del sistema judicial, amb entrada massiva de nous jutges que garanteixi que el sistema té contacte amb la realitat. No pot ser que tinguem aquests jutges franquistes encara .\ngener 29, 2009 a 8:22 pm\nTheo: Em fa l’efecte que l’única forma de garantir aquest contacte de la justícia amb la realitat seria fer passar els jutges per les urnes (com als Estats Units). Però, a veure qui és el maco que convenç a aquesta caterva de privilegiats de que hem de passar a aquest sistema?\ngener 29, 2009 a 10:11 pm\nJaja, com es nota que els blogaires no ens anava massa la gimnàstica a l’escola!\ngener 30, 2009 a 8:08 am\nRafel: Bé, encara que no m’imagino que cap dels assidus d’aquest blog sigui un fanàtic del body building, també penso que potser hi hagin altres blogs, d’esports per exemple, en els que la gent no li tingui tanta mania a l’assignatura de marres.\ngener 31, 2009 a 12:40 pm\nJo també m’apunto al dret a objectar a Gimnasiaaa!!!!\nEr patètic! Veure’m intentar fer la voltereta era tot un espectacle pallasil! I que dir del test de Cooper, cada cop q ho intentava acavava desmaiat en una cantonada!!\ngener 31, 2009 a 1:01 pm\narqueòleg: La tombarella al terra encara em sortia mitjanament bé, però quan s’empenyàven en que la fes a sobre del prington (o com coi es digués aquell malèvol instrument fet de calaixos de fusta amb un matalàs al damunt) tot allò es convertia en una mena de guantánamo avant la lettre. I ja no dic res sobre el puntal: ja em diràs quina necessitat pot tenir algú normal, d’anar cap per avall!.\nEl test de cooper deu ser alguna tortura nova que es deuen haver inventat fa poc. Jo no el vaig patir, ni tant sols se el que és.\nfebrer 1, 2009 a 7:58 pm\nEl plington se’m donava molt bé. Però anem cap al tema principal, no patiu a les properes eleccions que guanyarà el PP substituiran la EPC per la teoria antie-volucionista.\nfebrer 2, 2009 a 8:16 am\nmiki: No crec que el PP, si guanya (que ho te pelut amb els lios que organitza), elimini l’assignatura. Com ja he dit, aquesta assignatura es va incloure en els plans d’estudi seguint una recomanació europea i no com un caprici del PSOE (com molta gent ens vol fer creure). Els estudiants alemanys fa molts anys que estudien una cosa semblant i a França també es va incloure en el curriculum fa uns anys.\nPer cert. ahir hi havia un article de Jose Manuel Sánchez Ron (el més conegut dels historiadors de la ciència espanyols) parlant de Darwin a EL PAIS. En aquest article, el científic deia que no val la pena discutir el tema de la EpC quan encara el nivell científic dels estudis secundaris és tan baix que teories com la de l’evolució s’expliquen com meres hipótesi. Val la pena llegir-lo:\nfebrer 2, 2009 a 7:03 pm\nAhhh entre el test de Cooper i el plinton… quins malsons! I hi havia una altra de pujar una corda que puff… i un que era com un test de cooper però en xungo (correr + abdominals + flexions i començar una altra vegada fins a 5 vegades!)\nfebrer 2, 2009 a 7:04 pm\nfebrer 2, 2009 a 7:12 pm\nVeus? Ja és el que jo deia. El senyor Cooper va inventar el seu test el 1968. Però jo vaig acabar el Batxillerat l’any 1971 i aquesta tortura encara no devia haver arribat al nostre pais.\nLo de pujar la corda, només de pensar-ho, m’esgarrifo. Jo no ho vaig veure mai al col·legi, afortunadament!\nI, per cert, jo ho havia comparat amb Guantánamo, però això sembla més aviat Abu Graib.\n« Punset, Punset … (la revenja)\nEls bancs dolents »


Pasta per a modelar - Tot per a començar. Djeco - Stoksdidactic\nCaracterístiques de Pasta per a modelar - Tot per a començar\nEt presentem la pasta per a modelar Tot Per a Començar de Djeco, un pack per a iniciar als petits artistes de la casa. Modeleu i doneu curs a la vostra creativitat amb la divertida plastilina de colors!\nAquest joc senzill però molt divertit estimularà als petits i nenes en les habilitats manuals, la creació de petits objectes i en la combinació de colors. Una vegada que hagin acabat de jugar amb la plastilina, en tancar el frasc, sempre quedarà tou, llest per a un nou joc.\nEn aquest Set Complet de pasta per a modelar Tot Per a Començar de Djeco trobareu 4 pots de pasta de colors de 140 gr, un corró, 12 motlles diferents per a crear animals i personatges, una màquina d'espaguetis, dues regles amb diverses formes per a aplicar a la màquina per a crear espaguetis i una roda rodona per a cort i acabat. Un conjunt complet amb el qual la vostra creativitat no tindrà límits.\nLes manualitats són molt beneficioses per als nens, perquè ajuden a desenvolupar la creativitat i la imaginació, a potenciar la concentració, paciència i perseverança, augmenten la seva autoestima i confiança, així com la capacitat de superació, aprenen a resoldre problemes i enforteixen la memòria i la psicomotricitat. És increïble, veritat? Per això a Stoks Didactic ens agraden tant i sempre busquem joguines que no solament serveixin per a passar una estona de joc, sinó que ajudin al desenvolupament personal dels nens, els nostres protagonistes.\nJoguines , Jocs de Manualitats i Plàstica , Jocs de Manualitats , Eines per Modelar , Joguines per Edats , 3 a 6 anys ,


Jornades - La història del ferrocarril a Mallorca: una projecció de futur | EIC\nJornades - La història del ferrocarril a Mallorca: una projecció de futur\nLa història del ferrocarril a Mallorca: una projecció de futur\nDescripció: Mallorca fou un testimoni clau en la historia del desenvolupament ferroviari al mediterrani. Juntament amb Còrsega i Sardenya desenvolupà una àmplia xarxa de ferrocarril insular. Més de 250 km de vies recorrien la geografia illenca i, com si d'un sistema circulatori es tractés, irrigava les estructures agràries i industrials de l¿illa tot comunicant-les amb un punt neuràlgic: el port de Palma. Una infraestructura clau que abastia Mallorca de mercaderies i per on s'exportaven arreu d'Europa els productes que sortien dels camps i les industries de l'illa.\nUna industria caiguda en l'oblit per enaltir un turisme que, suposadament, va treure l'economia insular de la pobresa. Una història oblidada que va veure la llum gràcies al ferrocarril.\nEl ferrocarril fou més que un mitjà de transport. Canvià radicalment la societat i l'economia de l'època. I encara més, canvià la mentalitat dels homes i dones que el van veure néixer.\nLa Fundació Ferrocaib ha assumit la responsabilitat de preservar tot aquest patrimoni, material i immaterial. Com s'ha de transmetre aquesta significació a la societat actual? Com podem aprofitar-lo per continuar aportant valor als nostres dies? Quin projecte podem generar per fer-ho possible? Quin és el compromís de la Fundació Ferrocaib?\nDurant la conferència s'intentarà donar resposta a aquestes preguntes alhora que ens traslladarem als darrers decennis del segle XIX per assistir al naixement d'una nova era: l'era del ferrocarril. La sessió serà a càrrec de Guillem Febrer, president de la Fundació Ferrocaib.\nDates: Dijous, 23 de maig de 2019\nHorari: A les 18.30h a la seu dels EIC, Via Laietana, 39, Barcelona\nPonència Ponència Part 1\nPonència Ponència Part 2


