El desenvolupador del déu de la guerra desglossa exactament com es van fer algunes de les increïbles baralles de caps - Vídeo\ngod war developer breaks down exactly how some incredible boss fights were made\nLectura de cap de setmana\nSony la va treure del parc Déu de la guerra i part de la raó per la qual em va enamorar tan inicialment és la seva primera lluita de patrons. Després d'un emotiu moment de dol i desenvolupament de personatges, de seguida se'ns recorda que aquesta és encara una junta de Kratos i que Sony no ha abandonat l'angle de la brutalitat de la sèrie.\nHan passat diversos mesos i encara hi estic pensant, com és l’equip de desenvolupament. Acaben de plantejar un gran bloc sobre com es va produir la lluita i sobre com va penetrar aquesta filosofia durant la resta de l’aventura. Denny Yeh de Sony Santa Monica comparteix art conceptual i animacions aproximades amb nosaltres, que mostren com va ser el combat.\nCuriosament, Yeh també reflexiona sobre el fet que la primera lluita és 'una manera més satisfactòria que colpejar la mà d'un monstre gegant', un sentiment que he compartit durant molts anys. Els caps humanoides sovint fan els millors enemics, com el final de Vergil Devil May Cry 3 . Hi ha alguna cosa especial sobre una lluita on el desenvolupador clava un estil en el qual se sent com si esteu lluitant amb un altre jugador.\nSi encara no heu jugat al joc, potser no us pareu enorme spoiler, ja que la narració la manté vaga força aviat (fins i tot fins al punt d’etiquetar el cap “The Stranger”, però realment voleu experimentar-la completament cega.\ncombinar el codi d'ordenació en c ++ amb recursivitat\nLluitar contra un Déu: Darrere de les escenes de la primera batalla de Déu de la guerra, (PlayStation Blog)\ncom programar ordinadors per a principiants\nRevisió: The Punisher: No Mercy\nBlack Ops II patch 1.04 nerfs SMG, augment de cost de puntuació UAV\nMarcs QTP - Marcs d'automatització de proves - Exemples de marcs basats en paraules clau i lineals - Tutorial QTP núm. 17


‘La vaga de la Canadenca’, un recorregut per la històrica protesta laboral a Barcelona – La Manyana\n‘La vaga de la Canadenca’, un recorregut per la històrica protesta laboral a Barcelona\nL’exposició s’endinsa en el conflicte sorgit el 1919, que va permetre establir la jornada de vuit hores\nFOTO: Javi Martín / La comissària, Dolors Domingo, farà una visita guiada el dissabte 15 de maig\nEl Campament de La Canadiense del Museu de l’Aigua de Lleida acull ‘La vaga de la Canadenca’, produïda per la Generalitat per commemorar el centenari dels fets succeïts a Barcelona.\nL’exposició fa un recorregut per l’històric conflicte laboral sorgit entre els mesos de febrer i març del 1919 a l’empresa Riegos y Fuerza del Ebro, coneguda com La Canadenca, que va generar una vaga general i la paralització de la ciutat de Barcelona. Després de nombrosos conflictes, mítings, repressió sindical i negociacions entre l’empresa, el govern i els sindicats, es van obtenir algunes millores per als treballadors, entre les quals destaca la jornada laboral de 8 hores diàries, decretada a tot l’Estat.\nLa vaga va tenir un precedent en territori lleidatà, ja que el desembre de 1918, els obrers que estaven construint la presa es van declarar en vaga que aviat es va estendre a tota la província. El conflicte a Lleida va acabar el gener de 1919, però l’espurna va tornar a sorgir a Barcelona dies després. També es reflecteix en la mostra l’important paper jugat pel líder polític lleidatà Salvador Seguí El noi del Sucre, que va ser clau per l’acceptació de les condicions ofertes per l’empresa, en el famós míting de les Arenes. El Museu de l’Aigua ja havia commemorat el centenari de la vaga de La Canadenca el 2019, amb una exposició de més petit format, una conferència a càrrec d’Antonieta Jarne i una sortida a la central de Camarasa.\nL’horari de visita, amb entrada lliure, és de 10.00 a 14.00 hores de dimarts a divendres i de 17.00 a 20.00 els dissabtes. A més, el dissabte 15 de maig (18.00), coincidint amb la celebració de la Nit dels Museus, es farà una visita guiada amb la comissària de l’exposició, Dolors Domingo. L’exposició, que va estrenar-se el 2019, ja havia estat instal·lada a Camarasa i després de Lleida anirà a altres poblacions com Vilamòs, Esterri d’Àneu, Balaguer o Tàrrega.\nMiquel Martín Serra, XVIII Premi Maria Àngels Anglada amb la novel·la ‘La drecera’\nMiquel Martín Serra ha guanyat la divuitena edició del Premi de Narrativa Maria Àngels Anglada a obra publicada amb la...\nRoger Argemí estrena el hit: ”La contradicció”\nRoger Argemí ha demostrat que és un dels compositors amb més talent del panorama musical català. Després de treballar en...\nEl Centre d'Aviació Històrica de la Sénia cedirà al MNAC les rèpliques dels avions de la guerra civil espanyola per...\nL'Associació de Sales de Concerts de Catalunya (ASACC) adverteix que l'ampliació d'aforaments als espais culturals anunciada pel Govern a partir...


Clint Eastwood torna als cinemes amb 'Richard Jewell' i Marc Vigil s'estrena amb 'El silencio del pantano' La República\nClint Eastwood torna als cinemes amb ‘Richard Jewell’ i Marc Vigil s’estrena amb ‘El silencio del pantano’\nACN Barcelona.-Clint Eastwood arriba a la cursa dels Oscar amb la seva última pel·lícula, ‘Richard Jewell’, que s’estrena aquesta setmana als cinemes amb la historia del guàrdia de seguretat dels […]\nACN Barcelona.-Clint Eastwood arriba a la cursa dels Oscar amb la seva última pel·lícula, ‘Richard Jewell’, que s’estrena aquesta setmana als cinemes amb la historia del guàrdia de seguretat dels Jocs Olímpics d’Atlanta 96 que va evitar una tragèdia en detectar una bomba al recinte olímpic. En una època de ‘fake news’, el director de 89 anys recupera la història de Jewell per les sospites que va generar el fet que hagués pogut ser ell mateix qui col·loqués l’artefacte explosiu. El realitzador de televisió Marc Vigil s’estrena a la gran pantalla amb el thriller ‘El silencio del pantano’, protagonitzat per Pedro Alonso (‘La casa de papel’). Roman Polanski firma el drama històric d’Alfred Dreyfus a ‘El oficial y el espía’ i el toc de terror el posa una nova entrega de ‘La maldición’.\nPaul Walter Hauser encarna ‘Richard Jewell’ en una pel·lícula que compta amb Jon Hamm, Olivia Wilde, Sam Rockwell i Kathy Bates. El film d’Eastwood està basada en l’article de la revista ‘Vanity Fair’ de la periodista d’investigació Marie Brenner.’El silencio del pantano’El realitzador televisiu Marc Vigil debuta a la gran pantalla amb un ‘thriller’ protagonitzat per Pedro Alonso, un periodista que s’ha convertit en escriptor de novel·la negra. En dos dels seus llibres publicats, ambientats a València, narra assassinats cruents amb la corrupció política com a teló de fons. La diferència és que aquests crims arriben a no ser ficció, i es revela la psicosi del seu protagonista. La pel·lícula està basada amb la novel·la negra de Juanjo Braulio. L’acompanyen Nacho Fresneda, Carmina Barrios, Maite Sandoval i Àlex Monner, i està produïda per Zeta Cinema i El Silencio Producciones Cinematográficas amb la participació de TV3, RTVE i Netflix, entre d’altres.’La maldición’Una nova versió del ‘remake’ americà de la pel·lícula original japonesa ‘La maldición’. Un esperit que busca venjança maleeix tots els que entren a la casa encantada on viu, provocant-los una mort terrible. L’acció té lloc al mateix temps que ‘El grito’ (2004). Dirigida per Nicolas Pesce, està produïda per Sam Raimi i compta amb Demian Bichir, John Cho i Andrea Riseborough.’El oficial y el espía’Amb el títol original ‘J’accuse’, Roman Polanski du a la gran pantalla l’afer del capità francès Alfred Dreyfus. Amb aquest treball va guanyar el Gran Premi del Jurat al Festival de Venècia. El punt de partida és el 1894, quan un jove oficial jueu és acusat de traïció per espiar per Alemanya i és condemnat a cadena perpetua a la illa del Diable, a la Guaiana Francesa.Un dels testimonis és el coronel Georges Picquart, que quan se n’adona que se segueixen passant secrets militars als alemanys, s’endinsarà en un perillós laberint de mentides i corrupció, que posaran en perill el seu honor, i fins i tot la seva vida. El guió és de Polanski i Robert Harris, basat en la novel·la del mateix Harris de 2013. Amb música d’Alexander Desplat, el repartiment el formen Jean Dujardin, Louis Garrel i Emmanuelle Seigner.’La gallina Turuleca’Pel·lícula d’animació d’Eduardo Gondell i Víctor Monigote amb les veus dels humoristes Eva Hache i José Mota. La protagonista, la gallina Turuleca, no pot pondre ous, motiu de burla al galliner. La seva vida canvia quan la seva antiga professora de música descobreix que Turuleca és capaç de comunicar-se amb els humans. Aquesta habilitat la convertirà en l’estrella del circ Daedalus. ‘Fortuna’Una jove etíop de 14 anys, Fortuna, es refugia en una comunitat d’eclesiàstics catòlics als Alps suïssos. Allà s’enamora d’un jove refugiat africà, amb qui viurà la desestabilització de la vida de monestir dels monjos. Dirigida i escrita per Germinal Roaux, està protagonitzada per Kidist Siyum i Bruno Ganz.


BOTA ALPINESTARS SMX-1 R VENTED , | Moto Stock\nBOTA ALPINESTARS SMX-1 R VENTED\nBOTA TCX RUSH AIR\nBOTA SEVENTY SD-BT2\nBotes de canya baixa, lleugeres i que incorporen grans zones perforades per ventilació extra.\nFabricats principalment de microfibra resistent a l'abrasió i reforçat amb protectors de poliuretà termoplàstic (TPU), ofereixen un alt grau de confort tant dins com fora de la moto.\nPanells de centre, laterals i zona de dits, perforat per una ventilació magnífica.\nInnovador sistema de suport zona de taló que funciona en conjunció amb una fixació de velcro per a major ajust i suport, així com la integritat estructural.\nTaló redissenyat de nou amb insercions TPR que funcionen juntament amb l'àrea posterior flexible per permetre que el moviment del taló més gran llibertat i confort.\nCanvi protector de zona fabricat en TPR per a major protecció i durabilitat.\nTancament amb cinta anatòmica amb velcro per encaixar perfectament amb la forma natural del peu.\nLa sola s'ha realitzat amb un compost de cautxú exclusiu Alpinestars que ofereix alts nivells d'adherència, Tacte i durabilitat.\nEl disseny gravat de l'única afavoreix l'evacuació de l'aigua.\nPanells d'acordió flexibles a l'empenya d'Aquil·les i taló proporcionen una gran llibertat de moviment.\nEl tancament de cremallera principal ofereix un bon suport de la bota i incorpora una solapa de microfibra amb velcro per protegir la moto de rascant. Aquest sistema facilita l'entrada i sortida del peu.\nA la zona interior del turmell s'ha encoixinat per a major comoditat i major capacitat d'absorció de xoc.\nLa diapositiva a l'exterior dels dits ofereix un disseny corbat per adaptar-se perfectament al perfil de la bota i és fàcilment reemplaçable. La diapositiva està fabricada en poliuretà termoplàstic (TPU).\nZona exterior del taló fabricat en TPU per a una protecció màxima d'impacte.\nÀrea de dit intern reforçat per a una major protecció i durabilitat.\nTeixit de malla perforada interior per a la transpiració.\nPlantilla interior extraïble fabricada en EVA i escuma de lycra.


