Llengua - La Franja\nAntoni Bengochea: L’ombra del gran zombi | Viles i Gents\nMatarranya, Viles i gents\nSource: L’ombra del gran zombi | Viles i Gents\nLluís Rajadell: Seguidisme o convicció | Viles i Gents\nMatarranya, Viles i gents, xapurriau\nSource: Seguidisme o convicció | Viles i Gents\nEstela Rius: Un passeig per la Fira de Nonasp | Viles i Gents\nSource: Un passeig per la Fira de Nonasp | Viles i Gents\nAprobada la enmienda a los PGE2022 de Compromís a instancias de CHA sobre lenguas minoritarias\nAragonès, Llengües a Aragó, Normalització del català\nLa enmienda reclamaba la promoción y difusión de las lenguas protegidas por la Carta Europea de las Lenguas Regionales o Minoritarias en las comunidades autónomas de Galicia, Asturias, Euskadi, Navarra, Aragón, Catalunya, València y les Illes Balears. Mulet reclama protagonismo para el Senado\nMadrid, 21 de diciembre de 2021\nUna de las más de 300 enmiendas de Compromís ha prosperado esta tarde en la fase de tramitación del Senado, al ser apoyada por la mayoría de la cámara, de forma que las cuentas podrían volver al Congreso. La enmienda versa sobre la promoción y difusión de las lenguas protegidas por la Carta Europea de las Lenguas Regionales o Minoritarias en las comunidades autónomas de Galicia, Asturias, Euskadi, Navarra, Aragón, Cataluña, València y les Illes Balears. Se registró a instancias de Chunta Aragonesista, formación socia de Compromís en las elecciones europeas y con quienes defiende infraestructuras y proyectos comunes. La enmienda ha sido apoyada por los 139 votos de PNV, ERC, Junts, PP y las formaciones de la Izquierda Confederal, frente a las 117 en contra y 6 abstenciones y está valorada en 1,6 millones de euros.\nCarles Mulet ha expresado su deseo que el Congreso respete la decisión del Senado y ha reclamado protagonismo para la Cámara Alta. “Frente a las prisas de algunos por quitar funciones a esta cámara, nos congratulamos hoy que la perseverancia y el trabajo intenso haya servido para dar un toque de atención al Gobierno, ya que entendemos que el Senado no puede ser una cámara sin protagonismo para las autonomías, para sus personas y diversidad cultural”, ha señalado. Los populares han votado además de esta moción de otras que beneficiaban al territorio valenciano.\nMulet ha defendido la utilidad del Senado. “Celebramos que nuestras ganas de introducir mejoras al texto hayan acabado con una pequeña alegría y que las lenguas regionales y minoritarias tengan una financiación inesperada con la que realizar políticas lingüísticas, de conservación, promoción y ayuda a la celebración de actividades, algo que será muy bien recibido en las CCAA con estas lenguas. LA coalición siempre ha reivindicado la riqueza de las lenguas del Estado, sean oficiales o no y de reconocer la diversidad del Estado. Esto es lo que debería ser el Senado, una cámara con protagonismo, y no un contenedor donde se han presentado más de 3.000 enmiendas por los grupos sin ningún debate ni negociación. El Senado no puede ser un lugar por el que pasan a gran velocidad las leyes para que no se modifiquen. No tiene ningún sentido seguir con una cámara así y celebramos la aprobación de esta enmienda, aunque solo haya sido una”, ha concluido Mulet.\nMás de 3.000 libros y documentos en las lenguas de Aragón estarán disponibles en una nueva web\nEl Gobierno de Aragón ha impulsado esta iniciativa, a través de la cátedra Johan Ferrández d’Heredia\nLos directores generales de Política Lingüística, José Ignacio López Susín, y Cultura, Víctor Lucea, han presentado la biblioteca virtual, accesible en https://bivira.lenguasdearagon.org/\nLas lenguas propias de Aragón estrenan nueva biblioteca virtual, desarrollada por la cátedra Johan Ferrández d’Heredia –impulsada por el Gobierno de Aragón y la Universidad de Zaragoza–. BIVIRÁ (Biblioteca Virtual de l’Aragonés), disponible en https://bivira.lenguasdearagon.org/, recopila más de 3.000 libros y documentos en aragonés y catalán de Aragón.\nLos directores generales de Política Lingüística y Cultura del Gobierno de Aragón, José Ignacio López Susín y Víctor Lucea, respectivamente, acompañados por la vicerrectora de Cultura y Proyección Social de la Universidad de Zaragoza, Yolanda Polo, y el director de la cátedra, José Domingo Dueñas, han presentado este lunes la web, que tiene por objetivo “proporcionar una entrada única para dar a conocer una parte relevante de nuestra cultura expresada en nuestras lenguas propias”, ha manifestado López Susín. Por su parte, Lucea ha subrayado el “impecable trabajo” de los archiveros del Gobierno de Aragón, que ha permitido incluir en el portal más de 2.000 documentos del sistema DARA.\nA través de un acceso único, BIVIRÁ recoge tanto los documentos de archivo escritos en cualquiera de las variedades de las lenguas de Aragón como los documentos en formato libro de la literatura (jurídica, religiosa, festiva, literaria…) que ha dado la lengua aragonesa a lo largo de su historia. De esta manera, la biblioteca virtual alberga la mayor parte de los textos que se conocen en aragonés o con rasgos aragoneses desde el siglo X hasta la actualidad, así como documentos medievales en catalán.\nCon BIVIRÁ, el Departamento de Educación, Cultura y Deporte del Gobierno autonómico y la Universidad de Zaragoza buscan dar a conocer estos textos propios de nuestro acervo lingüístico, dignificar las lenguas propias habladas en Aragón, facilitar el trabajo de estudiosos e investigadores de nuestra lengua y, con todo ello, poner el aragonés en el mapa científico y literario del mundo.\nBIVIRÁ se divide en dos partes bien diferenciadas:\n– Una sección que recoge las obras literarias y se denomina “LIBRA”, destinada a recoger los libros en aragonés, actualmente cerca de 1.000, algunos de ellos disponibles online.\n– Otra sección, de carácter documental, incluida en el portal de los archivos de Aragón DARA (Sistema de información de los Archivos de Aragón), cuyo objetivo es ofrecer al usuario acceso a los documentos en las lenguas propias de la Comunidad (aragonés y catalán). En el caso del aragonés, se trata de unos 1.350 documentos albergados en 35 archivos, mientras que en catalán se han incluido 780 documentos de 25 archivos.\nEsta biblioteca virtual se suma así al resto de herramientas puestas en marcha por la Dirección General de Política Lingüística del Ejecutivo para fomentar las lenguas propias de la Comunidad, como la web http://aragon3l.lenguasdearagon.org/, el diccionario digital castellano-aragonés Aragonario (con más de 40.000 entradas en aragonés y 30.000 en castellano), el traductor TraduZe, varias apps turísticas multilingües, un sintetizador de voz, el reconocedor de voz (en proceso) ReconoiXe y el Plantero de Parolas de l’Ortal, con más de 300 palabras de la huerta aragonesa.\nCátedra Johan Ferrández d’Heredia\nEl Gobierno de Aragón –a través del Departamento de Educación, Cultura y Deporte– y la Universidad de Zaragoza suscribieron en 2017 un convenio para crear la cátedra Johan Ferrández D’Heredia de lenguas propias de Aragón y patrimonio inmaterial aragonés.\nEsta cátedra se crea para favorecer nuevo conocimiento y promover la difusión de las lenguas minoritarias de Aragón, muy especialmente del aragonés, y del patrimonio inmaterial de la Comunidad, de forma interdisciplinar y transversal.\nLa colaboración entre las dos instituciones se concreta en apoyar e incentivar proyectos de investigación, la realización de tesis doctorales, trabajos fin de carrera y fin de máster, y llevar a cabo tareas de investigación en distintas áreas del saber (sociología, derecho, lingüística, economía, comunicación, educación, antropología, etc.) relacionadas con el objeto de la cátedra.\nAsimismo, desde la cátedra se han convocado becas de ayudas de investigación, se han organizado actividades de comunicación y formativas y también publicaciones y se trabaja por fomentar el contacto con otras universidades de manera que se intercambien experiencias e información, se organizarán, entre otras cuestiones.\n*Se adjuntan declaraciones del director general de Política Lingüística, José Ignacio López Susín.\nDestinatarios web Bivira 339 KB\nDestinatarios web Bivira\nObjetivo web Bivira 492 KB\nObjetivo web Bivira\nContenido nueva web Bivira 960 KB\nContenido nueva web Bivira\nJosé Ignacio López Susín: Minoritàries dins la minorització. La doble discriminació de les llengües no oficials. El cas aragonès\nMinoritàries dins la minorització. La doble discriminació de les llengües no oficials. El cas aragonès\nLes legislacions internacionals, estatals i autonòmiques estableixen la igualtat com un principi bàsic. Tanmateix, en matèria lingüística trobem disfuncions que discriminen els parlants de les llengües històricament parlades en un territori, però no declarades expressament oficials, davant dels qui parlen la llengua oficial de l’Estat o alguna llengua cooficial. Part de la doctrina i la pràctica institucional i administrativa han instaurat la creença en una jerarquització entre les llengües parlades a Espanya que s’aparta de l’esperit de la Constitució. Aquest article analitza aquesta situació, alhora que planteja l’existència d’un tertium genus o situació de quasioficialitat de les llengües pròpies no oficials. Després de l’estudi de la legislació, la jurisprudència i la praxis, s’arriba a la conclusió de l’existència d’una doble discriminació per als parlants de les llengües reconegudes oficialment però que no gaudeixen d’un estatus d’oficialitat.\nRàdio: La Veu del Baix Matarranya 18/12/2021\nMatarranya, Normalització del català\nPrograma del MAGAZIN del dissabte 18 de desembre de 2021.\nLA VEU DEL BAIX MATARRANYA. 107.6 FM.FAVARA (Saragossa)\nPots escoltar-nos per internet anant a (google/la veu del baix\nmatarranya). El programa es repeteix el diumenge de 9 a 12 hores. Tel. 976 635 263\n11- 11:45.- Santoral/ Aemet (agència estatal de meteorologia)/El cabals dels rius Matarranya i Algars/ Aigua als embassaments/ Efemèrides/ Frases interessants/ Notícies locals i nacionals…\n11:45-11:55.- Plats de Nadal del xef favarol de “La Flor de Lis” i “Tajo Bajo”, Rubén Martín.\n11:55- 12:30.- Àgora: “Influència de la religió en la vida de l’Espanya actual” Arancha Bielsa, Eduardo Satué, Joaquín Meseguer, Ramón Arbona, Luis Valén i Elías Satué.\n12:30-12:40.-. Tradicions maellanes dels Nadals, passats i presents. Yolanda Abad\n12:40- 12:55.- Tradicions nonaspines dels Nadals, passats i presents. Mario Rius.\n12:55- 13:10.- Esports. José Manuel Pelegrín.\n13:10- 13:25.- L’AMPA del col.legi de Favara, ja prepara les festes de Nadal. Neus Valls\n13:25- 13:35.- (12:25 – 12:35 hora de Gran Bretaña).- Nadals a Anglaterra. Núria Villalba Bielsa\n13:35- 13:45.-Nadals a Suïssa. Óscar Carceller Rams\n13:45-13:55.