El Servei de Vigilància, Salvament i Socorrisme de Blanes ha realitzat aquest estiu més de mil assistències | Blanesaldia\nEl Servei de Vigilància, Salvament i Socorrisme de Blanes ha realitzat aquest estiu més de mil assistències\nPublicat el 12 de Setembre, 2018 - 13:07 CEST\nAquest passat dimarts, 11 de setembre, va marcar la finalització del Servei de Vigilància Salvament i Socorrisme a les platges de Blanes. Per això la tarda-vespre d’ahir, després que va plegar el darrer torn de l’estiu 2018, tocava fer balanç i valoració de tots els serveis realitzats.\nSe’n va encarregar de fer-ho amb els seus efectius el cap de Protecció Civil de l’Ajuntament de Blanes, Josep Lluís Pouy, ja que es tracta d’un servei gestionat directament des del consistori blanenc a través d’aquest departament.\nDe fet, enguany ha estat l’11è consecutiu en què ha estat així, després que inicialment ho feia Creu Roja, i després ho va fer una empresa especialitzada durant un curt període de temps. Una de les dades més destacades a l’hora de fer balanç d’aquests 11 anys de gestió directa és que no s’ha hagut de lamentar cap víctima mortal en tot aquest temps. Josep Lluís Pouy ho resumeix d’una manera prou eloqüent: “Tots els qui aquest estiu han anat a les platges de Blanes, ja siguin d’aquí o de fora, han tornat a casa”.\nI és que una de les qüestions cabdals que cada any remarca el cap de Protecció Civil als efectius que treballen per garantir la seguretat a les platges de Blanes és que han de ser proactius. No es tracta tan sols que el servei compleixi els més alts nivells de qualitat i amb professionals competents en la matèria: han d’estar constantment alerta per prevenir, per actuar abans que sigui massa tard.\nPer això, des del primer dia en què s’entra en servei –enguany va ser el 8 de juny- fins ahir mateix s’han estat fent periòdicament simulacres sobre com cal procedir en cas que es trobin amb situacions d’emergència. Majoritàriament s’entrenen per atendre persones que es trobin amb dificultats quan són a l’aigua, però també estan preparats per atendre en primera instància situacions que després passen a mans dels especialistes als centres sanitaris, com per exemple atacs de cor que han remuntat amb la seva actuació.\nUna altra dada significativa és que durant tot l’estiu no s’ha hagut d’hissar la bandera vermella a cap de les platges. Aquesta bandera, que indica prohibició del bany, pot haver d’alçar-se perquè hi ha mala mar, però també per l’excessiva proliferació de meduses, o bé per algun tipus de vessaments que –igual que la mala mar- posaria en perill les vides de qui es banya.\nMés d’un miler d’assistències i 12.000 hores de servei l’estiu 2018\nAquest 2018 s’han fet un total de 1.046 assistències del 8 de juny a l’11 de setembre, havent invertit gairebé 12.000 hores de servei, incloent actes com ara el Concurs de Focs d’Artifici, el Festival de Música Jove Ensorra’t o la Caminada Popular de la Nit de Sant Bonós. El gruix més destacat, d’unes 11.600 hores han estat les invertides en el Servei de Vigilància, Salvament i Socorrisme en horari ordinari, és a dir, 10 hores de servei diari.\nHi ha hagut 22 efectius en servei durant tot aquest temps, patrullant a peu per les platges del municipi, vigilant des de les torres i cadires alçades, i atenent el tres Llocs de Socors. N’hi ha un per a cadascuna de les tres principals zones de bany de les quals en tenen cura: Cala Bona, la Platja del Centre i la Platja de S’Abanell.\nParticularment destacables han estat els serveis amb la cadira amfíbia, que permet poder banyar-se a mar obert les persones amb mobilitat reduïda. S’han fet un total de 118 serveis, dels quals 112 han estat amb assistència. Hi ha una cadira amfíbia per a cadascun dels tres llocs de socors, tot i que cal destacar que tant sols en un d’ells, a la Platja de S’Abanell, es pot fer amb el suport dels efectius del servei de vigilància i salament. En els altres dos llocs és de lliure utilització, però sense acompanyament, i el servei ha funcionat des de l’1 de juliol i fins el 2 de setembre.\nAutopistas i Protecció Civil de la Generalitat han realitzat un simulacre…\n← Inici del curs escolar 2018-2019 a Blanes amb prop de 5.300 alumnes Propietarios cercanos a la discoteca Arena de Blanes pleitean contra el Ayuntamiento por la contaminación acústica →\nÀngel Canosa diu que la candidatura d’ERC de Blanes està preparada per portar el canvi a l’Ajuntament


Cursos Gerontologia - página 2 | Emagister\nCursos en Gerontologia\n... atendre. Això implica el compromís d'atendre correctament i amb qualitat als ancians, alguna cosa que no sempre és així. El Màster en Gerontologia...\n... Tècniques i procediments en geriatria i Tècniques i procediments en geriatria ii Atenció i assistència en gerontologia i geriatria Diverses malalties...\n...V BGG501 Psicogerontología BGG502 Intervenció problemes cognitius BGG503 Intervenció problemes psicopatològics BGG504 Tractament problemes cognitius BGG505...\n...actualitzat i un disseny atractiu, ofereix una educació, cultura formació i estudis en Gerontologia i Geriatria. 1. Perfeccionar i actualitzar la formació...\n... la realización de la tesis doctoral. La estructuración del programa de Gerontología y Geriatría intenta favorecer la integración de los alumnos en el estudio, con...\n...Malaltia cerebrovascular 12. Malaltia tromboembòlica 13. Patologia arterial I 14. Patologia arterial II 15. Malalties pulmonars 16. Restrenyiment...\n...Posar al dia els coneixements so Mèdics Geriatres, infermeres geriatres i metges d'Atenció Primària. Rebrà dossier informatiu. Tenir un Màster aporta un...\n...CICLE PRIMER: GERONTOLOGIA I GERIATRIA I MEG101 Infermeria gerontològica MEG102 Teories sobre l'envelliment MEG103 Tractament farmacològic dels...\n....PRIMER CICLE: GERONTOLOGIA I GERIATRIA I MEG101 Infermeria gerontològica MEG102 Teories sobre l'envelliment MEG103 Tractament farmacològic dels...


toro de xori de banya de bous - bogeria de chile bull - Tipus Xile-Pebre\nBombes de Toro de Banya\n4 de desembre de 2017 Pin9 Comparteix Tweet Correu electrònic Yum 9 Shares\nUNITATS DE CALOR SCOVILLE: 0-500 SHU\nEl pebre Corno di Toro és un pebre dolç italià. El seu nom es tradueix literalment a & ldquo; banya del bou & rdquo ;, o & ldquo; bulls horn & rdquo;, així anomenat per la seva forma. A vegades també es coneix com a & ldquo; Cowhorn & rdquo; pebre.\nEs tracta d'una bossa de 8 polzades llarga i està cònica, amb forma de banya. Les beines maduren de verd a vermell, taronja o groc, depenent de la varietat cultivada.\nHe inclòs aquí fotografies de les diferents varietats.\ntess daly i vernon kay\nEl sabor és dolç i afruitat.\nS’obtenen millor quan han tornat un vermell profund, groc o taronja. Aquestes plantes es van desenvolupar per donar fruits en condicions més fredes, per la qual cosa són excel·lents per a zones més altes amb estacions de creixement més curtes.\nEls fruits amb forma típica mitjana de 6 a 8 polzades de llarg per 2 i frac12; polzades d'ample i un pes aproximat de 14 onces (142 gm). La maduresa és primerenca en una planta vertical i de mida mitjana.\ncom fer salsa de tomàquet casolana\nSón aptes per al cultiu exterior o interior.\nPersonalment, m’encanten aquests pebrots per la seva mida, sabor i pel gruix de les parets de xile. Són ideals per torrar i el gruix els fa lleugerament carnosos.\nAquí hi ha la varietat groga.\nTambé són perfectes per farcir i resistiran a la graella i a temperatures altes.\nAquí teniu la varietat vermella.\nHe cultivat varietats vermelles, grogues i taronja dels pebrots Corn di Toro, i són de molt un dels meus pebrots dolços preferits per créixer i cuinar. Tenen parets més gruixudes, que permeten menjars importants.\nEls tinc normalment com a part de la ceba, l'api i els pebrots de la Trinitat Santa Cajun (en contraposició als pebrots). També són excel·lents per fer pebrots farcits.\nreceptes d’or vermell\nBanya de toro groc\nPin9 Compartir Tweet Correu electrònic Yum 9 accions


