TRF a la premsa 2017 | The Reward Foundation | Diaris i en línia\nInici Sobre Nosaltres TRF a la premsa 2017\nLa premsa ha descobert la Fundació The Reward i s'està estenent la paraula sobre el nostre treball, incloent-hi: les classes de consciència porno; la crida a una educació sexual efectiva i basada en el cervell a totes les escoles; Necessitem una formació per als proveïdors d'assistència sanitària del NHS sobre l'addicció a la pornografia i la nostra contribució a investigació sobre disfuncions sexuals induïdes per pornografia. Aquesta pàgina mostra alguns dels nostres èxits en diaris i en línia. Va ser el nostre millor any encara.\n2 de desembre de 2017: servei de notícies en línia a Croàcia. L’entrevista completa amb Mary Sharpe està disponible aquí en croat. Google Translate fa un bon treball per traslladar-lo a l'anglès. Una altra versió més llarga de l'entrevista va aparèixer al diari setmanal Glas Koncila el 16 de novembre de 2017 i es pot veure aquí.\n16 d'octubre de 2017: continuació de l'entrevista de Radio Sputnik\nL'article complet està disponible aquí en línia. Un bloc de TRF a l'entrevista és aquí i us permet escoltar l'entrevista en viu completa.\n10 d'octubre de 2017: TRF a PoliceProfessional.com, article de Nick Hudson\n9 d'octubre de 2017 - TRF al diari nacional\nL'article complet està disponible aquí.\nLa història completa està disponible aquí.\nTRF al periòdic Business\n4 d'octubre de 2017: funcions de TRF a la història de la primera pàgina\n28 2017 setembre\n27 de setembre de 2017 - The Reward Foundation va ser patrocinador oficial d'Effect Coolidge a Edimburg\n23 de setembre de 2017 - The Reward Foundation va ser patrocinador oficial d'Effect Coolidge a Edimburg\n12 2017 setembre\n6 2017 setembre\nL'article complet de Christian Institute està disponible en línia aquí. Una versió de la mateixa va aparèixer a la pàgina web cristiana suïssa jesus.ch Pornographie motiviert Jugendliche zu sexuellen Straftaten El 13 setembre 2017.\nDaily Mail escocès, 4 setembre 2017. La història també està disponible en línia aquí.\nThe Herald, 4 September 2017, Pàgina 12. Està disponible en línia aquí. Es va tornar a treballar com Internet per Internet culpa de l'augment dels delictes sexuals sub-18s on Aadhu.com el mateix dia. Una versió en alemany va aparèixer al lloc web austríac "futurezone technology news" com Schottland gibt Online-Pornos Schuld a Sex-Verbrechen.\nDiumenge, 3 setembre 2017. La història també està disponible en línia aquí. També es van publicar versions a les edicions de Dundee i Newcastle.\nSunday Mail, 20 d’agost de 2017. Aquesta història també està disponible en línia aquí.\nUna versió editada d'aquesta història positivament escocesa es pot veure a addictionhelper.com aquí.


Dones de mar - Laura Carrau en Destacats en mp3(10/04 a las 08:39:09) 27:02 34301486 - iVoox\nA continuación: Tradicions - Relleu generacional Cancelar 10\nDones de mar - Laura Carrau\nDescripción de Dones de mar - Laura Carrau\nLa Laura Carrau és biòloga marina tot i que actualment es dedica a la fotografia i videofotografia marina. De fet moltes de les fotografies que podem veure a l'exposició del Museu Marítm de Barcelona 'Dones de mar' són fetes per elles. La dona de mar d'aquesta setmana té una estreta vinculació amb el mar des de ben petita.\nel mar la xarxa El Far dones de mar laura carrau\nTradicions - Relleu generacional\nFrau i pesca il·legal de la tonyina roja\nArt urbà al Port de Sitges\n12/04/2019 | 17:45\n12/04/2019 | 26:10\nEls fars de la Conillera, Na Bleda i Vedrà


Vostè ha accedit a aquest lloc web de titularitat d’ESPORTS DE NEU SOLDEU-INCLES, S.A (en endavant, “ENSISA”) domiciliada a Carretera General, s/n (edifici d’ENSISA), AD100 Tarter (Principat d’Andorra), inscrita en el Registre de societats del principat d’Andorra amb el número 5009, en el Registre de Comerç amb el número 906009-A i el seu número tributari és S-700159-E, amb correu electrònic, i número de telèfon .\nEl domini d’Internet www.andorra2027.com, que permet accedir a aquest lloc web, és propietat d’ENSISA.\nLa finalitat d’aquest lloc és ser una carta de presentació d’Andorra com a candidata dels WSC2027, informar sobre el conjunt d’esdeveniments d’esquí alpí que s’han celebrat a Andorra i ser un mirall d’aquells aspectes més rellevant del país.\nENSISA es reserva la facultat d’efectuar, sense previ avís, en qualsevol moment i amb efectes immediats, les modificacions i les actualitzacions periòdiques que consideri oportunes en els Termes i Condicions. Per tant, ENSISA recomana als usuaris d’aquest lloc web que revisin els Termes i Condicions periòdicament.\nEls continguts d’aquest lloc web són objecte de drets de propietat intel·lectual, de drets de propietat industrial, drets d’imatge i/o drets o posiciones jurídiques d’anàleg contingut econòmic titularitat d’ENSISA o de tercers que li han atorgat les pertinents llicencies o autoritzacions. Per tant, l’accés a aquest lloc web no atorga als usuaris cap titularitat ni dret d’ús sobre els continguts (mitjançant, entre altres, la seva reproducció, distribució, comunicació pública, posada a disposició o transformació), excepte que ENSISA o els tercers titulars dels drets i/o posicions jurídiques de què els ho autoritzin bé indicant-ho en aquest lloc web o mitjançant llicències o autoritzacions per escrit a l’efecte.\nPer tant, ENSISA es reserva la facultat de fer ús de marques d’aigua, de dispositius tecnològics o d’altres mitjans de seguretat que permetin el rastreig o el seguiment en línia dels usos no autoritzats d’aquests continguts. I, en tot cas, ENSISA es reserva la facultat d’interposar les accions legals que corresponguin contra els usuaris d’aquest lloc web que infringeixin els drets de propietat intel·lectual, drets de propietat industrial, drets d’imatge i/o drets o posicions jurídiques d’anàleg contingut econòmic que s’han indicat.\nEn cas que qualsevol usuari consideri que algun dels continguts d’aquest lloc web vulnera drets o posicions jurídiques de tercers, ho haurà de notificar immediatament a ENSISA mitjançant l’adreça de correu electrònic , per tal que ENSISA pugui analitzar i valorar el supòsit de què es tracti.\nENSISA es reserva la facultat de denegar o suspendre, sense previ avís i de manera discrecional, en qualsevol moment i amb caràcter definitiu o temporal, l’accés a aquest lloc web als usuaris que incompleixin els seus Termes i Condicions. Aquesta facultat d’ENSISA és sense perjudici de les eventuals accions legals que pugui iniciar en contra dels usuaris.\nENSISA no és responsable dels danys i perjudicis ni d’altres conseqüències que es derivin de l’incompliment dels Termes i Condicions per part dels usuaris.\nENSISA no és responsable dels danys i perjudicis ni d’altres conseqüències que es derivin de la indisponiblitat d’aquest lloc web o dels seus continguts per motius tècnics, de seguretat, de control, d’actualitzacions o de manteniment, o per errades degudes a servidors o a tercers intermediaris o proveïdors.\nENSISA no és responsable dels danys i perjudicis causats als usuaris d’aquest lloc web per part de programes informàtics, virus o altres elements que s’escapin del seu control.\nENSISA no exerceix cap control sobre els serveis, els continguts i/o altres elements als quals els usuaris d’aquest lloc web puguin accedir a través dels dispositius tècnics d'enllaços, directoris o altres mitjans als quals es pot accedir mitjançant aquest lloc web (com ara Facebook, Twitter, Youtube i similars). Per tant, ENSISA no és responsable de la disponibilitat tècnica, la qualitat o l’exactitud, entre d’altres, dels serveis, dels continguts i/o d’altres elements als quals s’hagi accedit, ni dels danys i perjudicis ni d’altres conseqüències que es produeixin com a resultat del seu ús llevat que, pel que fa a continguts, ENSISA tingui un control directe sobre l’edició d’aquests.\nSense perjudici de l’anterior, en cas que qualsevol usuari consideri que mitjançant algun dels dispositius tècnics d'enllaços, directoris o altres mitjans als quals es pugui accedir mitjançant aquest lloc web es vulneren drets o posicions jurídiques de tercers, ho haurà de notificar immediatament a ENSISA mitjançant l’adreça de correu electrònic, per tal que ENSISA pugui analitzar i valorar el supòsit de què es tracti.\nQualsevol enllaç de tercers en aquest lloc web anirà dirigit a la seva pàgina principal, quedant expressament prohibits els enllaços profunds, l’entramat i qualsevol altre aprofitament dels continguts d’aquest lloc web per part de tercers no autoritzats per escrit per ENSISA.\nTanmateix, ENSISA prohibeix la creació d’enllaços a aquest lloc web des d’altres llocs web amb continguts que siguin contraris a la llei, la bona fe, els bons costums, la moral o l’ordre públic.


Pàgina d'inici\tAgenda\tConeix els fesols de Santa Pau\n28 de juliol de 2013 - Santa Pau (Garrotxa)\n‘Quan un poble dóna nom a un llegum, és que alguna cosa tenen els seus camps...’ Aquest lema presenta el projecte FESOLaire, una activitat que mostra a tothom el procés de producció d’aquest llegum tan característic del poble de Santa Pau durant els mesos del seu cultiu (entre juny i setembre). Acompanyats de les explicacions d’un pagès expert en la singularitat i la producció d’aquest producte local, que està en procés de convertir-se en Denominació d’Origen Protegida, la visita guiada parteix de l’oficina de turisme, a la porxada plaça Major, i consisteix en un passeig pel bonic nucli medieval de la localitat tot comentant els camps de cultiu de fesol que l’envolten (dins la zona volcànica de la Garrotxa) i el visionat d’un audiovisual que en ressegueix el procés d’elaboració, tant el tradicional com el més mecanitzat. Ja per acabar la jornada, els visitants gaudeixen tot seguit d’un tast dels fesols de Santa Pau, per descobrir el valor gastronòmic del llegum protagonista del matí. Per assistir a l’activitat (l’última programada serà el 29 de setembre) cal reservar plaça trucant al telèfon 972 68 03 49 o enviant un e-mail a turisme@santapau.cat.\nPreu: 5 € (nens de 5 a 14 anys 2,5 €)\nWeb de l'Ajuntament de Santa Pau / 972 68 03 49 / turisme@santapau.cat


Online Descargar pdf L'AGRICULTURA A VILASSAR DE MAR\nFELIU - MARTA PORTILLO NOVELL\nEls 2 Pins. 1998. Vilassar de Mar. Rustica amb solapes. Molt bon estat. 134 pp. 21 cm. 1a edició. Il·lustrat amb fotos b/n. Pròleg de Josep. M. Núñez i Cirera. Contingut: Estudi del món rural de V de M. des de l'antiguitat fins a l'època contemporània; les vinyes, les patates, la floricultura\nes Sociedad cooperativa. 08340 Vilassar de Mar. Telèfon.\nacumula 33 años de antigüedad.Agricola De Vilassar De Mar S.c.c.l. está emplazada en Calle Torrent de les Tartanes, S/N, VILASSAR DE MAR, BARCELONA.\nHOMENAJE A LUIS ROJO AJURIA: ESCRITOS JURIDICOSLAS ESTACIONES DE LA MUERTEHAZ UNA CITA CONTIGO MISMO.EPISODIOS HISTÓRICOS. LA EFEMÉRIDE DÍA POR DÍA 181CÓMO ENCONTRAR EMPLEO CUANDO NO LO HAYYOGUR, KÉFIRESQUELETO COMPLETO, DESARTICULADO CON CRA05/1MIENTRAS LATE EL CORAZON (NUEVOS RECUERDOS DE UN CIRUJANO)GAS LETALSU ÚLTIMA REVERENCIA EN EL ESCENARIO