- Els Nadals a Rumanía. Sorín Perjeru\n13:55-14.- Felicitació de Nadal de la teva emisora, La Veu del Baix Matarranya, per a tots els escoltants.\nParticipants: Rubén Martín, Arancha Bielsa, Eduardo Satué, Joaquín Meseguer, Ramón Arbona, Luis Valén, Yolanda Abad, Mario Rius, José Manuel Pelegrin, Neus Valls, Núria Villalba, Óscar Carceller, Sorín Perjeru, Luis Carví, Marcos Calleja i Elías Satué.\nAragó Tv i programes com “El campo es nuestro” continuen sense generar empatia amb les llengües pròpies\nFa menys d’un any que “El campo es nuestro” es va estrenar a Aragón TV, i ha constituït tota una revolució en la manera de tractar el món del camp, amb gent jove i d’una manera atractiva, així com el seu horari d’emissió a això de les 15:10h de dilluns a divendres.\nEl programa és produït per la companyia Audiovisual Factoria (grup Henneo) que ja ens tenia acostumats a tractaments de diglòssia amb la llengua aragonesa i catalana, en programes com “Bien Dicho”, i que a més s’ha encarregat d’altres programes com “Dándolo todo por la Jota”.\nUna de les qualitats que cal ressaltar dins d’aquest nou programa és la tradicional falta d’empatia del Grup Henneo i Factoria amb l’aragonès i el català a Aragó. En un programa on dos dels seus protagonistes ensenyen la seva tasca diària a dos pobles com Altorricón o Radiquero, que pertanyen als dominis lingüístics del català i aragonès respectivament. De fet, la protagonista d’Altorricón (Judit Ballarín) s’ha sentit alguna vegada parlant en català amb la seva mare, entremig de la tasca.\nExpressions localistes com “fayonès”, per referir-se al lèxic català de Faió, o la nul·la ocupació del lèxic agrícola en aragonès, per als productes típics de la vall de l’Ebre que utilitza Javier Sopesens són la tònica d’aquest programa. Des de “Esfendemos as Luengas” considerem que s’hauria de tenir una especial “empatia” i tracte amb les llengües pròpies d’Aragó en aquest tipus de programes, en un dels sector on més es conserva la parla. Fa la impressió que s’han triat, i es fomenta, els/les agricultores que millor parlen castellà davant de la càmera.\nLa televisió, i en especial un canal públic autonòmic com ara AragónTV, hauria de servir per desestigmatitzar l’ús d’aquestes llengües i corregir la diglòssia històrica que les persegueix des de fa dècades.\nPresentaciò, a Fraga, del llibre Espejos rotos/ Espills trencats | Mas de Bringuè\nSource: Presentaciò, a Fraga, del llibre Espejos rotos/ Espills trencats | Mas de Bringuè\nEl proper divendres, 17 de desembre de 2021, tindrà lloc a la seu de la Comarca del Baix Cinca a Fraga, la presentació de la novel·la biogràfica Espejos Rotos, versió castellana de Espills Trencats, dins dels acte de presentació i lliurament dels premis del Concurs Literari i del Rally Fotogràfic del Descens Internacional del Cinca, que organitza la Comarca del Baix Cinca. També es presentará el llibre “La profecía del desierto, de Ana Ballabriga, natural de Candasnos, i David Zaplana.\nJesús Moncada torna – Mail obert de Mercè Ibarz\nSource: Jesús Moncada torna – Mail obert de Mercè Ibarz\nJean-Rémi CARBONNEAU: “Le catalan : l’idiome mal aimé de l’Aragon”\nFranja, Situació sociolingüística\nLa présence du catalan en Aragon est depuis toujours un fait dérangeant dans cette région d’Espagne. Constamment remis en question, les liens culturels entre la « Frange du Ponant » et la Catalogne sont devenus le sujet d’une polarisation politique grandissante qui a affecté négativement la politique linguistique de l’Aragon. La première partie de cet article explore la catalanité historique de la Frange, de la naissance de la Couronne d’Aragon au XIIe siècle à l’avènement du franquisme au XXe, ainsi que l’impact des bouleversements politiques sur le sentiment d’appartenance de ses habitants. La deuxième partie examine le compliqué processus d’élaboration d’un régime linguistique aragonais depuis 1982 dans le contexte de l’adoption d’ambitieuses politiques de normalisation linguistique dans les régions voisines. Une troisième partie présente enfin les tabous aragonais entretenus sur la catalanité de la Frange d’Aragon et analyse les positionnements idéologiques des partis politiques aragonais quant à l’identité linguistique de cette région, révélant un important clivage gauche-droite.\n1 Bretxa i Riera, Vanessa et Vila i Moreno, Francesc Xavier. « Lliçons de les llengües mitjanes per a (…)\n1En plus de la langue majoritaire castillane – née au Royaume de Castille mais que le reste du monde appelle « espagnol » en raison d’une métonymie laissée par le colonialisme en Amérique –, l’Espagne abrite historiquement dans ses périphéries plusieurs autres langues « espagnoles ». Parmi celles-ci on compte le catalan, le galicien, le basque, l’asturien (incluant les variétés léonaise et mirandaise), l’aragonais et l’aranais (une variété occitane parlée en Catalogne). Avec plus de 9,2 millions de locuteurs en 2016, dont environ 4.1 millions de locuteurs maternels1, le catalan est non seulement la deuxième langue de l’Espagne, mais aussi la plus importante langue minoritaire sur le territoire de l’Union européenne, où il ne dispose pas du statut de langue officielle.\n2 Nous utilisons dans cet article en priorité les toponymes catalans, sauf s’il existe une dénominati (…)\n2En Espagne, le catalan est principalement utilisé en Catalogne, dans la Communauté valencienne (sous le nom de « valencien ») et aux Îles Baléares, mais on le retrouve également en Aragon, dans une bande longeant la frontière occidentale de la Catalogne appelée « Frange d’Aragon », ainsi que dans la municipalité murcienne d’El Carxe (castillan : El Carche)2. Hors de l’Espagne, cette langue est parlée dans le micro-État d’Andorre, le département français des Pyrénées-Orientales (appelé aussi « Catalogne Nord ») et la ville de L’Alguer (italien : Alghero) en Sardaigne. L’histoire de ces territoires est liée à celle de la Couronne d’Aragon (1162-1715) d’où ils tirent leur origine et de laquelle ils ont fait partie à un moment ou à un autre du Moyen Âge.\n3 L’usage de cette expression s’est répandu rapidement après la publication en 1962 de l’essai de l’é (…)\n4 D’utilisation très courante en Espagne, le mot catalanisme renvoie à la forme distincte qu’a pris l (…)\n3Depuis les années 1960, il est devenu habituel de se référer à cet espace culturel par l’expression « Pays catalans » (catalan : Països Catalans)3. Ce terme est aujourd’hui encore le sujet de controverses en raison de son usage, dans certains petits cercles pancatalanistes, pour désigner un projet politique visant l’union des territoires catalanophones, au sein de l’Espagne ou d’un État indépendant4. Dans le discours public et le milieu universitaire de ces régions, notamment en sociolinguistique, l’expression n’a pas d’autre ambition que de se référer à l’aire linguistique du catalan en Espagne et au-delà, et c’est dans ce sens que nous l’entendons ici.\n5 Montclús, Joaquim. La Franja de Ponent : aspecte històrics i jurídics, Barcelone, Institut d’Estudi (…)\n6 Les comarques sont des divisions territoriales traditionnelles en Espagne. Au XXe siècle, celles-ci (…)\n7 Sistac, Ramon. « Conclusions i orientacions », in Sorolla, Natxo (éd.), Llengua i societat a la Fra (…)\n8 Montclús, op.cit., p. 33.\n4Le présent article se penche sur la Frange d’Aragon, qui est appelée aussi couramment « Frange du Ponant » (Franja de Ponent en catalan) selon la perspective géographique des autres Pays catalans, une appellation apparue dans les années 1960 qui s’est peu à peu généralisée par la suite5. Longeant la Catalogne sur une superficie d’environ 400 par 30 km, cette Frange est divisée du nord au sud en quatre comarques traditionnelles6 : la Ribagorce, la Llitera, le Bas Cinca et le Matarranya. Fait qui n’est pas dénué d’importance pour la cohésion culturelle de la Frange, le Matarranya historique sera divisé, dans le cadre d’une réforme territoriale en 2002-2003, entre les nouvelles comarques du Matarranya (réduit au seul Haut Matarranya), du Bas Aragon (la partie catalanophone y étant connu comme le Mesquí-Bergantes) et du Bas Aragon-Caspe (Bas Matarranya). Peu peuplée, la Frange ne représentait avec ses 47 631 habitants que 3,59% de la population de l’Aragon en 20147. Ce nombre est le résultat d’un fort exode rural qui a laissé de nombreux villages abandonnés au XXe siècle, au début duquel la région comptait plus de 80 000 âmes, avant de frôler le chiffre de 100 000 vers 19258 .\n5Cet article est divisé en trois parties. La première explore la catalanité historique de la Frange, de la naissance de la Couronne d’Aragon au XIIe siècle à l’avènement du franquisme au XXe, en accordant une attention particulière aux bouleversements politiques environnants et l’impact que ceux-ci ont eu sur le sentiment d’appartenance de ses habitants au fil des siècles, tantôt tournés vers Saragosse, tantôt vers Barcelone. La deuxième partie examine le compliqué processus d’élaboration d’un régime linguistique aragonais depuis 1982 dans le contexte de l’adoption d’ambitieuses politiques de normalisation linguistique dans les communautés autonomes voisines, une entreprise rendue possible grâce à la Constitution démocratique de 1978. Une troisième partie présente les tabous aragonais entretenus sur la langue et l’identité des habitants de la Frange, avant d’analyser le caractère de plus en plus explosif de la question linguistique auprès des partis politiques durant les dernières décennies. Ici, l’analyse se focalise sur les positions idéologiques divergentes relativement à l’appartenance à l’ensemble catalan de la langue parlée en Frange – positionnements qui, comme nous le verrons, se superposent aux clivage gauche-droite. Dans sa conclusion enfin, l’article aborde les perspectives de normalisation du catalan dans la Frange d’Aragon à l’aune du sécessionnisme linguistique et de la polarisation politique.\n6Cet article privilégie une perspective multidisciplinaire axé sur un problème de recherche – la remise en question sociale et politique de la catalanité de la Frange d’Aragon – qui emprunte à la science politique, à l’histoire, au droit et à la sociolinguistique. Méthodologiquement, celui-ci repose sur un corpus d’analyse composite incluant de la littérature secondaire, des rapports commandés par des entités gouvernementales, des comités parlementaires et des organisations non-gouvernementales, ainsi que des rapports du Conseil de l’Europe, de même que des lois et projets de loi, journaux de débat et des entretiens personnels. Les extraits utilisés proviennent d’entretiens semi-directifs réalisés entre 2015 et 2017 avec 37 responsables de la politique linguistique en Allemagne et en Espagne dans le cadre d’un projet de thèse portant sur la légitimation politique des langues minoritaires dans les pays de tradition fédérale. Trois de ce ceux-ci ont été réalisés avec des politiques aragonais. Les extraits sont reproduits ici en italiques.