COM ENTRENAR AL VOLTANT D’UNA ESPATLLA DISLOCADA - SALUT-CONDICIONAMENT FÍSIC\nCom entrenar al voltant d’una espatlla dislocada\nUna espatlla dislocada no només és un dolor físic, sinó que també pot marcar seriosament els vostres plans d’entrenament. Però les espatlles dislocades no sempre són tan dramàtiques, ràpides, torna-les a unir. drama que la gent sol imaginar.\nSi una persona és naturalment molt articulada, el que és habitual, la bola [de l’espatlla] pot sortir sense traumatismes, diu Armin M. Tehrany, MD, cirurgià ortopèdic certificat per la junta i fundador de Atenció ortopèdica de Manhattan . És possible que l’alterador de pes ja tingui articulacions lleugerament fluixes i, després d’anys d’entrenament, pot tenir certa microinstabilitat, en què la pilota surt una mica i torna a entrar.\nSi sentiu molèsties o dolor a l’espatlla a l’interior de l’articulació, o bé fins i tot aquella estranya sensació que l’articulació de l’espatlla rellisca , és aconsellable fer-ho comprovar per un doctor, que pot fer un artrograma de ressonància magnètica, que utilitza una injecció de solució de contrast per mostrar més detalls.\nQuan se us ha diagnosticat un problema a l’espatlla, heu arribat a un pla de tractament (cirurgia, PT o una combinació d’ambdós). i el vostre doctor ha donat l’acord, us podeu preguntar com podeu tornar al gimnàs. La resposta breu: amb molta cura.\nLa resposta més llarga: haureu d’entrenar-vos de manera intel·ligent, prestar atenció al vostre cos i millorar els vostres punts febles de forma tan aguda (si no més agudament) que els vostres punts forts. Aquí hi ha sis consells professionals per entrenar-se al voltant de les espatlles dislocades:\n1. Atureu-vos si fa mal\nPot semblar una tonteria, però de debò: si un patró de moviment provoca dolor, no ho feu. Una luxació fa que els músculs de l’espatlla es tanquin, diu Dustin Jesberger, D.P.T., un fisioterapeuta amb Reacciona la teràpia física a Chicago. Si el braç es col·loca en una fona, els teixits s’estrenyen, els músculs es redueixen i la seva estabilitat es veu afectada. Un cop el braç es pot moure completament, normalment es permet un entrenament suau de la força.\n2. Centreu-vos a la part inferior del cos\nMentre l’espatlla es cura, encara podeu fer tot tipus d’entrenament a la part inferior del cos. Una bona manera de mantenir-se en forma és realitzar circuits de pes corporal per a la part inferior del cos, diu Jesberger. Penseu en repeticions elevades de genolls, estocades, aixecaments de talons, ponts i genolls alts per mantenir els músculs prims i mesquins. També podeu provar el cardio com córrer, sempre que no gireu massa els braços i no us estressi massa l’espatlla.\n3. Aneu amb compte amb les files, les desplegables i els augments\nConcretament, no voleu que la lesió es repeteixi, cosa que passa a un ritme alarmant: el 70% dels atletes patiran una segona luxació de l’espatlla en un termini de dos anys, diu Jesberger. S’ha d’evitar qualsevol força que estiri el braç de l’espatlla, com ara arrancaments i files, diu. Crea massa risc en una espatlla que ja és inestable.\nA més: Eviteu exercicis que estressin l’espatlla mentre els braços estan rectes, com els aixecaments frontals i laterals, diu Jesberger. Mantenir el pes més a prop, flexionant els colzes quan es fan aixecaments laterals, per exemple, us proporciona més control sobre el pes i redueix el risc de lesions.\n4. Aneu amb compte amb la part inferior del cos també\nFins i tot els pesos pesats pesats poden posar tensió indeguda en una articulació feble de l’espatlla, tot i que la part inferior del cos fa (o hauria d’estar fent) la major part de l’ascensor. També heu d’evitar les okupes carregades cap enrere o cap enrere mentre l’espatlla estigui curant. L'excés de pes a les espatlles produeix massa parell a l'espatlla, diu Jesberger. En canvi, fer un okupe de copa , mantenint el pes a prop del cos.\n5. Objectiu d'equilibri\nSempre que tingueu l’aprovació del vostre metge o PT, podeu fer exercicis d’enfortiment per estabilitzar el manegot dels rotadors, diu Tehrany. Però també heu de conèixer els desequilibris musculars que puguin haver contribuït a la lesió en primer lloc. Cada cop més atletes que tracto, tenen músculs massa forts a la part davantera i no són suficients a la part posterior, diu. En lloc de treballar més a l'esquena, consulteu un especialista en força per avaluar l'equilibri muscular.\n6. No deixeu la fisioteràpia massa aviat\nAquells exercicis de fisioteràpia que us han portat a aquest punt? Encara són molt importants per mantenir-vos aquí. Sovint la gent només s’interessa pel tractament i continua amb la seva vida, diu Tehrany. És tan important fer els exercicis que el fisioterapeuta i més tard un entrenador recomana mantenir els músculs equilibrats. No esteu segur de com treballar-hi? Una paraula: escalfament. Proveu els nostres exercicis per ajudar-vos a prova de bales el puny del rotador i millorar la força general de les espatlles.\nhugh jackman última pel·lícula de Wolverine\nwill ferrell mark wahlberg dad bromes\nel peu dret apunta cap a l'exterior en caminar\nper què em trenca el genoll?\nel que et fa sentir ple


Un tabú en el punt de mira\nActualitzada 15/02/2021 a les 21:00\n© Les plataformes de contingut pornogràfic volen establir més controls als usuaris\n© Un tabú en el punt de mira\nLa pornografia existeix.\nSe’n parla poc, però existeix. De fet, existeix tant que ocupa un gran percentatge de les pàgines web més vistes cada dia a tot el món. Avui, tots aquests webs estan al punt de mira.\nFa uns mesos, Pornhub, un dels llocs més populars d’aquest tipus de continguts, va haver de retirar més de 10 milions de vídeos de la seva plataforma perquè no podia assegurar qui hi havia darrere de vídeos publicats, alguns que mostraven abusos reals a persones i continguts publicats sense consentiment dels seus protagonistes. Un drama que comporta un gran patiment a moltes persones i que té una solució lenta i sovint poc efectiva, ja que els continguts que s’eliminen en una plataforma per ordre judicial solen aparèixer de nou en un altre espai. De la mateixa manera, per molt que es vulgui eliminar completament un contingut, segurament es trobarà a la deep web, aquella internet fosca, el mercat negre del món virtual.\nPer mirar de posar-hi solució, la mateixa empresa, Pornhub, vol ara implementar noves formes de control dels usuaris que publiquen contingut. Una d’elles serà la verificació biomètrica, és a dir, que tothom que vulgui publicar-hi vídeos o fotos hauran de fer-ho a través d’empremtes biològiques, mitjançant una eina externa, anomenada Yoti. Una forma de tenir perfectament localitzades les persones que formen part d’un dels portals més visitats del món.\nLa plataforma de vídeos per a adults lluita també per moderar els continguts, ja que per molt que els vídeos siguin d’empreses i usuaris verificats, també s’han donat casos que aquestes mateixes empreses incompleixen els drets de les persones a les quals graven.\nDarrerament també han sortit noves propostes, com OnlyFans, un espai on usuaris publiquen continguts a canvi que la resta paguin una subscripció mensual per veure què publiquen. Una espècie de YouTube privat. El que va començar sent una eina per a creadors de tot tipus ha acabat convertint-se en un espai de temàtica, majoritàriament, pornogràfica.


Torra exigeix a l’Estat “responsabilitats” pel cas de l’1-O i “rescabalar els ciutadans per la malversació que suposa”\nEl president diu que la retirada de l’euroordre “demostra que a Europa no hi ha lloc per a trampes ni menús a la carta”\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, atenent els mitjans de comunicació LAURA FÍGULS / ACN\nDijous, 19 Juliol 2018 21:46\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, s’ha mostrat visiblement content per la retirada de les euroordres contra l’expresident Carles Puigdemont, els exconsellers Meritxell Serret, Clara Ponsatí i Lluís Puig, i la secretària general d’ERC, Marta Rovira. En declaracions a la premsa, Torra ha exigit a l’Estat que, després d’aquest moviment, deixi els presos “tornar a casa i els exiliats venir”. Però a més, ha reclamat a Espanya “que sigui conseqüent” amb el que suposa aquest canvi de paradigma judicial. “Vull exigir-li les responsabilitats que té, demanar-li com pensa donar resposta al que la justícia europea posa de manifest, com pensa acabar amb aquesta arbitrarietat de la justícia espanyola, i com pensa rescabalar els ciutadans de la malversació que suposa aquest relat fictici i infundat”, ha etzibat.\nI és que per al president de la Generalitat, la retirada de les euroordres fa que “caigui el relat fictici com un castell de cartes”. “Alguna cosa hauran de fer des de l’Estat, és inevitable. No sé quina, però volem que els presos siguin amb els famílies i els exiliats tornin. No hi ha per on aguantar-ho i Europa ho veu”, ha sentenciat.\n“Enhorabona, sou lliures en una Europa lliure”\nTorra ha volgut dirigir-se directament als polítics afectats per la retirada de l’euroordre per mostrar la seva alegria. “President, conselleres, conseller, secretària general d’ERC: enhorabona, sou lliures en l’Europa lliure”, ha sentenciat. Per al president el desenllaç d’aquesta acció judicial és fruit de “la internacionalització de tots aquests mesos, que de nou dona una nova victòria en la que es demostra que no hi ha lloc a l’Europa que jutja correctament per a trampes o menús a la carta”.\nÉs per això que ha considerat que el fet que “per segon cop Espanya es vegi obligada a retornar l’euroordre” posant de manifest “com la l’Estat entén la justícia i quina falta de credibilitat té a tota Europa”. “Sabíem que teníem la raó i avui ho tornem a saber”, ha afegit.\nPer últim, preguntat pel retorn de Puigdemont a Bèlgica, Torra ha evitat pronunciar-s’hi assegurant que l’expresident “està avaluant quina és la millor estratègia amb els advocats”. Però tot i això, s’ha mostrat convençut que amb l’episodi d’aquest dijous “s’obre una nova etapa que permetrà tirar endavant i fer efectiva la República amb el Consell per la República amb Puigdemont”.