L’ANC de PLF denuncia que l’Ajuntament boicoteja els seus actes | Ràdio Palafolls\nHome Política L’ANC de PLF denuncia que l’Ajuntament boicoteja els seus actes\nMarc Ferri , desembre 20, 2013\t / 641 0\nL’Assemblea Nacional Catalana de Palafolls assegura que el consistori ha volgut silenciar el cremat solidari que va organitzar el passat 15 de desembre, en motiu de la Marató de TV3.\nL’ANC assegura que, tot i ser solidari, l’Ajuntament ha posat entrebancs a l’activitat.\nSegons l’entitat independentista el consistori no ha permès fer propaganda del Cremat Solidari per aquesta emissora ni anunciar-lo al fulletó PLF. Fins i tot apunten a que el propi consistori podria haver desenganxat els cartells que l’ANC va penjar als pregoners.\nL’activitat va recaptar finalment 200€ per la Marató de la televisió catalana. En aquest sentit, l’entitat diu que si l’Ajuntament hagués permès la publicitat en aquestes plataformes públiques la recaptació hauria estat més alta. Judit Caimel és portaveu de l’ANC a PLF.\nDiuen que no són un partit polític i que l’Ajuntament només vol silenciar els qui no pensen com ells i que els deneguen sistemàticament la participació en els mitjans públics de comunicació com aquesta emissora.\nL’entitat a més denuncia que el consistori no els deixa muntar parades informatives a la via pública si coincideix amb d’altres entitats a prop o els deneguen l’ús de determinats locals públics.\nAfirmen que aquest problema només es dóna a PLF\nHores més tard de la publicació d’aquesta informació, l’ANC de PLF va puntualitzar a través del seu Facebook la seva crítica. En aquest sentit va desvincular a aquesta emissora del suposat boicot.\nL’alcalde diu que les frases de Nadal no són maçòniques sinó de Lennon o de Ghandi


Alcalà-Alcossebre reprèn les visites guiades gratuïtes al Castell de Xivert i l’Ermita de Santa Llúcia | Canal56 Notícies\nInicio Alcalà de Xivert Alcalà-Alcossebre reprèn les visites guiades gratuïtes al Castell de Xivert i l’Ermita de Santa Llúcia\nAlcalà-Alcossebre reprèn les visites guiades gratuïtes al Castell de Xivert i l’Ermita de Santa Llúcia\non: 20/06/2022 En: Alcalà de Xivert, Cultura\nLa Regidoria de Cultura de l’Ajuntament d’Alcalà-Alcossebre reprèn a partir del pròxim 24 de juny i fins a l’11 de setembre les visites guiades al Castell de Xivert i a l’Ermita de Santa Llúcia, i que són Béns d’Interès Cultural.\nLes visites són gratuïtes i no és necessari la reserva prèvia. Únicament ha d’acudir-se al punt de trobada i horari establit (aparcament del Castell i entrada de l’Ermita de Santa Llúcia) per a participar. Aquestes visites, que es realitzen de manera ininterrompuda tots els estius des de fa deu anys, compten amb una gran acceptació a causa del creixent interès pel patrimoni i les diferents accions de millora i promoció, tant del Castell com de l’Ermita.\nEn el cas del Castell, les visites seran tots els dimecres i divendres, a partir de les 8.45 hores, des de l’aparcament al qual s’accedeix en vehicle des del nucli urbà d’Alcalà. Durant la visita, es detallen les diferents troballes arqueològiques realitzades al Castell i es recorren els diferents punts de l’enclavament relacionats amb les diferents etapes històriques de les quals es conserven restes com la ibera, musulmana o templera. La visita finalitza en la Col·lecció Museogràfica d’Arqueologia Gaspatxera, situada en el CESAL d’Alcalà, per a comprendre la importància de les restes descobertes després de les diferents campanyes d’excavacions realitzades sota la supervisió del Servei d’Arqueologia de la Diputació Provincial, amb la novetat aquest any de l’exposició “Allò que la mar s’endugué” amb troballes localitzades al voltant de la Roca del Moro.\nLes visites a l’Ermita de Santa Llúcia es realitzen els dijous, dissabtes i diumenges, de 9 a 13.30 h. La visita inclou conèixer les restes del jaciment iber existent, visitar la capella barroca i el Centre d’Interpretació Etnològica-CIE en el qual s’exposen maquetes i material audiovisual sobre la riquesa històrica i arqueològica del jaciment.\nLa regidora de Cultura, María Agut, ha destacat que “cada any, són moltes les persones, visitants que passen les seues vacances en el nostre municipi o que ens visiten de manera puntual, que opten per aquestes completes visites, totalment gratuïtes. Des de l’Ajuntament, continuem potenciant-les per a donar facilitats a tots els que ens visiten perquè coneguen el nostre patrimoni”.\nLes Coves de Vinromà rep la visita del jurat de Viles en Flor Comunitat Valenciana\nLa Fundació Hospital Provincial adjudica per 206.000 euros els dos laboratoris del futur Institut d’Investigació