\nContinuar llegint… Le catalan : l’idiome mal aimé de l’Aragon\nGALA IEBC-IEA 2021\nActivisme, Baix Cinca, Normalització del català\nUn any més, l’Institut d’Estudis del Baix Cinca (IEBC), centre col·laborador de l’Instituto de Estudios Altoaragoneses (IEA), celebra la seua gala anual, que tindrà lloc enguany el dissabte 11 de desembre al Cine Avenida de Saidí a les 18:00 hores.\nEn el transcurs de la gala es lliurarà el premi Galan a la normalització lingüística 2021, que ha recaigut en aquesta ocasió en el projecte “Fem memòria” de Saidí, integrat pel saidinenc Sergio Rivas i la fragatina Sonia Ezquerra, que a més d’haver portat a terme un valuosíssim treball d’investigació basat en la història oral de Saidí (reconegut amb una beca Amanda Llebot), mantenen la pàgina de Facebook “Fem memòria”, que dinamitza el diàleg sobre la memòria i la parla locals. Es farà entrega també del premi Galan 2020, que va recaure en el programa de ràdio i televisió “Astí estem” dirigit i conduït per Emilio Rubio i Adrián Soler, i que no va poder ser entregat públicament per motiu de la pandèmia.\nA més, es donarà a conèixer el projecte mereixedor de les beques Amanda Llebot d’enguany, que arriben ja a la XXXII edició.\nEl grup matarranyenc Ya babé clourà l’acte amb un concert en acústic de poemes musicats d’autors franjolins.\nL’entrada a l’acte serà lliure fins a completar aforament.\nOrganitza: IEBC-IEA Col·labora: Ajuntament de Saidí\nLaia Escolà (2021) La transmissió intergeneracional del català. El cas d’una parella lingüísticament mixta a l’Aragó catalanòfon: castellà i català de transició a l’aragonès\nLlitera, Situació sociolingüística\nTreball complet: Escolà Sallán, Laia (2021) La transmissió intergeneracional del català. El cas d’una parella lingüísticament mixta a l’Aragó catalanòfon. Castellà i català de transició a l’aragonès\nResum de La transmissió intergeneracional del català. El cas d’una parella lingüísticament mixta a l’Aragó catalanòfon: castellà i català de transició a l’aragonès\nLa transmissió intergeneracional del català. El cas d’una parella lingüísticament mixta a l’Aragó catalanòfon: castellà i català de transició a l’aragonès és un petit treball que se centra en una parella de Sant Esteve de Llitera. El marit és castellanoparlant monolingüe, mentre que la muller és bilingüe: parla castellà i català de transició a l’aragonès. A través d’una entrevista semidirigida, s’hi analitzen els factors sociolingüístics que han dut aquesta parella a adoptar el castellà com a llengua familiar.\nEn primer lloc, se’ns presenta una breu explicació de la situació sociolingüística a l’Aragó catalanòfon o Franja de ponent. En les enquestes que hem consultat (Sorolla, 2015), se’ns indica que la transmissió del català a les noves generacions dins la família és l’escenari més comú a la Franja, tot i les dificultats que implica el fet que el català no té cap pes a l’administració i ben poc en l’educació (segons l’àrea). La Franja és, doncs, una zona amb diglòssia evident. És destacable que els catalanoparlants semblen tenir certa reticència a anomenar la seva parla “català”. Menys de la meitat de parlants (44’6%) utilitzen la denominació “català”. La resta, utilitzen localismes com “Torrentí” o “Vilellà” (26’7%) o utilitzen la denominació pejorativa “xapurriau” (28’6%). Per tant, veiem que hi ha cert distanciament de la resta de la comunitat catalanoparlant.\nDesprés, fa una breu descripció de la percepció que els habitants de Sant Esteve de Llitera tenen sobre la seva parla. El primer que es remarca és que s’hi parla una varietat dialectal anomenada català de transició a l’aragonès, la qual conté algunes variants lingüístiques pròpies del català i algunes altres pròpies de l’aragonès. Els parlants són conscients de la diferència evident entre la seva parla i el català dels mitjans de comunicació del Principat. Per a ells, es tracta d’una barreja entre català i castellà, i l’anomenen “xapurreau” o diuen que parlen “com a Sant Esteve”. La seva comunitat lingüística, doncs, es redueix a aquesta localitat i se separa de la comunitat catalanoparlant.\nUn cop mencionat el marc teòric en el qual s’inscriu la recerca, s’analitzen les dades recollides en l’entrevista1. L’entrevistada, MJPL, de seixanta-dos anys, ens explica que quan era petita a casa seva només es parlava català en transició a l’aragonès. El parlava amb la seva mare, el seu pare, amb els seus avis… L’element que va fer que la llengua a la llar passés de ser el català a ser el castellà va ser l’entrada a la família d’una persona castellanoparlant: el marit de l’entrevistada. A causa de la situació de diglòssia del català en aquesta zona, la regla d’acomodament al castellà és imperant. Per tant, l’entrevistada va adoptar el castellà com a codi de comunicació a casa amb el seu marit, però seguia parlant català amb la seva mare i la seva àvia. Quan van tenir dues filles, s’hi comunicaven tots dos en castellà. En un punt de l’entrevista, ens diu que creu que sí que els deia alguna cosa en català, però una de les filles (que apareix en un moment de l’entrevista) explica que mai. Afegeix que la única que li parlava català de ben petita era la seva besàvia. L’entrevistada ens explica que aquestes accions van ser naturals per a ella, que havent-hi el seu marit no es va plantejar de parlar català a casa. Aquestes dues filles, avui dia són castellanoparlants. Entenen el català de transició a l’aragonès, però no el parlen. La gran d’aquestes dues ara ja té dues filles, amb les quals també parla castellà. És interessant indicar que el seu marit també és nascut al poble i tenia els dos pares catalanoparlants, però ell parla castellà. L’entrevistada, en veient que a casa les seves netes enraonen només en castellà, també s’hi dirigeix en aquesta llengua. Ens trobem, doncs, amb una família que ha passat de ser plenament catalanoparlant a relacionar-se en castellà.\nAquesta situació no és excepcional d’aquesta família. Es pot veure quan l’entrevistada també fa una descripció de la situació sociolingüística de Sant Esteve de Llitera. Es tracta d’un poble amb la població envellida on el català de transició a l’aragonès encara se sent bastant pel carrer, però gairebé només el parla la gent gran. Pràcticament tota la població jove ha adoptat el castellà com a única llengua. Per tant, la línia de transmissió generacional del català hi ha estat interrompuda. Ens explica diversos casos de famílies que han decidit de parlar castellà als fills. Fins i tot hi ha casos en els quals una parella catalanoparlant decideix de parlar únicament en castellà als fills. Aquest és el cas dels seus cosins. Veiem, doncs, que el fet que un dels dos cònjuges sigui castellanoparlant no és l’únic factor que porta al canvi de la llengua familiar. En concret, durant l’entrevista se’ns menciona que en el cas dels seus cosins el detonant va ser que un professor d’escola els va recomanar que els parlessin castellà perquè no es retardés l’aprenentatge d’aquesta llengua.\nFins ara hem comentat el primer factor que creiem que és essencial per a entendre l’estroncament de la transmissió del català en aquesta àrea: la regla d’acomodació al castellà. El segon, creiem que és la identitat lingüística. Com hem comentat abans, els habitants d’aquest poble generalment no veuen la seva parla com “català”, sinó que l’entenen com una barreja entre el català i el castellà. No s’identifiquen amb la comunitat lingüística catalana, sinó que la seva comunitat és el poble (o el “llugà”, com diuen ells), una comunitat petita que no pot lluitar contra la pressió del castellà. A més, l’entrevistada ens explica que, segons el seu parer, parlar la llengua pròpia de la zona no és una conditio sine qua non per a poder-se identificar com algú “del llugà”. És cert que parlar-la t’hi vincula més, però pots ser castellanoparlant i formar part de la comunitat. Sembla que el criteri principal és si un s’ha criat i ha crescut al poble i si els pares també són d’allà. Per tant, la pertinença a la comunitat sembla decidir-se segons la procedència geogràfica. Adoptar el castellar no implica renunciar a formar part de la comunitat.\nL’entrevistada percep el català de transició a l’aragonès com monolític, sense variació. En diverses ocasions comenta que gent del poble que ha anat a viure a fora, sobretot a Catalunya, quan torna ja no parla del tot com a Sant Esteve. A més, cal mencionar que la seva filla, en el moment que apareix, intenta dir-hi algunes frases, però la seva mare l’atura i fa saber que no ho està dient “bé”. En concret, remarca el fet que no tanca les /a/ finals en [ɛ] com pertocaria. Aquesta tendència a la correcció mostra que l’entrevistada és plenament conscient de les diferències entre el seu dialecte i el castellà i el català, i denota estima i vinculació amb aquesta parla. Moltes vegades menciona que li sap greu que els joves ja no la parlin, perquè li sembla que es perdrà.\nUn cop vista la situació al poble, creiem que podem fer unes petites prediccions de futur. Cal considerar que no hi ha cap suport de l’administració per a preservar el català en transició a l’aragonès, així que l’única forma viable de transmissió és a casa. Hem vist, però, que la parla pròpia d’aquesta localitat ha deixat de transmetre’s a les generacions joves. Només la gent gran la parla. Per a tornar a transmetre la llengua, seria necessari que qui encara la parla, normalment la generació dels avis, decidissin de transmetre-la als nets. Aquesta seria una decisió conscient i una lluita a contracorrent a causa de la forta pressió del castellà a la zona. Per tant, creiem que el futur més plausible és que en aquest poble la transmissió intergeneracional del català no es recuperi i que aquesta varietat s’acabi perdent2.\nUn cop vista la situació sociolingüística de Sant Esteve de Llitera i les previsions de futur, és important de destacar que l’escenari que ens presenta el treball sembla contradictori amb la informació que tenim sobre la transmissió intergeneracional del català a l’Aragó catalanòfon. La imatge que ens dona l’entrevistada del seu poble és completament l’oposada: el català no s’ha transmès a les noves generacions. Això ens porta a pensar que la transmissió del català no és homogènia a la Franja. Caldria determinar quins factors socials o sociolingüístics causen aquesta variació.