Una llei de recerca biomèdica donarà un marc homologable\nProjecte de Grifols\nLa companyia afirma que reduirà al màxim l’experimentació amb animals\nD'esquerra a dreta, Albert Grifols, Josep Àngel Mortés, Xavier Espot, Joan Martínez Benazet i Daniel Fleta.\nMembres de Govern, el cònsol i directius de la multinacional, ahir.\nActualitzada 10/06/2021 a les 17:30\nGrifols va voler respondre als dubtes generats sobre la seva arribada. Daniel Fleta, director del departament industrial, coneixedor dels neguits, va remarcar que no aterren al Principat “perquè hi hagi una legislació diferent o per fer quelcom que no es pot en altres països”. Va precisar que l’experimentació principal no serà amb animals, però va admetre que la investigació amb ratolins és inevitable en alguns casos, però intentant reduir-la al màxim: “Si volem un centre de referència hem d’oferir recursos, serveis, tecnologies, i en investigació clínica es necessiten animals.”\nEl ministre de Salut, Joan Martínez Benazet, va avançar que s’està preparant una llei de recerca biomèdica perquè doni un marc segur i homologable amb qualsevol llei europea. “Tinc la seguretat que no afectarà la salut, sinó que serà una oportunitat per als joves”, va afirmar, recordant que els seus nets viuen a Ordino. El Govern posarà en marxa un comitè científic i una comissió nacional d’ètica i d’investigació que han de validar el projecte.\nXavier Espot i el cònsol ordinenc, Josep Àngel Mortés, van ressaltar que la instal·lació no està en disputa amb la reserva de la biosfera declarada per la Unesco, i que el projecte serà respectuós amb el medi ambient i les especificitats d’Ordino.\nL’aposta de la farmacèutica aportarà llocs de treball qualificats i vol ser un pol d’atracció per a científics. Fleta va precisar que el centre serà un referent internacional que “donarà preferència a la gent del país”. Espot va recordar que els joves que estudien carreres científiques no tenen cap sortida a Andorra i “no poden definir un projecte de vida al país on van néixer”.\nEspot va descartar fer una consulta popular. Al centre ordinenc es desenvoluparan investigacions “oncològiques, sobre trastorns immunològics i malalties infeccioses”. També es promocionarà la divulgació amb simposis. Grifols invertirà 25 milions d’euros per arrencar el centre ordinenc i set milions anuals en despeses operatives. Preveu 50 investigadors i 15 persones per al funcionament. El cap de Govern va explicar que es tracta d’una iniciativa publicoprivada i que l’executiu sempre tindrà una representació del 20% sense aportar diners encara que es facin ampliacions de capital. Albert Grifols, director d’innovació tecnològica, va aprofitar per donar detalls de la dimensió de la companyia. Quant a l’edifici, Espot i Mortés van afirmar que estarà adaptat a l’entorn i que no afectarà el camí ral.\n#7 Propaganda DA\nFeu pena DA. Pena. Molta pena. No us trobarem a faltar a partir del 2023. Volia fer preguntes i no es podia. Hi havien politics no Ordinencs presencials i vau dir que no es podia. Només sabeu fer propaganda i res us surt bé. Espot… has llegit la carta que t'ha fet el Cierco? En sap bastant mes que tu, eh…\nAmb l'excusa de la pandèmia, a edificar i a especular. ¡Vinga!\nDec ser molt ruc què no acabo d'entendre el perquè ens em d'alegrar de la instal·lació d'aquest laboratori a Ordino...\nPero eh, no fem vestits a mida eh\nFinalment aquesta historia no aporta absolutament res al país, tant sols conviure amb un risc innecessari.\nSi no s'instalen al principat perquè hi ha "una legislació diferent o per fer quelcom que no es pot en altres països" com han afirmat, jo em demano perquè ho fan? Perquè tanta insistenicia de part de govern? Que no hi han més opcions? Perquè Andorra?\nEncara no se que guanya ordino amb això, ni variant, ni res, nomes merdes


2019 setembre 23 | Federació Hostaleria de Girona\nHosteltur. Entrevista Xavier Andreu Vicente, socio fundador y gerente de la consultora turística Sapienstravel y de la agencia de viajes Viemocions, especializada en enoturismo y gastronomía, será uno de los ponentes del foro sobre el “Turismo urbano, la importancia de la colaboración público-privada”, que se...\nHosteltur. La intermediación y Airbnb ya lo están haciendo y muy bien, según los hoteleros. Los hoteleros deben tenerlo claro: o se convierten en centros de gestión de las experiencias en destino de cara al cliente, en palabras de Pablo Gago, director de Estrategia e...\nHosteltur. Canarias y Baleares suman 850.000 plazas aéreas programadas entre mayo y diciembre de 2019. La situación de Thomas Cook, que estuvo negociando hasta la madrugada de este lunes contrarreloj con los bancos para obtener 200 millones de libras adicionales y así garantizar su supervivencia,...\nL’Escala rememora els orígens pescadors amb la Festa de la Sal\nDiari de Girona. L'Escala ha celebrat aquest cap de setmana la tradicional Festa de la Sal. L'esdeveniment tenia programades activitats des del divendres al diumenge però per culpa de la pluja les del dissabte a la tarda van haver de ser reprogramades. Aquesta festivitat va...\nXerrada sobre «La màgia de l’Àfrica Subtropical» a Santa Cristina d’Aro\nDiari de Girona. La Casa Màgica va acollir el dissabte un col·loqui a càrrec del consultor turístic Demetri de San Eugenio. Dissabte passat, Demetri de San Eugenio, consultor turístic, va «viatjar» fins a l'Àfrica Subtropical perquè els Amics de la Casa Màgica de Santa Cristina d'Aro...


Producte fitxa tècnica Dolly Moda 870051 accessori per a nina Juego de ropita para muñeca (870051)\nStart Accessoris per a nines Dolly Moda 870051 accessori per a nina Juego de ropita para muñeca\nDolly Moda 870051 accessori per a nina Juego de ropita para muñeca\nXML product data for Zapf 870051\nIcecat LIVE: JS for Zapf 870051\nJSON product data for Zapf 870051\nURL product data for Zapf 870051\nCSV product data for Zapf 870051\nShort summary description Dolly Moda 870051 accessori per a nina Juego de ropita para muñeca:\nThis short summary of the Dolly Moda 870051 accessori per a nina Juego de ropita para muñeca data-sheet is auto-generated and uses the product title and the first six key specs.\nZapf Dolly Moda 870051, Juego de ropita para muñeca, 1 Any(s), Multi color, 30-36 cm, 230 mm, 13 mm\nLong summary description Dolly Moda 870051 accessori per a nina Juego de ropita para muñeca:\nThis is an auto-generated long summary of Dolly Moda 870051 accessori per a nina Juego de ropita para muñeca based on the first three specs of the first five spec groups.\nZapf 870051, Dolly Moda. Tipus de producte: Juego de ropita para muñeca, Edat recomanada (mín.): 1 Any(s), Color de producte: Multi color. Amplària d'embalatge: 230 mm, Profunditat d'embalatge: 13 mm, Alçada d'embalatge: 313 mm. Quantitat per contenidor intermodal (20 ft): 28283 peces, Quantitat per contenidor intermodal (40 ft): 56566 peces, Amplada de cartró principal: 20 cm