espeleobloc: Espeleo-socors; els rescats més complicats del món, al territori secret del planeta\nEspeleo-socors; els rescats més complicats del món, al territori secret del planeta\nPel seu inteés ens plau presertar-vos, traduit al català, un article i entrevista sobre l'excel·lent tasca que desenvolupen els bons companys de l'espeleo-socors aragonés.\nPer Redacció Barrabés.com - Dimecres, 7 de novembre de 2012 -\nArticle, entrevista i fotos per Mario Gastón\nL'espeleòleg i barranquista valencià Mario Gastón escriu un complet i interessantíssim article, que inclou una entrevista amb Mario Gisbert, responsable de l'espeleo-socors aragonès, sobre la faceta més complexa dels rescats en muntanya: els realitzats sense llum natural, sota centenars de metres de masses rocoses, en els que es coordinen professionals i civils\n“Fa cosa d'un mes es va celebrar a Aragó la pràctica d'espeleo-socorro més important de l'estat, a la que vaig ser invitat. Després de la realització, vaig decidir escriure un reportatge sobre aquest tipus de rescat, i el que suposa."\nFora de la llum natural i de les mirades curioses, sota centenars de metres de masses rocoses, espeleòlegs de tot el món continuen gaudint del descobriment de racons naturals que encara ningú ha trepitjat abans. Ja complerta una dècada del nou mil·lenni, encara queda sota els nostres peus molt planeta per explorar. Laberíntiques galeries i tortuosos meandres representen els capil·lars pels que flueix la vida en forma de rius subterranis, grans sales o formacions impossibles. Els últims confins que romanen fora de perill de l'acció de l'home, es presenten com el gran botí d'aquests incansables exploradors.\nLa pràctica de l'espeleologia exigeix d'una bona formació tècnica i una forma física adaptada al nivell de l'activitat en què ens anem a moure. No obstant això, les grans exploracions que es duen a terme en els nostres massissos, on són freqüents puntes d'exploració a més de 1.000 metres de profunditat, exigeixen a l'esportista assumir un nivell de compromís molt major. El que sobre la superfície de la terra, en senders i muntanyes, pot resoldre's fàcilment mitjançant l'ajuda dels nostres companys o a través d'una crida als serveis d'emergència, dins un gran sistema adquireix una dimensió difícil d'imaginar. Els incidents es converteixen en accidents i la resolució de problemes adquireix una gran complexitat que exigeix el desplegament d'un operatiu tècnic i humà sense precedents.\nLes dificultats d'un rescat sota terra\nImaginem un espeleòleg que en plena campanya espeleològica es dirigeix amb el seu equip cap a la punta d'exploració, que està a -995 metres de profunditat. A -500 metres, un despreniment li provoca diverses lesions de diversa consideració. Aquest sistema podria ser perfectament Lecherines, en ple cor del Pirineu aragonès. Coneixent les pautes d'actuació del dispositiu de rescat podrem conèixer millor les dificultats que comporta una intervenció d'aquestes característiques.\nEls equips de rescat reben l'avís de rescat. En preguntar per l'hora de l'accident, es comunica que ha estat fa unes 8 hores... a què es deu aquest retard en la mobilització? La societat moderna s'ha acostumat a la immediatesa de la telefonia mòbil. Però a 500 metres de profunditat, per norma general, no hi ha telèfons i l'única forma d'avisar als serveis de rescat és sortint a l'exterior, remuntant totes les galeries i pous d'entrada, la qual cosa pot suposar hores i hores amb el cansament acumulat de l'exploració prèvia.\nUn vegada a l'exterior, cal recordar quelcom... estem en meitat del Pirineu i potser no tinguem cobertura. Haurem de desplaçar-nos llavors fins a un lloc on puguem realitzar una trucada, independentment de l'operador. Això pot emportar-nos també diverses hores, en funció de les circumstàncies. Com a resultat, el temps total que pot emportar-nos emetre el primer avís de rescat pot ser de moltes hores.\nEls serveis de rescat ja estan avisats i es produeix la mobilització quant tarden a arribar?\nLes condicions meteorològiques de les zones pirinenques solen ser molt variables i hostils, la qual cosa pot impossibilitar l'enlairament de mitjans aeris, retardant encara més el temps d'una primera resposta.\nA més a més, l'accés a l'entrada del sistema (en funció de la boca elegida) exigeix d'una aproximació des de la pista de més d'una hora per terreny alpí (recordem que hem elegit Lecherines com a exemple). A un bon coneixedor de la cavitat no li costarà massa trobar l'entrada ja que estarà familiaritzat amb ella, però per a algú que és la primera vegada que acudeix enfrontar-se a la tasca de localitzar un forat de a penes u o dos metres d'amplitud entre una marea de rasclers, dolines i avencs pot ser tan difícil com trobar l'agulla en un paller.\nDins la cavitat\nPer fi el primer equip de rescat ha arribat a la boca de la cavitat. Han passat prop de 12 hores des de l'accident, un temps molt valuós. Al marge de la gravetat de les lesions patides per l'accidentat, la situació es complica per les adverses condicions del sistema: temperatura pròxima als 0ºC i humitat relativa del 100%. Per fortuna, l'equip que li acompanya ha realitzat un primer autosocors i ara el ferit està condicionat en un punt calent que s'ha instal·lat. També han racionat l'aigua i el menjar, així com les bateries de la il·luminació.\nPerò encara cal arribar fins al ferit i desplegar tot l'operatiu abans d'iniciar les tasques de rescat. Un metge acompanyarà al primer equip d'evacuació, el qual arriba després de 5 hores de descens en què ha hagut de portar una ingent quantitat de material de rescat i l'equip mèdic. Un vegada s'accedeix a l'accidentat, se li estabilitza i s'emet una primera valoració que serà essencial per determinar la urgència del rescat i el mode en què caldrà mobilitzar-lo i posicionar la llitera en cada pas. El metge acompanyarà la víctima en tot moment i ordenarà paralitzar el rescat si considera necessari intervenir sobre el ferit.\nAl trajecte d'evacuació trobarem sales remuntants i descendents, meandres, passos estrets, cascades, pous de més de 100 metres i zones actives. A través d'elles s'haurà de mobilitzar la llitera especial de rescat que té una envergadura de gairebé 2 metres en què va un home d'1,85m que pesa més de 90kg.\nA l'exterior es treballa de frenèticament coordinant els fins a 14 equips que treballaran simultàniament. Prop de 200 espeleosocorristes que van arribant de diferents llocs de la geografia espanyola seran assignats a diferents missions, cadascuna d'elles vital perquè funcioni perfectament tot el dispositiu. Membres del GREIM, Bombers de rescat vertical de diferents regions, Ertzaintza, la Unitat Militar d'Emergències però, sobretot, espeleosocorristes i caps d'equip civils procedents de distints clubs i federacions treballaran espatlla amb espatlla amb un mateix objectiu.\nUn equip s'encarregarà d'abalisar els accessos i retorns del sistema fins al PC (Lloc de Control). Altres s'encarregaran d'establir les comunicacions, tant per fil genefónico, com per comunicació sense fil emprant la conductivitat del terreny. A l'interior de la cavitat es desplegaran més de 1.500 metres de cable i 7 estacions per instal·lar un Genéfono. Mitjançant un pont de comunicacions s'establirà connexió per ràdio des de les proximitats de la boca fins al PC, la qual cosa permetrà mantenir contacte amb l'interior des del mateix campament. Un equip de desobstrucció se centrarà a ampliar els passos estrets per permetre el pas de la llitera. Al campament altres grups s'encarregaran de preparar els avituallaments del personal i d'organitzar els més de 2.500m de cordes i material de rescat divers que els equips d'evacuació hauran de portar amb ells.\nEn una reunió prèvia es distribueix als espeleosocorristes en 7 equips d'evacuació. Els caps d'equip posteriorment reben la seva missió i s'estableix un horari seqüencial d'entrada, de manera que la llitera té un responsable en cada sector, establint clarament els punts d'entrega.\nDes que surt el primer equip d'evacuació fins que la llitera és entregada a l'ambulància o a l'helicòpter medicalizat passaran més de 24 hores d'intens treball; més de 30 des que es va donar el primer avís i unes 48 des que es va produir l'accident. Durant dos dies el ferit haurà d'aguantar tot tipus de maniobres, a més de les dures condicions de temperatura i humitat. Cada equip donarà el millor de si mateix per salvar una vida que potser en un futur podria ser la seva.\nA la complexitat de tot aquest engranatge cal sumar la dificultat de trobar suficients recursos humans capacitats per a això. El model de rescat dut a terme a Aragó és un exemple de treball en equip i coordinació entre diferents cossos d'emergències i fins i tot entre espeleòlegs de diferents comunitats autònomes. Un vegada dins la cavitat, quan el fang ha coberts les insígnies i logos distintius, tots llueixen els mateixos galons i passen a formar part del mateix equip.\nEl cap de setmana 29 i 30 de setembre es va realitzar en el sistema Lecherines una de les tres pràctiques anuals d'espeleosocors que organitza la Federació aragonesa. Aquesta és segurament la pràctica de major envergadura en tot l'estat i en la que s'involucra una major diversitat de cossos d'emergència i especialistes de l'espeleologia.\nEl supòsit narrat anteriorment no és més que una descripció del simulacre que es va realitzar. El dispositiu es va desenvolupar malgrat les inclemències del temps, on les pluges persistents i el fort vent que van envoltar a l'activitat no van ser suficients per fer desistir l'ànim dels voluntariosos participants, conscienciant-nos un vegada més que aquest escenari tan advers forma part de la realitat que pot envoltar a un rescat de debò. Per desgràcia les situacions reals poden ser a molta més profunditat i en circumstàncies molt més adverses.\nL'últim gran rescat conegut va ser el de l'AN51, a Navarra. A 600m de profunditat, una espeleòloga belga de 49 anys va patir un despreniment que li va ocasionar la fractura d'un peu i ferides de diferent consideració. El rescat es va prolongar més de 80 hores, durant les quals la víctima va estar sotmesa a 4ºC i a una humitat relativa del 100%. Van intervenir en l'operatiu gairebé 150 persones i va haver de remuntar-se la llitera durant quatre quilòmetres de galeries, per a posteriorment hissar-la al llarg de 500 metres de pous verticals. Va ser necessari practicar microvoladures per ampliar els passos més estrets i va suposar un dels rescats espeleològics més importants i complicats dels últims anys.\nL'últim rescat practicat a Aragó va ser el d'un català de 40 anys en el Sistema Sabadell (Panticosa). L'accident es va produir a 220 metres de profunditat. El ferit, amb fractures de diversa consideració, va ser evacuat després de 24 hores d'intenses feines de rescat.\nPotser una de les claus de l'èxit i de l'entesa que hi ha entre els diferents cossos i especialistes que participen en aquest tipus de simulacres resideixi a la figura del responsable i coordinador de la pràctica: Mario Gisbert Lleó, espeleòleg experimentat des de fa més de 25 anys, s'encarrega de coordinar i dirigir aquests simulacres sense que la seva condició de “civil” hagi menyscabat l'autoritat en les seves funcions, tenint en compte la diversitat de cossos de seguretat i comandaments amb què ha de treballar.\nDes de quan coordina aquest tipus de rescats a Aragó?\nRealitzo les funcions de Coordinador Tècnic de l'Espeleo Socorro Aragonès (E.S.A.) des de l'any 1997\nSón freqüents els accidents en la pràctica espeleològica?\nEncara que incidents i petits accidents es produeixen amb una certa freqüència, per sort no es produeixen gaires accidents que exigeixin la intervenció de grups d'espeleosocors. Generalment els accidents més greus o l'evacuació dels quals és més complexa corresponen a espeleòlegs experimentats, l'activitat dels quals l'efectuen en punts allunyats i distants de les entrades de les cavitats (moltes d'elles desconegudes i en exploració). Els incidents la resolució dels quals és més senzilla (accidents en la proximitat de l'exterior, pèrdues, demores, falta d'il·luminació, etc) solen ser causats, en cavitats ja conegudes, per espeleòlegs novells o inexperts.\nQuins són els tipus d'incidents o accidents que es poden produir en una cavitat?\nEls més assidus són els de pèrdua-esgotament i els de caiguda per terreny inestable o verticals, per incorrecta instal·lació.\nEncara que també es poden produir per Bloqueig (falta de material o de tècnica, falta d'il·luminació, encast, crescuda de cabal, despreniment) i en els casos de cursos actius per ofegaments o en immersions d'espeleobusseig.\nS'ha vist que la participació d'espeleòlegs experts és indispensable en un rescat. Són part obligada de la seva formació i/o entrenament les tècniques d'espeleosocors?\nQualsevol espeleòleg practicant té l'obligació moral d'estar format en les tècniques d'espeleosocors, ja que en cas d'accident d'un company, li tocarà col·laborar en la seva evacuació.\nHem vist per damunt el desplegament de mitjans que exigeix el rescat d'un espeleòleg. És fàcil coordinar a tanta gent i tan diversa en un operatiu com aquest?\nÉs complexa la coordinació d'un operatiu d'aquest tipus, però no s'organitza partint de zero, el E.S.A. porta més de 30 anys realitzant exercicis i simulacres d'aquest tipus, formant i involucrant als distints grups professionals de rescat.\nCom es mobilitza a un dispositiu de gairebé 200 persones i de tan diversa natura?\nEstablint prèviament contacte i relacions amb els distints grups i entitats que poden participar. Cooperar en les activitats i exercicis que efectuen els diversos grups fa que es creu un vincle que incita a assistir a la convocatòria d'aquest tipus de simulacres.\nQuina és la principal dificultat a l'hora d'enfrontar-se a un rescat d'aquest tipus?\nLa més dificultat que podem trobar en les intervencions a Aragó és l'establiment del campament d'altura (Lloc de Control, intendència, etc) que pugui donar el suport necessari a les més de 100 persones que intervindran a l'interior de la cavitat. La major part de les cavitats a Pirineus es troben a més de 2.000m,, la qual cosa obliga a llargues aproximacions i a l'ocupació d'helicòpters –medi no sempre disponible depenent de les condicions meteorològiques-.\nNormalment en un altre tipus d'emergències, les competències estan delegades en els cossos professionals. No obstant això en aquest tipus de rescats i concretament a Aragó, l'actuació d'especialistes civils és primordial Això ha generat algun tipus de conflicte?\nTots els grups professionals intervinents ja tenen assumit que, per a un rescat espeleològic de cert nivell, és necessari molt personal que domini les tècniques d'evacuació en cavitats i que es desemboliqui bé en el medi subterrani. Tots tenen assumit que hem de treballar conjuntament en un rescat d'aquest tipus. Com la relació entre els components del E.S.A. i els responsables dels diversos grups de rescat a Aragó ve de molts anys i és bastant cordial, no s'originen conflictes. La bona predisposició cap als rescats en cavitats dels distints responsables dels grups professionals fa que la coordinació entre tots sigui bastant bona.\nQuan hi ha tanta gent realitzant una activitat com aquesta es generen situacions de risc que fins i tot poden derivar en algun incident De quina manera compensa en la pràctica assumir aquest risc?\nDes dels primers simulacres que s'efectuen ens hem qüestionat aquesta qüestió. Assumim que el risc és elevat i assumim que pot haver-hi accidents. Si no ens exercitem en un simulacre d'envergadura, treballant gent de diversos grups i llocs, quan succeeixi un accident greu a profunditat, possiblement a més de l'accidentat, que serà rescatat en penoses condicions, caldrà auxiliar a bastants dels espeleosocorristes que hagin intervingut.\nQuines coses podem millorar respecte a països, com França, amb una important tradició espeleològica i per extensió, en aquest tipus d'intervencions?\nA causa de la proximitat amb França, els mètodes i formes de portar un rescat espeleològic són similars en els dos països. La major diferència, i que a Espanya no sé si s'aconseguirà, és la falta d'unió i coordinació estatal que aglutinés a tots els grups d'espeleosocors territorials i autonòmics. En cas d'una intervenció llarga i complicada, aquesta falta d'unió restarà eficàcia a la intervenció.\nCom pot un espeleòleg practicant arribar a formar part d'un dispositiu d'espeleosocors?\nA Espanya, 10 u 11 Comunitats compten amb grups voluntaris d'espeleosocors, principalment pertanyents a les federacions corresponents. Qualssevol interessat hauria de posar-se en contacte amb el grup de la seva Comunitat i participar en els distints exercicis pràctics. De no existir grup en la Comunitat, qualsevol grup de les comunitats pròximes, estarà encantat de poder comptar amb més personal.\nHem vist la importància de l'operatiu, però també és important una actuació prèvia del propi equip de l'accidentat. Quals serien les pautes que s'ha de seguir en cas d'accident?\nLes recomanacions en cas d'accident serien:\n-Deixar al ferit en lloc segur i estable, en posició lateral.\n-No moure-ho innecessàriament\n-Tractar les hemorràgies (embenat compressiu)\n-Mantenir al ferit en calor. Animar-lo\n-No deixar sol al ferit, si és possible\n-Abalisar el camí d'accés al ferit\nI una vegada a l'exterior, informar de les dades següents:\n-Nom de la cavitat\n-Situació (població més pròxima)\n-Localització precisa. Accessos\n-Lloc de la cavitat on ha ocorregut (descripció de la cavitat fins al lloc de l'accident)\n-Nombre de ferits, el seu estat i causes de l'accident\n-Instal·lació de la cavitat\n-Material disponible al lloc de l'accident (cordes, carbur, spit, plaques, etc.)\n-Nom del grup que figura a la boca de cavitat\n-Telèfon des del que es truca.\nSi les condicions ho permeten –meteorologia, coneixement del sistema, etc.-, els membres del GREIM, com a primer equip d'intervenció, són capaços de rebaixar aquest temps, realitzar la primera actuació sobre el ferit i valorar la situació i recursos necessaris per a l'operatiu de rescat.\nSón molt pocs els facultatius a Espanya que estan preparats per accedir a un accidentat en espeleologia, ja que han de ser a més a més, experts i bons esportistes de l'especialitat. Actualment el SEMAC a Espanya és l'associació a què pertanyen aquests professionals disposats a acudir a un rescat espeleològic de gran envergadura.\nEl conjunt que pot arribar a transportar-se pot superar els 120Kg.\nDurant els simulacres, s'utilitzen diversos voluntaris per fer de víctima. Les condicions són tan dures que han d'establir-se relleus cadascú o dos sectors.\nMés informació: www.federacionaragonesaespeleologia.com/socorro\nEtiquetes de comentaris: Material, Trobades


Les persones del STO col·laboren amb La Finestra d'AIS - Fundació Santa Teresa\nLa Finestra és un projecte que ha sorgit amb el confinament. L’Associació AIS ofereix suport a persones amb diversitat funcional i les seves famílies, concretament en l’àrea d’oci.\nA causa de la pandèmia l’Associació AISels ha hagut de suspendre activitats, reinventar-se i reformular les sortides de cap de setmana, fent que si les persones usuàries no poden realitzar la sortida, la sortida pugui arribar a les persones usuàries. D’aquesta manera, un cap de setmana al mes, es fa una sortida a una comarca/zona de Catalunya , dinamitzada per la Júlia, l’Arlet i la Roda, i que l’Associació AIS compartirà per internet.\nEl programa del mes de març farà referencia a la comarca de l’Alt Camp, amb visites a Montferri, Santes Creus i Pla de Manlleu. La Fundació Santa Teresa hi col·labora donant a conèixer l’entitat i participant en un intercanvi d’experiències amb missatge de part d’ un grup del Servei de Teràpia Ocupacional. Així, en Ramón, en Ciscu, la Vicky, en Jordi, el Javi, en Jaume i la Pepa han acollit a la Julia, L’Arlet i la Roda per compartir i donar a conèixer tres de les activitats que realitzen en aquests moments: cura del galliner, cultiu ecològic en un petit espai d’horta i realització d’espelmes artesanes. La visita ha finalitzat amb un missatge per les persones que veuran aquest capítol!!!\nPREVENCIÓ I ACTIVITATS PEL CORONAVIRUS Projecte integrat a l’Escola de Turisme