\nPostulem la idea que un factor que pot ser determinant és el nivell de similitud lingüística amb la parla del Principat. Com menys diferències detectin els parlants entre la seva parla i el nord-occidental del Principat, més fàcil és que identifiquin la seva parla amb l’etiqueta de català. A més, si les perceben com semblants, tindran la sensació que la seva llengua és “útil” per si una persona vol anar a estudiar a Catalunya o tenir-hi relacions econòmiques. Per tant, aquesta similitud pot propiciar el manteniment de la transmissió. Si la parla és substancialment diferent, com passa amb el català de transició a l’aragonès, aquesta noció d’utilitat es perd i la llengua es relega a un únic àmbit: la gent del poble.\nEn definitiva, aquest treball ens explica la situació lingüística d’una família que ha canviat la seva llengua de la llar del català al castellà i quins factors sociolingüístics hi ha influït. L’entrevista també ha aportat prou dades per fer un retrat del panorama lingüístic de Sant Esteve de Llitera, retrat que resulta d’allò més interessant perquè sembla contradir les dades recollides en les enquestes de transmissió generacional del català a la Franja. D’això se’n dedueix que hi deu haver diversos factors socials que condicionen aquesta transmissió i que fan que no sigui homogènia dins el territori. Aquests factors s’hauran de tenir en compte si es vol protegir la riquesa de les diverses variants geolectals.\nLaia Escolà Sallán\nRàdio: La Veu del Baix Matarranya 11/12/2021\nPrograma del MAGAZIN del dissabte 11 de desembre de 2021.\n11:45-11:55.- Cunicultura. Michel Campanales\n11:55- 12:30.- Àgora: “Què és l’art?” Arancha Bielsa, Eduardo Satué, Joaquín Meseguer, Ramón Arbona, Luis Valén i Elías Satué.\n12:30-12:40.- Apuntes de salud. Eduardo Satué\n12:40- 12:55.- Els Betlems de muntanya. Simeón Vicente\n12:55- 13:10.- Esports . José Manuel Pelegrín.\n13:10- 13:25.- Corresponsal a Casp. Néstor Fontoba\n13:25- 13:40.- El cinema. Lifo Ros\n13:40-14.- (12:40- 13 horas en Canarias) Entrevista a María Yenis, directora del “ CEIP ADAMANCASIS” del municipio de EL PASO, provincia de Santa Cruz de Tenerife, isla de LA PALMA.\nParticipants: Marcos Calleja, Michel Campanales, Arancha Bielsa, Eduardo Satué, Joaquín Meseguer, Ramón Arbona, Luis Valén, Simeón Vicente, José Manuel Pelegrin, Néstor Fontoba, Lifo Ros, María Yenís i Elías Satué.\nPuyalon solicita a AragonTV que el único programa en aragonés se emita en PrimeTime\nAragonès, Normalització del català\n. @Puyalon solicita a @aragontv “que el único programa en aragonés se emita en #PrimeTime”\n👉 Recuerda que “esta semana Aragón TV volvió a modificar el horario de emisión de @CharrinCharran"https://t.co/ef5c5yNGvQ\n— AraInfo (@arainfonoticias) December 1, 2021\nParaules del Matarranya (Grup) | Records del Mas de la Cova (Mequinensa)\nLa comarca del Matarraña comienza a repartir los kits del Porta a Porta en los cinco municipios de la segunda ruta\nLa llengua és més que comunicació | Lo Finestró\nLos Tedax de la Guardia Civil neutralizan una bomba de aviación de 50 kilos que ha estado más de 60 años en el centro de Maella\nPrimeres referències sobre la festivitat de Sant Antoni al Matarranya » Temps de Franja\nPublicada ‘Terra agra’ de Lluís Rajadell, Premi Guillem Nicolau 2021 » Temps de Franja\nLa trayectoria vital y profesional de la soprano Elvira de Hidalgo, protagonista en Madrid y Zaragoza\nDaniel Laspeñas: “Correspondencias léxicas entre aragonés, catalán y occitano. Algunas relaciones en el mundo vegetal a la luz de las fuentes bibliográficas”\nVídeo de ‘Charrada’: Embolicar\nRàdio: La Veu del Baix Matarranya (15/1/2022)\nDIVERSITAT D’ACTIVITATS PER TREBALLAR L’ESPERIT DE NADAL A LES ESCOLES – Lenguas de Aragón\nHistoria de Aragón 3×19: El aragonés medieval, lengua y Estado | Podcasts | Aragón Radio (CARTV)\nEl BOE publica los 7 proyectos de parques eólicos de Forestalia en el Matarraña, Bajo Aragón y Bajo Aragón-Caspe\n‘Chino Chano’: De Fórnoles a La Portellada\nL’Emèrit i el seu acompanyant | Lo Finestró\nartur quintana i font en FELICITACIÓ DE NADAL DES DE L’ASSIGNATURA DE CATALÀ DE LES ESCOLES D’ARAGÓ – Lenguas de Aragón\nUrodelus en L’aragonès, una llengua minoritzada en vies de recuperació – Ateneu de Barcelona – Jorge Pueyo\nQuins? en L’aragonès, una llengua minoritzada en vies de recuperació – Ateneu de Barcelona – Jorge Pueyo\nTemps de Franja (124)\nViles i gents (742)\nLo Cresol (293)\nDesideri Lombarte (159)\nNormalització del català (4.322)\nLlei de llengües (1.832)\nLlengües a Aragó (2.578)\nEstudis lingüístics (347)\nSituació sociolingüística (439)\nBaix Cinca (1.434)\nFranja, Catalunya, País Valencià (2.271)\nAragó, Catalunya, País Valencià (1.374)\nArxius Selecciona el mes gener 2022 (17) desembre 2021 (52) novembre 2021 (50) octubre 2021 (62) setembre 2021 (56) agost 2021 (42) juliol 2021 (60) juny 2021 (33) maig 2021 (36) abril 2021 (46) març 2021 (39) febrer 2021 (61) gener 2021 (36) desembre 2020 (20) novembre 2020 (27) octubre 2020 (49) setembre 2020 (50) agost 2020 (27) juliol 2020 (30) juny 2020 (63) maig 2020 (48) abril 2020 (49) març 2020 (39) febrer 2020 (57) gener 2020 (59) desembre 2019 (41) novembre 2019 (56) octubre 2019 (30) setembre 2019 (47) agost 2019 (27) juliol 2019 (28) juny 2019 (35) maig 2019 (64) abril 2019 (37) març 2019 (64) febrer 2019 (69) gener 2019 (62) desembre 2018 (53) novembre 2018 (83) octubre 2018 (99) setembre 2018 (31) agost 2018 (79) juliol 2018 (68) juny 2018 (67) maig 2018 (54) abril 2018 (86) març 2018 (70) febrer 2018 (104) gener 2018 (100) desembre 2017 (107) novembre 2017 (127) octubre 2017 (114) setembre 2017 (88) agost 2017 (86) juliol 2017 (38) juny 2017 (91) maig 2017 (97) abril 2017 (65) març 2017 (88) febrer 2017 (78) gener 2017 (73) desembre 2016 (62) novembre 2016 (89) octubre 2016 (85) setembre 2016 (89) agost 2016 (103) juliol 2016 (124) juny 2016 (108) maig 2016 (57) abril 2016 (82) març 2016 (86) febrer 2016 (100) gener 2016 (88) desembre 2015 (86) novembre 2015 (100) octubre 2015 (85) setembre 2015 (103) agost 2015 (117) juliol 2015 (120) juny 2015 (92) maig 2015 (81) abril 2015 (95) març 2015 (96) febrer 2015 (61) gener 2015 (41) desembre 2014 (71) novembre 2014 (87) octubre 2014 (106) setembre 2014 (83) agost 2014 (122) juliol 2014 (91) juny 2014 (111) maig 2014 (146) abril 2014 (100) març 2014 (124) febrer 2014 (108) gener 2014 (81) desembre 2013 (53) novembre 2013 (122) octubre 2013 (128) setembre 2013 (108) agost 2013 (126) juliol 2013 (152) juny 2013 (192) maig 2013 (175) abril 2013 (97) març 2013 (98) febrer 2013 (78) gener 2013 (92) desembre 2012 (65) novembre 2012 (58) octubre 2012 (96) setembre 2012 (66) agost 2012 (94) juliol 2012 (162) juny 2012 (129) maig 2012 (82) abril 2012 (72) març 2012 (75) febrer 2012 (101) gener 2012 (63) desembre 2011 (54) novembre 2011 (71) octubre 2011 (94) setembre 2011 (95) agost 2011 (154) juliol 2011 (107) juny 2011 (51) maig 2011 (82) abril 2011 (67) març 2011 (82) febrer 2011 (92) gener 2011 (77) desembre 2010 (53) novembre 2010 (116) octubre 2010 (95) setembre 2010 (65) agost 2010 (96) juliol 2010 (86) juny 2010 (168) maig 2010 (178) abril 2010 (130) març 2010 (205) febrer 2010 (168) gener 2010 (185) desembre 2009 (241) novembre 2009 (157) octubre 2009 (196) setembre 2009 (109) agost 2009 (140) juliol 2009 (142) juny 2009 (108) maig 2009 (2)


La Fundació al detall a la ‘REVISTA BARÇA’ - FC Barcelona\nHomeClubNotíciesLa Fundació al detall a la ‘REVISTA BARÇA’\nLa revista oficial del Club dedica el número de desembre-gener a explicar tots els projectes socials que desenvolupa en l’actualitat la Fundació FC Barcelona Messi i Neymar, que col·laboren en diversos projectes de la Fundació, protagonistes de la portada\nPortada de la Revista Barça dedicada a la Fundació.\nLa Fundació FC Barcelona, els seus projectes socials i els seus beneficiaris són els principals protagonistes del nou número de la REVISTA BARÇA. Una edició que compta amb una simbòlica portada en què Messi i Neymar comparteixen sessió fotogràfica amb un grup d’infants. Estrelles del futbol i infants units en una instantània que plasma la implicació social dels equips professionals i de tots els estaments del Club en aquest projecte solidari.\nA través de diversos reportatges i articles d’opinió, la REVISTA BARÇA fa una radiografia dels principals projectes de la Fundació (‘Barçakids, ‘FutbolNet’ i ‘Som el que mengem’), i apropa al soci els detalls de les grans aliances internacionals amb què la Fundació es dóna a conèixer al món (Unicef, Bill & Melinda Gates Foundation, Comitè Olímpic Internacional, Banc Interamericà de Desenvolupament, Fundació Leo Messi, Instituto Projeto Neymar Jr, Fundación Pies Descalzos i Fundación Rafa Márquez).\nShakira Mebarak, presidenta de la Fundación Pies Descalzos, i Anthony Lake, director executiu de l’Unicef, són algunes de les firmes convidades que han volgut expressar el que significa per a ells haver establert lligams de col·laboració amb el vessant solidari del Club. En aquest número també s’ha volgut aprofundir en les motivacions que van impulsar el Barça a crear una fundació, una entitat que avui dia és el principal exponent del lema ‘més que un club’.\nEls rècords golejadors de Messi\nLa prolífica punteria de Leo Messi davant la porteria és un altre dels continguts destacats d’aquest número. A través d’una interessant infografia es condensen les dades més rellevants dels últims rècords golejadors de l’argentí a la Lliga, en què va superar Zarra, i a la Champions, en què va superar Raúl.\nNoves troballes sobre els inicis del FC Barcelona\nAquesta edició de la revista s’endinsa també en els orígens del FC Barcelona. Aprofitant el recent 115è aniversari de l’Entitat es repassen els detalls que van envoltar la seva creació, a partir de la reunió que Hans Gamper va dur a terme el 1899 al Gimnàs Solé. Es dibuixa el perfil del secretari de la primera Junta, Lluís d’Ossó, i s’explica el recent descobriment de la partitura del primer himne del Club, datat del 1910.\nEl número 72 de la revista conté també un emotiu record a Gustau Biosca, una entrevista amb sor Lucía Caram, un reportatge sobre la secció d’hoquei herba i un resum amb els punts més destacats de l’última Assemblea de Socis Compromissaris, celebrada a l’octubre passat.\nLuis Suárez, protagonista de la REVISTA BARÇA