Mariola en Moviment 'okupa' un pis per cedir-lo a una dona amb cinc fills desnonada\nActualitzada 16/02/2017 a les 18:45\nEl col·lectiu havia entrat aquesta setmana a l’habitatge, però la policia ha impedit accedir-hi avui arran de la denúncia d’un veí\nMariola en Moviment demana una solució per a una dona amb cinc fills que ha deixar el pis per no poder pagar el lloguer\n© La policia ha impedit que els membres de Mariola en Moviment entressin al pis 'okupat' aquest dijous.\nEl col·lectiu Mariola en Moviment demana solucions a l’ajuntament de Lleida per a una dona amb cinc fills al seu càrrec que dilluns es queda fora del seu pis perquè en 6 mesos no ha pagat el lloguer de 290 euros. Al desembre, el col·lectiu va presentar aquest cas juntament amb 12 més per tal de trobar sortides per a famílies en situació d'emergència habitacional.\nMembres del col·lectiu critiquen que la Paeria ofereix instal·lar l'afectada a l'alberg municipal o als pisos de Dona Samaritana per a dones maltractades, on no hi podria estar-s'hi el seu fill de 14 anys.\nPer evitar que l’afectada es quedés al carrer, Mariola en Moviment havia ocupat aquesta setmana un pis d'una entitat bancària al carrer Músic Vivaldi, però diverses patrulles de la Guàrdia Urbana i dels Mossos d’Esquadra han impedit que entressin després que uns veïns truquessin a la policia.\nUna vintena de membres de Mariola en Moviment han reivindicat el dret a l'habitatge al no poder entrar al pis i el col·lectiu buscarà solucions per a que la desnonada no es quedi al carrer.\nEl programa #Invulnerables atén 40 famílies amb 85 nens en situació de vulnerabilitat de la Mariola\nUna veïna de la Bordeta: “Vaig vendre la casa pels okupes”\nMembres de la PAH a Lleida irrompen en un banc per demanar la condonació d'un deute


A continuació detallem els actes que el Casal Cultural Jaume I Pedreguer organitza durant els dies 1, 2 i 3 d’octubre amb motiu del CORRELLENGUA 2020 PEDREGUER.\nEl dijous 1 d’octubre estrenem en Pedreguer la pel·lícula ‘La mort de Guillem’. La projecció es farà en el Parc del Patronat a les 20:00h.\n'La mort de Guillem', dirigida per Carlos Marques-Marcet explica la història de Guillem Agulló, jove antifeixista i independentista assassinat el 1993 al País Valencià a mans d'un grup de neonazis. Des de la seva mort, Guillem Agulló s'ha convertit en un símbol de lluita antifeixista als Països Catalans, però s'espera que amb la pel·lícula la seva història transcendeixi més enllà.\nLa pel·lícula, ha estat produïda per Lastor Media, SUICAFilms i Som Batabat, amb la coproducció d'À Punt i TV3. 'La mort de Guillem ' es va presentar en el Festival de Cinema de Màlaga, on el seu director, Carlos Marques-Marcet, es guardonat amb el premi Màlaga Talent per la seva trajectòria artística i professional.\nEl divendres 2 d'octubre a les 22:00h en Plaça de l'Amistat començarà l'acte començarà amb la Lectura del Manifest del Correllengua 2020, a continuació actuació de Marala.\nMarala són Selma Bruna, Clara Fiol i Sandra Monfort, tres dones músics i compositores de Catalunya, les Balears i el País Valencià. Les seves cançons beuen del present i dels cants ancestrals dels seus orígens. Les canten a tres veus i amb la guitarra a les mans.\nA trenc d’alba és el seu primer treball discogràfic. Un aplec de composicions originals que giren l’ullada cap a les arrels. Una proposta lluminosa i trencadora que respira amb alens femenins.\nEl dissabte 3 d’octubre a les 20:00h en la Plaça de l’Amistat atorguem el XV Premi Casal Cultural Jaume I Pedreguer a Núria Feliu, per la seva llarga i inigualable trajectòria tant artística com personal en defensa la llibertat, la llengua i la cultura Catalana.\nA continuació de l’entrega del Premi, actuació de teatre musical amb l’obra ‘On está Mercè?’ de Bandada Clown a capella.\nCom a mesures pel Covid19, tots els assistens hauràn d'aportar EN TOTS ELS ACTES les seues dades personals (nom, cognoms, DNI i nº telèfon). Per a no formar aglomeracions en l'accés preguem que porteu escrita aquesta informació i l'entregueu a l'organització una vegada se us sol·licite.


Impulso Ciudadano vol que Barcelona declari "inadequat i contrari a la convivència" el pregó de Tortell Poltrona La República\nImpulso Ciudadano vol que Barcelona declari “inadequat i contrari a la convivència” el pregó de Tortell Poltrona\nACN Barcelona.-La plataforma Impulso Ciudadano ha enviat una carta a l’Oficina per la no discriminació de l’Ajuntament de Barcelona on reclama que es declari “inadequat i contrari a la convivència” […]\nACN Barcelona.-La plataforma Impulso Ciudadano ha enviat una carta a l’Oficina per la no discriminació de l’Ajuntament de Barcelona on reclama que es declari “inadequat i contrari a la convivència” el pregó del pallasso Tortell Poltrona durant la Mercè. El pallasso va dir al seu discurs que “qui rebutja la llengua i la cultura d’un lloc com a mínim es pot dir que és un inadaptat”, frase que Impulso Ciudadano considera “xenòfoba i insultant”. La plataforma també ha enviat una carta a l’alcaldessa, Ada Colau, on li demana que emplaci Tortell Poltrona a “rectificar” i on insten Colau a “desmarcar-se” del discurs i manifestar durant el ple la seva “condemna” a les paraules.\nImpulso Ciudadano, que assegura el missatge és “excloent i d’una intransigència inacceptable”, també vol es retiri del pregó d’enguany la frase perquè “no mereix quedar reflectida literalment sense esmena a la història de la ciutat”. “L’Ajuntament no pot ser passiu davant un discurs tan ofensiu i discriminatori”, diuen.”El pregó de la Mercè d’aquest any no ens ha presentat una Barcelona on hi cap tothom, sinó una ciutat estreta i ressentida que identifica, seleccions i discrimina els seus ciutadans segons la llengua que parlen; el pregó ha ofès castellanoparlants i catalanoparlants indistintament”, consideren.\nSalvador Macip, genetista: “Les mesures són un pas endavant. Es va una mica tard, però almenys són en la línia adequada”\nBatlle alerta que la situació és “greu” i considera les restriccions “dures” però adequades


Recepta crep de fajols per en Norbert Simon - Equilibrat - Laura Feliu\nRecepta: Crep de Fajols\nEquilibra't / Receptes / Recepta: Crep de Fajols\nAquesta setmana ens acompanya al blog en Norbert Simon, cuiner professional des de 2003. S’ha especialitzat en diferents disciplines per abastar un gran ventall de possibilitats en el món de la gastronomia. La seva formació ha sigut a l’escola Hofmann, passant pel curs de direcció de Cuina a EUHT de Sant Pol de mar, pastisseria de restaurant a l’Espai Sucre i Gastronomia Creativa al CETT.\nAnteriorment els seus estudis acadèmics estaven enfocats en l’art del disseny gràfic, per aquest motiu és tant important per a ell la forma, textura i color en un plat. Per en Norbert és molt important que els ingredients siguin ecològics i de temporada per trobar aquell sabor màgic i delicat, no emmascarar el producte i respectar els punts de cocció.\nQuè son els fajols?\nEl fajol és un pseudocereal de fet, és el rei de la proteïna vegetal, degut al seu contingut en proteïnes (entre un 10 i un 13%). És molt ric en lisina, un aminoàcid que sol ser escàs en les proteïnes vegetals, i altres aminoàcids essencials, com l’arginina, la metionina, la treonina i la valina. Con no conté gluten, és ideal per a celíacs.\nMolt energètic, és molt adequat per prendre a l’hivern però no és aconsellable menjar-ne a la nit en gran quantitat: tot i que no és excitant, sí que proporciona molta energia.\nCrep Bretona de blat sarraí amb espinacs, xampinyons, formatge Gouda i hummus d’alfàbrega.\n250gr Farina blat sarraí (fajol), 2 gr. sal Himàlaia, 1 ou, 500ml aigua, 5 ml oli d’oliva.\nMixar tot amb túrmix i reservar. Reposar 1 hora a la nevera (opcional).\nEn una paella calenta i una mica d’oli , afegir la massa i escampar-la bé per tota la superfície.\nDeixar coure un minut, amb una llengua pastissera aixecar una mica per la vora i donar-li la volta per coure-la per l’altra banda.\nXampinyons, all, espinac fresc, formatge Gouda, oli d’oliva.\nTallar els xampinyons a tires i després en daus petits. Picar una dent d’all, rentar els espinacs i tallar-los.\nEn una cassola amb oli saltejar els xampinyons amb all, quan estiguin cuits afegir els espinacs, coure i reservar.\nPosar el farcit en línia al centre de la crep, afegir-hi a sobre el formatge tallat a tires i enrotllar.\nPer a l’Hummus d’alfàbrega:\nUn pot de cigrons, oli d’oliva, suc d’una llimona, una mica d’aigua, comí en pols al gust, una cullerada sopera de Taina, sal i un manat d’alfàbrega.\nMixar tot menys l’aigua, que l’afegim al final fins quedar la textura al nostre gust.\nEscalfem les creps al forn 4 minuts a 180ºC (per fondre el formatge)\nAfegim l’humus a la base del plat i a sobre la crep.\nPodem incorporar un tomàquets cherry, xampinyons, petits brots, pimentó de la Vera, etc…\nNota: Hi ha la possibilitat de fer la Crep plegada a l’estil tradicional, d’aquesta manera no cal que la crep passi pel forn per fondre el formatge.\nEn temporada de bolets ja sabeu, eviteu el xampinyó, i bon profit!


BOTINS i POLAINES - Cavaletti\n> GENET>CALÇAT>BOTINS i POLAINES\nBOTINS i POLAINES\tHi ha 10 productes.\nPOLAINES PETRIE CHAPS\nPolaines de cuir boví amb elàstic en el costat de la cremallera. Disponible en negre, marró i negre amb costures de color conyac, costures en contrast són opcionals.\nPolaines de cuir boví amb elàstic en el costat de la cremallera. Disponible en negre,...\nPreu rebaixat!\t131,00 €\nPOLAINES PETRIE KANSAS\nPolaina elegant de cuir boví amb tall elàstic en l'empenya i cuir elàstic al llarg de la cremallera. La polaina Kansas està disponible en negre, marró i negre amb costures de color conyac, costures en contrast són opcionals.\nPolaina elegant de cuir boví amb tall elàstic en l'empenya i cuir elàstic al llarg de...\nPolaina elegant de cuir boví amb tall elàstic en l'empenya i cuir elàstic al llarg de la cremallera. La polaina Kansas està disponible en negre, marró i negre amb costures de...\nPreu rebaixat!\t156,00 €\nSuau material elàstic en combinació amb pell al llarg de la cremallera. Disponible en negre i marró.\nSuau material elàstic en combinació amb pell al llarg de la cremallera. Disponible en...\nPreu rebaixat!\t164,00 €