Rafael Vilasanjuan, director de l'ISGlobal: "Baixar la corba seria tornar a un confinament estricte i, aquesta situació, ara mateix no es donarà" - Ràdio Estel\nInici » Actualitat » Rafael Vilasanjuan, director de l'ISGlobal: "Baixar la corba seria tornar a un confinament estricte i, aquesta situació, ara mateix no es donarà"\nRafael Vilasanjuan, director de l'ISGlobal: "Baixar la corba seria tornar a un confinament estricte i, aquesta situació, ara mateix no es donarà"\nEl també membre de la junta de l'Aliança Global per a la Vacunació assegura que quan la nova variant Òmicron comenci a dominar, la velocitat de transmissió començarà a pujar.\nLa pandèmia no dona treva i la nova variant Òmicron s'imposa a poc a poc a Catalunya. Les dades epidemiològiques segueixen a l'alça al territori i la pressió hospitalària, també. A més, l'11,5% de les proves fetes l'última setmana han donat positiu, quan l'Organització Mundial de la Salut ha especificat que, si es vol donar la pandèmia per controlada, no es pot superar el 5%.\nRafael Vilasanjuan. REDACCIÓN MÉDICA\nPer mirar de frenar la sisena onada i a l'espera que el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya ho avali, el Govern de la Generalitat ha decidit tornar al toc de queda -des de l'1 fins a les 6 de la matinada-, tornar al teletreball -sempre que sigui possible-, i, entre altres mesures, reduir l'aforament al 50% a l'interior de bars i restaurants.\nEn una entrevista a Ràdio Estel, el director d'anàlisi i desenvolupament de l'ISGlobal i membre de la junta de l'Aliança Global per a la Vacunació, Rafael Vilasanjuan, ha indicat que l'Òmicron s'acabarà imposant a la variant Delta, ja que té una capacitat de transmissió molt més ràpida. "L'única finestra a l'esperança és que la seva xifra s'està duplicant cada dos dies mentre que, en el pitjor moment de la Delta, es multiplicava cada 3-4 dies".\nVilasanjuan ha explicat que "han de passar entre dues i tres setmanes per què la gent que ha ingressat a l'hospital desenvolupi de manera greu la malaltia i entri a les Unitats de Cures Intensives". En definitiva, el director de l'ISGlobal ha exposat que les restriccions que vol imposar el Govern tindran efecte a partir del mes de gener.\nEntrevista a Rafael Vilasanjuan, director d'anàlisi i desenvolupament global d'ISGlobal


Todoreh: Novel·les de cultura caribenya\nPublicat per Marta a 19:05\nLa primera no la conec i me l'apunto i la segona és un clàssic que com tu bé dius val la pena llegir. Una abraçada!\n14 de desembre de 2009 a les 22:32


SATSE es defineix com un sindicat estrictament professional, independent i progressista, allunyat de qualsevol vinculació política, amb total respecte al pluralisme d'idees dels seus afiliats i que empara el rigorós respecte a la dignitat professional i a les normes ètiques i legals que regulen la professió d'Infermeria.\nEl Sindicat d'Infermeria defensa un model de sanitat públic, basat en els principis d'universalitat, equitat, solidaritat i gratuïtat en els quals es basa la Llei General de Sanitat.\nTant l'estructura interna com el règim funcional de SATSE es basen en els principis democràtics.\nPacients i cures\nPer SATSE, és fonamental l'enfocament sanitari centrat en el pacient, vist i tractat com un tot i amb uns serveis adaptats a les seves necessitats, per garantir un sistema sanitari públic de qualitat.\nEl que realment vincula als integrants de SATSE és la nostra ferma creença en què entre tots podrem millorar l'entorn laboral i professional d'infermeres, matrones i fisioterapeutes, augmentant la seva visibilitat en el sistema sanitari.\nSATSE adoptarà totes les mesures al seu abast, en defensa dels interessos socio-professionals i laborals dels seus afiliats i del suprem bé de la salut pública.


La pregunta demolidora que Toni Clapés li fa a la dreta espanyola\nBarcelona. Dimarts, 13 de Octubre 2020. 16:57\nFa molts anys que els oients sabem que paga molt la pena escoltar cada tarda, aquesta temporada de 15h a 19h, Toni Clapés i el seu Versió RAC1. El periodista català és el rei de les ones a Catalunya a les tardes, gràcies al seu estil inconfusible, a la seva mordacitat i al seu talent per trobar el tempo perfecte a cada situació. Condueix el programa amb mà mestra i sap ser el contrapunt perfecte a la troupe de col·laboradors que l'envolten. Però a més, Clapés és d'aquelles persones que també paga la pena llegir perquè no parla debades.\nCom l'entrevista que ha concedit al diari del seu grup, La Vanguardia, a la secció de 'La Contra'. Clapés revela les seves idees de cara a un Total Media que barregés a l'uníson ràdio, imatge, textos i reacció dels seguidors. Parla sense embuts del mitjà que l'ha catapultat entre els més grans i de com mira d'aplicar-se a ell mateix una consigna gravada a foc que sovint haurien d'aplicar-se molts altres, a la ràdio o a qualsevol altre mitjà: "els periodistes ens hem tancat cadascun en un mitjà i una postura de partit: el periodista s'ha esponsoritzat. En el meu programa sabem que és massa fàcil fer gracietes des d'una sola postura: cal fer-les des de totes".\nTambé parla del Barça i del seu president, un Bartomeu que "fa dos anys hagués marxat del Barça com un senyor; no se'n va anar i ara s'arrossega cap al seu final ... El mateix li va passar a Pujol: no va saber anar-se'n a temps i es va emmerdar". I és que el locutor també ha verbalitzat afirmacions demolidores sobre la classe política actual que l'envolta, a anys llum, segons el seu parer, de la que hi havia en aquest país fa uns anys: "Abans quan entrevistava Felipe González, Pujol, Maragall ... Fins i tot al PP: Josep Piqué ... Amb tots aprenies. I ara m'avorreix tant de postureo banal". Ho diu algú que li va passar pel cap ser alcalde de Barcelona ("a que no ho faria tan malament?").\nClapés, tip d'entrevistar polítics que avui en dia el deixen fred: "Qui tingui memòria recordarà que el debat polític tenia un contingut que ara es queda en mera gesticulació". El periodista posaria en vereda la classe política d'aquest país amb preguntes com la que dirigeix a la dreta espanyola: "La dreta espanyola no podria donar-nos una estadista com Merkel? Tinc preguntes semblants per a tots els altres". Aquest país, possiblement aniria molt millor amb més Tonis Clapés i menys polítics com els que hi ha avui en dia.\nCasa reial Albert Solà pot destronar Felip? Les proves d'ADN arriben al Congrés\nMitjans Rufián humilia 'OK Diario' per mentir de manera grotesca: mofa màxima a la xarxa Darío Porras\nCasa reial Peñafiel ensorra un polític pel que ha fet amb el rei: "maruja de barrio, moña" Marc Villanueva\nCantants Commoció amb estrella de la música internacional: tumor cerebral inoperable Darío Porras\nCasa Reial Felip, embadalit per un exclusiu caprici fet a Catalunya: "Se interesó mucho" Darío Porras\nTelevisió La rància entrevista de Soto amb Fran Rivera: nova barbaritat contra els indepes Darío Porras


Resultats de la jornada17-12-2016 – Club Esportiu JM Sant Gervasi\nResultats de la jornada17-12-2016\nAquests són els resultats dels últims partits de l´any dels nostres equips federats.\nInfantil A 0-6 F.C.Barcelona\nJoan Llavayol” Bona imatge de l’equip contra un dels líders de la categoria. La primera part ha sigut excel.lent per part de l’equip a nivell defensiu e inclús generant clares ocasions en atac. La segona part la fàtiga ha passat factura tot i l’exemplar actitud i entrega de tots els membres de la plantilla.\nMATARÓ 3-2 FEMENÍ BASE\nÁlvaro Ramírez:” Mal inici de la segona volta contra un equip de la part baixa de la classificació. La primera part va ser molt dolenta, amb 2-0 al descans. L’equip després va reaccionar però no va ser suficient per puntuar, tot i que per ocasions vam merèixer guanyar. Toca seguir treballant ja que aquestes nenes han demostrat que poden donar molt més.”\nGols: Blanca Sanchez, Paula guix\nMONTCADA 2-4 CADET B\nJuan Pinilla: “Importantíssima victòria abans de les vacances de Nadal. L’equip va jugar un bon partit tant en atac com en defensa i es va endur el partit.”\nGols: Abel 2, Pep Urbizu i Juan\nCADET A 5-1 GRACIA B\nDavid Oliva: “A l’inici del partit l’equip rival es posa a defensar a 9 metres de la porteria i en un contraatac ens marca el gol. El partit es converteix en una situació incomode fins que no marquem dos gols i tiren la defensa més endavant. La resta de partit va ser tens, però vam saber controlar el marcador. La pròxima jornada tenim un partit vital per aconseguir l’objectiu, anem a casa el líder.”\nGols: Pol Bonifasi, Nacho Flo, Arnau Arias, Eduard Cibran, Dani Alonso\nJUV. CAD. FEMENÍ “B” 4- 0 F.S. AUTOESCOLA NOVEL CASTELLDEFELS “B”\nSilvia Vives: “Dissabte vam realitzar un partit correcte. Érem superiors a les rivals i vam dominar el joc, però ens va costar adelantar-nos al marcador. Vam tardar en posar-nos a partit, però a la segona part vam estar molt més encertades a nivell ofensiu, i defensivament no ens van exigir gaire.”\nGols: Clara Vila, Carla Calvo, Claudia Sala, Blanca Pérez.\nRUBI “A” 2-5 JUVENIL-CADET FEMENÍ “A”\nLolo Simón: “Bon partit de les nostres noies que només començar l’encontre van anotar dos gols amb dues bones combinacions. Tot i això alguns moments de relaxació van fer que no paréssim d’intentar arribar a la porteria rival, ja que les locals van retallar la distància al marcador.”\nGols: Blanca 2, Monica Tobella, Ines Vidri i Laura Jara\nJUVENIL A 3-6 CATGAS SANTA COLOMA\nCarlos Serra: “Bona imatge del nostre equip que tot i les nombroses baixes, ha plantat cara a un dels rivals de la part alta de la classificació. Hem merescut més però avui no hem tingut la sort de cara. Ara a descansar un parell de setmanes i agafa forces per assolir\nels objectius del curs.”\nGols: Raul Regas, Pablo Pouplana i Adrià Termens\nSÈNIOR 3-2 CCR\nJuan Pinilla: “Aquest dissabte es va veure uns dels millors partits de la categoria on jugaven el primer classificat contra el segon. El partit va ser molt intens i es notava que els dos equips es tenien molt respecte, finalment JM va guanyar meritòriament un partit molt ajustat.”\nGols: Fer, Joanet i Álvaro.\nPrèvia de la jornada 17-12-2016\nEquip de la jornada 17-12-2016