Rere la pista d'Stefan Zweig: La doctrina del xoc, de Naomi Klein\nNaomi Klein, La doctrina del xoc. L’ascens del capitalisme del desastre. Ed. Empúries (Barcelona), 739 pàgs.\nTítol original: The Schock Doctrine: The Rise of Disaster Capitalism\nÉs impossible resumir en unes poques línies el contingut d’aquest llibre vast, aclaridor, lúcid, expert i intel•ligent.\nNaomi Klein, la premiada i coneguda autora canadenca del també recomanable No logo, fa una anàlisi exhaustiva, rigorosa, amb dades contrastades i gairebé 100 pàgines de notes a peu de pàgina, del que ella anomena “capitalisme del desastre”, dels seus orígens i implicacions i de les seves conseqüències. Analitza diferents casos en què s’han aplicat aquestes doctrines: Xile, Nova Orleans, Sud-àfrica, Polònia, l’Iraq, Sri Lanka, etc.\nEl que ella bateja com a “capitalisme del desastre” no és ni més ni menys que l’aprofitament de desastres naturals, estructurals o humans per part d’un grup de teòrics del capitalisme amb noms i cognoms, formats a la Universitat de Chicago, que pretenen construir un nou món després dels desastres. L’autora analitza amb ets i uts, amb pèls i senyals cadascun dels casos, explicant-ne els orígens, recreant-se en l’entramat de relacions i explorant la veritable raó de tot, el rerefons i les causes que han dut per exemple, a Nova Orleans, després de l’huracà, a una desigualtat extrema, a la destrucció de tot el sistema d’educació pública i a la privatització de serveis bàsics.\nEl gurú de tot aquest entramat és el doctor Milton Friedman, economista i professor de la Universitat de Chicago, gran defensor del lliure mercat. Atenció! El 1976 va ser guardonat amb el premi Nobel d’Economia! Les idees de Friedman van educar nombrosos estudiants d’arreu del món a la Universitat de Chicago fins al punt que aquestes generacions d’universitaris ensinistrats sota l’empar del capitalisme del desastre van ser anomenats “els nois de Chicago”, tota una escola de joves preparats per aplicar les teories de Friedman arreu del món.\nMentre llegeixes aquest extens assaig no pots evitar la ràbia, la ràbia i la impotència de saber que una elit molt poderosa domina i controla el món per al propi benefici, sense importar si hi ha danys col•laterals.\nNo em puc detenir a cadascun dels casos i fer-vos partícips de tot el que hi ha darrere de cada conflicte, però sí que n’esmentaré algun.\nXile és un dels primers exemples que s’analitzen en aquest llibre. Suposo que a molts de nosaltres se’ns va escapar que en realitat la dictadura de Pinochet tenia uns grans aliats: “Friedman va aprendre com explotar un xoc o una crisi a gran escala per primer cop a mitjan anys setanta, quan era assessor del general Augusto Pinochet, el dictador xilè. (...) Friedman va aconsellar Pinochet que imposés una ràpida transformació de l’economia: reducció dels impostos, lliure comerç, serveix privatitzats, retallades de la despesa pública i desregulació”...\nM’agradaria destacar la crítica intel•ligentíssima que Naomi Klein fa al paper d’Amnistia Internacional quant a la dictadura de Pinochet. Aquesta organització va denunciar les tortures i la trepitjada dels drets humans a Xile durant la dictadura, va exposar els fets i en va donar una dimensió ètica, va aconseguir la criminalització de les figures repressores del règim de Pinochet. Però no va indagar en tot el rerefons i en els còmplices de les tortures; d’aquesta manera deixava impunes els nois de Chicago i la teoria que hi havia al darrere.\nÉs destacable també, segons la meva opinió, la implicació d’alguns agents considerats tradicionalment d’esquerres en mesures corresponents a la doctrina del xoc: Solidarnosc a Polònia o Nelson Mandela en són dos exemples claríssims. M’indigna, però principalment em fa molta por pensar que en moltes ocasions (massa) els ideals no han pogut amb el gran poder econòmic, que per la força o per la inèrcia s’ha aconseguit anul•lar qualsevol poder de decisió de polítics governants que no fos el de les doctrines del capitalisme més salvatge, que afavoreix clarament uns pocs i fa fora del sistema uns molts. Un altre exemple, l’Argentina amb Carlos Menem: “Carlos Menem, el president peronista que va arribar al poder prometent que seria la veu dels treballadors, va fer de mestre de cerimònies: va reduir el personal i després va vendre els camps petrolífers, el servei telefònic, la línia aèria, els trens, l’aeroport, les autopistes, la xarxa hidràulica, els bancs, el zoo de Buenos Aires i, finalment, el servei de correus i el pla de pensions nacional.” Pàg. 316\nLes conseqüències de l’aplicació d’aquestes teràpies són dràstiques i terribles al meu entendre. Si prenem com a exemple Rússia, Naomi Klein ens en dóna algunes dades: “El 1989, abans de la teràpia de xoc, dos milions d’habitants de la Federació Russa vivien en la misèria, amb menys de quatre dòlars diaris. Quan els terapeutes de xoc havien administrat la seva “medecina amarga” cap a la meitat de la dècada dels noranta, 74 milions de russos vivien per sota del llindar de pobresa, segons el Banc Mundial. Això vol dir que es pot atribuir a les “reformes econòmiques” de Rússia el mèrit de l’empobriment de 72 milions de persones en només vuit anys. El 1996, el 25% dels russos –quasi 37 milions de persones- vivien en una pobresa qualificada de crítica.”Pàg. 308-309\nI en xifres a nivell global, Klein també parla clar: “A tot arreu on ha triomfat la croada de l’Escola de Chicago ha sorgit una classe inferior permanent que oscil•la entre el 25% i el 60% de la població” Pàg. 530\nNo podem obviar ni deixar d’esmentar el paper del Banc Mundial (BM) i del Fons Monetari Internacional en tot aquest entrellat (FMI), així com el de les grans empreses i corporacions. La concessió dels crèdits de l’FMI són trampes per als països empobrits i devastats per desastres naturals. I per a les grans empreses, la destrucció (acompanyada de la reconstrucció) és un gran negoci més que rentable: “La reconstrucció és un negoci tan important ara mateix que cada nova destrucció es rep amb l’emoció d’una oferta pública inicial d’accions: 30.000 milions de dòlars per a la reconstrucció d’Iraq, 13.000 milions per a la reconstrucció posterior al tsunami, 100.000 milions per a Nova Orleans i el golf de Mèxic, 7.600 milions de dòlars per al Líban”.\nCada nova crisi és una bona oportunitat per a uns pocs de fer-se encara més rics.\nUn panorama desolador, terrible i desesperançat, però vet aquí que a les conclusions, Naomi Klein obre una porta a l’esperança: “no sempre responem al xoc amb la regressió. De vegades, davant d’una crisi madurem, i de pressa.” El camí cap a aquesta porta no és altre que el de l’acció conjunta, el de la lluita de moltes persones oprimides, després d’un procés d’informació a què sens dubte contribueix aquest valuosíssim llibre que recomano 100%.\nPerdoneu per l’extensió en aquesta entrada, però em penso que el tema s’ho valia.\nPer saber-ne més, aquí teniu el documental sobre el llibre:\nPublicat per Dona invisible a 19:12\nAy ay ay... la lectura del teu post (que és éscel.lent) m'ha deixat impressionada. Demostra el grau de parasitisme del capitalisme que s'aprofita, fins i tot, dels desastres naturals per a aconseguir beneficis (no hem d'oblidar que és la seva llei: el benefici).\nPer altre costat la incidència de l'Escola de Chicago i del seu guru Friedman. Aquests economistes han tingut una influència important en l'extensió del neo-conservadurisme i, moltes vegades, es oblidada dita influència.\nEl paper del FMI i del BM..., les seves "ajudes" són la "soga al cuello".\nBufff........... quin panorama tan complicat i difícil. Malgrat això estic convençuda de l'eficacia de la resistència, l'oposició i la lluita col.lectiva.\nAvui em deia una companya de feina que havia reflexionat durant les vacances i que no volia complicacions ni amargar-se la vida. Que ja sabia que hauria de treballar més, guanyar menys diners i treballar en pitjors condicions, però que no volia que, a més a més, l'amarguessin la vida.\nJo l'he escoltada i al final li he dit que el meu problema era que el silenci davant el que està passant era el que, de veritat, m'amargava la vida.\nEl video ho mirarè amb calma... el llibre el llegire..... i podrem parlar amb més fonament per part meva.\nMolts ptnssss i, malgrat la pluja, passa un bon cap de setmana.\n13 de gener de 2012, a les 23:21\nJustament avui han fet el documental del llibre a La2 de TVE. Resultat: #LaDoctrinaDelShock ha estat Trending Topic a Espanya.\nCom bé diu na Naomi, si som conscients que ens estan aplicat teràpia de xoc, el xoc no és tant efectiu. Avui vespre molta gent ha aprés i el proper xoc serà menys efectiu. Demà la gent llegirà el teu post i el proper xoc serà menys efectiu.\nQui no s'indigna és perquè no vol.\n14 de gener de 2012, a les 1:25\nM'ha agradat molt el teu comentari sobre el llibre, no el coneixia, però de tota manera no em sembla que l'hagi de llegir per saber que "una elit molt poderosa domina i controla el món per al propi benefici, sense importar si hi ha danys col•laterals." Només cal treure el cap per la finestra! I entengueu-me bé: no vull fer-me passar per llesta, que no ho sóc (n'he d'aprendre encara tant, de la vida...!), però malauradament el món funciona així. De fet, com més documentals d'animals veig, més em sembla que és un comportament de la natura: els uns s'aprofiten dels altres. Això, però no justifica la teràpia de xoc, eh? Estic segura que el llibre ho il·lustra amb casos molt concrets que fan posar la pell de gallina. O sigui que no em tocarà més remei que llegir-me'l. Ah! I gràcies per posar el vídeo, justament me n'he perdut l'emissió per la tele.\n14 de gener de 2012, a les 1:31\ntermine ara mateix de veure el documental i es lamentable comprovar que existeix un patró de comportament als polítics neo-liberals que inevitablement estan aliats amb les grans corporacions i als que s´estant fent cada vegada més rics a costa dels que cada vegada son més pobres.\nEl patró respon a la mecànica de fer "business" de la pobresa,de la crisi provocada,dels desastres naturals,de la guerra....els exemples que es posen son clars,encara que no siguen els únics:Chile,Argentina,Rusia....etc...etc...\nestà clar que el capitalisme té les seues bases teòriques (Friedman) i pràctiques,tots els governs que han aplicat polítiques de shock.\nEl "caldo de cultivo" de la eficàcia d´aquestes polítiques es la desesperança darrere la tragèdia,la desolació darrere de la guerra....la falta d´informació i de consciencia,la por.....la vulnerabilitat ens condueix a creure que precisem de forces externes que vinguen al rescate.....i per això sorgeixen els "buitres carroñeros" de les grans corporacions a traure profit de la devastació amb els seus negocis de reconstrucció al voltant de la promesa d´un mon nou....que mai termina d´arribar.\nPerò malgrat tot,em vaig a quedar amb l´ultima frase de la Kein(que per cert,es pareix físicament a S.Coppola)en el sentit,de que n´hi ha que eixir al carrer a exigir que s´adapten unes altres polítiques més progressistes,més socials,n´hi ha que forçar als governs a implantar mesures que donen resposta a les necessitats de la població en general no en benefici d´una minoria cada vegada més opulenta i més amoral.\nDit això,resistència,que ara la ventatja que tenim es que som més conscients que abans,ja coneixem el seu joc.N´hi ha que eixir al carrer i lluitar pel que senzillament es de tots.\nMolt bon anàlisi,per cert.La divulgació i la denuncia també son formes de lluitar activament.