El príncep Alí. | Associació d'Escriptors en Llengua Catalana\nEl príncep Alí.\nEl príncep Alí és una novel·la dirigida a adolescents, especialment de primer cicle d'ensenyament secundari obligatori (ESO), ja que la complexitat de la temàtica plantejada (les grans dificultats que tenen els immigrants per viure) a través de la novel·la d'aventures fa que no en sigui aconsellable la lectura abans dels 12 anys.\nUna banda de delinqüents planeja segrestar el príncep Alí, però tres immigrants que viuen sotmesos a la voluntat del cap d'aquesta banda decideixen segrestar-lo abans. Es produeix un malentès i s'equivoquen. Segresten el protagonista, que casualment, es diu Alí, mentre que el cap de la banda reté el príncep. D'aquesta manera el jove protagonista descobreix les dificultats que tenen els immigrants per viure a París.\nLa problemàtica que envolta els immigrants, vista des d'òptiques diferents, és el tema principal de la novel·la. Emili Teixidor tracta àmpliament el tema de la migració a través de l'experiència d'alguns personatges que arriben a París (Europa) provinents del Magrib i de les actituds d'altres que els exploten o que pretenen ajudar-los. El tema del racisme dins de la societat occidental és latent en tota l'obra; l'autor deixa que sigui el lector qui analitzi les actituds dels personatges.\nEn els últims capítols, les notícies de premsa escrita i la seva influència en la població són un dels eixos temàtics. Altres temes són París, la delinqüència, les diferents actituds enfront de les dificultats, els valors humans, les diferents llengües i els diferents nivells de llenguatge.\nEn Cèsar, en Hassan, en Dionís, el senyor Ludovic i el comissari Roger són alguns dels personatges d'una obra amb característiques pròpies de la novel·la d'aventures: la figura de l'heroi, l'acompanyant (en aquest cas són alguns amics) i els personatges que volen impedir que l'heroi aconsegueixi el seu objectiu. Com succeeix en altres obres del mateix autor, l'heroi no es descriu físicament ni psíquica, sinó que el lector el va descobrint a mesura que avança la història. Després de superar molts obstacles, el protagonista aconsegueix la maduresa i aprèn que el millor tresor que podia aconseguir no eren els diners, sinó les ganes de treballar.\nLa resta dels personatges són descrits amb detall i poden servir de model per a posteriors produccions escrites dels alumnes:\n"El més gran de tots cinc i un dels dos que s'esgargamellaven era un home d'una cinquantena d'anys, grassonet, brut, greixós i fastigós. Els faldons de la camisa estripada li sortien pel davant dels pantalons, de sota el jersei massa petit de color de xocolata que deixava escapar un tros de panxa amb el llombrígol enlaire. Els pantalons li feien una bossa als genolls que gairebé li arribava al turmell. Les sabates enfangades, tortes i mig descordades. Portava un barret " (p. 17)\nTots ells són personatges del carrer que parlen en argot, d'una manera planera, però rica en comparacions, mots i expressions d'ús quotidià, com en aquest fragment de la pàgina 64:\n"Doncs jo he dormit com un liró i he somiat els calés que farem a partir d'avui rigué en Víctor."\nLa trama de la història fa que aquells personatges que en un principi el lector podia identificar com a adversaris de l'heroi, com a "dolents", al final n'esdevinguin fidels col·laboradors.\nL'argot emprat pels personatges pot servir de model per a analitzar la diferència entre la llengua oral i l'escrita. També es pot usar com a referent a l'hora de produir nous diàlegs dins d'una narració o per analitzar el llenguatge usat pels alumnes.\nLes nombroses paraules franceses que apareixen (sempre explicades pels personatges) situen el lector dins d'una altra cultura.\nLa novel·la conté descripcions físiques dels personatges i d'ambients que poden servir per a treballar les tècniques descriptives bàsiques (comparació, adjectivació, enumeració) i de model per a produccions posteriors de l'alumnat.\nEls titulars de premsa i l'allau de notícies sobre el príncep Alí poden són útils per a analitzar la notícia i el llenguatge periodístic en general. El capítol 24 (que acaba amb el titular d'un diari que resumeix la idea principal de la història narrada) dóna peu, per exemple, que els alumnes redactin un altre titular sensacionalista per a la mateixa notícia. Després, poden triar el que més els agradi i opinar per què l'han escollit.\nEmili Teixidor fa reflexionar el lector sobre el tema de la immigració. La proximitat entre França i Catalunya fa que les experiències viscudes per l'heroi siguin extrapolables a certes situacions viscudes pels nostres alumnes.\nAl capítol 10 hi ha un diàleg entre el noi i els seus pares que pot servir de model per a reflexionar sobre les qüestions següents: Tothom qui va a treballar a un país estranger es considera immigrant? Per què la gent del sud emigra cap al nord? Per què la gent del camp emigra a les grans ciutats? També es poden comentar les actituds negatives i positives que adopten els diferents personatges envers els immigrants.\nA partir d'aquests temes, es poden organitzar a l'aula debats per tal que els alumnes exposin les seves opinions. (Podeu consultar, també, l'apartat V (p. 87-114) del dossier didàctic Emili Teixidor. Una proposta de comprensió lectora.)\nL'heroi viatja per la ciutat de París com si aquesta fos coneguda pel lector. La localització del diferents indrets de la vila ajudaran aquest a contextualitzar els esdeveniments amb facilitat.


Invitación Erotica -Joe&______- H O T !\nTema: Invitación Erotica -Joe&______- H O T ! Mayo 23rd 2010, 23:25\nBueno chicas, les subire otra nove, q NO ES MIA, la consegui en otro foro y la verdad esta genial!..Como ya dije antes, es HOT (la nove esta BIEN fuerte jaja)...Es un tanto cortita :/ pero les va a gustar!\nLa señorita ______ ________ ha vivido tres años enamorada de su jefe el señor Jonas quien nunca ha mostrado más que la caballerosidad que demanda una buena relación de trabajo. Sin Embargo, cuando Joe vende finalmente la compañía ella siente que es el fin de su amor en silencio y que nunca más volverá tener a Joe a su lado , aunque él nunca sepa que ella lo ama. _____ se siente morir sin sospechar que ese final tan trágico es el inicio del cumplimiento de todo lo que ha anhelado jamás.\nTema: Re: Invitación Erotica -Joe&______- H O T ! Mayo 23rd 2010, 23:35\nya la pusieron en otro post la nove, igual gracias\nme das la pag en donde esta la nove porfa?\nTema: Re: Invitación Erotica -Joe&______- H O T ! Mayo 24th 2010, 22:08\nAhh q maal q ya la esten subiendo u.u :/!...pero X´s x)\nSi claro q te la doy es: http://onlywn.activoforo.com/solo-para-mayores-f8/invitacion-erotica-joe-tu-t1977.htm\nTema: Re: Invitación Erotica -Joe&______- H O T ! Mayo 26th 2010, 19:33\nTema: Re: Invitación Erotica -Joe&______- H O T ! Mayo 26th 2010, 19:56\nSiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!! SiiGUELAAH!!\nTema: Re: Invitación Erotica -Joe&______- H O T !


Ets a: Portada > Notícies del circ > Es publica l’informe El perfil del formador de circ a Catalunya, elaborat pel CoNCA\nEs publica l’informe El perfil del formador de circ a Catalunya, elaborat pel CoNCA\nL’Associació de Professionals de Circ de Catalunya (APCC), amb la col∙laboració del Consell Nacional de la Cultura i de les Arts (CoNCA), ha impulsat un Cens de formadors de circ per identificar, quantificar i analitzar el nombre de formadors de circ que treballen a Catalunya. Les dades públiques del cens es poden consultar en el Directori de Formadors de Circ, que actualment compta amb 90 formadors.\n•\tEl 51% són dones i el 49% homes.\n•\tEl 56,8% han nascut a Catalunya.\n•\tEs tracta d’un col•lectiu jove, el 60,9% tenen entre 26 i 40 anys.\n•\tLa majoria resideixen a la província de Barcelona, més concretament, el 45,8% ho fan a la capital.\n•\tCompten amb un nivell elevat d’instrucció, el 60% té titulació superior.\n•\tLa formació especial en tècniques de circ d’aquests professionals l’han realitzat principalment en tallers regulars o intensius, un 66,7% n’ha cursat.\n•\tEl 51,1% compta amb alguna formació en pedagogia del circ.\n•\tDe mitjana, fa 10 anys que es dediquen a la formació circense.\n•\tEls formadors de circ no tenen una dedicació completa a aquesta activitat. Hi dediquen de mitjana 13,7 hores a la setmana.\n•\tLa “formació d’adults” i els “tallers exteriors” són les activitats que més realitzen els formadors catalans.\n•\tEls aeris és la tècnica que més formadors ensenyen.\n•\tS’han identificat un total de 70 projectes formatius a Catalunya, el 45,7% estan especialitzats exclusivament en circ i el 74,3% s’imparteixen a Barcelona.\nL’informe complert es pot llegir aquí\nInforme El perfil del formador de circ a Catalunya\nAlumnes a l'Escola Rogelio Rivel. Foto: Thomas Cristofoletti


Guanyar i retrobar-se | martorellesport.cat - el web esportiu de referència de Martorell\nEls blaus volen aixecar el cap després de la derrota a casa la setmana passada © Svetlana Akimova\nDifícil compromís del CB Martorell que dissabte (18.30h) visita la pista de l’Arenys Bàsquet Joventut. Els blaus busquen tornar a sumar després d’encaixar la primera derrota del 2017. Guillem Jou, baixa segura pel pròxim mes i mig de competició.\nRes ha alterat la línia positiva dels entrenaments. Setmana marcada per l’entrega a les sessions de preparació i el cos tècnic aprofitant per corregir aspectes defensius de cara el duel amb l’Arenys Bàsquet Joventut, un equip similar al Sant Nicolau de Sabadell, últim botxí al Pavelló Esportiu Municipal.\nEl mateix dilluns l’equip va analitzar els motius de la derrota. Es va tractar d’una xerrada amb més intervenció dels propis jugadors que no pas del cos tècnic. El diagnòstic va ser ràpid i sincer: manca de força mental durant fases del partit. Res millor que parlar les coses, fet que denota unitat i autocrítica dins l’equip.\nL’Arenys Bàsquet Joventut és el sisè classificat amb tres triomfs menys que el CB Martorell\nL’Arenys ha guanyat dos dels darrers tres partits, només superats per l’intractable CB Salt. La fortalesa en el joc interior, l’encert de tres i l’ofici defensiu caracteritzen un Arenys situat tres victòries per sota dels blaus. A falta de Nenad Dimitrijevic, convocat regularment amb el primer equip de la Penya, Aritz Tomas és el referent.\nSense Jou a mig termini\nFa jornades que els martorellencs són un bloc, però no comptar amb Guillem Jou, lesionat el passat diumenge, sempre és un contratemps. Com a conseqüència de l’esquinç al turmell esquerre, el de Llagostera conviu amb una bota ortopèdica. Per sort, Jou no va patir cap tipus d’afectació òssia.\nGuillem Jou es perdrà les properes jornades. El gironí estarà de 4 a 6 setmanes amb el turmell immobilitzat\nEl dorsal 3 del CB Martorell haurà d’estar amb el peu esquerre immobilitzat de quatre a sis setmanes i l’evolució marcarà el seu retorn. “El Guillem ens donava equilibri i la resta de jugadors hauran de fer un pas endavant per intentar cobrir la seva absència” reconeix Alonso.\nL’estadística sol ser un aliat del CB Martorell aquesta temporada, però li presenta guerra de cara dissabte. Els jugadors de l’Arenys Bàsquet Joventut tenen bona mà. Els d’Arenys de Mar són el segon equip amb més encert en el triple (34,7%), mentre que són tercers en encert de dos punts (53,2%).\nPer altra banda, aquest curs, quan una derrota blava ha posat fi a les ratxes victorioses, una segona desfeta consecutiva ha estat inevitable. La derrota a Collblanc va precedir l’encaixada davant Calvià, un guió que es va repetir amb Castellbisbal i Salt. Un al·licient més per sumar el triomf dissabte.


Itàlia, nou focus de tensió | Barcelona | Marisa Nuez | Borsa | L'Econòmic\nItàlia, nou focus de tensió Itàlia, nou focus de tensió Itàlia, nou focus de tensió Itàlia, nou focus de tensió + Itàlia, nou focus de tensió E-mail\nMarisa Nuez - 12 novembre 2011 2.00 h\nItàlia, nou focus de tensió\nLes peces del dòmino de la crisi del deute europeu s'amplien, i Itàlia entra en la travessa per ser el següent país rescatat. La borsa es contagia dels nervis però eixuga les pèrdues.\nItàlia, nou focus de tensió Itàlia, nou focus de tensió Itàlia, nou focus de tensió Itàlia, nou focus de tensió Itàlia, nou focus de tensió E-mail\nA part del temporal per la crisi del deute, les revisions a la baixa de les perspectives de creixement no conviden els inversors a entrar\nEls inversors no poden tenir ni un minut de respir. La crisi del deute sobirà que ofega la zona euro des de fa ja més de 18 mesos (comptant des de la demanda d'ajuda de Grècia a la Unió Europea) està posant contra les cordes Itàlia, següent peça en el dòmino que ja conformen els països amb plans de rescat damunt la taula –Grècia, Irlanda i Portugal–. I el nerviosisme que això està generant s'ha reflectit durant les darreres jornades en els mercats de renda variable. Els principals índexs borsaris han tornat a viure una setmana intensa, en què els dubtes sobre el futur de la zona euro els han fet recular malgrat acabar divendres minvant el vermell del balanç setmanal ja que es respirava més tranquil·litat en el mercat de deute.\nLa borsa espanyola, especialment castigada pels temors que el contagi del deute sobirà acabi per tombar el país, ha retrocedit un 0,47% en cinc jornades i divendres es va acomiadar en els 8.556,10 punts. Amb aquest tancament, el selectiu índex espanyol encadena dues setmanes d'ancorament en terreny negatiu i d'ençà que va començar el novembre ha perdut un 4,45% (només ha tancat tres jornades aquest mes amb guanys) i ha apujat fins al 13,22% la minusvàlua anual de l'índex.\nUn cop superat el darrer capítol de la crisi grega, amb Papandreu fora del govern, el temporal en les principals places financeres ha vingut d'Itàlia, on s'han d'aprovar un seguit de mesures per superar la crisi econòmica. No obstant això, el país de Silvio Berlusconi va despertar la desconfiança i els atacs dels especuladors van fer disparar la prima de risc cap a nivells màxims històrics i alhora els índexs europeus van cotitzar amb pèrdues. Els mercats no veuen amb bons ulls el seu primer ministre, Silvio Berlusconi, i els rumors sobre la seva sortida del govern van ser rebuts amb alces dels índexs i descensos en la prima de risc. El posterior desmentiment d'Il Cavaliere va retornar el vermell als índexs i els nervis sobre el que pugui passar amb el país italià als inversors (que esperen la materialització de la dimissió de Berlusconi i la formació d'un nou govern en les pròximes hores).\nA mitjan setmana el comportament dels mercats no va millorar, ans al contrari, amb l'anunci de l'existència de negociacions en secret d'Angela Merkel i Nicolas Sarkozy per crear una Europa de dues velocitats. En el decurs de la jornada va arribar el desmentiment d'aquests rumors, però la desconfiança envers el trencaclosques europeu va continuar creixent i els índexs van ser objecte de descensos importants (al voltant del 2%). Fins i tot Wall Street es va contagiar de la incertesa i el Dow Jones va superar els descensos europeus, ja que va recular un 3,20% dimecres. I és que als EUA veuen amb preocupació tot el que està passant a Europa, atès que de la sortida de la crisi del deute depèn l'evolució de l'economia nord-americana.\nAmb aquest panorama, els atacs dels especuladors han anat més enllà i fins i tot França s'ha vist esquitxada. La prima de risc del deute gal es va disparar a cotes històriques per rum-rums que indicaven una possible rebaixa de la màxima qualificació creditícia del país. Els rumors van prendre cos dijous amb una nota de Standard&Poor's en què informava els clients de la rebaixa del ràting a França. Però la sang no va arribar al riu ja que S&P va rectificar assenyalant que es tractava d'un error, i va mantenir el ràting francès. I per si la crisi del deute sobirà no fos prou per frenar l'entrada de diner en la renda variable, la part macroeconòmica tampoc no ajuda gens. En les darreres jornades han estat diversos els avisos sobre un alentiment de l'economia en el darrer trimestre. El BBVA ha rebaixat les previsions de creixement de l'economia espanyola i considera greu la situació econòmica del país. Per la seva part, la Comissió Europea (CE) també ha retallat les previsions de creixement del PIB espanyol tant per l'exercici actual com pel 2012. Els mals auguris no se centren només en l'Estat espanyol, atès que la CE ha assenyalat una forta desacceleració en la zona euro, on han crescut els riscos d'entrar en recessió. La propera setmana els inversors podran verificar si les dades macro recullen aquestes previsions de frenada en l'economia, atès que els pròxims dies es publicaran el PIB d'Alemanya, d'Espanya i de la zona euro. Aquests indicadors, juntament amb el que passi a Itàlia, seran determinants en l'avenir de les borses. I per si algú encara no ho té clar, cal recordar que aquests mercats són només per a professionals i que els experts aconsellen als petits inversors veure la cursa des de la barrera, on no hi ha riscos.\nL'econòmic 12-11-2011, Pàgina 24