La Fundació PIMEC i PallarsActiu plantegen una revisió profunda de l’equilibri territorial que potenciï l’emprenedoria a les zones rurals | PIMEC\nLa Fundació considera que un canvi estructural de la cultura i polítiques de gestió territorial són necessàries per a una Europa del segle XXI\nLes entitats han organitzat una jornada que ha comptat amb la col·laboració de set comarques rurals de Catalunya i Aragó: Pallars Jussà, Pallars Sobirà, Alta Ribagorça, Ribagorza, Sobrarbe, Aran i Priorat\nBarcelona, 20 d’octubre de 2021. La Fundació PIMEC, amb la col·laboració de PallarsActiu, ha plantejat avui una revisió profunda de l’equilibri territorial que potenciï l’emprenedoria a les zones rurals, en el marc d’una jornada híbrida sota el títol “La Nova Ruralitat: dona, innovació i tradició”. En la seva intervenció, el president de la Fundació PIMEC, president d’honor de PIMEC i president de PallarsActiu, Josep González, ha afirmat que “el món rural és un gran damnificat en la cursa del progrés i la dicotomia urbà rural que ha marcat les decisions del segle passat”. Per això, González ha defensat que “una Europa del segle XXI requereix una revisió profunda del model”.\nL’alcaldessa de Tremp, Mª Pilar Cases, ha declarat que “posar al centre del canvi les dones ens permet plantejar-nos i trencar les lògiques binaries establertes pel sistema: treball i família, producció i reproducció o la raó i la emoció”.\nEn la seva intervenció, el secretari general per al Repte Demogràfic del Ministeri per a la Transició Ecológica i el Repte Demogràfic, Francesc X. Boya, ha estat d’acord amb el president de la Fundació en afirmar que “hi ha tota una tasca a desenvolupar que ens ha de portar a millorar sabent que no és una evolució immediata. Hem d’iniciar un camí que ens porti al reequilibri”.\nEl cap d'Unitat adjunt de la Direcció General d'Agricultura i Desenvolupament Rural de la Comissió Europea, Ricard Ramon, ha defensat “el paper fonamental” que juguen els territoris rurals per a la captació del carboni com “una de les mesures essencials per a ssolir la neutralitat d’emissions proposada per la UE pel 2050”. A més, ha remarcat que per primera vegada en seixanta anys, la Política Agrícola Comuna (PAC) es defineix amb la dimensió de gènere i “incorpora dins dels seus objectius la igualtat de gènere al món agrari i la incorporació de la dona al sector”.\nDurant aquesta última taula, la presidenta de la Federació d’Associacions de Dones del Món Rural (FADEMUR), Teresa López, ha explicat que la federació va néixer perquè un grup de dones de la Unió de Petits Agricultors i Ramaders (UPA) va trobar que “la majoria dels problemes amb els quals s’enfrontaven eren compartits pel col·lectiu de dones pel sol fet de ser dones i viure en petits territoris”. L’entitat agrupa més de 55.000 dones disperses arreu del 80% del territori estatal, “treballant en xarxa per assolir la igualtat i el progrés”. López ha defensat el paper de la dona en la lluita contra el despoblament: “Perquè els pobles tinguin futur, les dones hem de quedar-nos-hi.”\nCom a apunt final, Josep González i la resta de participants de l’acte s’han mostrat d’acord a l’opinar que “la jornada ha estat un punt inicial i que cal continuar amb el treball per aconseguir els reptes plantejats.”\nLa trobada ha comptat amb la col·laboració de PIMEC Lleida, l’Ajuntament de Tremp, el Consell Comarcal del Pallars Jussà, l’Institut Català de les Dones, el Departament d’Empresa i Treball, l’Agència per la Competitivitat de l’Empresa (ACCIÓ), Factorenergia i PEUSA.\nEmbedded video for La Fundació PIMEC i PallarsActiu plantegen una revisió profunda de l’equilibri territorial que potenciï l’emprenedoria a les zones rurals


Novedades | Centro Desarrollo y Pesca Sustentable | CeDePesca | Page 20\n12 Dic 2011 posted by Florencia Vinuela\nEl Centro Desarrollo y Pesca Sustentable (CeDePesca) culminó la investigación financiada por la organización Rufford Small Grants, destinada a comparar el grado de perturbación de zonas sometidas a arrastres pesqueros, en relación a las temporalmente protegidas y sus efectos en la conservación del hábitat. El estudio se ha visto motivado por la necesidad de generar información\nCeDePesca firmó un acuerdo con el Programa de las Naciones Unidas para el Medio Ambiente (PNUMA) tendiente a lograr la ordenación sostenible de la pesquería de langosta espinosa de Brasil (Panulirus argus) y una evaluación de experiencias anteriores que sirvan de guía para la acción. – Mediante distintas acciones, promoverá la adopción de medidas eficaces\n12 Nov 2011 posted by Florencia Vinuela


Torra exigeix a Buch canvis als Mossos per les càrregues contra els grups antifeixistes - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nTorra exigeix a Buch canvis als Mossos per les càrregues contra els grups antifeixistes\nLa CUP reclama la destitució del conseller d'Interior i ERC està «molesta i preocupada» per l'actuació «desproporcionada»\nEl conseller d´Interior, Miquel Buch, en una intervenció palamentària ep\nEl conseller d´Interior, Miquel Buch, en una intervenció palamentària\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, va instar ahir el conseller d'Interior, Miquel Buch, que «aviat» –probablement la setmana que ve– faci canvis i revisi els protocols d'actuació dels Mossos d'Esquadra, després de les càrregues de dijous a Girona i Terrassa, que van criticar la CUP i ERC.\nLes imatges de les càrregues policials a Girona i a Terrassa contra grups de manifestants que protestaven per concentracions de Vox amb motiu del 40è aniversari de la Constitució no han agradat a Torra. Unes imatges amb les quals «els catalans no ens sentim a gust», va dir el president català en unes declaracions a Eslovènia, en les quals va assegurar que ja ha demanat a Buch que faci «aviat» els canvis pertinents, que probablement es portaran al Consell Executiu de dimarts.\nDes de la premissa que els Mossos «han de garantir l'ordre públic», Torra va admetre que pot haver-hi hagut «mala praxi» i va assegurar que el Govern «farà tot el que hagi de fer» perquè, «si cal fer canvis, es facin».\nUnes modificacions que espera que es portin a terme «la setmana que ve», cosa que ja ha demanat a Buch, amb qui Torra va parlar ahir per telèfon i amb el qual es reunirà diumenge, quan torni a Barcelona.\nEn una entrevista a TV3, el titular d'Interior va reconèixer que, «a simple vista», les «imatges» de l'actuació policial apunten al fet que algun agent va poder extralimitar-se. En tot cas, el conseller va raonar que els antiavalots van carregar contra els manifestants per evitar un «enfrontament violent entre grups antagònics», i va lamentar que hi hagi «grups minoritaris radicals que l'únic que volen és exercir la violència», amb la qual cosa, segons la seva opinió, estaran donant la raó als que diuen que «a Catalunya hi ha violència».\nEl diputat de la CUP Carles Riera va exigir que no es criminalitzi el moviment que protagonitza aquestes manifestacions, ja que creu que no és violent, i va reclamar una vegada més la destitució de Buch. També va criticar que la policia autonòmica ferís amb un projectil la diputada de la CUP Maria Sirvent a Terrassa «quan estava assistint una menor que havia rebut un cop al cap», i va denunciar que el model de seguretat de la Generalitat «protegeix manifestacions nazis i ataca sistemàticament grups antifeixistes que els fan front».\nA ERC, partit que forma part del Govern, tampoc no estan satisfets amb la situació. La portaveu Marta Vilalta va expressar «malestar i preocupació per les actuacions desproporcionades dels Mossos d'Esquadra», per la qual cosa han demanat reunir-se amb el conseller d'Interior.


COMARCAL MEDIA | Grup mediàtic Comarques Centrals | Mònica Oltra celebra en Xàtiva el desè aniversari de la residència de dependents\nMònica Oltra celebra en Xàtiva el desè aniversari de la residència de dependents\nLa vicepresidenta de la Generalitat comparteix paella i la cremà de la falla amb els residents\nLa residència xativina de Caixa Ontinyent de l’Institut Valencià d’Acció Social, ha celebrat el seu desè aniversari amb la presència de la vicepresidenta de la Generalitat i consellera d’Igualtat i Polítiques Inclusives, Mónica Oltra, que ha aprofitat la jornada per a disfrutar d’una paella amb els usuaris, ela familiars i els treballadors, coneixent de primera mà les seues necessitats.\nL’objectiu del Govern de la Generalitat és canviar el model d’atenció als dependents que, en la residència de Xàtiva, en són 40, lluitant per la millora de la seua qualitat de vida i ajudant-los a ser menys dependents.\nOltra ha aprofitat per a visitar l’exposició de fotografies del centre, amb imatges retrospectives del desè aniversari d’un projecte il·lusionant gràcies a la feina diària dels professionals que cuiden a les persones que més ho necessiten.


març | 2022 | A l'ombra de Zadig.\nSant Jordi 2022. Imatge Filosòfica. Títol: La filosofia de los alumnos. Autoria: cA\nPublicat el 27 març 2022 per Jesús Gómez\nSant Jordi 2022. Imatge filosòfica. Títol: Filósofas. Autoria: Editor Camp.\nPublicat el 26 març 2022 per Jesús Gómez\nSant Jordi 2022.\nPublicat el 24 març 2022 per Jesús Gómez\nA- Concurs d’articles d’opinió. Si vols escriure un article sobre un tema que no estigui aquí recollit, consulta-ho i en parlem.\n1- El fet de fer servir la tecnologia ens fa ser més o menys humans?\n2- Per què les guerres són pitjors si les víctimes són blanques?\n3- La pandèmia i la llibertat: no vacunar-se és una defensa de la llibertat individual o una perillosa mostra d’ignorància?\n4- És possible prescindir dels cossos i forces de seguretat de l’estat?\nEs pot presentar una imatge realitzada en qualsevol tècnica (fotografia, muntatge, vídeos, dibuix, collage…) que tingui una relació directa amb la filosofia (una teoria, un autor, un concepte…) que pugui servir com a capçalera del bloc de filosofia del centre.\n1- Pot participar qualsevol alumne de l’Institut Maria Aurèlia Capmany.\n2- Per concursar cal presentar un article d’opinió escrit a doble espai, amb una extensió màxima de dues cares, en català o castellà. Els treballs s’han de lliurar a Adrià Àlvarez o a Jesús Gómez per mitjà del correu electrònic (adriaalvarez@institutcapmany.cat o jesus@institutcapmany.cat)\n3- Els treballs s’han de signar amb nom i cognoms (que només coneixeran els administradors del bloc) i seran publicats al bloc (sota pseudònim) tot identificant-los com a treballs de concurs.\n4- La data límit per al lliurament dels treballs és diumenge 3 d’abril de 2021. L’administrador es reserva el dret de publicar o no qualsevol treball lliurat fora de termini.


- de maig 25, 2016\nDivendres 27 de maig, a les 19.00 h., al Cinema Mediterrani.\nProjecció de l’arxiu audiovisual de la Generalitat republicana (IV)\nQuart programa de l’arxiu audiovisual de la Generalitat republicana custodiat per la Filmoteca de Catalunya. Després del primer passi centrat en la proclamació de la República, del segon, on es repassa la presidència de Lluís Companys i els Fets d’Octubre, i del tercer, on es fa èmfasi en l’esclat de la Guerra Civil i els primers mesos de contesa, en aquesta ocasió es repassa els anys més durs del conflicte, la seva projecció internacional i el tram final.\nEl contingut, de 90 minuts, abraça els combats als front d’Aragó, la victòria de la batalla de Terol i la marxa de les Brigades Internacionals, el setembre de 1938, entre d’altres.\nEntrada gratuïta per als socis i no socis.


Heu's aquí que quan tots estaven més engrescats en l'aldarull de la platxèria barroera, entr\nEl cridaren esgargamellant-se, fent amb les mans una mena de botzina que enfocaven per tots indrets, i deixant, entre veu i veu, un espai de temps per escoltar atentament.\nNERISSA Us recordeu, senyora, d'un Venecià, sabi y valent a l'ensemps, que en vida del vostre pare vingué aquí en companyia del marquès de Montferrat? PORCIA Sí, sí, Bassanio! Me sembla que li deian aquest nom. NERISSA Aquest mateix, senyora; y entre tots els homes que'ls meus pobres ulls han vist no'n recordo cap de més digne d'obtenir una dòna hermosa.