\n14 de gener de 2012, a les 12:33\nA mi el que més m'escandalitza del llibre és la premeditació i el fet de saber els noms i cognoms de tots els agents que hi ha darrere de cada conflicte. I el fet d'aprofitar els desastres naturals o humans és aterridor.\nHe de reconèixer que desconeixia l'existència de l'escola de Chicago, el llibre m'ha donat encara més eines per a la lluita i ha reforçat les meves idees.\nEl paper del BM i de l'FMI és també determinant, de fet tot està inerrelacionat, perquè alguns teòrics de l'escola de Chicago són dins el FMI, si no m'equivoco.\nLa nostra única eina és la unió, la lluita i no callar. Si no, estem perduts, i estem duent les properes generacions a un forat negre sense fons.\nL'actitud de persones com la teva companya és el que ens enfonsa encara més.\nQuan llegeixis el llibre, en parlem més, segur! Se'n poden dir moltes coses, després de la seva lectura. A mi segur que se m'ha passat alguna dada important.\nGràcies, bon cap de setmana a tu també! Aquí ja no plou, ahir va nevar una bona estona i encara en queda alguna resta.\n14 de gener de 2012, a les 17:06\nJaume, gràcies per deixar-me el llibre, m'havia oblidat d'esmentar que vas ser tu qui me'l vas deixar en préstec.\nHa estat pura casualitat que en fessin el documental el mateix dia que jo publicava l'entrada! :-)\nJa he vist els moltíssims comentaris al twitter; és difícil arribar a tota aquesta informació. I qui no s'indigna és que no està viu, realment.\n14 de gener de 2012, a les 17:11\nMirandolina, jo també era conscient que el món està controlat per uns pocs, però no sabia que fos tan premeditat. Tampoc no sabia que aprofitaven els desastres per construir nous móns per al seu benefici. A més, quan et donen dades contrastades, quan saps el nom de les persones que hi ha al darrere, les seves estratègies, els còmplices... afegeixes nous arguments a la indignació... i saps que no queda una altra que continua informant-te juntament amb d'altres persones amb qui actuar conjuntament.\nJa em diràs què tal si te'l llegeixes. Però paciència, que no es llegeix en dos dies!\n14 de gener de 2012, a les 17:15\npotser sóc massa innocent, però aquesta falta de moralitat, aquest voler-se fer rics a costa de la desgràcia d'altres em supera, no ho puc entendre... Suposo que és néixer amb aquesta llavor i ser educat/ada d'aquesta manera d'entrada. No ho arribarem a entendre mai.\nAl llibre Naomi Klein parla també cap al final d'algun cas en què han aconseguit aturar la massacre d'aquests voltors, a través de l'acció de la gent: vagues, manifestacions, aturades, el que calgui pacíficament! I sí, podem! Junts podem!\nLa informació és poder i quanta més informació tinguem, millor. I quantes més persones ho sàpiguen millor. Per això el meu petit gra de sorra i el fet que ahir passessin el docu a la 2 va suposar també molt.\nGràcies i una abraçada per a tu també!!!\n14 de gener de 2012, a les 17:31\nHmmm...... m'encanta la neu... encara que és un incordi quan neva a la ciutat.\nEscolta, acabo de veure la peli "Le Havre", te la recomano... la solidaritat autèntica, sense discursos, senzilla... "una alegría pal cuerpo"....\n14 de gener de 2012, a les 23:23\nLaura, a mi també m'agrada la neu, fa l'hivern una mica més interessant, però de moment aquest any no és com els anteriors, en què nevava tant cada dia i tot estava ben blanquet. Ja veurem com evoluciona, que encara queda hivern!\nAh, gràcies per la recomanació, suposo que l'has vist al cinema, oi? Aquí sempre arriben les pel·lis més tard, però estaré "al tantu".\n15 de gener de 2012, a les 11:31\nTroyana, se m'havia oblidat comentar-te això de la semblança entre Naomi Klein i la Sofia Coppola. Haha, tens raó, no ho havia pensat!\nTu sempre tan cinematogràfica, m'encanta!\n15 de gener de 2012, a les 11:33\nQué interesante y qué miedo da!!\n15 de gener de 2012, a les 21:51\nCiertamente, Zamarat, las dos cosas!\n16 de gener de 2012, a les 19:16\nLectures de gener\nEl districte 10 en imatges. Racons de Viena IV


Viatge a la Fira de Bolonya 2016 -\nLa Fira del Llibre Infantil de Bolonya, considerada la fira més important del món en aquesta categoria, tindrà lloc del 4 al 7 d’abril de 2016, amb Alemania com a país convidat d’honor.\nUn any més, i ja en van 53, esdevindrà el punt de trobada d’il·lustradors, autors, expositors, professors i visitants de més de noranta-cinc països del món. Per això, des del Gremi d’Editors de Catalunya estem organitzant una acció semblant a les que es va fer per la fira de Frankfurt o Londres perquè tots els agremiats que ho desitgin puguin visitar la fira.\nA continuació, es detallen les condicions del viatge negociades amb Viajes El Corte Inglés:\nAnada: 5 d’abril de 2016 (sortida de BCN a les 06.45h -arribada a les 08.30h-)\nHotel: Hotel Aemilia Bologna Centro**** – www.aemiliahotel.it/es\nTornada: 6 d’abril de 2016 (sortida a les 19.50h -arribada a BCN a les 21.35h-)\nPreu: 595,00 euros per persona, aproximadament *\nEl preu inclou bitllet d’avió en línia regular (Ryanair), trasllat aeroport-fira-aeroport i una nit d’hotel en habitació d’ús individual, amb esmorzar inclòs.\nSi estàs interessat en assistir, pots fer la teva reserva fins el dia 11 de gener, enviant un mail a la secretaria del GEC indicant les següents dades de la persona que viatjarà:\nNom i cognoms (tal com apareixen en el DNI)\n* El preu és aproximat perquè els imports dels bitllets d’avió oscil·len. No està inclosa l’acreditació a la fira (l’any passat, 55 euros) ni les taxes aèries ni la City Tax (5 euros) que s’abona directament a l’hotel.\n** En cas que no s’aconsegueixi un nombre suficient d’interessats no es podrà realitzar aquesta acció i es comunicarà oportunament als interessats perquè puguin organitzar-se el viatge pel seu compte.


FUEGO NOCTURNO (ADN). CONNELLY, MICHAEL. 9788413620572 Llibreria Drac Màgic


Recomanacions als establiments d'alimentació amb servei directe al públic | Nou.Eixample\nRecomanacions als establiments d'alimentació amb servei directe al públic\nEnviat per ecne el dt., 17/03/2020 - 19:22\nMesures de contenció de la transmissió de COVID-19\nEls establiments del sector alimentari oberts al públic seguiran les normes de seguretat alimentària i les normes de prevenció que vagin facilitant les autoritats competents per contenir la propagació del virus.\nCal tenir en compte les següents recomanacions específiques per a establiments del sector alimentari amb servei directe al públic:\nRentar-se les mans sovint, incrementant la freqüència tot el que sigui necessari. Cal disposar sempre de sabó i eixugamans d’un sol ús. Com a sistema de desinfecció addicional al rentat de mans, es poden utilitzar desinfectants a base d’alcohol .\nPosar a disposició de la clientela desinfectants a base d’alcohol per facilitarlos la higiene de les mans, així com a guants per agafar qualsevol aliment no envasat (fruita, verdura, pa,...) i verificar que es respecte aquesta recomanació.\nEvitar la contaminació creuada entre els aliments i qualsevol font de contaminació com, per exemple, diners, telèfons mòbils o altres estris. S'aconsella pagar amb targeta. Cal fer un rentat de mans minuciós cada vegada que s’hagi tocat una superfície que pugui estar contaminada o bé utilitzar sistemàticament pinces o guants nets i desinfectats per manipular aliments.\nCompliu les recomanacions per evitar la propagació.


El passat 3 d’abril es van quedar sense subministrament elèctric\nActualitzada 17/04/2020 a les 20:27\nLa Generalitat de Catalunya ha reallotjat els veïns de l’edifici del carrer Riu Brugent, 19, del barri de Campclar de Tarragona, des que el passat 3 d’abril es van quedar sense subministrament elèctric, enmig del període de confinament per la pandèmia de la COVID-19.\nUna sobrecàrrega va provocar un incendi que va deixar inutilitzada la instal·lació elèctrica de l’edifici. La valoració que va fer l’empresa asseguradora del sinistre va concloure que calia fer la instal·lació tota nova: l'escomesa, la centralització dels comptadors (punt on es va iniciar l’incendi), així com totes les derivacions individuals fins a cada un dels 24 habitatges. Les obres de reparació tenen una durada prevista de 4 setmanes.\nAtesa la situació d’estat d’alerta decretat i confinament de la població, les obres no es van poder iniciar fins aquest dimarts dia 14. Des d’aleshores, la Secretaria de l’Agenda Urbana i Territori, a través de l’Agència de l’Habitatge de Catalunya, i la Direcció General de Protecció Civil han treballat conjuntament per aconseguir reallotjar les famílies en un moment en què la mobilitat està limitada pel confinament.\nEs van explorar totes les opcions possibles, donada la situació d’excepcionalitat, per allotjar les famílies en hostals, hotels, albergs o cases de colònies i, tot i que en principi es va optar per un aparthotel al municipi de Salou, aquesta opció finalment es descartar per evitar un canvi de municipi d’aquests veïns davant el confinament general de la població.\nDavant la impossibilitat de reallotjament i la urgència de la situació, el Govern juntament amb l’empresa de manteniment, va proposar fer les obres necessàries per donar corrent elèctric de manera provisional a través d’un grup electrogen i evitar el desplaçament de les famílies afectades, atesa la complexitat d’un trasllat en període de confinament. Aquesta opció es va descartar també per les possibles molèsties acústiques que el grup electrogen podia provocar i es va intermediar amb el càmping Trillas de Tarragona, que ha facilitat el reallotjament de les famílies afectades. La Generalitat, a través de l’Agència de l’Habitatge de Catalunya, es farà càrrec de les despeses.\n¿Por qué será que no me creo nada?\nComenta el contingut : Reallotjats els veïns de Campclar al Càmping Trillas de Tamarit


Tetes per tetes | Catorze.cat\nMACMA | 19/10/2020 a les 00:00h\nArxivat a: La butaca, MACMA, Càncer de mama, vídeo, TetasxTetas\n"Les tetes de les dones, els mugrons puntualment, són censurats en algunes xarxes socials. Inclús si el que fan és mostrar un autoexamen mamari per reduir el risc de càncer de mama. Però hem trobat un parell de tetes que són incensurables, les de l'Enrique."\nAixí comença aquest vídeo de Movimiento Ayuda Cáncer de Mama (MACMA), una associació argentina que ha elaborat aquesta breu guia d'autoexploració mamària en què, amb enginy, es fa ús d'un model masculí per esquivar la censura que fan les xarxes socials dels pits femenins. TetasxTetas –el nom d'aquesta campanya– vol servir per ensenyar quins són els passos d'una correcta autoexploració que pot permetre la detecció precoç d'un possible càncer de pit i, alhora, denunciar la censura i posar en evidència la necessitat de comunicar clarament com s'ha de dur a terme aquest tipus d'examen.