ESCUDELLA DE CONTES DE NADAL - Animaciones y Espectáculos - Cuentacuentos - Mundo Escolar\nEn aquesta sessió de contes nadalencs sabrem per què el rei blanc té la barba tan blanca; també descobrirem d’on ve la tradició de guarnir les cases amb detalls bonics i sovint lluents; seguirem les ...\nDescripción ESCUDELLA DE CONTES DE NADAL\nEn aquesta sessió de contes nadalencs sabrem per què el rei blanc té la barba tan blanca; també descobrirem d’on ve la tradició de guarnir les cases amb detalls bonics i sovint lluents; seguirem les peripècies del pastor que es va convertir en el primer caganer; i a més a més farem junts una escudella de Nadal i sabrem a qui se li va acudir fer la famosa “pilota”.\nUna sessió que explico amb l’ajut d’un bonic decorat i, com sempre, amb la col·laboració del públic.\n- Descobrir contes i llegendes relacionades amb el temps de Nadal.\n- El Nadal és un temps de tradicions, però moltes no sabem d’on vénen. En aquesta sessió trobarem l’explicació a moltes de les coses que es fan per Nadal des de fa molt anys.\n- Introduir, d’una manera lúdica i divertida, valors que sempre s’han associat al Nadal, com la solidaritat i la justícia.\nEspectacle per a públic a partir de tres anys. Narració amb objectes i participació del públic. Adaptable a qualsevol espai.\nUna sèrie de contes-espectacle pensats per ser realitzats en espais reduïts: escoles, biblioteques, sales de lectura, centres cívics... Amb la narració com a element prioritari i el complement de tècniques diverses.\nLa Espina de la Sardina\nC / Emili 22, 2 º - 08380 Malgrat de Mar, El Maresme - Barcelona


M HA CAIGUT UNA DENT | ESTEL BALDO | Comprar libro 9788448938536\nESTEL BALDO ,\nA la Noa i a en Max els ha caigut una dent. Avui aniran a dormir d' hora i posaran les dents sota el coixí... Vindran els angelets i el ratolí i de les dents? Per afavorir la lectura autònoma dels infants, cada doble pàgina presenta el text de manera breu i escrit amb dues modalitats de lletra: de pal i lligada.\nInseparables, compra M HA CAIGUT UNA DENT junto a:\nEstel Baldó i Caba, Terrassa (Vallès Occidental). És mestra dEducació Infantil i dEducació Primària. Des de lany 1992 fins al 2003 va ser assessora i coordinadora del Servei dEnsenyament del Català. Actualment treballa com a assessora en el programa de Llengua Interculturalitat i Cohesió Social de la sotsdirecció general de Llengua i Cohesió Social. Ver ficha del autor\nHAIKUS D ANIMALS (EL BOSC DE COLORS)


Casa de la brisa. Premi de l'Opinió\nAndrea Marc Buchmeier\nConstruccions Desmo SA\nBlázquez Guanter, cálcul estructural / Joan Carles Grifell, aparellador / Xavier Bages, cap d'obra / Maria Vilà, coordinadora de seguretat i salut\nEstà situada en un solar amb vista a la badia.\nUna casa que és introvertida i extravertida. Pel costat d’accés es presenta com una torre de defensa, una fortalesa. Quan s’obre al mar, es converteix en un aparador amb espais oberts i lleugers, sense barreres entre interior i exterior.\nLa casa s’assenta sobre un sòcol de pedra, que és la continuïtat del mur que delimita la parcel·la i conté un gran garatge i un saló per a la piscina. Aquests tres espais estan connectats amb una finestra interior. La planta superior, zona de nit, és un binocular suspès. Una estructura de murs i jàsseres de formigó amb llums de 14 x 13 m i un voladís de 5 m. Aquesta estructura crea una llibertat espacial absoluta a la planta principal i la continuïtat des de l’exterior cap a l’interior.\nLa materialitat és crua: formigó, marbre, pedra de Tamariu i arrebossats. S’ha evitat pintar. L’artesania i la franquesa constructiva es transmeten en l’ús de materials naturals, en les seves perfectes unions i juntes.


discos del cuchitril: d’abril 2009\nTHE COMSAT ANGELS "Chasing shadows" (1986, Island)\nVaig conéixer The Comsat Angels d'una manera prou curiosa, seria per 1988 quan a través de la secció de cartes de Rockdelux vaig contactar amb un xic de Barcelona perquè em gravara (en casette, of course!) un dels últims discos de Felt "The poem of the river", com el disc era prou curt (duraria com 25 minuts) i la cinta prou curta (de 90), em va gravar a més el The King of Luxemburg "Royal Bastard", el primer de World Party "Private revolution" i el de Comsat Angels "Chasing shadows", discos tots ells que em van agradar molt i que més tard vaig comprar, la veritat és que em va fer un gran favor!!\nAmb The Comsat Angels passa una cosa verdaderament curiosa i és que sent una de les bandes més admirades pels propis músics anglesos, per gent de The Sound, Echo & the Bunnymen, The Chameleons..., mai van tindre l'èxit que van meréixer i menys per ací on són uns grans desconeguts.\nEs van formar en 1980 a Sheffield amb Stephen Fellows a la veu i guitarra, Mik Glaisher a la bateria, Andy Peake als teclats i Kevin Bacon al baig, després dels seus tres primers discos Waiting for a miracle, Sleep no More i Fiction, Polydor es va desfer d'ells, van gravar dos més per a la independent Jive, Land i 7 Day weekend i ja en 1986 i gràcies a un altre dels seus il·lustres fans Robert Palmer (que va fer de productor executiu) els fitxa Island i graven el que per al meu gust és la seua millor obra, Chasing Shadows.\nEncara que el so s'ha enriquit prou més respecte als seus cinc anteriors treballs, crec que els temes que millor resultat tenen són els menys retocats com "The cutting edge", "Carried away" i "Pray for rain". També m'agradaria destacar el que per a mi és el millor tema "Lost continent" (que records!!) amb eixe so que va pujant a poc a poc, com una bona cançó de The Sound o de The Cure. Chasing Shadows va poder arribar a ser el trampolí d'un molt bon grup però com a vegades sol passar i a causa de les poques vendes Island va tindre molt poca paciència i els va despedir.\nVan editar dos discos més, un en 1992 Mi mind's eye i un altre en 1995 The glamour amb diferents independents però ja el seu tren havia passat\nPublicat per àngel a 12:20 1 comentari:\nCLAUSTROFOBIA "Arrebato (Música per a vetlades d'intriga)" (1984, Wilde Records)\nClaustrofobia o com parlar d'un dels grups més interessants i al mateix temps més desconeguts del panorama espanyol dels anys 80. En realitat van estar en actiu des de 1982 a 1992, van gravar 5 àlbuns i este Arrebato (potser un homenatge a la pel·lícula de Zulueta?) és el primer.\nReconec que jo vaig començar a conéixer-los amb el seu quart disc Un chien andaluz on ja van començar a flirtejar amb els sons folk i aràbics, més tard vaig poder aconseguir Arrebato que data de 1984 i vaig quedar realment impressionat amb el seu sò. Descriurels és certament difícil, jo diria que és una mescla d'after punk, new wave, avantguarda o com es diria en estos temps post rock.\nEl grup ho formaven els catalans Pedro Burruezo veu i guitarres, María José Peña sintetitzadors i Antoni Baltà percussions i el contingut d'este primer miniLP eren quatre cançons gravades en estudi "La espia que me amó", "Sueños de Donna", "Sombras en la alcoba" i "Amor sensible" més tres cançons gravades en directe a la sala Metro de Barcelona "Rapsodia debajo del Volga", "Paris nostalgic (tango)" i "Lágrimas por un bolero". La nota curiosa d'este concert és què la presentació va tindre per convidat a Javier Sardá i està gravada íntegrament en el disc.\nSi eres dels que encara disfruten amb les cançons de Japan, Ultravox, Chameleons o Tones on tail segur que t'agradarà entrar en el món de Claustrofobia, un grup a reivindicar!\nPublicat per àngel a 10:40 1 comentari:\nCHINA CRISIS "Diary of a hollow horse" (1989, A&M)\nEncara que mai vaig ser un gran amant dels grups uitanteros a l'ús com Duran Duran, Spandau Ballet o Modern Talking he de reconéixer que sent una estranya i rara debilitat per China Crisis, vaig arribar a tindre pràcticament tota la seua discografía però amb el temps he anat soltant llast i em vaig quedar amb Flaunt the Imperfection i este Diary of a Hollow Horse curiosament els dos que va produir Walter Becker (Steely Dan).\nNascuts a Liverpool el grup bàsicament va ser un duo, Gary Daly (veu i teclats) i Eddie Lundon (guitarrista) i hui en dia la veritat és que molt pocs recorden.\nDiary of a Hollow Horse va ser gravat en 1989 i potser serà el seu disc on la mà de Walter Becker es note més, alguns temes recorden moltíssim a Steely Dan especialment en "Sweet charity in adoration" una complexa cançó pop amb lleugers tocs jazzies. Altres cançons amb una forta pegada són "St. saviour square" i "All my prayers" que sonen com molt passionals en la veu de Gary Daly. La nota curiosa és "Age old need" que pareix més un experiment de Walter amb eixe sò que pareix tret de la banda sonora d'una pel·lícula medieval.\nL'àlbum tanca una trilogia després de Flaunt the Imperfection i What Price Paradise i per a mi són els seus millors treballs. Després d'este treball van traure dos discos més i es van dissoldre en 1995, en 2007 es van tornar a reunir per a fer uns concerts de celebració del 25 aniversari del seu primer disc.\nCARDIACOS "Ethics & Ethylics" (1990, DRO)\nLeón va ser sens dubte la capital del pop i la psicodèlia dels anys 80, va ser la nova Liverpool i d'allí van sorgir excel·lents grups com Los Flechazos, Menta, Deicidas, La Coartada o Los Cardiacos que van ser sens dubte el verdader detonant de tota aquella moguda i Ethics & Ethylics és un excel·lent doble àlbum editat en 1990 i que ve a arreplegar a banda del seu millor material fins a la data, maquetes i gravacions ja quasi perdudes.\nEn ell estan les gravacions de la seua primera maqueta com són "Y sin fruta" o "Volver al Colinón", els seus dos primers singles "Salid de noche" i "Noches de Toisón", i "Criaturas tropicales" que pertany ja a la seua segona cassette.\nDel seu primer disc editat en 1984 estan "Submarino atómico", "Que viva Hollywood!" i la psicodèlica "Los meteoros", potser es nota a faltar "La última puerta".\nEn 1986 van publicar un maxi titulat "La costa oeste", que és una de les seus millors i més conegudes cançons i que també apareix en este recopilatori.\nDel tercer disc apareixen la seua fantàstica versió dels Kinks de "You really got me" que ells van titular "Te vas a enterar", "El adiós..." i "LA lluvia del ayer".\nEn 1986 DRO edita un recopilatori conjunt amb els grups Flechazos, Deicidas i La Coartada cridat irònicament "Los teloneros" i els dos temes de Cardiacos "Los blues de Tomás" i la versió també dels Kinks de "Victoria" que ells titulen "Callao" també entren en la recopilació.\nSens dubte un gran disc doble per a descobrir a un grup bàsic del pop amb l'únic però de la falta d'informació (no hi ha fotos ni full interior) i desgana amb què DRO va editar este disc i ésquè pareixia que en 1990 estaven ja per a altres coses i esta classe de grups com que ja els sobraven.\nPublicat per àngel a 12:20 Cap comentari:\nCLAUSTROFOBIA "Arrebato (Música per a vetlades d'i...