Entrevista: Loïç M. Pérez-Muñoz, editor de la revista ‘Doll de tinta’. – A Cop de Cultura\nCrítica teatral: La dona de negre, al Teatre del Raval\nNovetat editorial: Cuaderno de Mánchester, de Luis Martín i Pol Ballús\nEntrevista: Loïç M. Pérez-Muñoz, editor de la revista ‘Doll de tinta’.\nDe la mà de l’editor i traductor Loïç M. Pérez-Muñoz, el gener de 2017 naixia “Doll de tinta”, una revista de lletres mensual i en català en què els lectors troben relats inèdits, traduccions d’obres clàssiques i articles d’opinió. A Cop de Cultura ha volgut entrevistar l’editor Pérez-Muñoz per a conèixer de primera mà la seva experiència al capdavant de “Doll de tinta”, descobrir la seva feina de traductor, la seva defensa del format paper i la seva opinió sobre l’estat actual de la literatura catalana.\n“Doll de tinta” pren el relleu a “La lluna en un cove”, el seu anterior projecte. Què va provocar aquest canvi de format? Quines diferències hi ha entre elles?\nEn efecte, “La lluna en un cove” va funcionar des de 2009 fins a desembre de 2016, i es van publicar exactament setanta números, entre els quals alguns especials. Calculo que per ella van passar-hi més de cinc-cents autors diferents de tot el domini lingüístic. Per tal de respondre la primera pregunta, i, de pas, la segona («Per què va escollir “Doll de tinta” [com a títol de la nova revista]?»), reproduiré exactament el text de Redacció que va aparèixer en el número 1 de la nova revista, que va sortir el gener de 2017. Vet ací: «Havent quedat demostrat que un impossible pot ser realitzat com a mínim setanta vegades, “Doll de Tinta” surt com una evolució d’un projecte que recull una interessant i enriquidora experiència. Vet ací, però, una totalment nova revista de lletres que vol obrir-se, no tan sols a la literatura en sentit estricte, sinó al pensament, a l’art, a la cultura, a la història i a les humanitats en general. ~ “Doll de Tinta” no és necessàriament el resultat d’una ejaculació intel·lectual; sense rebutjar completament el sentit hedonista que tota obra escrita pot tenir, volem incidir sobretot en la capacitat transformativa de la paraula articulada amb sentit, amb coherència, amb responsabilitat i amb bona voluntat i amor envers el gènere humà, el qual, pensem, necessita totes aquestes coses per a fugir de la barbàrie, de la crueltat, dels mals vicis i de les temptacions mundanes i vanes. ~ “Doll de Tinta” s’aboca sobre paper; és un antic i noble mitjà, amb pes, olor, color i, en certa manera, esperit; fa la seva funció, a més, sense necessitat de bateries, i no emet radiacions electromagnètiques. ~ Als responsables de “Doll de Tinta” ens il·lusiona aquest projecte, però no som uns il·lusos; sabem perfectament que el panorama cultural de l’àmbit al qual ens adrecem té les seves deficiències, precarietats, inconveniències, desarticulacions i, en general, mancances. La ‹ultratecnologització› de la nostra societat, acollida amb un excessivament ingenu entusiasme, amenaça d’ofegar les humanitats o de pervertir greument el sentit llur; l’excessiva ‹connectivitat› telemàtica està portant el gènere humà a un carreró sense sortida de redundàncies i de repeticions de missatges que, en el fons, no diuen res, ni solucionen res, ni aporten esperança, si és que directament no propaguen l’error i la desesperació; les tecnologies digitals es presenten amb la màscara d’un vastíssim món de possibilitats, que amaga, al darrere, la perillosa trampa d’intricades teranyines on la persona queda embullada sense possibilitat de sortida, i a mercè de monstruoses i afamegades aranyes. I, mentrestant, la premsa té cada dia més mala premsa, potser justament perquè convida a un espai i a un temps de reflexió tranquil·la i assossegada. “Doll de Tinta” vol aportar això mateix, sense rebutjar la bellesa, fent-la, però, útil per a portar al bé. ~ No tenim cap més pretensió que aquelles que ens permeten les nostres humils possibilitats. Al born saltem amb recursos limitats per a lluitar en combat desigual contra els monstres de la desafecció, de la manca d’interès general, de la deserció de la cultura d’arrel humanista, de les tendències i modes dissenyades a l’ombra i alliberades als vents per obscurs poders fàctics. “Doll de Tinta” no és més que un petit projecte cultural independent que naix per iniciativa d’alguns que, si bé totalment mancats de seny, no manquen per això a llur professió d’amor envers la sempre llunyana saviesa. ~ Si la tinta és la reflexió assossegada i el doll la rauxa, “Doll de Tinta” és… això que ara mateix teniu en les mans, i molt més amb què provarem d’anar sorprenent-vos, número a número, si ens ho permeteu i si no vénen massa mal dades. ~ Redacció de “Doll de Tinta”.» Ara afegiré també que el ‹doll de tinta› és una de les tecnologies que podria possibilitar materialment un projecte com aquest, amb un tiratge més aïnes curt, en comparació amb altres publicacions.\nA quin públic potencial va dirigida la seva publicació?\nPersonalment, soc una de les persones que pels volts de l’any 2000, potser fins i tot una mica abans, vam creure en el pancatalanisme lingüístic i el vam assumir com a projecte cultural no necessàriament vinculat a una opció política o una altra. Fent una mica de memòria, en aquells anys, la interconnectivitat creixent (a través de l’estructura telemàtica en construcció, cal admetre-ho) entre els diferents àmbits geogràfics o territoris que conformen el domini lingüístic va portar a alguns de la meva generació a redescobrir la complexitat i riquesa del català com a llengua i cultura comuna, la qual, des de les esferes polítiques, s’havia intentat tradicionalment desmembrar i escampar. Per exemple, per a mi va ser tota una descoberta començar a escoltar en aquells anys gent que, a través de ràdios que emetien per Internet, parlaven en català des de la Franja, des de les comarques catalanes incloses en l’estat francès, des d’Andorra, des de l’Alguer…, i ja no direm des de ses illes, des del Principat… Jo vaig nàixer al País Valencià (tot i que actualment no hi resideixo), i tot allò em va fer un gran efecte, em va fascinar. El nefastíssim “Canal 9”, que tots els valencians vam patir durant llongs anys tristos i foscos, mai no havia mostrat ni tan sols insinuat aquella realitat excitant d’un català viu i actiu en territoris tampoc tan allunyats entre si, però volgudament parcel·lats des de les esferes polítiques. Cal dir que el pancatalanisme (ja no polític, sinó simplement lingüístic i cultural) des del País Valencià sempre s’ha vist tradicionalment, i encara avui en dia és així malgrat el que pugui semblar, com una monstruositat totalment infame, i els que professem aquest tipus de ‹desviacions› esdevenim directament una mena d’‹empestats›. Tampoc no voldria fer-me la víctima; no es tracta d’això, perquè al cap i a la fi altres ho han patit molt més que no pas algú de tercera o quarta fila com jo. Però aquesta realitat de l’‹empestament› d’individus com jo al País Valencià és un fet, i per cert ja àmpliament estudiat i científicament apamat. Per tant, recuperant la pregunta: A qui va dirigit “Doll de tinta”? Resposta: A tots els públics de tot el domini lingüístic.\nLa revista no té versió digital, només es pot trobar en paper. Per què ha apostat únicament per aquest format?\nÉs cert que “Doll de tinta” només té versió tangible. El que no acabo d’entendre és la pregunta. A veure, sí que l’entenc, però no acabo de comprendre per què havia de ser plantejada justament aquesta pregunta. Per què…? I es podria donar com a resposta: Per què no? Jo crec que la literatura, com a expressió artística i humana en general, necessita el seu propi espai, el seu format, la seva (per què no?, reitero) ‹tangibilitat›. Per què es continuen fent publicacions en paper? Tres factors a tenir en compte: durabilitat, objectivitat i des-connectivitat. El primer factor, la durabilitat, resulta evident. Els llocs webs apareixen i desapareixen com la boira; tot resulta insultantment efímer, fins al punt que a nivell de consciència col·lectiva hem arribat a assumir i integrar en la nostra vida una mena de super-relativisme delirant. El coneixement, la cultura, fins i tot les relacions humanes, tot ha perdut el seu valor dins d’aquest anar-i-venir digital que, per cert, no es dirigeix enlloc. En aquest sentit, que un objecte, i, en concret, un objecte que sigui contenidor d’una forma d’expressivitat humana, tingui una durabilitat major del que ofereixen les obsolescències programades amb què surten de fàbrica les deixalles electròniques (directament les anomeno així) que aboquen a tones als mercats, és un valor, almenys per a mi. El segon factor: l’objectivitat; quan l’objecte, paral·lelament al missatge que conté, adquireix, en virtut de la seva materialitat, un discurs paral·lel en ell mateix. Per exemple, extrapolant-ho al camp de l’art plàstic: un quadre té un determinat valor artístic; però és que, alhora, paral·lelament, el quadre, com a objecte, té una història, tant o més interessant que l’obra artística que representa. Seguint amb això, recordo un llibre que em va agradar i que explicava justament la història d’un quadre (el vaig llegir ja fa uns anys): La noia de blau, de Susan Vreeland. Es tractava d’un quadre de Vermeer, però això era el de menys; l’interessant era veure la història de l’objecte, del quadre, i com anava canviant de mans, passant d’un propietari a un altre. Això, tornant al món de la literatura, també té els seus punts de coincidència. Un llibre, com a objecte material, conta dues històries: la que conté, i la que adquireix amb el temps dins d’aquest món de la materialitat. On vaig comprar aquest llibre? Qui me’l va regalar? A qui el vaig deixar? Quines pàgines van quedar malmeses quan el nen petit de casa el va agafar i va començar a esquinçar-ne fulls?… Ja sé que aquest punt de vista contradiu el discurs ‹oficial› promogut des de les ‹altures› on habiten els influenciadors actuals, els quals propugnen un ‹des-aferrament› de les coses materials com a opció de vida, partint d’uns principis que formen un refregit de filosofies orientaloides que els deu haver produït alguna indigestió. D’un materialisme exacerbat es pretén passar a un no-materialisme igualment perniciós i ridícul, des del meu punt de vista. Prescindint també dels llibres i entrant per tant ja directament en una avantsala d’un més que probable “Fahrenheit 451”. El tercer factor: la des-connectivitat. Evidentment. Avui en dia, la des-connectivitat, el fet de poder desconnectar-te del món aberrant de les pantalles que emeten llum/fum, és també un valor a l’alça. És un luxe poder deixar de banda les pantalles i submergir-se en l’estudi, l’anàlisi o la simple lectura d’alguna cosa que està pensada i feta a escala humana, i no pas planetària (global). Però és que no és tan sols un luxe; és una necessitat. A nivell espiritual, encara continua sent un perill l’ús prolongat i indiscriminat, sistemàtic, de mitjans digitals que tenen com a comesa principal: 1) orientar fluxos d’atenció cap a determinats punts, sota l’enganyosa aparença d’una hipotètica llibertat total de moviments per part de l’usuari; 2) recopilar dades sobre pautes de comportament per a un control comercial, polític, sociològic i fins i tot militar. Des del punt de vista psicològic, les plataformes digitals donen tendència a la dispersió mental i no afavoreixen la concentració, com és ben sabut. A banda de tot això, hi ha altres motivacions de tipus ecològic, etc. De fet, si no recordo malament, justament en els primers números de “La lluna en un cove” va aparèixer publicat un article que es titulava així: “Per què publicar en paper?”. D’altra banda, i per a finalitzar aquest bloc, també és interessant treballar en les zones d’ombra on “Google” no arriba a penetrar.\n“Doll de tinta” ofereix cada mes una selecció de relats inèdits. Quin és el criteri que utilitza per a fer-ne la tria definitiva?\nNo només oferim una selecció de relats inèdits. Oferim també un apartat de traduccions d’obres clàssiques al català, i un altre apartat també important d’assaig. Dins de l’apartat de traduccions, hi col·labora per exemple l’amic Carles Llorach-Freixes, que ha traduït un munt de bones peces de la literatura anglesa del XIX, i jo mateix, que faig de traductor del rus. En l’apartat d’assaig o opinió personal (articles), hi participen un munt d’escriptors: J. M. Vidal-Illanes (des de ses illes, amb la seva secció “Estats de connivència”), Rosa Saureu (“Retalls de ponent”, des de Lleida), Eulàlia Esteve (“Llocs amb encant, l’encant dels llocs”; d’aquesta secció, per cert, aviat sortirà un recull en format de llibre il·lustrat), l’austríac Klaus Ebner (“La destral per al mar congelat dins nostre”, sobre literatura i cultura del seu país), i un llarg etcètera. Tornem, però, a l’apartat de ficció. Quin criteri utilitzem per a fer la selecció? Diversos, però, entre ells, ens fixem molt en la claredat expositiva. Això és fonamental. I sembla una obvietat, però no ho és tant. Hi ha autors per exemple que donen preferència a l’originalitat, i es deixen la claredat expositiva en segon terme; amb resultats nefastos. El lector ha de saber o intuir el que es narrarà (de què va la història?) des de les primeres línies del relat. L’originalitat té la seva importància, però almenys per a nosaltres no és el factor determinant. Pel que fa al nivell de correcció lingüística, som conscients que en aquest camp els autors habitualment necessiten un ajut en català, i per això la revista disposa de la seva secció de correcció professional. És a dir, a l’hora d’enviar relats per a selecció, l’autor no ha de patir tant pel seu nivell de correcció lingüística; si la història està ben explicada i és interessant, la publicarem en la revista amb la seva corresponent correcció. (Ara, també cal admetre que, en general, les persones que presenten un major domini lingüístic, tenen també majors facilitats en competències de claredat expositiva i presenten també majors potencialitats narratives; la qual cosa confirma el treball dels psicòlegs sobre la relació existent entre competències lingüístiques i desenvolupament del talent humà).\nL’any 2010 va crear l’editorial El Toll, que publica llibres en català, bàsicament novel·la i assaig. Com valora aquesta experiència?\nEn efecte, l’any 2010, vaig crear el segell editorial independent “El toll”. Gairebé nou anys ja d’activitat en el sector donarien per a explicar moltes coses. Anècdotes, però també desenganys i frustracions… I també alegries, certament, perquè en resum i malgrat tot hem anat de mica en mica però creixent en el nostre àmbit. Jo, com a editor, m’ho he passat molt bé i he aprés moltes coses dels autors i de les seves obres. Cal tenir en compte que jo vaig començar de zero absolutament, i vaig entrar en el món de l’edició amb una mena d’il·lusió ingènua. L’edició en català té les seves especificitats…, particularitats, i deixem-ho així, per si de cas algú llegeix això.\nCom veu l’estat actual de la literatura catalana?\nSoc un editor petitíssim i no arribo a tenir una visió tan global com caldria per a arribar a contestar amb solvència preguntes d’aquest calibre. El que sí puc dir són coses en base a les observacions que he fet a partir del material que ha arribat a les meves mans. Hi ha un volum important d’obres originals que són directament descartables per falta de claredat expositiva. En general, la ficció va una mica coixa, i crec que hi ha més tendència a excel·lir en el camp de l’assaig i de l’opinió personal, o de l’articulística, seguint tradicions com per exemple la de Josep Pla. La poesia, això sí, és un autèntic desastre. S’anomena ‹poesia› a una cosa que, directament, no ho és en base (i ningú no ho vol admetre); es tracta només de prosa amb línies partides; i una prosa-de-línies-partides, a més, críptica i incomprensible; o, el cas contrari, pretesament senzilla i fàcil d’assimilar. De fet, la poesia fa temps que va deixar d’existir; des del moment en què es va considerar que no calia memoritzar versos. Punt. No hi ha més. Repeteixo que els poetes actuals són prosistes amb tendència al cripticisme, per un costat, o al senzillisme, que és l’extrem oposat. Escolteu: que el rei va nu! Més coses: tornant a la prosa, per sectors territorials, en general ens arriben, de les illes, materials de molta qualitat literària, del Principat, obres assequibles, i del País Valencià…, deixem-ho estar.\nEns podem mirar el futur amb optimisme?\nJo crec que no, gens ni mica. A més, en els darrers anys hem anat observant que la forma en què escriuen els autors també ha anat canviant, per culpa dels mals vicis adquirits en mons virtuals digitals. Per exemple, hi ha una tendència claríssima a prescindir dels signes de puntuació. El punt, el punt i coma, etcètera, hi ha molts autors que els substitueixen directament per un únic signe: la coma (,) i això ho fan servir tant per a un trencat com per a un descosit. Cada cop costa més trobar autors que sàpiguen utilitzar correctament un signe de puntuació com el punt i coma. Amb això, s’ha perdut subtilitat, i els textos (els originals, vull dir) esdevenen masses monstruoses on els signes de puntuació s’han reduït (s’han empobrit), cosa que podria revelar una forma de pensament sense connectors escaients: tot amb comes, tot amb comes, som-hi, les frases es desdibuixen, no hi ha ni punts seguits, ni cometes, ni angles, de vegades ni tan sols signes d’interrogació, i au, tot seguit, i és per culpa dels mals vicis adquirits amb l’ús de les andròmines electròniques. Si us plau: mireu això dels signes de puntuació. Els textos necessiten punts, punts i comes, dos punts, signes d’interrogació, etcètera. La claredat expositiva, un pensament ben articulat, s’expressa també a través del correcte ús dels signes de puntuació, per als quals hi ha unes regles concretes, conegudes i comunament acceptades. La tendència actual a substituir-ho tot amb comes simples em posa dels nervis.\nEditor, autor, traductor, il·lustrador… Alguna disciplina més? En quina de totes aquestes se sent més còmode?\nDisculpi, jo soc editor, i faig de traductor sense ser-ho ‹oficialment›. No em considero il·lustrador. En la revista “Doll de tinta”, qui habitualment s’encarrega de les il·lustracions (quan està inspirat) és el company Miquel Bohigas, que a més és fotògraf i exlibrista. Personalment, sí que tinc una altra faceta, però aquesta és la de promotor cultural. Això sí que li ho acceptaria. Crec que tinc capacitat per a promoure la cultura i gestionar projectes vinculats a ella. Per exemple, des de la redacció de la revista hem organitzat diversos números especials, on la literatura es relaciona amb altres arts, com per exemple les plàstiques. Els col·laboradors de “Doll de tinta” ja saben bé que a l’any fem uns dos o tres números especials, basats en una determinada obra pictòrica. L’objectiu és presentar un text (de ficció o de no-ficció) basat o inspirat en el quadre en qüestió, i això és tremendament fructífer i divertit; un excel·lent exercici literari, on diversos autors presenten obres que s’inspiren en un mateix tema, però fent-ho, és clar, des del propi punt de vista, des de la pròpia sensibilitat, i aportant una història (relat) que naix a partir del que l’escriptor ha vist en el quadre. És a dir, els relats per a aquests especials són de temàtica lliure, però han de prendre com a punt de partida l’escena o el personatge retratat en l’obra pictòrica de referència, la qual, com he dit, es proposa des de la redacció de la revista. Per exemple, esmento els especials que hem organitzat des de “Doll de tinta” des del número 1 fins ara (número 20): en el número 6 va ser un especial “Laura”, basat en el quadre homònim del pintor català Antoni Fabrés; el número 12 va girar al voltant de “La migdiada”, obra de Ramon Martí; el número 15 va ser un especial “Plein air”, partint del quadre de Ramon Casas; i ara, amb el número 20, l’especial és “Sitges, matí emboirat” de la pintora Àngels Biarge (en aquest cas encara en actiu). Tots els relats de ficció (i alguns articles) publicats en cadascun d’aquests especials prenien com a escenari o com a personatge principal el que apareixia en el quadre en qüestió; cosa que, és clar, resulta estimulant també per als propis autors, ja que en un mateix número apareixen textos que tenen com a font d’inspiració una obra presa com a referència. Així doncs, la meva faceta com a promotor cultural dins de l’àrea de la cultura i l’art català també m’agrada i m’ho passo molt bé; em fa gaudir i aprenc moltes coses jo mateix.\nCom a traductor, hi ha algun escriptor a qui li hagi fet especial il·lusió traduir?\nI tant que sí. Ja he dit en línies anteriors que faig de traductor del rus, i això m’ha obert les portes a un món increïble i força interessant per a mi. Per exemple, he traduït alguns autors russos sobre els quals tothom ha escoltat alguna cosa alguna vegada: Gógol, Tolstoi, Dostoiévskill, Txèkhov, Pushkin (algunes proses); però també altres que han estat tota una descoberta: Briússov, Leskov, Kuprín. Molts d’aquests textos, els hem publicat en la revista, i cal dir que alguns d’ells no tenen traducció ni a l’espanyol ni tan sols a l’anglès o el francès. Per tant, “Doll de tinta” es presenta també com un punt de connexió directe, sense intermediaris, amb altres cultures, com pugui ser l’eslava oriental.\nIntuïm que vostè és un gran lector. Què li agrada llegir?\nA banda dels russos esmentats, a nivell de lector tinc interessos molt variats; alguns d’ells estrafolaris, i d’altres que no sé si poden fer riure (per descomptat, tant m’hi fa). Tolkien és un referent ineludible. Em considero un afortunat, perquè soc de les persones que van descobrir pràcticament tota l’obra narrativa d’aquest autor abans de les pel·lícules, i per tant em vaig formar a partir dels seus llibres un imaginari no contaminat per l’audiovisual, que sembla que s’ha ‹menjat› els llibres a nivell de presència social, malauradament. En català recentment vaig descobrir un llibre preciós d’en Llorenç Riber: La minyonia d’un infant orat. De Mercè Rodoreda, he llegit alguns llibres, però de tots ells em quedaria amb Aloma, per algun motiu que no sabria especificar; potser perquè conté atmosfera. La resta de la producció literària d’aquesta autora realment no em va fer ni fred ni calor, sincerament. Josep Pla, evidentment. Les proses de Jacint Verdaguer també m’han interessat. Alguna crònica medieval, fragmentàriament, en concret la de Jaume I. Manuel de Pedrolo, Jesús Moncada, Quim Monzó (per descomptat); un munt de literatura, preferentment europea, traduïda al català; la Bíblia (fonamental); etcètera. Com a lector, he de reconèixer que tinc una certa tendència a apartar-me de les novetats.\nQuin és l’objectiu de la revista a llarg termini?\nA llarg termini avui en dia no es pot projectar res. Pots tenir unes orientacions i uns objectius més o menys clars, però per a mi ‹a llarg termini› és demà, com a molt tard.\nLa podrem trobar a les llibreries?\nDecididament no. Es tracta d’una revista que es distribueix per subscripció, de manera única i exclusiva.\nQuè ens pot avançar del proper número de “Doll de tinta”?\nMés que no pas fixar-se en un número concret de la nostra revista, crec que el que hauríem de tenir en compte és el projecte sencer, globalment, la trajectòria, l’evolució, els materials en conjunt publicats. Ens esforcem per tal de presentar en tots els números obres, textos interessants, tant de nova creació com traduccions de la literatura clàssica universal; dins de les nostres humils possibilitats. Per descomptat, ens agradaria poder créixer i arribar a més gent, però alhora som conscients de les limitacions, donades per factors que vénen de base o conjunturals. Una cosa que em preocupa força darrerament és el baix nivell de relleu generacional. Generacions senceres de joves queden embolicades en xarxes digitals amb perill de quedar-s’hi per a sempre si no actuen conscientment per a evitar-ho. Però vaja, cadascú és lliure de fer el que vulgui, si assumeix les conseqüències a nivell individual i col·lectiu.\nLoïç M. Pérez-Muñoz\nCrítica teatral: La dona de negre, al Teatre del Raval Previo\nNovetat editorial: Cuaderno de Mánchester, de Luis Martín i Pol Ballús Siguiente