Els grans beneficis de l’esport a l’adolescència\nQuin paper juga l’esport a l’adolescència? Pot ser l’activitat física un aliat en aquesta etapa per millorar el rendiment escolar i prevenir conductes de risc? Ana Calvo, coordinadora pedagògica d’Esport i lleure de la Fundació CET 10; Ana Caso, directora d’Esport i lleure de la Fundació CET 10, i Eva Peribàñez, coordinadora pedagògica de Formació de la Fundació CET 10, ens responen aquestes qüestions i expliquen els canvis que els nens i nenes afronten en aquest important moment de la vida.\nAna Calvo, coordinadora pedagògica d’Esport i lleure de la Fundació CET 10:\n“El temps que inverteixen en la pràctica esportiva, lluny de treure temps d’estudiar, esdevé una pràctica que millora les capacitats de maduresa i responsabilitat dels joves. A més, els ajuda a estar bé i sentir-se motivats cap a l’acció.”\nL’adolescència és l’inici de la maduresa individual i del camí cap a la vida adulta. Som davant una etapa plena de canvis físics, mentals i emocionals. Per al jove, també és un moment en el qual té molt de pes el grup, sentir-se important dins d’aquest i així veure’s inclòs. “D’altra banda, els adolescents també es caracteritzen per necessitar oportunitats de sentir-se responsables, protagonistes i segurs amb el que fan. Demanen que se’ls conegui pel que són i no pel que tenen”, assenyala Ana Calvo, responsable pedagògica de la Fundació CET 10.\nEls canvis que pateixen els adolescents inclouen la dimensió emocional i podem trobar-nos que aquesta acaba afectant el rendiment escolar. Una bona eina per pal·liar-ho és la pràctica esportiva. “L’esport ajuda a aprendre i comprendre d’una manera molt vivencial i significativa quin és el significat de l’esforç, la constància i la disciplina. Els joves aprenen a aconseguir objectius, els ajuda a entendre que res no s’aconsegueix per atzar i que han de ser constants… Ajuda els joves que, en aquesta etapa, tenen poca tolerància a la frustració”, segueix Ana Calvo.\nMantenir-se vitals i motivats\nI és que la pràctica d’esport entre els joves de manera regular contribueix a un bon estat de salut general, facilita el fet de sentir-se bé i el fet de gaudir de més vitalitat, ja que, entre altres, fer esport estimula la segregació d’endorfines, les substàncies del benestar.\nAna Caso, directora d’Esport i lleure de la Fundació CET 10:\n“Qualsevol esport fet amb cura i dirigit per bons tècnics i tècniques especialistes pot ser ideal per fer durant l’adolescència.”\n“Si a més hi sumem la motivació de la competició, de practicar un esport que t’agrada i que el fas amb un grup d’amics i un entrenador que t’acompanya i et motiva a donar el millor, som davant d’un element fonamental per afavorir el creixement integral de la persona. El temps que els joves inverteixen en la pràctica esportiva, lluny de treure temps d’estudiar, esdevé una pràctica que millora les capacitats de maduresa i responsabilitat. A més, els ajuda a estar bé i sentir-se motivats cap a l’acció. En cap cas ha de considerar-se un motiu sancionador, ja que aleshores jugaríem en contra del benestar dels joves esportistes. El que és important és trobar l’equilibri entre el volum de feina que tenen i el temps que dediquen a la pràctica esportiva”, diu Ana Calvo.\n“Psicològicament, l’esport augmenta l’autoestima i l’autonomia, disminueix els nivells d’ansietat, regula la son, proporciona responsabilitat, ajuda a canalitzar l’agressivitat, a més d’una sèrie de beneficis de tipus social que influiran directament en l’augment del benestar emocional. El fet que sigui una activitat que habitualment es practica en grup, facilita el treball d’habilitats com la integració social, la coordinació i la col·laboració amb els altres, el respecte a les normes, el respecte a la diversitat o la gestió de conflictes, a més de proporcionar-nos una xarxa social de suport. De fet, pot ser una bona manera d’evitar problemes amb les drogues o altres situacions de risc que augmenten en aquesta etapa de la vida del nen o nena. L’exercici físic i l’esport són un dels principals recursos dels quals disposem els educadors i educadores per a la prevenció de les conductes de risc, com ara el consum de drogues. La pràctica esportiva regular ajuda l’adolescent a gestionar el seu temps d’oci, fent-ho des d’una opció saludable. Factors com l’autonomia, l’autoestima i la responsabilitat fomentades per l’activitat física actuen com una mena de “protecció” davant les conductes anomenades de risc. A més, reprenent de nou els beneficis de caràcter més social, la xarxa social de suport que ens proporciona la pràctica esportiva cobreix la necessitat evolutiva de l’adolescent de formar part d’un grup d’iguals. Un grup d’iguals amb hàbits saludables i amb la supervisió d’un adult proper i de referència que acostuma a ser l’entrenador o entrenadora o el monitor o monitora”, afirma Eva Peribàñez, psicòloga especialitzada en l’adolescència.\nEva Peribàñez, coordinadora pedagògica de Formació de la Fundació CET 10:\n“L’exercici físic i l’esport són un dels principals recursos dels quals disposem els educadors i educadores per a la prevenció de les conductes de risc, com ara el consum de drogues.”\nAfrontar el fracàs en una prova esportiva\nPerò com afrontar la competitivitat i el fracàs d’una prova esportiva?\n“Si es perd el partit, cal aprendre i valorar les possibles errades comeses. Tenen prou edat per reflexionar-hi i posar-hi remei per a la jornada següent. Una competició ben entesa ajuda a gaudir de les victòries i a fer-se forts amb les derrotes. Cal oferir claredat en les normes internes que hi ha a l’equip. Entre aquestes normes cal incloure aspectes vinculats a la motivació, que molts cops vindrà vinculada a la competitivitat. Una competició ben entesa afavorirà el plaer de millorar en equip, que cada jugador doni el millor de si mateix per al bé comú… No sembla una bona manera d’entendre la solidaritat?”, pregunta Ana Calvo.\nCom a equip, hem d’ajudar els joves a valorar-se mitjançant una autovaloració positiva, valoració molt més vinculada al que són com a equip (i individualment) i no pas al que tenen (aspectes més materials). Després de cada partit, es convida els jugadors a reflexionar i a prendre un paper protagonista en el seu procés de maduració i de millora de qualitats i aptituds esportives (vinculat a l’esport que practiquen). En aquest sentit, cal tenir present una vegada més la potent eina de socialització que són els esports d’equip, ja que ajuden el jove a compartir els triomfs i derrotes i a gaudir dels sentiments intrínsecs de formar part d’un equip, de guanyar, de perdre i d’ajudar individualment l’equip a aconseguir un objectiu comú.\nEls esports ideals per a l’adolescent\nEs podria parlar de diferents tipus d’esports ideals per practicar en aquesta etapa en funció dels beneficis que comporten. “D’una banda, hi ha els esports d’equip, com el futbol, el voleibol o el bàsquet, entre d’altres, que afavoreixen conceptes tan importants per a aquesta etapa com són la socialització i/o la necessitat de pertànyer a un grup. I de l’altra, també hi ha els esports ideals pel que fa al desenvolupament físic en tota la seva globalitat, com és la natació. Qualsevol esport fet amb cura i dirigit per bons tècnics i tècniques especialistes pot ser adient per fer durant l’adolescència. De fet, es tracta de l’etapa ideal per fer esport pel fet de fer-ho; és a dir, sense una motivació concreta”, afirma Ana Caso, llicenciada en CAFE i pedagoga amb una àmplia experiència treballant amb adolescents.\nEtiquetes: activitat físicaadolescènciabasquetesportfutboljovesnatacióvoleibol\nAnteriorPrevious post:Entrevistem a Xavi Prat, director de la Fundació CET10SegüentNext post:Campionat Catalunya Infantil


Les tres C: Competències, Confiança i Compromís\n(A propòsit de la conferència presentada a la XIII Jornada Anual de la Xarxa de Competències Bàsiques, Institut Bellvitge, L'Hospitalet de Llobregat)\nExtret de Wikipèdia: http://en.wikipedia.org/wiki/William_Shakespeare\nNingú està en condicions de negar que William Shakespeare va excel·lir en el seu camp d'actuació. En paraules d'ara, Shakespeare va ser un dramaturg competent. Les seves obres tenien un alt nivell tècnic i van saber recollir la condició humana. Harold Bloom, crític literari també competent en el seu terreny i no exempt de polèmica (potser per haver excel·lit també com a crític), explica que podem llegir (o escoltar) Shakespeare de dues maneres: la primera, "submergir-se en el text" i permetre que s'expandeixi cap a "qualsevol context que es presenti com a pertinent"; la segona, que anomena el "Shakespeare francès", parteix d'una "posició política completament pròpia, ben allunyada de les obres de Shakespeare" per fer-ne una lectura actual.\nPodríem dir que en educació pot passar el mateix, segons les ulleres que fem servir per mirar l'educació. Una mirada desconfiada i carregada d'intencionalitat partidista no busca millorar l'educació sinó posar-la al servei de determinats interessos electorals i anul·la per complet qualsevol possibilitat de demanar el compromís dels professionals. Sens dubte, l'equació confiança i compromís són inseparables en educació: sense confiança dels poders públics no hi pot haver compromís dels professionals. Una llei d'educació feta a esquenes i a contracor de la comunitat educativa no és la millor garantia d'èxit per al conjunt del sistema.\nPerò el mateix passa a petita escala, a nivell de centre educatiu. Una de les condicions sobre les que s'ha d'assentar un treball per competències és la col·laboració entre l'equip docent. Aquesta col·laboració exigeix confiança mútua entre els professionals i també suport per part de les famílies, que necessàriament han de compartir el projecte educatiu. Un claustre enfrontat o, en el millor dels casos, farcit d'individualitats no és tampoc l'escenari adequat per tirar endavant processos de millora i d'innovació educativa.\nLa decisió d'educar per competències significa apostar per la incertesa, amb una gran dosi de risc, ateses les circumstàncies actuals de l'ensenyament: pressió pels resultats, retallades a tort i a dret, i pèrdua de suport d'una bona part de la classe política.\nDe tota manera, l'alternativa no deixa de ser també perillosa i l'immobilisme s'acaba pagant molt car.\ncompetències educació formació professorat\nEtiquetes de comentaris: competències educació formació professorat