22M Seguim creixent | Algemesí al Debat\n← Estrenem una nova secció!\nQuin t’agradaria que fora el pròxim tema? →\nPublicat el Març 24, 2013 per Algemesí al Debat\nEl passat divendres dia 22 de Març tingué lloc a la Cambra Agrària el segon debat d’aquesta plataforma. Aquesta vegada contarem amb la participació de Vicent Castell, Rafa Xambó, Elena Buil i Adrián Palmero amb Alexis Lara com a moderador. A més, poguérem veure un major nombre d’assistents en comparació al debat anterior i un increment notable de la participació dels mat eixos que demostra que la gent està més implicada, cosa que ens motiva a seguir treballant.\nEl debat va consistir en una sèrie de preguntes que el moderador anava formulant referents a temes com: qui controla els mitjans de comunicació tant a nivell nacional com local; la independència o no dels periodistes a l’hora d’escriure els articles; sobre qui decideix les noticies que ixen al Berca; respecte al finançament de La Veu d’Algemesí, etc.\nAdrián Palmero: Mostrà una postura afirmant que els mitjans de comunicació privats són empreses que lliurement trien la seua línia editorial. Remarcà que els grups empresarials tenen diferents postures segons els interessos comercials. També va criticar durament al PSOE per l’ús propagandístic del Berca.\nElena Buil: Va ser molt crítica amb el PP en tant a Televisió Espanyola, Canal 9 i Berca per la seua involució. A més, va destacar la falta de protecció dels periodistes valencians i que estan indefensos davant dels possibles abusos per no estar col•legiats.\nRafa Xambó: Va afirmar que als mitjans de comunicació devien posar-los limitacions per evitar els excessos que es produeixen amb aquest lliure mercat. També va ser molt crític amb RTVV afirmant que era un “femer” i que les televisions públiques no deuen estar controlades pel partit de torn. A nivell local digué que el beneficiat de que el Berca fora roïn era La Veu d’Algemesí.\nVicent Castell: Va ser neutre, no es va posicionar ideològicament i afirmà que ell podria criticar lliurement a algun publicista al ser preguntat sobre açò. També ens va explicar el funcionament i finançament del seu periòdic.\n– La major participació i el dinamisme gràcies a la nova estructura del debat.\n– Més interacció entre assistents i tertulians.\n– Major afluència de públic de totes les edats.\n– Ha sigut un debat més visual amb diapositives explicatives que guiaven el tema.\n– La majoria de la gent va quedar molt satisfeta i amb ganes de més.\n– Administrar millor el temps.\n– El local no està totalment adequat a les necessitats del debat.\n– Algunes preguntes mal plantejades, que donaren peu a malentesos i certa polèmica.\n– Controlar un poc més el torn de paraula del públic.


Estudi il.lustració – Estudi Xevidom Bloc\nEtiqueta: Estudi il.lustració\n31 Març 2014 estudixevidom\nUs fem memòria de les caricatures que fem aquí a l’Estudi.Envieu-nos una foto de la persona o persones a caricaturitzar i expliqueu-nos també les seves aficions i gustos que incloure’m en la caricatura per fer-la més completa. Aquest és un regal únic i exclusiu molt diferent al que estem acostumats a regalar normalment. A més, és ideal per a qualsevol tipus de celebració\nEtiquetat caricatura, caricatura diferent, caricatura original, caricaturas, caricatures, Estudi il.lustració, Estudi Xevidom, Montse Batalla, regal diferent, regal original, regal original 25 anys casats, regal original 50 anys casats, regal original aniversari, regal original casament, regal original jubilació, xevi domínguez, XevidomDeixa un comentari


REAL VS BARCELONA! OSTATECZNE STARCIE!\nREAL VS BARCELONA! OSTATECZNE STARCIE!00:03:58\n► Pomoc redakcyjna: Wojciech Anyszek\n02:56 Następne wideo:


Tertúlia sopar amb el Dr. Josep Brugada, professor de Medicina de la UB, cardiòleg de l’Hospital Clínic de Barcelona i cap de la secció d’Arítmies de l’Hospital Pediàtric Sant Joan de Déu i de la Unitat d’Arítmies de Clínica El Pilar-Sant Jordi, dimarts 1 de març de 2016 | Sopars de Girona\nTertúlia sopar amb el Dr. Josep Brugada, professor de Medicina de la UB, cardiòleg de l’Hospital Clínic de Barcelona i cap de la secció d’Arítmies de l’Hospital Pediàtric Sant Joan de Déu i de la Unitat d’Arítmies de Clínica El Pilar-Sant Jordi, dimarts 1 de març de 2016\n5/02/2016 - Resums de les tertúlies (blanc) - no comments\nAvui som molts, i ens paren taula al menjador gran, perquè no cabríem al saló privat habitual, probablement perquè en aquest menjador no estava previst que hi hagués ningú més. De fet, abans de començar la tertúlia, volem agrair l’ajut i suport administratiu rebuts en la gestió d’aquests sopars en l’hora de la jubilació de la Sra. Monique Rous de Madinhac. L’Enric Calzada entre algunes reflexions i cites li llegeix, públicament aquest poema que en Lluís li havia suggerit i, que hi coincideix, li escau molt bé:\nUna dona forta, qui la trobarà?\nTothom confia en ella:\nDifon el benestar i no malestar\nSempre treballa amb delit.\nÉs de nit i ja es lleva;\ni la feina a tothom.\nEs posa amb energia a la feina,\nComprova que els negocis marxen bé:\nObre la mà als pobres,\nl’allarga als necessitats.\nParla amb sensatesa,\nels seus llavis instrueixen dolçament.\nTothom va a felicitar-la,\nels seus en canten lloances:\nReconeixeu-li el fruit del seu treball:\nper tot el que fa, rebrà pública lloança.\nSón fragments del llibre dels Proverbis de la Bíblia.\nLa Monique n’està molt agraïda i mormola “És massa, és massa”, tot adreçant unes breus paraules de satisfacció, d’agraïment i record.\nTanmateix i tot seguit i en nom del grup, li lliura un petit detall de record, una litografia del pintor barceloní Ramón Aguilar Moré (1924-2015), on es palesa una pintura amb una clara influència expressionista. El pintor construïa les teles des d’una base esteticista, de forma que feia ús de tons decorativistes recorrent a uns colors ben intensos. Amb referents impressionistes Aguilar Moré es va decantar vers la figuració, tot i que la seva obra artística va passar per diferents etapes: naïf, expressionisme, cubisme i realisme. Hàbil en el dibuix, acostuma a crear atmosferes d’un cert neo-romanticisme. Enamorat del jazz, sovint el reflecteix en els seus temes, com pot ser el cas que ens ocupa. S’hi pot apreciar la sòlida estructuració de la escena, que es mou entre el rigor i la sensació de moviment.\nL’Enric també vol fer memòria expressa d’un gironí del grup, gran contertulià que ens ha deixat, Josep Trias, economista de Sant Martí de Llémena, mort el dia 7 de febrer a causa del càncer que arrossegava, de qui exposa la seva trajectòria professional, d’ençà que, provenint del BNP Paribas i Fortis, com a gran economista i expert en fons d’inversió entre d’altres que era, topà amb Joan Antoni Samaranch, que devia influir que poc després alguns l’haguessin pogut tenir de company a la Caixa. Va fer arribar a la seva vídua i fills unes lletres de condol en nom de tots. I encara volem recordar una de les convidades als nostres sopars, la senyora Muriel Casals, també economista, que ens acompanyà el dia 7 de gener de 2014 i morí el dia 14 de febrer de 2016 arran d’un infaust accident de trànsit. Havia estat professora d’en Lluís Busquets, present al sopar, a Periodisme i companya professional del catedràtic en Paleontologia Jordi Martinell, que pren la paraula i explica com van coincidir l’un en el vicerectorat d’Internacional de la Central (UB) i l’altra en el de l’Autònoma i van lligar actuacions i viatges diversos, durant els quals es manifestà amb el tarannà serè i amical que la caracteritzà i que la premsa va testimoniar arran de la seva mort.\nAcabats aquests records, tant emotius pel grup, el Dr. Josep M. Bordas presenta el nostre convidat d’avui, tot assegurant que ara com ara, més que la tecnologia esclafi els metges són els metges que, necessitats com n’estan, acaben esclafant-la. I en cardiologia és fonamental i necessària del tot. Sovint tenen al cap pràctiques que només poden posar en marxa quan els arriba aquesta tecnologia. Ens advera que molt poques vegades es dóna el cas que el nom d’un metge en plena activitat serveixi per denominar una malaltia o síndrome com passa en el cas de la síndrome Brugada una disfunció cardíaca relacionada amb la mort sobtada cardíaca (MSC) que van descobrir ell i el seu germà gran, Pere, també cardiòleg. Afegeix que els metges catalans, i del Clínic en particular, són d’una mena especial per la seva formació perquè aprenen a fer assistència i a fer de professors, però també gestió, política, investigació i que el nostre hoste d’avui és dels que, després d’anys d’haver fet gestió, fins arribar a la direcció mèdica de l’hospital, un cop exhaurits els anys previstos al càrrec, ha tornat a l’assistència mèdica i a les classes, amb tota normalitat.\nQuan el doctor Brugada pren la paraula, assegura que li agrada exercir de banyolí i de gironí i que en els congressos tothom es pensa que ell es el fill del Brugada que donà nom al síndrome actualment tant conegut arreu del mon en medicina i, particularment, en cardiologia.\n«Jo vinc d’una família normaleta de Banyoles. El meu pare era pollaire. S’alçava a les 4 del matí, corria mercats, matava aviram, gallines i conills, i en venia la carn. Havent dinat, era un home elegant que anava amb corbata, ben vestit i clenxinat, anava al cafè. Els seus amics, ens deia, parlen de milions i jo de pessetes, dons a mi una pesseta de més o de menys em representa guanyar o perdre en les vendes del dia. La mare, una dona exigent, era de la Bisbal d’Empordà i ens feia anar tots de vint-i-un botó. No volia que treballéssim de pollaires. Ens va fer aprendre a tots l’anglès amb el senyor Torrent, quan ningú no el parlava. I volgué que els tres germans féssim carrera. Quan en Pere, sis anys més gran que jo, acabava medicina, jo començava. Quan jo vaig acabar, en Ramon vuit anys més jove que jo i que ha muntat la facultat de medicina de la UDG, encara feia el batxillerat. Tots tres som cardiòlegs amb especialitats diferents, l’un dedicat a les cardiopaties, l’altra a les arítmies i l’altra a la genètica. Cap altre metge a la família abans. I ara només una neboda, la Geòrgia, filla de la germana que vàrem perdre, completa les especialitats i és cardiòloga pediatra a Sant Joan de Déu. Però jo vaig començar de metge de poble a Riudarenes. “Médico titular por oposición”, de les darreres, l’any 1981-82. Obria al consulta a les set del vespre, quan la gent havia acabat la feina. No els podia pas partir la jornada. Tenia 23 anys i en volia més, per això la decisió d’anar plegats amb la muller a Montpeller a fer cardiologia.»\nL’home ens explica que portà una joventut molt accelerada, segons la seva muller. El 1981, als 22 anys, es va llicenciar en Medicina i Cirurgia per la Universitat de Barcelona: « Tot a la vida m’ha passat molt aviat. Vaig entrar a medicina als 16 anys i vaig acabar la carrera als 22. Als 23 em vaig casar, als 25 era pare per primera vegada. En seria una segona. Als 30 anys jo tenia la vida estabilitzada. Entre el 1983 i 1987 vaig treballar al Servei de Cardiologia de l’Hospital Saint Eloi, a Montpeller, i vaig ser investigador del Laboratori de Fisiologia Cardiovascular de la Universitat d’allí. Em vaig doctorar. Vaig tenir l’oportunitat de fer recerca a Holanda i entre 1988 i 1991 em varen nomenar Investigador de la Reial Acadèmia Holandesa de les Arts i les Ciències així com professor del Departament de Fisiologia de la Universitat de Limburg a Maastricht. Sou, pis, plaça fixa i estabilitat i vida estructurada a Holanda. Parlàvem holandès. Quan havia sortit l’oportunitat de Montpeller, li havia dit a la meva dona que sols tornaria si podia ser metge adjunt del Clínic…»\n—I va tenir la oportunitat.\n—Mi va cridar en Paco Navarro, de Gironella, el germà de Vicenç, el politòleg i sociòleg català, catedràtic de Ciències Socials a la Pompeu (UPF), que enguany ha col·laborat en el programa econòmic de “Podemos” i va tancar la llista de CSQP a Barcelona. En Paco s’havia especialitzat en tècniques de cateterisme a Chicago i duia el Servei de Cardiologia i Unitat Coronària. Recordo que en saber la notícia, amb la muller ens vàrem mirar i no vàrem tenir cap dubte. Això si vàrem tenir clar que volíem que els fills creixessin a Banyoles, malgrat que jo hagués d’anar i tornar de Barcelona. I efectivament el 8 de novembre del 1991 vam tornar a Banyoles. I em vaig fer tips d‘agafar la TEISA. Hi llegia, hi dormia i hi pensava… Com podeu deduir dons, estic orgullós de venir a aquest sopar i fins i tot de participar amb el grup, dons sempre he volgut exercir de gironí. Llavors, el Clínic, no tenia servei d’Arítmies, en vaig crear la unitat i ara és un dels tres de referència d’Europa. I un dels cinc grups de recerca en el món que més publica en el camp de l’arítmia, tot aconseguint-hi, a més, moltes beques. Vaig ser cap de Servei de Cardiologia i després Director del Institut del Tòrax i el 2008 em van elegir director mèdic del Clínic. Ho vaig acceptar amb la condició de poder seguir treballant a la Clínica del Pilar i amb el tema de les arítmies pediàtriques a Sant Joan de Déu, on intervenim arítmies perquè un de cada 120 nadons neix amb cardiopaties congènites; ara, a Sant Joan de Déu, ens hem convertit en un centre de referència per a tot Espanya. Som el primer centre per arítmies pediàtriques a l’estat, ningú més ho ha tractat a Espanya. Això ha fet créixer molt la feina i enguany no hi vaig un dia a la setmana sinó dos. Sabia que de director mèdic hi podia estar un màxim de vuit anys. Així que aquestes dues condicions, posteriorment em varen facilitar la tornada de la gestió a l’assistència, formació i recerca. Els anys de Direcció mèdica del Clínic, foren temps de retallades. Els metges de l’Hospital vam perdre el 27% del poder adquisitiu (quan el sou mig és de 2.700,00€). Si es va haver de baixar el pressupost global entre el 15% i el 20%, el 12% va anar a sous.\nEn Lluís li explica que a la xarxa males llengües diuen que el 2014 ho va deixar perquè no volia deixar el sector privat. «El 2012 em van tornar a elegir amb el 86% de vots, 10 punts percentuals més que el primer cop. Dos anys després es va iniciar el procés de transformació del Clínic en una nova entitat jurídica. Mai he promocionat ningú si no te per endavant 4 anys de marge. Si demanava que la gent no acceptés càrrecs si no tenia un projecte de 4 anys o més, servidor també havia de complir. Va ser elegit per a la direcció mèdica un altre gironí, el Dr. Campistol per a poder portar a terme aquest procés.\nPorten l’aperitiu: taps de pernil ibèric, navalles amb escabetx cítric i xips de carxofa amb romesco. Deixem que mengi una mica.\nHi ha qui opina que això de privacitat en el sistema sanitari català (un 20% és privat i un 80% públic) no s’explica mai prou bé. Ni tan sols el “Barnaclínic+”. Qui parla dóna per suposat que l’anunciada sortida de la xarxa pública de l’Hospital General de Catalunya i de al Clínica del Vallès no li deu caure gens bé, al doctor.\n«No, és clar. Mirin, els ho explico. Imaginin que al Clínic hi ha 30 genolls per operar, per posar-los una pròtesi. El trentè està programat per d’aquí un mes. Però resulta que el desè, posem per cas, no vol esperar, i com que té una mútua o diners, pot pagar-s’ho. Pot anar a una Clínica privada (on el metge li cobrarà el que està estipulat, posem 500€ on la clínica de fet li facturarà uns 5.000 €) o fer-s’ho al Barnaclínic+, en hores en què els quiròfans no funcionarien, on el metge cobrarà 1.000€ i els altres 4.000€ aniran per a l’Hospital Clínic. Amb el benefici que el trentè de la llista el podran operar abans. Tan difícil és d’entendre? Ja sé què li respondria un purista. Que si el Clínic operés matí i tarda, el desè també entraria a les operacions. Però, el sector privat seguiria. Tractem igual els pacients del Pilar que els del Clínic. No hi ha medecina pública o privada. Hi ha bona o mala medicina.»\nJa que l’ha esmentat, un dels contertulians afectat arítmia es fa creus dels canvis del Centre Cardiovascular Sant Jordi, ara lligat al Pilar, antic referent espanyol de cardiopaties. El doctor confirma que de la Caixa de Catalunya va passar a Clínica Tres Torres per 500 milions de pessetes. «Una ganga. Però calien 10 M € per a la remodelació. La Caixa de Catalunya no havia invertit gens. I, sí que fou un gran referent, cert. El visità fins i tot el Dr. Christian Bernard.»\n—Es diu que va comprar la Clínica el Pilar, per 40M€, car i a crèdit. La Sant Jordi es pensava vendre per 20M€. Eren temps de vaques magres. Arribà el concurs de creditors.\n—Ara, després de moltes giragonses, fa part de Quironsalud.\nResseguim aquestes giragonses. El 2011, el fons de capital risc CVC adquirí IDC Salud al grup suec Capio per 900M€. El 2012, Dougthty Hanson, un cop convertit en accionista principal del Grup Quiron, va promoure la fusió amb USP (United States Pharmacopea) Hospitals i el 2013 adquirí la Teknon de Barcelona a Magnum capital. Amb la compra del 61% del capital de Grup Quiron al fons Dougthty Hanson, s’aconseguí el grup hospitalari privat més gran d’Espanya controlat per CVC, amb 40 establiments i 30 centres sanitaris, entre els quals, a Barcelona, Dexeus, Sagrat Cor o Clínica del Pilar. Algú dóna dades de Metges de Catalunya del passat setembre: les contractacions de CatSalut al grup privat IDC havien augmentat de 71,1 milions el 2010 a 82 milions el 2013 (+15%). Les preguntes salten per òbvies:\n—Si teniment compte que CVC Capital Partners tot just es va fundar el 1981 com a filial europea de Citicorp capital risc, no ho troba molt opac, tot plegat? O és que ja tenim el negoci sanitari a casa nostra, a l’americana? I, quan la sanitat esdevé negoci, malament, no?\n—Be, aquest és el sistema que tenim, amb inversors que creuen que es poden obtenir bones rendibilitats en el sector de la salut. El que la societat, els col·legis professionals i els poders públics han d’exigir és que l’assistència que es presti sigui de bona qualitat i acompleixi tots els estàndards que també li exigim a la sanitat pública. Si l’administració vol o necessita contractar o no amb el sistema privat es una decisió de gestió dels recursos. Quan a les inversions en salut per part de les companyies, desenganyem-nos, la indústria mèdica vol fer negoci com qualsevol altra indústria i desenvolupa allò que el món està disposat a comprar. Ho trec del Sala Martín. Ara ho focalitza tot en les cardiopaties i el càncer. Una vacuna per la malària no és negoci ja que els països que la necessiten no la poden comprar. Necessitem polítiques internacionals globals que permetin comprar per exemple la vacuna de la malària a la companyia que la desenvolupi per després oferir-la a qui la necessiti.\nServeixen el primer plat: pèsols amb cocotxes de bacallà i botifarra negra. Un plat d’una suavitat i lleugeresa magníficament aconseguides que amb el contrapunt de la botifarra negra constitueix tot una suau simfonia que ens predisposa d’allò més a la conversa. I els vins. Aquest cop —es va demanar temps enrere— novament són d’un celler ben gironí: Heus* blanc i negre D.O. Empordà, del celler la Vinyeta. Un vi blanc lleuger i fresc on en destaca l’elevada intensitat d’aromes i la llarga persistència. Quan al negre també te aquesta alta intensitat aromàtica i una notable persistència en boca a la que hi afegiríem una bona carnositat, ambdós sorprenen atesa la seva joventut.\nAlgú li recorda que del 2002 al 2004 va ser vicepresident de la Societat Espanyola de cardiologia i del 2005 a 2009 president de la Societat Europea d’arítmies cardíaques (2005-2009) i membre honorari de la Reial Acadèmia Nacional de Medicina… «Serà més divertit que us digui que des de fa cinc o sis anys sóc responsable de l’equip de cardiologia del Fútbol Club Barcelona.\n—Sí, perquè el Barça, en aquest punt, treballa des de fa molts anys molt seriosament i són 3.500 esportistes de totes les categories. De moment, toquem fusta, no hem tingut mai cap mort sobtada, però, entre dos i quatre jugadors, cada any, els desclassifiquem, no els deixem jugar en cap esport de competició. Poden fer esport normal això si. I sabeu la tragèdia familiar que això suposa? Acostumen a cercar segones opinions i sempre troben algun metge que els diu que si que poden, però nosaltres els diem que a Can Barça no!\n—Però passa revista tothom?\n—Sí. I passa revista de la mateixa manera un aleví de 8 anys que arriba al club que un jugador del primer equip, com ara en Messi. Igual que el seguiment posterior. Bé, de la mateixa manera no, perquè els jugadors professionals els costa molt passar revisions. No volen que els trobis res. Si poguessin, tots s’escapolirien, però al final tots hi passen.\n—A banda dels equips professionals, com està la relació esport-medicina?\n—Malament. Hi ha qui fa curses de llarg recorregut sense ni una revisió de cor. No tothom pot fer maratons! El primer, un soldat grec, s’hi va quedar. A veure si la gent s’ho posa al cap, a banda de la preparació prèvia qui faci aquestes proves hauria de fer-se sempre revisions abans i després. Avui, sense entrenament, hi ha qui et diu que vol fer els ”Carros de foc”, la ruta de 55km. I 9.200 m de desnivell acumulat que volta d’Aigües Tortes fins a l’Estany de Sant Maurici que van començar quatre guàrdies preparats l’any 87…O la travessa “Cavalls del Vent”, que va començar l’octubre de 2009, una ruta circular de trekking de 80 km i 11.600 m. de desnivell acumulat en un recorregut que uneix vuit refugis del parc Cadí-Moixeró, amb alçades fins a 2.536 metres, que van començar quatre pirats. Després no volen patir arítmies!\n—Abans de les arítmies en dèiem palpitacions, però no es normal distingir entre taquicàrdies i arítmies; a més, hi ha gent aprensiva que sempre parla de punxades al cor…\n—No estava pas mal dit, això de les palpitacions. Jo sempre demano si les palpitacions són de metralleta ta-ta-ta-ta-ta o de cafetera ta-taata-ta-ta-taa-ta… Metralleta, taquicàrdia; si no, cafetera, arítmia. I quan em parlen de punxades dic que tranquils: el cor no punxa. Quan tens un cor d’un animal sa a la mà, el sents viu, palpitant rítmicament; si té arítmies, és com si estigués ple de cucs, cadascú per la seva banda.\n—És cert que baixa la taxa de transplantaments de cor ara que s’havia vençut el rebuig?\n—Han baixat els donants de tot, perquè hi ha menys accidents, sobretot de moto. Per tant ho tenim més difícil. A més al haver-hi menys donants òptims, ara agafem cors que abans no s’utilitzaven. A Catalunya se’n fan uns 60 a l’any.\nServeixen el segon plat, corball al forn amb premsat de patata i ceba. Deliciós i suau, probablement el millor peix del litoral i del Mediterrani, el preferit d’en Josep Pla i diuen que és millor que el llobarro i més econòmic. Alguns entesos expliquen que de tant bo que és, ha perdut el gust de peix, però no hi estic d’acord. Té un gust finíssim, de carn molt saborosa amb una certa semblança a la dorada, tot i que és poc conegut i per això mateix sovinteja poc als mercats. És el moment d’explicar-nos com arribà al “Síndrome Brugada” i la seva relació amb la mort sobtada.\n«Un 80% de morts sobtades són degudes a un infart. I l’altra 20 %? Ningú no ho sabia. La nostra recerca va començar com una curiositat. De fet un és científic per que és curiós. Et preguntes coses i acabes trobant-ne d’altres. A Maastricht l’any 1986 ens van portar un nen polonès de dos anys recuperat d’una mort sobtada, reanimat pel seu pare. Una germana seva s’havia mort un any abans i els pares estaven escamats. En Pere va veure el seu electrocardiograma i era molt estrany. Vam demanar el de la seva germana i vam comparar els electrocardiogrames de tots dos, i eren iguals. Li vam posar un marcapassos. Passats uns anys, ja el 1989, ens va visitar un senyor de 40 anys recuperat d’una mort sobtada. Amb en Pere ens vam adonar que l’electrocardiograma era igual d’estrany que el dels nens polonesos. Vam anar a l’arxiu, i efectivament coincidia. Tot seguit vam corroborar-ho amb quatre pacients més i vam decidir l’any 1991 exposar-ho en un Congrés Mundial de cardiòlegs a Washington. Ho vàrem explicar i de sobte molts dels cardiòlegs ens varen venir a dir que tenien alguns pacients així. En varen sortir 8 casos més. Hi va haver una certa eufòria perquè semblava que podríem ajudar a afrontar la mort sobtada. Un gran rebombori, tothom trobava pacients iguals. Amb en Pere vam fer un article que va costar molt publicar. Només ho va voler fer la revista Journal of American College of Cardiology. A distinct clinical and electrocardio-graphic syndrome: right bundle-branch block, persistent ST segment elevation with normal QT interval and sudden cardiac death (JACC, 1991). Vàrem tenir 15 mil cites. Impressionant!. Se’n parlava als congressos mundials de cardiòlegs, fins que un cardiòleg japonès li va posar el nom de “Síndrome Brugada”. Cada any es continuen publicant uns 250 articles amb la referència a la síndrome Brugada. Tot plegat va permetre veure tota la problemàtica. En Ramón, el tercer germà, que es dedica a la genètica cardíaca, va descriure a l’any 1998 la causa última de la malaltia: un defecte al canal de sodi cardíac genèticament determinat. Ja sabíem que eren una part d’aquelles morts del 20% diferents als infarts i es va fer un model.