El Centre i la seva revista, uns dels emblemes del Món de Reus – Revista del Centre de Lectura\nRevista del Centre de Lectura, codirecció, família, vincles\nJosep Baiges recalls the volume of the Revista del Centre de Lectura that he co-directed, together with Jordi Suárez-Baldrís and the collaboration of Dolors Juanpere, as well as what both the Centre and its magazine mean to him, and the links that his family has established with the entity over the years.\nRevista del Centre de Lectura, co-direction, family, links\nJosep Baiges recuerda el volumen de la Revista del Centre de Lectura que codirigió, junto con Jordi Suárez-Baldrís y la colaboración de Dolors Juanpere, así como qué significa para él tanto el Centro como su revista, y los vínculos que su familia ha establecido con la entidad a lo largo de los años.\nRevista del Centre de Lectura, codirección, familia, vínculos\nRevista del Centre de Lectura, 2006, 2n trimestre\nEl Centre de Lectura sempre ha estat situat en un lloc de privilegi del meu imaginari ciutadà. A tots els de casa el meu pare ens va inculcar una especial estimació per aquest ateneu carregat d’història que continua sent l’epicentre de la cultura i la intel·lectualitat local. De fet quan els Baiges van aterrar al Món de Reus, durant la segona meitat del segle xx, el primer que va fer el pare, per sentir-se plenament integrat a aquella nova realitat que l’acollia amb els braços oberts, fou associar-se al Centre. No hem d’oblidar que el Josep Maria Baiges i Jansà es va donar a conèixer, artísticament, a tot Reus l’any 1952 amb una exposició a la sala Fortuny. Una mostra trencadora, d’un surrealisme evident. En va dir de «pintura conceptiva». Com a curiositat tots els cartells publicitaris, que es van penjar als aparadors i cartelleres com a reclam, estaven fets a mà. A l’aquarel·la. Eren pròpiament un original. L’atreviment d’aquell jove artista, que encara no havia complert la trentena, va merèixer una crítica duríssima per part de l’Antoni Correig a les pàgines del Reus Semanario de la Ciudad qüestionant, fins i tot, que el Centre permetés aquella heretgia artística en el temple de la pintura local. Curiosament, amb els anys, Correig i Baiges van forjar una gran relació d’amistat que va servir per demostrar el talant obert i generós –i també elegant– d’ambdós.\nEl pare també va ser membre del Consell Directiu en representació de la Secció de Música. La meva germana Montse i jo havíem fet solfeig i piano (ella amb més destresa que no pas jo) sota les ordres de grandíssimes professores, com les senyores Briansó, Bartolí, Duran o Pàmies, per citar-ne, només, algunes. Va ser una època entranyable, on també em vaig endur alguna recargolada d’orella (en el sentit literal) de la senyoreta Besora, que aleshores alternava les classes de música amb la direcció de l’escola de dansa on la meva germana també hi practicava, amb notable solvència, aquesta disciplina artística.\nPer bé que actualment, del Centre, no en som usuaris habituals, ni tenim cap integrant de la nostra nombrosa descendència a les escoles de l’entitat, la meva germana i jo continuem sent-ne socis per una voluntat ferma i compromesa de contribuir a mantenir una entitat essencial per dibuixar el panorama cultural, artístic i també crític de la nostra ciutat.\nTot això ho explico per posar en antecedents a l’amable lector/a per explicar –i justificar– el vertigen que em va produir l’encàrrec de l’inoblidable Pere Anguera, aleshores president de l’entitat, de dirigir la Revista. Ell mateix, mesos abans, m’havia proposat de formar part del Consell Directiu. Vaig acceptar encantat malgrat reconèixer haver experimentat una certa decepció pel que fa al contingut d’aquelles reunions. Al marge de l’interessantíssim i –tot sovint– divertidíssim informe del president amb el qual Anguera encetava cada reunió, la resta del temps el dedicàvem a parlar d’obres de manteniment i d’afers laborals dels professionals de l’entitat. D’acció cultural, en aquelles reunions, més aviat poca. És el que hi havia.\nPer això em va satisfer l’encàrrec del president en el que, per sort, no vaig estar sol. En realitat es tractava d’una codirecció compartida amb l’amic i company, el periodista Jordi Suárez-Baldrís. Em permetran que obri un parèntesi per posar en valor l’oportunitat de treballar amb ell. De fet una de les coses que més em satisfà de la meva trajectòria vital i professional és haver pogut compartir projecte i dèries amb els germans Santi i Jordi Suárez-Baldrís, fills de l’aparellador Enrique Suárez i de la brillantíssima locutora Francina Baldrís, ambdós tocats per una enorme capacitat de treball i –el que és més important– esquitxada d’un finíssim i agut sentit de l’humor que es converteix en un autèntic bàlsam per afrontar situacions complexes com la que se’ns posava damunt la taula.\nRecordo que vaig llegir i rellegir nombrosos exemplars de la Revista per posar-me en situació. El pare en guardava un bon arreplec a casa. De totes les èpoques. Encara les conservo. I a partir d’aquí, amb el Jordi, vam començar a preparar una publicació que havia d’aparèixer pels voltants de Sant Jordi. Per la portada vam idear una foto que ha esdevingut clàssica per la festa del llibre, la dels autors locals que presentaven obra. La vam fer, amb els que van (poder) venir, a les majestuoses escales d’accés a l’antic casal dels marquesos de Tamarit.\nUn altre dels records que em queda és la tremolor que vaig experimentar en tenir la revista a les mans. Tot i haver revisat les galerades una vegada i una altra, em feia patir que la publicació pogués tenir alguna errada flagrant que despertés la fúria i la rialla foteta d’alguna de les patums en veure el resultat final elaborat per aquells dos jovenets davant d’una empresa de tanta alçada. Això sí, vam tenir la sort de comptar amb l’ajut, la col·laboració i –encara més– la comprensió de la gran Dolors Juanpere, que ens ho va fer tot molt més fàcil.\nAmb la perspectiva que m’ofereix revisar aquella experiència, em queda la recança de no haver pogut dedicar més temps i energies a la Revista. Aquella època va coincidir amb el naixement dels meus xiquets, el que requeria tota la meva atenció. Però sí que em queda la satisfacció d’haver pogut contribuir, amb la meva modestíssima aportació, a mantenir el batec d’una publicació que expressa a, la perfecció, la voluntat i l’esperit de l’entitat i del paper que li pertoca jugar a la ciutat.\nQue per molts anys la Revista continuï sent una referència pel Món de Reus.