El 30 de juny s’ha fet públic que la Inspecció de Treball de la Generalitat proposa sancions de 5,7 milions d’euros a diferents empreses subcontractistes del muntatge i el manteniment telefònic contractades per Telefónica, ja que s’ha posat de manifest l’existència de falsos autònoms, d’irregularitats en la contractació i la no aplicació de convenis col·lectius. Com a resultat d’aquestes actuacions s’han donat d’alta a la Seguretat Social 200 treballadors, i se n’han passat a contracte fix un centenar més.\nLa investigació és fruït dels procediments iniciats el març de 2015 arran de 6 denúncies presentades pels sindicats (4 de les quals per CCOO en relació a les empreses Cobra, Elecnor, Abentel i Comfica). Els mesos següents la situació al sector va derivar en diverses lluites i jornades de vaga, fins que al mes de maig les principals contractistes del sector i els sindicats CCOO i UGT van signar un pacte de desconvocatòria de vaga amb el que es van obrir diverses taules de negociació i seguiment per abordar la precarietat de les condicions de treball al sector.\nLes taules de negociació van assolir avenços en pocs mesos, que van suposar millores retributives, incrementant la valoració econòmica dels barems i posar fre a la sobre exigència productiva i a les penalitzacions arbitràries.\nTanmateix, l’acord de mesures per posar fi progressivament a la pràctica de la subcontractació en cadena (que és el marc en el qual es produeixen la majoria dels abusos denunciats pels sindicats davant la inspecció de treball) ha estat força més difícil d’assolir, davant la les reticències de les empreses.\nLes diferents actuacions sindicals, tant en el pla de les denúncies a la Inspecció de Treball, com al jutjat social, com a la negociació estatal, han permès donar resultats a les mobilitzacions que els treballadors i treballadores del sector varen portar a terme l’any passat. Avui les condicions laborals, salarials i de contractació tenen un marc de regulació estable, que hem d’acabar de reconstruir de manera definitiva al conjunt de les empreses. Les resolucions de la Inspecció donaran una empenta important a les taules de seguiment sectorial formades per les empreses i CCOO i UGT.\nProtestes dels treballadors de muntatge telefònic per l'incompliment dels acords amb UGT i CCOO


Bouygues - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nconglomerat i construcció\nSCDM (en) (2160%).\nBouygues Telecom (en)\nColas Group (en)\nBouygues (Euronext EN) és un grup industrial francès diversificat fundat el 1952 per Francis Bouygues i dirigit pel seu fill Martin Bouygues.\nEl grup s’estructura al voltant de tres activitats: construcció amb Bouygues Construction, Bouygues Immobilier i Colas, telecomunicacions amb Bouygues Telecom i mitjans de comunicació a través del grup TF1. El 2020, les vendes de Bouygues van ascendir a 34.694 milions d’euros. A finals de 2020, el grup es va establir a 81 països dels cinc continents i donava feina a més de 129.018 persones, incloses 62.901 a l'estranger.\n↑ (francès)Martin Bouygues prépare sa succession à la tête du groupe Bouygues (TF1)\n↑ (francès)Bouygues retenu pour la rénovation de la gare du Nord à Paris\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Bouygues\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Bouygues&oldid=30173303»


“Màrius i Oriol”\nDivendres passat Josep M. Fonalleras escrivia, a propòsit dels amics i la literatura, a El Periódico: […]\nMàrius i Oriol\na què serveix escriure? Vull dir: ¿quin és l’interès ocult que\npersegueix l’escriptor quan publica un llibre? ¿Adquirir un cert\nprestigi, satisfer el seu ego? ¿Aconseguir grans beneficis, suculents\ncontractes, sortir a la tele? ¿Per a què serveix de debò escriure un\nllibre? ¿Per conèixer-se un mateix? ¿Per lligar, com va dir aquell, com\nhan repetit tants? I el lector, ¿què hi va a buscar en el llibre?\n¿Distracció, coneixement, satisfacció dels seus instints, capitals o\nvenials? Em faig totes aquestes preguntes, i moltes més, després\nd’haver llegit dos amics meus, Màrius Serra i Oriol Izquierdo.\nEl primer ha publicat el que ell mateix anomena un llibre sense ficció;\nel segon, un poemari. Tots dos estan afectats per una malaltia terrible\nd’un fill i una filla, respectivament. Els estalviaré ara els detalls\nd’uns llibres que parlen precisament del procés d’aquesta malaltia o\ndel final irremissible, anunciat.\nAquest no és un article de\ncol.leguisme, per dir que bons que són tots dos, i la fermesa que tenen\ni tots aquests romanços que se li suposen a un amic que vol exalçar els\nseus. Aquest és un article que parla de literatura. Tots dos,\nenfrontats a la prova més difícil, al compromís més radical, responen\namb les paraules. Per descomptat que escriure serveix per reflexionar i\nper conèixer-se. Però ells van més enllà. Escriure és ser fidel a una\nllengua, és formalitzar, reduir l’experiència a un marc. ¿Per a què\nserveix? No ho sé.\nSé per a què serveix ser lector d’aquests dos:\nper ser més savi, per plorar, per pensar en la pietat i per adonar-te\nque la literatura proporciona plaer i dolor al mateix temps.\nPublicat dins de Moments feliços | Deixa un comentari\n“Voldri?em no haver-hi de ser”\nAquest dissabte l’Avui publicava la lectura de Moments feliços que ha fet David Castillo. Però com que el suplement no és accessible on line fins una setmana després, de moment recupero l’article que Eva Piquer va publicar al “Cultura” del dia 8. […]\nVoldri?em no haver-hi de ser\nQuiet (Empu?ries, 2008). En Ma?rius parla del seu fill Llui?s, l’estimat Llullu de fragilitat rotunda. I, per efecte mirall, parla de la Clara. En el funeral de la nena, no pot evitar de pensar que tard o d’hora li tocara? passar pel mateix tra?ngol que passen avui l’Oriol i la Dolors, el pitjor de tots els tra?ngols que es fan i es desfan: haver d’enterrar un fill. “La Dolors potser ja sap que acabara? transcrivint el dolor que ara sent en unes narracions esple?ndides, o potser ni\nho sospita, encara”. Corro a rellegir aquelles narracions. En recordo sobretot una, titulada “La bossa”, i sobretot un detall: una cremallera encallada.\nTaula reservada (Angle Editorial, 2006). La Dolors parla de la Clara. “La mirem en aquell moment trist i congelat i llavors passa allo? que creus que nome?s pot passar en la ficcio? i la cremallera s’encalla”. La cremallera de la bossa blanca on un parell d’operaris han ficat el cos inert de la filla morta. “Volem ser-hi pero? voldri?em no haver-hi de ser”, escriu la mare. La nena te?, tenia, tretze anys. “I mig! Tretze i mig! –matisa la Dolors–. I aquest mig e?s molt important. Aquest mig pot ser tota una vida. Mig any pentinant la mort que la rondava, mig any pensant que no hi haura? dema?. Mig any que ella ha resistit sense queixar-se i que jo no vull regatejar”.\nMoments felic?os (Edicions 62, 2008). L’Oriol parla de la Clara, un “prodigi de l’absurd” que un mal dia es va adormir pels segles dels segles. “Que? quedava de tu dins aquella carcassa que s’enduien dos homes com qui no fa el que feien? Que? quedava de tu mentre s’entrebancava la cruel cremallera que et tancava per sempre?”, es pregunta el pare en un poema. En un altre, demana a la filla enyorada: “Saps quants anys d’aquesta vida no donaria per tenir-te viva encara?”. Pero? De?u e?s tan senyor que no juga a canviar cromos. Ara i aqui? l’Oriol nome?s pot custodiar el dolor, per no perdre’l.\n“Pausa” a “Lecturàlia”\nAhir dijous Màrius Serra va fullejar Moments feliços a “Lecturàlia“, el programa d’actualitat literària d’El matí de Catalunya Ràdio. […]\nDesprés de relacionar el nou llibre de Joan Margarit, Misteriosament feliç, amb el meu, i no només pel títol, Màrius Serra va llegir “Pausa“. Trobareu l’espai sencer aquí.\nL’atzar ha fet coincidir aquesta tardor a les llibreries els meus Moments feliços amb dues altres obres on apareix la Clara. […]\nHi ha el Quiet\nde Màrius Serra, un llibre que cal llegir, a propòsit del qual Sergi Pàmies escrivia divendres a La Vanguardia:\nSerra relata, con la misma entereza que ya asomaba en De com s´escriu\nuna novel·la, los mecanismos del dolor y la rabia aplicados a la\ndedicación y sus decepciones. Es un dolor que se derrama cuando Serra\nacude al entierro de Clara, la hija de Oriol Izquierdo, con quien ha\ncompartido el reto de haber sabido elegir, pese a la monstruosidad del\ncalendario, entre las prioridades impuestas y las promesas vocacionales.\nI hi ha també el torbador poema d’Albert Mestres Comèdia, on la veu arremolinada que parla ve un moment que diu:\ntot és buidor grisor mala maror dolor del temps enyor sense forces ni portes però en canvi se’ns ha mort la Clara de paràlisi cerebral de ment preclara plena de vida que repartia adolorida ena d’intel·ligència sense urgència d’una turgència que em veig mancar perquè no és sumar és saber estar\nHi ha, doncs, un record compartit, que agraïm i que d’alguna manera ens consola.\nEl suplement Cultura|s de La Vanguardia d’aquest dimecres ha publicat la lectura que Jordi Galves fa de Moments feliços: […]\nNadie nos dijo que fuera fácil. Lo que tampoco nos dijeron es\nque llegaría a ser tan difícil. Desde hace años (me lo tiene dicho\nJulià Guillamon cuando vamos a comer) vivimos en el mundo de la\ncreación literaria un periodo de tristeza y de desilusión que quizás\nsea racionalmente injustificable pero, al menos, lo es tanto como el\noptimismo creativo y la tontería post-yeyé de los setenta. Y los\ndesgraciados escriben tanto o más que los felices. Los felices puede\nque no escriban nada y se vayan a pasear. Como si las sociedades fueran\npersonas y pasaran cíclicamente del optimismo al pesimismo y viceversa.\nDigo yo que no, pero pongamos que sí.\nOriol Izquierdo (Barcelona, 1963) nos mete a pensar en qué nos pasa con\nla felicidad ya desde el título. Recuerda la poesía triste y brutal,\nirónica y sensata de Estellés, aquello de “no podia faltar el vi damunt\nla taula” y tal. Poesía negligée,que decía Jules Renard, que privilegia\nel sentido, que concibe la poesía como condensación del pensamiento e\nidentifica lo esencial, lo que nos basta. Ejercicio de inteligencia que\nno cede a ninguna inercia, ni siquiera a la métrica ni al escribir\nbonito. Sólo capteniment. Fuerte.\nIzquierdo, a partir de un drama personal, construye un refugio de\nsentido. No se cuenta aquí porque a nadie le importa. Noes la anécdota\nsino para qué podría servirnos un dolor insoportable y encabronado ya\nque es inevitable y nada ni nadie lo puede suprimir ( “resisteix\nresisteix quan llampegui / l´esbarzer cremarà resisteix / i després\nsortiràs de les cendres”). No hay desesperación ni efectos lacrimógenos\nni nos exhiben sillas de ruedas como hacía Lluís Llach. Se nos habla de\narcilla, de panes y piedras, del desierto, de la tentación de mirar\natrás como la mujer de Lot, que no tiene ni nombre la pobre, y de cómo\ntoda la tramoya bíblica, de repente, cobra un maldito protagonismo. De\ncómo la tragedia siempre es doméstica y se torna cotidiana, de cómo\nintentarías lo imposible, incluso un trueque, años de tu vida a cambio\nde… El recuerdo es abrigo para el futuro. Pocos libros tan nobles que\ndescriban la felicidad al lado de la muerte, de las rosas con espinas,\nde lo agridulce, de lo risible de nuestra desgracia. Que nos hablen de\nlo complejo. Un libro bueno, bello y sabio. Excelente.\nJordi Llavina escriu a Presència (núm. 1914, 31 d’octubre al 6 de novembre, p. 36): […]\nIzquierdo irromp en el panorama editorial amb un llibre de poemes sostingut i bell\nPublicar el primer llibre de poemes a quaranta-cinc anys implica un risc evident: hauries de mirar de no equivocar-te. Izquierdo no tan sols no s’equivoca, sinó que l’encerta. Aquesta seva opera prima conté un grapat de poemes feliços, que acorden molt bé –fent servir una expressió del llibre– “enteniment i entranya”: tot i que diríeu que l’enteniment guanya sempre, i que l’entranya es manté discretament a l’ombra, aquesta ens envia, de tant en tant, però sobretot en la darrera part –la millor, amb diferència–, indicis d’emoció que el poeta sap canalitzar molt bé en la forma dels seus poemes. Contrafent la coneguda frase del Nou Testament –que Izquierdo posa al capdavant de la part inicial, en la versió eliotiana–, podríem resumir aquesta última part, dedicada a la mort de la filla, amb la fórmula que titula l’article. Són dotze poemes magnífics, que estan a l’altura dels d’El príncep, de Joan Teixidor, o dels que Estellés va dedicar a la seva filla morta. Izquierdo té molt bon nas per trobar correlats objectius que diguin i duguin, per translació, una emoció: la nina abandonada de “Cançó” o la tórtora de “Conversa”. El poema “Pausa” s’ha de llegir costat per costat amb el relat “La bossa”, de Dolors Borau. El llibre, però, és més que aquesta secció final. Formalment ric, complex, amb un ús delicat de la llengua. Dividit en quatre parts, avança del més general al més dolorosament concret. L’estructura, des del “balbuceig” del primer poema a la “neu que ens abriga” de la mirada de la filla de l’últim, ben travada, precisa. Els pretextos són molt diversos. Els tons i els registres, també. Per damunt de tot, és un llibre que acompanya el lector.\nMoments feliços ha tingut un parell de ressons a la catosfera que no em sé estar de recollir: […]\nA les Totxanes, l’amic Isern aprofita la seva crònica de la festa del Lector de l’Odissea de Vilafranca per acusar rebut del llibre i reproduir el poema “Desig”. I hi torna, avui, constatant la proximitat gairebé torbadora entre el meu títol i el del darrer llibre de Joan Margarit.\nPocs dies abans, per camins imprevistos arribo a L’efecte twitter i descobreixo que els poemes ja tenen almenys un lector. Hi escriu emgiro:\nLlegeixo una altra vegada Moments feliços, d’Oriol Izquierdo, un llibre impressionant…\n1:53 PM Oct 23rd from web\nI hi torna, només mig dia més tard:\nNo em puc treure els versos d’OI del cap…\n12:38 AM Oct 24th from web\nEmgiro és Quim Roig, que signa L’efecte Jauss, per a mi un dels blocs de referència des de l’inici.\n“Huérfanos de alegría”\nVam conversar fa uns dies amb Rosa Maria Piñol sobre Moments feliços, i avui en presenta la seva mirada a La Vanguardia. […]\nHuérfanos de alegría\nROSA MARIA PIÑOL – Barcelona\nde Proa, crítico y jurado de premios de poesía durante una larga etapa,\nOriol Izquierdo (Barcelona, 1963) confiesa haber escrito siempre\npoemas. Pero hasta ahora no se ha decidido a publicar una primera\nmuestra de su trabajo, bajo el título Moments feliços (Edicions 62). El\nlibro estaba listo para principios del 2007, pero entonces Izquierdo\nfue nombrado director de la Institució de les Lletres Catalanes y creyó\noportuno aplazar su publicación. Ahora llega a las librerías esta obra\n“agridulce”, que habla de la vida y la muerte, de la soledad, la\nincomunicación, el miedo o “la dificultad del lenguaje”. Unos poemas en\nlos que está muy presente la hija del autor, Clara, fallecida en el\n2005 a los 13 años.\n“Había ido acumulando poemas, pero no tomaron forma de libro hasta que\nmurió mi hija. La última parte de la obra refleja el dolor por la\npérdida. Pero en el resto de poemas también se percibe la vida con\nClara. Sin ella, mi mirada sobre la realidad hubiera sido otra”, dice\nel escritor, que dice mantener una “rara complicidad” con otros dos\nautores amigos que han vivido experiencias límite con sus hijos: Joan\nMargarit (Joana)y Màrius Serra, que ahora la relata en el libro Quiet.\nEl título elegido, Moments feliços, tomado de un poema, quiere “generar\ntensión con el contenido del libro, que en general no invita al\noptimismo, pese a no ser negro”. La primera parte, más narrativa, trata\nde la vida y la muerte; la segunda reúne poesía “civil, de inserción en\nla sociedad”, y la tercera es intimista, con el deseo como “idea\nLa desoladora pérdida de Clara se manifiesta en la parte final: “… que\nla mort se t´enduia i ens deixava ben orfes, / de la teva alegria ja\nper sempre ben orfes”, escribe Izquierdo en el poema Pausa. Advertimos\nla vulnerabilidad de la niña, con su vida dramáticamente limitada a un\ntiempo demasiado breve: “ocell engabiat / en un cos massa fràgil / a\npunt d´aixecar el vol”. Sin necesidad de incluir el nombre de la hija,\nel poeta se vale de la riqueza del adjetivo clara para dedicarle un\nhomenaje explícito: “Així la teva / viva mirada muda / sempre tranquil·la, / companyia perenne, neu clara que ens abriga”.\n“Fruita” a “Tàpias variades”\nDissabte al matí Pere Tàpias tanca el seu programa setmanal aproximadament gastronòmic amb un moment literari. […]\nLa sorpresa és que ahir van llegir la meva “Fruita”, que podeu sentir si feu clic a l’arxiu d’aquí dessota.\nI ben especials, com el de llegir-se en llibre.