\n—I com es descriu la mort sobtada? Hi ha qui diu que una defunció d’aquestes, judicialment és un envitricoll.\n—Hi ha jutges de tota mena i alguns no entenien que amb una mort d’aquest tipus calia encendre uns semàfor vermell per avisar la família. Ara amb l’Institut de Medecina Legal Català, la cosa ha millorat. La mort sobtada es discuteix des del temps del Dr. Bayés de Luna. Seria el decés inesperat d’una persona que es trobava bé en les 24 hores precedents i que es produeix en la primera hora des de l’inici dels primers símptomes com ara un esvaniment o pèrdua de consciència. La causa és una arítmia anomenada fibril·lació ventricular que fa que el cor perdi la seva capacitat de contraure’s de forma organitzada, per la qual cosa deixa de bategar. Als pacients que tenen risc de mort sobtada, els protegim amb un desfibril·lador implantat (com vàrem fer amb el nen polonès als 13 anys). Ara, gràcies als estudis d’en Ramon, sabem que és una malaltia d’origen genètic, produïda per l’alteració dels gens que dirigeixen la formació de les proteïnes cardíaques que regulen el pas de ions a través de la membrana cel·lular, conegudes com canals iònics. Per això se la considera una canalopatia. El problema no és estructural, sinó elèctric i genètic. Les mesures de reanimació cardiopulmonar aconsegueixen que el pacient es recuperi i l’arítmia desapareix; en aquest cas som davant d’una “mort sobtada reanimada.”\n—A la xarxa hi ha un article signat per tots tres germans a “Revista Española de Cardiología”, El síndrome de Brugada y las miocardiopatías derechas como causa de muerte súbita. Diferencias y similitudes; es pot considerar la síntesi final de la investigació?\n—Mai no s’arriba al final d’una investigació. Tenim encara molts interrogants. Per això des de la Societat Espanyola de Cardiologia demanem que si s’han produït casos de mort sobtada o de reanimació se’ns comuniqui amb la màxima urgència a <muertesubitadxt@secardiologia.es>.\nAlgun dels metges recorda que el doctor ha publicat més de 400 articles originals en revistes internacionals indexades com “Nature”, “The Lance”t, “The New England Journal of Medicine”, “Circulation”,”Revista Española de Cardiologia”, “American Journal of Cardiology” i a la cèlebre “JACC” ( “Journal of the American College of Cardiology”), considerada la millor del món en cardiologia…. I afegeix: «Això es diu aviat però és molt difícil».\n—Són molt exigents. “The New England Journal of Medicine” publica el 3% dels articles que rep. Un 50% són retornats als seus autors; l’altre 50% passa per revisors especialitzats que tenen la potestat de rebutjar-los. I sé el que em dic, perquè per exemple vaig ser Editor Associat de l’“European Heart Journal”, de la Societat Europea de Cardiologia, la segona més important del món. En un determinat moment m’arribaven més d’una vintena d’articles setmanals, com una tortura —ser revisor és molt dur, esgota, és honorífic, no està remunerat—, però passaven el sedàs quatre o cinc. Ara me n’arriben quatre o cinc setmanals i és massa i tot… Tot digital, sí. Es busca originalitat i, per tant, indexació..\n—Què vol dir revistes indexades?\n—Un investigador pot publicar una vintena d’articles i, al cap de l’any, d’altres científics n’hi han citat un. El pes de la seva investigació ha tingut poca incidència. Es diu que te un baix factor d’impacte. Un altre en pot publicar un parell i obtenir una quinzena de cites. En aquest cas el factor d’impacte és alt. La seva investigació ha resultat molt més productiva. Avui a més s’usa l’índex Hirsch, desenvolupat pel físic del mateix nom, on es troben el nombre de publicacions i el factor d’impacte i que calcula la confluència de número d’articles i de les cites que obté i calcula la producció científica d’un investigador. Val a dir que des del Clínic obtenim resultats realment espectaculars.\nServeixen les postres, dolç de coco i xocolata i una copa de cava, Aria Brut Nature D.O. Cava.\nAlgú comenta que la seva especialitat d’arítmies al Clínic té tota una història…\n«I tant. Primer semblàvem els savis de cardiologia. Tot el dia investigàvem, però no curàvem res. Sabíem molt sobre arítmies, però només receptàvem Trangorex, i no paràvem de fer estudis electrofisiològics que només servien per generar coneixement. No teníem eines. Per sort vàrem viure dues revolucions. La primera revolució va ser els anys 83-84, quan va aparèixer el desfibril·lador implantable. Finalment allò que matava ho controlàvem.»\n—Els desfibril·ladors ja s’implanten?\n—El 1958 C.W. Lillehai i Earl Bakken introduïren els dispositius d’estimulació amb piles. L’evolució natural del marcapassos (MP) portà a la invenció del DAI (Desfibril·lador Automàtic implantable) per Michel Mirowski, un jueu polonès que vivia a Israel i que perdé un seu amic per mort sobtada, el Dr. Harry Heller. Assajà amb gossos, vencé tota mena d’incredulitats i el 4 de febrer de 1980, els Drs. Mirowski, Reid i Mower l’implantaren amb èxit a una dona californiana a l’ Hospital John´s Hopkins de la Universitat de Baltimore. Avui tenen una mida de mig telèfon mòbil. Tots els desfibril·ladors són marcapassos, però no a l’inrevés.\n—I enguany quant desfibril·ladors s’implanten?\n—Centenars de milers cada any al mon i uns 8.000 només a Espanya. A Catalunya uns 1.000 cada any.\n—I la segona revolució?\n—Va ser la gran revolució que realment va ser entre els anys 88 i 89. La radiofreqüència. Es tracta de fer servir un catèter per cremar els punts que provoquen la taquicàrdia. Va ser una època irrepetible.\n—I així operen les arítmies?\n—Efectivament amb cateterisme. En diem ablació. Fem una ablació per radiofreqüència i els pacients es curen. Pacients que havien anat fins a dos cents cops a urgències per taquicàrdies. Un cop mesurada l’activitat elèctrica del cor, destruïm o cicatritzem el teixit del miocardi que està causant l’arítmia i ja no es patirà més. L’ablació per radiofreqüència utilitza energia tèrmica para eliminar la zona problemàtica; la crio ablació utilitza temperatures molt baixes. Així que després de les dues revolucions, vam començar a intervenir arítmies i implantar marcapassos.\n—I el Síndrome Brugada?\n—No hi ha tractament curatiu; el que fem és identificar pacients amb risc i prevenir la mort sobtada amb la implantació d’un DAI(Desfibril·lador Automàtic implantable)\n—A Girona tothom ha vist unes capses amb un desfibril·lador, principalment a les places dels pobles. El problema semblaria que és saber emprar-lo.\n—La província de Girona ha estat el primer gran territori cardioprotegit d’arreu del món, gràcies a la Universitat i a la Diputació. En realitat va sorgir, quan nosaltres, en Ramon i jo mateix des de la Facultat de medicina i la Fundació Brugada, estàvem treballant en aquests projectes, i el president de la Diputació, que tenia un pressupost sobrant derivat del traspàs de l’hospital de Santa Caterina, ens ho va demanar explícitament per a tots els pobles de la província. Ara mateix ni tenim posats 750. A cada poble que n’hi ha, el trobareu a la seva plaça major. Us explico un cas real que va publicar el diari “El Periòdic de Catalunya”. Quatre persones d’un poblet de 200 habitants jugaven a la botifarra havent dinat. Un d’ells va caure en rodó. Què fer? Acabaven de posar el desfibril·lador a la plaça del poble i un dels jugadors el va anar a buscar. No sabien què fer, però l’aparell deien salvava vides. Van obrir aquell fòtil i una veu els va començar a donar instruccions. Les van seguir i van salvar la vida del company. A Girona d’ençà fa 4 anys que els vàrem posar, ja s’han salvat 34 persones gràcies al desfibril·lador.\n—I què cal saber?\n—Que cal actuar ràpid, en un ínterim de 10 minuts. Les neurones necessiten oxigen. Hi ha pèrdua de consciència tant sols entre 5 i 10 segons sense oxigen. Cada minut que passa tens un 10% menys de probabilitats de reversió. Posar els dos pegats i seguir les instruccions.\n—I a Barcelona?\n—vàrem crear una Associació anomenada Barcelona Salut per promocionar hàbits saludables. Després vàrem decidir iniciar el programa Barcelona Ciutat Cardioprotegida. No sabíem on posar-los. Qualsevol ciutadà però té una farmàcia a 250 m. o menys, així que va ser per on vàrem començar. A dins o a fora de les farmàcies? N’hi ha 1.048, de farmàcies. Vam començar amb les que estan obertes les 24 hores; després les de 18h. Ja n’hi ha a 300 farmàcies. A estacions de tren i de metro. A Sants, el primer dia de posar-lo, va salvar una persona. Al metro, i n’és la única excepció fins ara, ens van robar una unitat…\n—Quan val un aparell d’aquests?\n—Uns mil euros. El podeu trobar a internet. Però, cal revisar-lo periòdicament, talment com un extintor. Tenim sort que els paguen uns sponsors, com ara Philips, laboratoris Ferrer, Menarini, Fiatc, etc. El Banc de Sabadell va esponzoritzar la col·locació als mercats de Barcelona (on hi passen l’any uns 60 milions de persones).\n—I com s’estudia la possibilitat de mort sobtada?\n—En un 80-90% dels casos és un problema cardíac. Però també pot ser per un aneurisma cerebral o d’aorta i morir-se. A Europa i als EEUU hi ha un 1/1000 per any de morts sobtades. A Catalunya estem al 0,6-0,7/1000 per any. Un 90% d’aquell 90% es deuen a una fibril·lació ventricular. L’altre % restant al fet que no funciona l’electricitat i o la mecànica cardíaca. El cor és una bomba i necessita electricitat per funcionar. La fibril·lació fa perdre la sincronia necessària. Per desfibril·lar donem un xoc elèctric.\n—I la fibril·lació auricular?\n—Provoca un mal batec del cor, irregular. Però com les aurícules no són les que impulsen la sang, dons se’n ocupen els ventricles, la sang flueix sense problema, però es fan coàguls i pot provocar ictus. Per això en aquest casos es facilita un medicament anticoagulant com el Sintrom per exemple.\n—Com es defineix la mort sobtada?\n—És aquella mort on la persona afectada perd el coneixement i des de llavors fins la mort passa com a màxim una hora.\n—Com es pot prevenir la mort sobtada?\n—Cal evitar l’infart, que n’és la causa principal en un 80% dels casos. A banda d’això com en la cura de la salut cardíaca, l’aspirineta que algú comenta està bé, menjar sa, no fumar, fer un exercici normal, controlar el colesterol i la hipertensió. Vaja els factors de risc clàssics. Es tracta de fer una vida sana!\nPassen els cafès. El doctor, exemplarment, no en pren.\nUn dels presents assegura que el doctor passa temporades al Tercer Món.\n«Sí. Des que vaig deixar la direcció mèdica del Clínic, m’he pogut dedicar a la part humanitària. Vaig entre sis i vuit vegades l’any a l’Àfrica, a Egipte, a la banda d’Asswan, i ara mateix vaig a Moçambic, a Maputo, i m’hi estic una setmana operant arítmies. A Asswan m’hi va portar la Cadena de l’esperança del Dr. Magdi Habib Yacoub, professor de cirurgia cardiotoràcica a l’Iimperial College de Londres; allà el veneren com un sant i malgrat els seus 81 anys encara segueix operant… A Maputo hi arribo amb motxilles i tot d’aparells portàtils i medicaments. Moçambic té 25 milions d’habitants (2013) i 800 metges, menys que els que treballem al Clínic, dels quals només hi ha 8 cardiòlegs. Treballo en un Hospital militar, que porten unes mitges monges i en un de públic, que és un desastre. A cada llit hi ha dos pacient capiculats. Opero en un garatge emblanquinat on a vegades hi passen escarabats….»\n—Ha de passar de la realitat més crua a l’excel·lència de la investigació. On arribarem? Amb les noves biotecnologies es parla de transhumanisme, posthumans reparats a peces, gràcies a les impressores 3D, la robòtica i a les cèl·lules mare (amb les quals, l’equip de Yacoub, ha aconseguit una vàlvula cardíaca). Mentrestant, 400 milions de persones viuen amb algun tipus d’hepatitis i empreses com Gilead es fan la barba d’or amb medicaments.\n—És cert. Un fàrmac que a Egipte val 900€ perquè està infectada un 40% de la població, aquí val 70.000€, i tenim més de 50.000 pacients amb hepatitis. Això ja es veu que no pot ser. Caldran lleis.\n—El cronificarem aviat, com hem fet amb el SIDA. Ara ningú no es mor de SIDA, encara que cada pacient costi 10.000 € l’any.\n—I el sistema ho resistirà?\n—Be imagino que com en tot haurem de prioritzar els recursos i les companyies hauran d’entendre que no podem continuar pagant indefinidament preus caríssims per recursos necessaris per curar malalties. Al final la salut és el be mes important que tenim i haurem de trobar l’equilibri entre que podem pagar i que necessitem per tractar el millor possible als nostres pacients.\nÉs mitjanit i, com sempre, cal ser puntuals en acabar. Fem els agraïments al convidat i tot seguit el lliurament d’una litografia de record, en aquesta ocasió de l’artista de sentiment empordanès Modest Cuixart (1925-2007); un treball on empra exclusivament dos colors, el negre i el sèpia, més el blanc del fons del paper, en un tema poc comercial i fins i tot allunyat d’aquella època acolorida de rostres femenins. En aquest cas la obra ens recorda que va ser un dels artistes fundadors del grup d’avantguarda català Dau al Set, en aquest cas entre l’oníric i el surrealisme, tot mostrant un món propi. Un cavall volant damunt un objecte, que el Dr. Brugada ràpidament va associar a un cor, certament una imatge central que també ens ho va suggerir quan la vàrem escollir. Cal tenir present que el nexe del grup Dau al set era l’estil surrealista: empraven la imatgeria onírica i la literatura de tall incongruent com a fonts d’inspiració. El seu nom sintetitza la setena cara d’un dau, indicant que pretenia anar més enllà dels límits establerts, atès que un dau només te sis cares.\nFinalment anem a la sortida per fer les corresponents fotografies de grup a l’escalinata de l’Hotel Alimara i ens acomiadem.\n(webs de http://www.barnaclinic.com/, http://www.policlinicamiramar.com i viquipèdia)\nNascut l’any 1958 a Banyoles, casat amb 2 fills, es va llicenciar en Medicina i Cirurgia per la Universitat de Barcelona (UB) l’any 1981. L’any 1987 es va doctorar per la UB amb la qualificació “Cum Laude”. Entre els anys 1983 i 1987 va ser membre del Servei de Cardiologia de l’Hospital Saint Eloi a Montpeller i investigador del Laboratori de Fisiologia Cardiovascular de la Universitat de Montpeller. Aconseguí la especialitat en cardiologia per la Universitat de Montpeller el 1987. Entre els anys 1988 i 1991 el varen nomenar Investigador de la Reial Acadèmia Holandesa de les Arts i les Ciències així com professor del Departament de Fisiologia de la Universitat de Limburg a Maastricht, Holanda. Posteriorment va cursar el màster en Direcció de Serveis Integrats de Salut d’ESADE.\nHa estat becari de la Fundació Joan Bruguera per estudis d’especialització (1984-1986), becari del “Ministerio de Educación y Ciencia” per la formació de personal investigador a l’estranger (1986-1988), becari de la “Sociedad Española de Cardiología” per a estàncies a Hospitals d’Europa (1990) y becari de la Fundació Valverde per a investigació (1991). Va aconseguir la Beca Bayer d’Investigació el 1992 i la Beca Mapfre d’Investigació el 1993 i el 1994.\nCardiòleg de l’ Institut Clínic del Tòrax (ICT) i cap de l’equip de recerca IDIBAPS d’Aritmies, Resincronització i Imatge Cardíaques, des de l’any 1992 va dirigir successivament la Secció d’Arítmies, el Departament de Cardiologia i l’ Institut Clínic del Tòrax del Hospital Clínic de Barcelona. Entre el 2008 i el 2014 va ser el Director mèdic del mateix Hospital Clínic. Dirigeix actualment la Unitat d’Arítmies Pediàtriques de l’Hospital Sant Joan de Déu de Barcelona (única unitat de referència reconeguda pel ministeri a tot l’estat espanyol) i la Unitat d’Arítmies del Centre Cardiovascular Clínica del Pilar Sant Jordi de Barcelona.\nÉs professor de Medicina de la UB, professor invitat a la Universitat de Lausanne a Suïssa i de la Universitat de Sardenya (Itàlia).\nIgualment és el responsable de l’equip de cardiologia del Fútbol Club Barcelona.\nHa organitzat 48 cursos, dirigit 8 tesis doctorals i ha estat Mentor de 108 fellows internacionals en electrofisiologia i arítmies. Conjuntament amb els seus germans Pere i Ramon, varen descriure una síndrome causant de la mort sobtada: la Síndrome Brugada (trastorn genètic poc freqüent de l’activitat elèctrica del cor), comptabilitzant, hores d’ara, més de 20 anys d’experiència com a referència internacional en el tractament d’arítmies i de la mort sobtada.\nDel 2002 al 2004 va ser vicepresident de la Societat Espanyola de cardiologia i del 2005 a 2009 president de la Societat Europea d’arítmies cardíaques (2005-2009) i membre honorari de la Reial Acadèmia Nacional de Medicina.\nHa publicat més de 400 artícles originals en revistes internacionals, com Nature, The Lancet, The New England Journal of Medicine, Circulation, Journal of the American College of Cardiology i American Journal of Cardiology entre d’altres. També ha dut a terme més de 450 presentacions en congressos i escrit 49 capítols de llibres i publicat 10 llibres.\nL’any 1990 va ser finalista del Premi d’Investigació de la Societat Nord-americana d’Electrofisiologia i Estimulació (NASPE) a San Diego, Califòrnia. El 1991 aconseguí el Primer Premi d’Investigació en Cardiologia del Col·legi Americà de Cardiologia (American College of Cardiology) d’Atlanta i el 1999 va rebre el Premi “Fritz Ackher” de la Societat Alemanya de Cardiologia i el Premi “Josep Trueta” de l’Acadèmia de Ciències Mèdiques de Catalunya i Balears. L’any 2010 és nomenat Acadèmic Corresponent Honorari de la Reial Acadèmia Nacional de Medicina espanyola. Ha seguit rebent molt premis com ara l’any passat Doctor Honoris Causa per la Universidad Nacional del Sur (UNS) d’Argentina i aquest any Doctor Honoris Causa per la Universitat de Bahia Blanca. Ha estat guardonat amb el prestigiós premi “Rey Jaime I” en la categoria “Medicina Clínica” a l’any 2015.\nEs President de la Associació Barcelona Salut per la difusió d’hàbits saludables, de la Fundació Brugada que ajuda a combatre la mort sobtada amb la implantació d’espais cardioprotegits. Realitza, de forma regular, missions humanitàries a Maputo (Mozambic) i a Aswan (Egipte) per intervenir nens amb arítmies cardíaques.5\n← Tertúlia sopar amb el Dr. Josep M. Campistol, director general de l’Hospital Clínic de Barcelona, dimarts 2 de febrer de 2016\nEntrevista al Dr. Josep Tabernero, cap del Servei d’Oncologia Mèdica de l’Hospital Univ. Vall d’Hebron i director de l’Institut d’Oncologia Vall d’Hebron (VHIO), publicada al Dominical del Diari de Girona →\nDiversos (22) Empresari (16) Escriptor (11) Intel·lectual (29) Metge (16) Periodista (13) Polític (20)\nLlista de publicacions Selecciona el mes febrer 2021 desembre 2020 novembre 2020 octubre 2020 setembre 2020 agost 2020 maig 2020 abril 2020 març 2020 febrer 2020 gener 2020 desembre 2019 novembre 2019 octubre 2019 setembre 2019 agost 2019 juliol 2019 maig 2019 abril 2019 març 2019 febrer 2019 gener 2019 desembre 2018 octubre 2018 setembre 2018 agost 2018 juny 2018 maig 2018 març 2018 febrer 2018 gener 2018 octubre 2017 setembre 2017 agost 2017 juliol 2017 abril 2017 març 2017 febrer 2017 gener 2017 desembre 2016 novembre 2016 octubre 2016 setembre 2016 agost 2016 juny 2016 maig 2016 abril 2016 març 2016 febrer 2016 gener 2016 desembre 2015 novembre 2015 octubre 2015 setembre 2015 agost 2015 juliol 2015 abril 2015 març 2015 febrer 2015 gener 2015 novembre 2014 octubre 2014 setembre 2014 agost 2014 juny 2014 maig 2014 abril 2014 març 2014 gener 2014 novembre 2013 octubre 2013 setembre 2013 agost 2013 juny 2013 abril 2013 febrer 2013 gener 2013