Dolors Sans: 'En l'esclerosi múltiple, la part física té tant de pes que deixa els aspectes emocionals en un segon pla'\nLlicenciada en Psicologia per la Universitat de Barcelona, té un postgrau en Psicologia de la Discapacitat Física i la Rehabilitació i un altre de Teràpia Familiar Sistèmica. La passió de Dolors Sans per la psicologia li ve de jove, fins al punt que alguns professors la van animar a triar aquesta professió atès l'interès que sentia per la matèria. Des de l'any 1997, treballa de psicòloga a la Fundació Esclerosi Múltiple.\nDetecta reticència per part de les persones diagnosticades d'EM a l'hora d'anar al psicòleg?\nEn el cas de l'esclerosi múltiple, i en general de les malalties orgàniques, la part física i el cos tenen un pes tan gran que poden, perfectament, deixar en un segon pla tots els aspectes emocionals. Moltes vegades no hi ha una demanda clara; ara bé, sí que veiem que hi ha un cert malestar.\nCom detecten aquest malestar?\nNo és fàcil respondre aquesta pregunta. Hi pot haver malestar psíquic que es manifesta molt clarament. En canvi, d'altres vegades, el malestar es manifesta de forma més encoberta. Al nostre servei utilitzem escales estandarditzades per fer una primera aproximació, però el més valuós és sempre l'experiència subjectiva de cada persona que conviu amb la malaltia. Ningú no és responsable de patir una malaltia: la pròpia responsabilitat se subscriu a com es respon a aquesta realitat. Les manifestacions del malestar subjectiu poden ser molt variades.\nDificultats per identificar-se a la pròpia imatge, distanciament respecte als altres, sensació d'estranyesa, disminució del to vital, pèrdua d'il•lusió, irritabilitat i nerviosisme, tristesa.\nQuins són els símptomes psicològics més freqüents d'una persona amb EM?\nEls símptomes més descrits a la literatura són l'ansietat i la depressió, però penso que és molt important veure quina és la resposta subjectiva de cadascú, hi hagi o no simptomatologia. Cada vegada és més acceptada l'evidència que l'estrès ambiental o psíquic influeixen en les manifestacions de la malaltia.\nTambé hem de tenir present que les alteracions cognitives, que són relativament freqüents, poden determinar les formes de resposta davant les dificultats.\nSe superen amb el temps?\nNo m'agrada la pregunta però l'agraeixo moltíssim, perquè és molt habitual. El concepte superar pot tenir la connotació de vèncer i no ho trobo útil. Al final, per a qualsevol persona, fins i tot per a una que pateix EM, el que compta és com pren la seva pròpia vida, assumeix les dificultats i tira endavant.\nCom afecta l'EM en la personalitat?\nDe la mateixa forma que podria afectar a qualsevol persona que hagi de conviure amb una circumstància amenaçant que pot afectar la seva integritat física i sobre la qual té un control relatiu. Com a psicòloga, per a mi és més important estudiar-ho cas per cas. En els casos que hi ha alteració cognitiva podem trobar que algunes persones malaltes tendeixen a aplicar, de forma reiterada, les mateixes solucions a diferents problemes. En aquest sentit, pot comportar una certa rigidesa.\nQuin impacte té l'EM en la família?\nÉs molt més important del què se sol tenir en compte. A tall d'exemple, hi ha estudis que demostren que, fins i tot en el moment del diagnòstic, la incidència de l'ansietat és igual o més alta en les parelles o familiars de les persones diagnosticades que en elles mateixes. Crec que en l'àmbit de les famílies tenim molta feina a fer, no només com a psicòlegs, sinó també com a servei.\nEs diu que l'ajut psicològic és molt important en les persones recent diagnosticades. Per què?\nEn general, en el moment del diagnòstic, el trencaclosques vital es trenca. El diagnòstic d'EM és una mala notícia per a la qual ningú no està preparat. Evidentment les peces es poden tornar a posar al seu lloc però són inevitables els interrogants, les pors, la incertesa... Fins que la persona no aprèn a donar sentit i significat als seus símptomes corporals ho passa malament. Aquesta etapa és dura i requereix temps i molta energia.\nÉs important la manera com es dóna el diagnòstic a una persona amb EM?\nDeu ser-ho molt. De fet, les persones amb EM s'hi remeten freqüentment. És molt difícil, potser impossible, comunicar bé un diagnòstic d'EM. Podríem aspirar a donar-lo d'una manera el menys dolenta possible. Integrar el diagnòstic d'EM no és una tasca fàcil, requereix mesos. Segurament un acompanyament més freqüent al llarg del temps per part de l'equip d'especialistes a l'hospital general seria molt útil, però no se si és quelcom possible actualment.\nDarrera actualització a les 16:13:04 27 de febrer de 2021