Tocats pel rastre: 01/09/08 - 01/10/08\nImplica't en la resposta al judici pel KORK III\nEn breu ens començarà a tocar a Sabadell. Per ara, i amb més ràbia que mai:\nSolidaritat Antirepressiva de Terrassa (SAT) i l'assemblea de detinguts/des del korkIII convida i anima a tothom a participar de la campanya per denunciar el judici contra 26 dels 32 joves que van ser detinguts/des durant el desallotjament del kasal okupat KorkIII (Kasal Okupat Revolucionari i Kombatiu) el juny de l'any 1999.\nCom? Què puc fer-hi jo?\n- Fer córrer la informació (actes de la campanya i el manifest), a través de correus electrònics, penjant-ho a pàgines web, comentant-ho a amics, família, companys de feina, d'estudi,....\n- Recollir signatures, fer córrer els folis de firmes per tot arreu, i portar-les el dia de la manifestació (4 d'octubre o el primer dia de judici a les 9h) on es recolliran totes. També les pots fer arribar per correu el Kasalet: C/Societat nº4 08221 Terrassa\n- Enviar model de carta de queixa als jutjats a través del fax (nº: 93 7336524).\n- Organitzar actes al teu barri, poble, centre d'estudi, centre de treball,... Els actes poden ser diversos (fer una xerrada, repartir els manifestos, fer una acció....)\n- Escriure un text de recolzament per la roda de premsa del dia 3 d'octubre\n- Ajudar econòmicament (despeses advocades) : 2100-4526-31-2100216138 indicant com a concepte kork32 i, com a remitent, si voleu podeu posar comarca, barri, nom col·lectiu...\n- I per contactar amb nosaltres (per organitzar xerrades o pel que sigui) ho pots fer escrivint al correu: kork32@terrassa.mesvilaweb.cat.\n*actes de campanya judici korklll (2008) sota el lema següent:*\n“ STOP PENALITZACIÓ A L’OKUPACIÓ, ABSOLUCIÓ 32 !!! ”\n“125 anys de condemna per 40 anys d'especulació”\n*divendres 3 d'octubre\nRoda de premsa davant del jutjat de Terrassa a les 12h.\n*dissabte 4 d'octubre Manifestació 18h davant ajuntament de Terrassa.\n*a partir del dia 6 d'octubre JUDICI dies 6,7,8,9,14,15 a partir de les 9h.\nen 1:03:00 p. m. 1 comentaris\nArticle Guillem Fernández\nDesprés de la polémica suscitada a la redacció de la Directa per l'article d'un servidor sobre l'antiga Yugoslàvia i la resposta irada i delirant d'Ignasi Morgades, esperava poder fer una contrarèplica que ha estat refusada i per qüestions de respecte a l'ordre intern del setmanari no n'explicaré aquí els motius ni la meva posició pel desenllaç. El resultat: Un company de Sant Cugat, l'Ignasi, s'ha proposat, indignat, per desvetllar i desmuntar les múltiples inferències falses i fal·laces del text de l'altre Ignasi. Se li publicarà l'article la setmana vinent, fet que diu molt a favor de les coordinadores de la secció. Això ho explico per contextualitzar aquest altre text que el Gullem Fernández ha enviat com a carta del lector al setmanari, al que també vull agrair que s'hagi ofert per fer la rèplica extensa per la secció d'opinió. Tot i que tot agraïment estigui de més quan les conviccions són les que guien les accions d'un company. En breu espero poder publicar també un altre article de l'Arnau de Manresa, que també s'ha ofert contraatacar en la polèmica. Sembla que hi ha opcions que encara no són tan minoritàries com alguns esperaven.\nJo continuo esperant que es publici l'article de l'Ignasi per escriure la meva contrarèplica aquí al bloc, per allò de no sobreexposar arguments i a la vegada, no deixar detalls i fets importants sense explicar. La contrarèplica d'un independista (un servidor) que mira de no ser idiota.\nGuillem Fernández ha estat fins fa poc col·laborador i membre de la corresponsalia de Terrassa de la Directa i entre moltes altres aportacions i militàncies, participà en la redacció catalana de les revistes censurades Ardi Beltza i Kale Gorria. Aquí teniu l'article:\nLa veritat als balcans\nVoldria escriure quatre línies sobre el “Pensem doncs existim” de Pau Llonch (Directa 105) i l’opinió d’Ignasi Morgades (Directa 106) entorn el context als Balcans. Des del meu punt de vista el breu text d’en Llonch apunta cap a la necessitat de reflexió des d’una òptica d’esquerres alhora d’analitzar els processos independentistes. Actualment llegint la premsa de la societat occidental es pot caure en un gran cinisme per exemple si es defensa el dret d’autodeterminació militar i unilateralment a Kosovo i es nega la voluntat de la població d’Osetia a viure en una sola nació dins la Federació Rusa. Em sembla que més que sentenciar una població com diu Morgades, Llonch adverteix que “l’independentisme no es pot recolzar en totes les circumstàncies” i crec que el tema de fons és sobretot denunciar el paper dels mitjans de comunicació alhora de forjar consciències, clavar imatges i construir realitats. “Relativitzar morts” evidentment fereix sensibilitats i segurament és un tema prou delicat com per a tractar en tant poc espai, però defensar per exemple que el Nacionalsocialisme no només va matar jueus, sinó també discapacitats, persones d’ètnia gitana i milers de comunistes, no seria negar l’Holocaust, ni per això seria afí a la Llibreria Europa, sinó que exigiria un reconeixement de totes les morts per igual i aquesta tasca no l’admeten els governs i mitjans de comunicació occidentals perquè ideològicament estan posicionats i econòmicament lligats. Tot i això, no fa falta estar sota cap Komintern ni “estela radioactiva de la URSS” ni utilitzar Corea del Nord com “el darrer baluard del socialisme”, per dir per exemple que els mitjans de comunicació occidentals i els serveis secrets d’EEUU, Japó i Corea del Sur porten matant a Kim Jong Il des de fa 15 anys. Des d’atemptats, conspiracions fins accidents de cotxe. El mateix li fan a Fidel Castro. Algun dia segur moriran, potser no la seva obra.\nLes formes en els articles són importants i la frase d’Evaristo de la Polla Records de “un patriota un idiota” ha estat sempre conflictiva i provocadora, igual que fer comparacions amb feixistes de la llibreria europa. El més importants són els continguts. Per tant més que veritats, hi ha anàlisi i posicionaments ideològics enfrontats. Quan els poders econòmics, militars, tecnològics i comunicatius es dediquen a construir la geopolítica global, cal teixir resistències i dinamitzar debats que ens ajudin a definir on som i amb qui volem treballar per transformar l’entorn immediat. En aquest sentit, lluny de “sectarismes” i “aparença revolucionària de xapa i discurs” en Pau Llonch posa el dit a la ferida per generar debat. Es tracta d’acceptar la pluralitat de lluites que hi ha. Agradin més o menys. El fet que es puguin donar aquests debats dins l’esquerra transformadora i els moviments socials en un mitjà com la Directa crec que és un bon senyal.\nen 12:26:00 p. m. 2 comentaris\nIV Cimera HIPHOP REVOLUCIÓN\nEl Manel de Panda Management m'ha fet arribar la informació de la roda de premsa de presentació de la IV Cimera Internacional de Venezuela.\n"Nuestra meta y nuestro camino es contribuir con el desarrollo del movimiento HipHop en América Latina. Nuestro lenguaje es expresión de resistencia urbana generadora de conciencia social. Creemos en la Revolución como unica garantía de la integración latinoamericana."\nXafardajeu una estona la web del projecte clicant a la imatge, perquè hi ha coses molt interessants; potser una perla és una actuació a "Aló, presidente", des de Petare, de la banda Area 23 pertanyents al col·lecitu HHR. Com podreu veure al vídeo que afegeixo més a baix, al final hi ha una capella antiburocratista a la mateixa cara del President al qual respecten que demostra la lluita interna que fa temps s'està succeïnt dins la Revolució Veneçolana des dels sector més rupturistes, formats i crítics que des de posicions esquerranistes etnocèntriques europees s'acostuma a obviar malintencionadament.\n"No más retrasos en disposiciones, no más burócratas en las instituciones...":\nen 7:26:00 p. m. 7 comentaris\nQuasi tota la ignorància és ignorància superable\nAquesta cita d'Aldous Huxley serveix a Diana Johnstone com a colofó d'un brillant article, "Independència al món feliç global: la colònia de la OTAN a Kosovo". Pertany a l'última actualització de Somnis Desperts, un projecte digital d'un company manresà, l'Arnau, amb qui vam militar plegats a l'Alternativa Estel i pel qual professo una profunda admiració. Un projecte que és, a la vegada, motivació i font documental del projecte homònim de Ràdio Trama que reengegaré a mitjans d'aquest mes amb més compromís de regularitat.\nL'estructura circular de l'argumentació mitjançant les referències a l'antituopia husleyana fan d'aquest text una breu però entretinguda lectura més enllà del seu revel·lador contingut. I tinc la sensació, com a lector fidelitzat de SD, que l'Arnau cada vegada encerta més en les traduccions.\nContinuo amb la voluntat d'aportar (en la mesura que les meves capacitats m'ho permetin) una mica de llum al complex taulell balcànic, tot i que sigui d'argó, inert, per la poca reactància davant les crítiques acrítiques. Encara que sigui, com ara, només recomanant lectures tan brillants com aquesta. Un agraïment sentit pels que heu vingut a bé compartir articles i opinions al respecte en els últims temps. Estic (re)aprenent molt.\nEns veiem demà pels carrers de la Barcelona desclassada, moderna i espanyola, estelada roja en mà.\nen 11:42:00 a. m. 4 comentaris\nSeguint els consells de l'Agustín i l'Hacheka ("Si fuera cae el diluvio, son gotas de confusión, lo notas todo turbio, se agotan los recursos, despierta tu ilusión, piensa un tugurio que sea solo tuyo y llámalo refugio...") he tornat a la feina a la meva habitació. Ahir a la nit, després que el Ferran Balaguer (baixista de Batzak) passés pel meu refugi a provar unes línies de baix per una producció nova, vaig trucar l'Olalla per saber si ja havia penjat la maqueta nova amb 3 temes de rap.\nHo havia fet... i amb alguna perla més que destacable:\nPer qui vulgui seguir-li el rastre i no la conegui, és vinguda de Granada fa menys del què podria semblar per la ingent quantitat de prolífiques arrels musicals i personals clavades al nostre país. La Sister Castro ha format part de la Rebelmadiaq Sound, milita a Nour, projecte amb el qual ha enregistrat Papier Mullat, treball, per cert, on At Versaris vam col·laborar en el tema "Sacnin fi had el medina", que podreu trobar al seu espai linkat més amunt. I la seva bitàcola la trobareu a la columna d'"Espais d'amics".\nSort, mestressa. Ja saps, "si te invaden los males, agazápate\nentre los matorrales y escapa del barullo\nante los avatares de la vida unos van a los bares,\nyo me escabullo, huyo a mi refugio"\nen 2:17:00 p. m. 2 comentaris\nCom que aquest espai no té res a veure amb una bitàcola (que no bitácora m'han dit) vacacional, ni amb un fotolog, ni amb res que s'hi assembli, m'estalvio els detalls sobre com de bé ens ha anat a tots plegats desconnectar.\nI com que la tornada a la feina en les seves mútliples accepcions treu molt de temps i ressituar-se encara més (sobretot si no estàs acostumat a desconnectar-te), començo amb una recomanació musical breu encara amb el regust de victòria dels companys de l'Assemblea de Barri de Sants en la seva pugna amb l'Ajuntament de Barcelona per disposar d'un espai digne per cel·lebrar les Festes, i preparats per tirar endavant les nostres el proper cap de setmana.\nCiervo. Aquest projecte de barna m'encanta. Quatre músics i quatre personotes de treure's el barret que disfruten tocant tant com els que els anem a veure sempre que podem. Que tothom que es baixi la seva demo del myspace jutgi per ell mateix perquè una banda així no té l'agenda rebentada de concerts...\nFins ara, que no hi ha gaire temps més per escaquejar-se...\nen 3:39:00 p. m. 3 comentaris