Lleida continua internacionalitzant la figura de Granados el 2017\nActualitzada 11/01/2017 a les 18:57\nLa Paeria presenta la programació de l'Any Granados, amb la producció de 'Goyescas' i una exposició sobre el músic\nPresentació dels actes de l'Any Granados\nLa programació d'aquest 2017 inclou, entre altres, concerts de cambra, familiars, una gimcana escolar, una ruta turística o un acte commemoratiu del naixement d'Enric Granados\n© Acte de presentació de l'Any Granados\nLleida continua difonent l’obra i la figura del músic i compositor lleidatà Enric Granados aquest 2017 en el marc de l’Any Granados amb un programa d’actes del qual destaquen la producció de l’òpera Goyescas i l’exposició “Granados, de París a Goya”. L'alcalde, Àngel Ros, ha remarcat aquest dimecres que la difusió de la seva obra arreu contribueix a posicionar el panorama musical de Lleida i ha recordat algunes de les actuacions que s’han fet durant el 2016, com l’acte commemoratiu al Palau de la Generalitat, el concert a la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando de Madrid, els concerts al Palau de la Música Catalana, a l’Auditori de Barcelona o al Liceu. .\nRos ha destacat la implicació de l’Auditori així com del conjunt de professionals i entitats, no només de la ciutat, que han participat en l’Any Granados.\nAixí, després de l’èxit de l’òpera “Follet”, destaca la producció de “Goyescas”, que és l’obra més coneguda del repertori del compositor lleidatà per seguir celebrant els 100 anys de la seva mort (2016) i els 150 del seu naixement (2017). Compta amb quatre solistes: la lleidatana Marta Infante (mezzosoprano), Àngel Òdena (baríton) –que és resident a Lleida-, Carme Solís (soprano) i Albert Montserrat (tenor). La interpretació va a càrrec del Cor Bruckner, dirigit per Julia Sesé, i de l’Orquestra Simfònica Julià Carbonell. Llorenç Corbella està a la direcció d’escena.\nUn altra proposta rellevant és l’exposició “Granados, de Paris a Goya”, que es farà del 19 de gener al 30 d’abril al Museu de Lleida, amb Joaquim Rabaseda com a comissari, que recull la vida i obra del músic, des dels anys de l’estudi a la capital francesa fins a les últimes composicions inspirades en Goya.\nEn el marc de la programació de l’Any Granados per a aquest 2017, l’Auditori Municipal Enric Granados acull 12 concerts del programa, amb 2 actuacions de José Menor -pianista resident de l’Auditori-, i el concert de la soprano Marta Infante.\nL’oferta pedagògica passa, entre altres, per “El Petit Piano”, producció pròpia que es va estrenar en el marc de la Fira de Titelles 2016, i la cantata “Follet a la cova del Diable”, que implica més de 600 alumnes del conservatori i de diferents escoles de la ciutat, sent el una adaptació per a públic familiar del Follet (reestrenada a l’Auditori al febrer de 2016).\nEl 27 de juliol es farà un acte commemoratiu del naixement d’Enric Granados.\nProgramació de l'Any Granados