Reunió institucional sobre el futur de la Universitat | Universitat Ramon Llull - www.url.edu\nInici\_Reunió institucional sobre el futur de la Universitat\nReunió institucional sobre el futur de la Universitat\nDimecres, 13 de febrer de 2019. Aquest matí ha tingut lloc a La Salle-URL una reunió entre el seu director general, Josep M. Santos; el rector de la Universitat Ramon Llull, Josep Maria Garrell; el Gmà. Visitador del districte ARLEP i president del Patronat de FUNITEC, José Román Pérez, i el Gmà. Josep Canal, qui actua com a president del Patronat en representació del Gmà. Visitador de La Salle.\nTot coincidint amb la celebració dels 300 anys de La Salle-URL, que es commemora aquest any, durant la trobada els diferents representants institucionals de la URL i la xarxa de La Salle han pogut compartir les seves visions sobre el futur de la Universitat i el paper que ha de tenir La Salle-URL per adaptar-se a la nova realitat, tant tecnològica com a nivell de metodologia i per les diferents maneres de relacionar-se i d’entendre el món i l’educació dels joves.\nA la reunió s’ha treballat també sobre la identitat de la universitat d’inspiració cristiana en un món global i del procés d’internacionalització de les nostres institucions en un món cada vegada més canviant.\nTel. 93 290 24 00