Antigament hi havia distribuïts per les poblacions diferents monuments en forma de creu que servien per indicar on començava i on acabava el terme municipal. Aquests monuments rebien el nom de creus de terme i acostumaven a estar emplaçats als afores de la vila. El basament i el fust eren generalment de pedra, mentre que la creu que es rematava podia ser també de pedra o bé de ferro. A part de la funcionalitat geogràfica, les creus de terme tenien també un valor simbòlic de protecció vinculat al món agrari, l’origen del qual es remunta a l’antiguitat ; Terminus, que en llatí significa límit, era el deu romà que protegia les línies divisòries dels camps i se’ls representava mitjançant una pedra o una estaca, símbol de l’estabilitat de les fites usades en la democràcia. Més endavant, amb la implantació del cristianisme, les creus esdevingueren indrets des d'on es beneïa el terme, i particularment els camps i les futures collites.\nAntiga creu de terme de la vila, avui desapareguda. Estava situada entre el que avui seria la gasolinera i el restaurant Montgavina, on hi ha un revolt anomenat ‘Barranc de la Creueta’. Allà hi havia una creu on s’acabava el terme i marcava l’antic límit.\nCREU DE PINS VENS\nConeguda també com la creu de Maig, es tenen molt poques referències d’aquesta creu, però se sap que estava a l’alçada del barri de Sant Quintí, durant l’edat mitjana, en un dels llocs elevats. Allà es pujava en processó el dia de festa i es beneïen els terrenys.\nCREU DE SANT JOSEP\nEmplaçada prop de l’Estanyol, propera al mar i quasi enfront del Sellarot, al terme de la banda de Miralpeix, molt a prop del castell. El 1450, era propietat de la vila de Sitges, gràcies a la Pia Almoina. El 1917, la propietat era de la Parròquia de Ribes. Avui està totalment desapareguda i estava situada prop del que és avui el carrer de Salvador Casacuberta, i des de la qual es beneïa el terme cada 19 de març.\nA mitjans segle XIX, per la diada de Sant Josep, també s’anava a l’Estanyol a visitar la creu en processó.\nCREU DELS GRILLS\nAssentada al cap de Grills, cantó de Vilanova i la Geltrú, a la aresta de la riera de Ribes, prop de la desembocadura al mar. Pràcticament no se’n sap res, només que els vilatans, el dia de Sant Josep anaven a fer benediccions, juntament amb la creu de Sant Josep, molt a prop d’aquesta.\nCREU DE RIBES\nÉs una de les més antigues, data del segle XII o XIII i és d’estil gòtic amb la Creu, el capitell i el fust de pedra de Girona. S’aixeca a ma dreta de la carretera o millor, al costat de mar, de la carretera d’Igualada a Sitges i al cim d’un petit coll que separa aquesta vila de la plana de Sant Pere de Ribes. La cara de la Creu que mira a la carretera mostra a la Verge amb l’infant Jesús, a l’altra cara es veu el Sant Crist. Aquesta creu fou destruïda l’any 1936. Acabada la Guerra Civil, fou novament erigida gràcies al fet que es van recuperar els trossos de la creu i hi introduïren un ferro en l’interior per a la seva estabilitat. Sembla que en els seus principis, fou una creu de terme d’una finca particular i que posteriorment, quan van delimitar-se els termes municipals de Sitges i Sant Pere de Ribes, es va modificar el seu emplaçament erigint-la al lloc cimer que actualment ocupa.\nL’any 2005 la Creu de Ribes va ser objecte d’una neteja i restauració, s’hagué de desmuntar i treure el ferro interior de sustentació, ja que estava força malmès i danyava la pedra.\nL’actual creu és molt recent. Va ser col·locada per un grup de joves l’any 1954 posant la primera pedra i ja l’any següent el 1955 quedava inaugurada organitzant un gran aplec. Aquesta creu està situada al Puig d’en Boronet, molt a prop del Puig de Sant Isidre, on estava emplaçada l’antiga creu, que va desaparèixer a finals del segle XIX i és la muntanya més baixa que es troba arran de mar. Antigament i per la diada del sant, es feia un tradicional aplec on els vilatans beneïen els conreus.\nDETALL DE LA CREU DE SANT ISIDRE\nCREU DE SANT GREGORI O CREU DELS ESCARABATS\nSituada a la carretera de les costes i prop de les Cases Noves, és una de les poques creus que encara perduren. El nom doble és degut a que està erigida en honor a Sant Gregori però també es diu que entre els segles XVII i XVIII hi va haver a Sitges una plaga d’una mena d’escarabató que amenaçava les vinyes i per aquest motiu es va aixecar aquesta creu, però el 1868 i durant la revolució carlina, la creu va ser destruïda, i la varen transportar al corral d’en Falç, on avui hi ha la zona de Llevantina. El 1910 fou portada a les Forques, la varen reconstruir i la situaren als terrenys de Jaume Espasa fins que al cap d’uns anys es trencà. L’any 1929 la tornaren a col·locar a l’emplaçament actual, tot i que l’any 1936 quedà destruïda, fins que als anys quaranta la tornaren a arranjar, deixant-la tal i com la podem veure avui en dia.\nFins ben entrat el segle XX, cada 15 de maig, festivitat de Sant Isidre, patró dels pagesos, es beneïa el terme municipal des de la creu dels Escarabats. De bon matí es feia una processó que anava des de la parròquia fins on era la creu del terme. Obrien el siguici la imatge del Sant Crist, el rector i les autoritats municipals, darrere les quals es col·locaven els pagesos i hortolans de la vila.\nCREU DEL CAP DE LA VILA O CARRER MAJOR\nSituada a l’extrem nord del carrer Major, a prop del Cap de la Vila, d’aquesta creu no se’n sap gran cosa, i a finals del segle XVIII va ser traslladada.\nPublicado por Francesc Parra Mestres en 20:31\nEtiquetes: Aplecs, Arquitectura i urbanisme, Festivitats\nQuin article més interessant! Moltes gràcies.\n8 d’octubre de 2011 a les 22:42\nMolt bo!!! felicitats\n8 d’octubre de 2011 a les 23:23\n11 d’octubre de 2011 a les 11:43


tobuushi: El que penso dels jocs de Pequín\nEl comitè internacional olímpic ( IOC ) va triar Pequín com a seu pels propers jocs olímpics. Aquesta és la capital d'un estat on es vulneren els drets humans cada dia.\nAra els membres del comitè es posen les mans al cap estorats per la reacció popular de la ciutadania. Les protestes contra la Xina i el seu règim es succeeixen arreu on passa la flama olímpica.\nQue s'esperaven senyors del IOC? Els estats, moguts per la possibilitat de fer negocis i treure profit del gegant asiàtic han fet la vista grossa als crims contra la humanitat, al capitalisme desfermat, a la contaminació, a la violació dels drets intel.lectuals, etc.\nPerò el poble no és cec, potser sí que el Tibet ha aprofitat la ben entesa del jocs per a fet ressò de la seva causa, però qui no ho faria?\nI no només és el Tibet, qui pateix el genocidi cultural, són altres molts pobles, com el manxú o el mongol, que no tenen un lider mediàtic que els representi. És el mateix poble xinès qui esta sota una dictadura criminal.\nDurant els jocs olímpics clàssics es decretava un període de "pau i treva", i la Xina està en guerra, guerra contra el seu poble i guerra contra els seus veïns. ¿Com és possible que a un país així se li hagi concedit l'organització d'uns jocs olímpics?\nNo és que tingui una simpatia especial envers el Tibet, un país feudal i teocràtic que no garantia cap dret individual, però estic totalment en contra dels genocidis culturals, que visc en la pròpia pell cada dia.\nI quina és la posició del govern japonès? De tothom és coneguda l'animadversió del Japó envers la Xina, aquesta animadversió és, no cal dir, recíproca. Malgrat tot, el govern japonès no s'ha pronunciat oficialment, lamenten els aldarulls i demanen respecte per les minories. i és que el Japó farà el que faci Amèrica, s'ha de tenir en compte la la majoria d'empreses japoneses fabriquen a la Xina també.\nÉs el monstre de la globalització, del liberalisme econòmic. Tothom hi està implicat.\nDe moment el que més els preocupa és que Yuichiro Miura, un alpinista de 75 anys ha hagut de replantejar la seva seva ruta que ascendir a l'Everest i poder convertir-se en l'home més vell en fer el cim.\nDiuen que no s'ha de barrejar política i esport, em sembla molt bé. Però ho diuen els que fan el contrari i a més a més barregen economia i esport. Doncs que no hi vagin països, que hi vagin atletes, que competeixin sota bandera olímpica i sense himnes oficials.\nDeixeu als atletes en pau, no hi barregeu països ni colors.\nAh no! Això no serà possible, és clar.\nI el Tibet, continuarà ocupat, i els treballadors xinesos continuaran explotats, i es continuaran robant les idees d'altres persones sense que ningú hi faci res.\nPerquè la Xina és massa gran, fa massa por i és un gran mercat per comprar i vendre.\nPublicat per tobuushi a 12:38 p. m.\nLa Xina és massa gran, creix molt, ofereix molt negoci i ja se sap que on hi hagi guanys econòmics tot el demés és secundari. Segur que si Cuba hagués estat com la Xina un altre gall els hi cantaria...