Tractaments - La Cura Del Cabell - GLOBElife ☎ - Charme & Beauty - Productes per perruquers, Sistema De Tractament De Ht - Linea Idratante - Migliori prodotti PARRUCCHIERI | migliori marche CAPELLI | migliori prodotti professionali per CAPELLI | tinture per CAPELLI | colorazione CAPELLI | migliori prodotti per caduta CAPELLI | online - ecommerce - cabell normal, seca - Beauty Bazar 2018\nSISTEMA DE TRACTAMENT DE HT - LINEA IDRATANTE cabell normal, seca\nHIDRATANT NUTRITIU XAMPÚ\nGràcies a la presència de l, extracte de la Cassia Angustifolia , gra , aminoàcids i CERAMIDAS hibisc extreure, suaument neteja normal per cabells secs, humectació i l, alimentació, donació, força de volum i brillantor.\nLLET HIDRATANT NUTRITIU\nActua sobre les parts recoberts marxar cabell hidratat perfectament , seda suau i brillant. Ric en extractes de les llavors de blat amino àcids del Moringa ceramida i Cassia Angustifolia.\nMostra de cabell normal i sec a l, equilibri original donant força , volum, brillantor i hidratació. Ric en extractes de les llavors de blat amino àcids del Moringa ceramida i Cassia Angustifolia.\nSISTEMA DE TRACTAMENT DE HT - LINEA IDRATANTE\ncabell normal, seca\nProducte vist 81266 temps


Inicio Noticias de Orihuela La Glorieta Gabriel Miró acoge este fin de semana la Feria del Comercio de Orihuela\nEl concejal de Comercio, Víctor Bernabéu, presentó este lunes la Feria de Comercio de Orihuela que tendrá lugar el próximo fin de semana en la Glorieta Gabriel Miró. «Del 4 al 6 de octubre el comercio oriolano sale a la calle con un formato renovado y más amplio que abarca más sectores como la hostelería o la automoción», ha asegurado el edil, quien ha estado acompañado por el presidente de la Asociación de Comerciantes del Municipio de Orihuela (ACMO), Adolfo Valero.\nBernbabéu ha insistido que esta feria «supone un granito de arena con el que apoyamos a los comerciantes a recuperar parte de la pérdida de ventas que han sufrido en los últimos días por los daños de las inundaciones, y en este momento el comercio de Orihuela necesita el apoyo de todos».\nY es que un total de 34 expositores (14 más que el año anterior) participarán en esta feria que contará también «con diferentes actividades que sorprenderán y animarán al público asistente», ha indicado Valero, quien se ha mostrado satisfecho con la acogida por parte de los comerciantes a este nuevo formato.\nTanto el edil de Comercio como el presidente de ACMO invitaron a todos los oriolanos y a los vecinos de municipios cercanos «a disfrutar de esta feria de comercio en familia y disfrutar de nuestro comercio local, al que pueden apoyar con sus compras».


Comando LFRO: Lesbo Feministes Radicalment Orteres. in TV FEMINISTA (em inglês) on Vimeo\nEn el 10º aniversari de l'eliminació de l'heteropatriarcat al món, Documentos TV ofereix un documenta inèdit que hem trobat als arxius de la desmantellada comissaria dels Mossos d'Esquadra al Raval, Barcelona. Es tracta d'imatges inèdites enregistrades l'any 2030 du.ht (durant l'heteropatriarcat) pel comando clandestí LFRO (Lesbianes Feministes Radicalment ORTeres), uns dels grups rellevants en la destrucció d'aquell antic sistema d'opressió.\nFals documental: Comando LFRO, Lesbo Feministes Radicalment Orteres.\nBarcelona 2013.\t# vimeo.com/70045123\nUploaded 1 year ago 3,904 Plays /\nUploaded 11 months ago 186 Plays /\nCaptions are available on YouTube: youtu.be/x9sB4uldnbM\t# vimeo.com/72002039\nUploaded 11 months ago 1,328 Plays /\nIn this piece for Swellcon, Lynn Comella talks about the longstanding relationship between feminist sex shops and creation of sex positive media, from "how to" guides and videos to feminist porn.\nLynn Comella, Ph.D. is a women's studies professor at the University of Nevada, Las Vegas where she teaches courses on gender, sexuality and popular culture. She also writes a monthly column on sex and culture for Vegas Seven. vegasseven.com/tag/unbuttoned\t# vimeo.com/72449293\nUploaded 10 months ago 160 Plays /


Huit escriptores feministes (quasi) desconegudes que van publicar en valencià durant el franquisme - Tortuga\nHuit escriptores feministes (quasi) desconegudes que van publicar en valencià durant el franquisme\nDomingo.2 de diciembre de 2018 62 visitas Sin comentarios\nUn estudi de la investigadora i filòloga Maria Lacueva Lorenz repassa les obres de huit dones valencianes que van superar la censura durant la dictadura amb temàtiques no convencionals\nLaura Julián - València\nA la investigadora i filòloga Maria Lacueva Lorenz se li va fer un nuc a l’estòmac al repassar mentalment el nombre d’escriptores valencianes de postguerra que coneixia. Ella ha treballat com a professora d’Estudis Catalans a les universitats alemanyes de Saarland, Heidelberg, Mannheim i "quasi per casualitat" es va topar amb una sèrie d’autores que mai havia estudiat durant els seus estudis de Filologia Catalana (UV, 2004). Com era possible? Per què cap persona li havia parlat de dones amb una qualitat tan remarcable que van publicar obres sota el franquisme en valencià? Com no va trobar prou respostes, va decidir començar a fer una recerca més exhaustiva de dones escriptores i valencianes i va decidir centrar la seua investigació en obres publicades en valencià durant la postguerra i el franquisme.\n"La invisibilitat quasi total de les escriptores vinculades a les comarques valencianes durant el franquisme està relacionada amb la minorització de la llengua i amb el fet què eren dones. Sí que hi ha qualitat i quantitat d’autores, no és que no existeixen", explica Maria Lacueva Lorenz durant un seminari organitzat pel Departament de Filologia Catalana de la Universitat de València titulat ‘Les dones fortes: una aproximació a les escriptores valencianes de la postguerra’. La investigació va donar per a una tesi defensada l’any 2013, però encara continua la seua recerca.\nEn la seua primera aproximació va fer un llistat amb huit noms de dones que mai havien aparegut en els seus apunts: Anna Rebeca Mezquita, Maria Ibars i Ibars, Matilde Llòria, Beatriu Civera, Sofia Salvador, Maria Beneyto, Carmelina Sánchez-Cutillas i Maria Mulet. Totes tenien estils diferents, però reunien certs punts en comú: eren dones, valencianes, havien nascut abans de la guerra civil, publicaven en valencià durant el franquisme, estaven vinculades als circuits culturals valencians i havien passat pràcticament a l’oblit.\nAnna Rebeca Mezquita Almer (Onda, 1890) va ser poetessa, autodidacta i per raons familiars se’n va a les Canàries, però va continuar escrivint en català perquè va mantindre el contacte amb col·lectius valencians. Maria Ibars i Ibars (València, 1892) mestra de formació, va entrar en contacte amb Carles Salvador i va estar activa per introduir el valencià en l’escola abans de la Guerra Civil espanyola. Matilde Llòria (Almansa, 1912) es va exiliar a Galícia amb el seu marit metge de professió i des de terres gallegues va aprendre valencià amb els cursos de correspondència de Lo Rat Penat. També va aprendre gallec. "Escriu en les tres llengües durant el franquisme amb una qualitat remarcable", assegura Lacueva sobre els detalls que va conéixer mitjançant la seua investigació.\nBeatriu Civera (València, 1914) va ser l’única que es va dedicar exclusivament a la narrativa i sempre en català. "També tenim a Maria Beneyto (València, 1925) que és, de les poques conegudes, la mes coneguda, escriu novel·la, conte i poesia en castellà i valencià i té inclús una biblioteca", explica. La poetessa i narradora Carmelina Sánchez-Cutillas (Madrid, 1927), que va nàixer a la capital "de casualitat", és protagonista del primer best-seller en valencià, Matèria de Bretanya (1975) i també posa nom a una biblioteca de València. Maria Mulet (Albalat de la Ribera, 1930), també va desenvolupar obres de qualitat en valencià i, la vuitena, Sofia Salvador (Benasal, 1925), filla de Carles Salvador va escriure contes, a més de divulgar l’obra del seu pare.\nSota el silenci acadèmic i amb un discurs feminista\n"Quan vaig començar a trobar noms, dades bibliogràfiques i element empírics que demostraven que si hi havia autores valencianes que van publicar durant el franquisme es va desfer el nu que tenia dins", argumenta la investigadora.\nLacueva no les coneixia perquè aquests noms no els havia estudiat als llibres de l’escola ni de l’institut ni tan sols de la universitat. "Ara ja tenim estudis sistematitzats que han posat damunt de la taula una quantitat immensa de noms de dones, una quantitat més immensa d’obres i textos de diferents tipus que s’han d’estudiar des de la filologia, però resulta sorprenent que encara no s’han introduït en les programacions", apunta.\nPerò aquesta invisibilitat no és un fet que únicament ocorre amb les dones escriptores valencianes de postguerra. La presència de noms de dones en les assignatures de l’ESO té una mitjana del 12’8%, segons un estudi d’Ana López Navajas on es van analitzar 115 manuals de tres editorials dels quatre cursos de l’ESO realitzat l’any 2014 sobre la absència de dones. "Als manuals de valencià encara és més baix, vaig fer una xicoteta recerca i hi ha una mitjana de 11’3% de noms de dones. I el bloc d’Educació Literaria als manuals valencians és del 5’71 %», explica Lacueva.\nLa societat cada volta està més conscienciada sobre la importància d’incloure a totes les que han quedat fora, però encara es troben dades que evidencien com el silenci acadèmic contribueix a perpetuar l’exclusió de la veu de les dones. Les vuit dones escriptores valencianes estudiades per Lacueva també tenen en comú que no van signar amb pseudònims masculins i que van tractar temes com la desmitificació del matrimoni i del model de família, parlaren de lesbianisme, van ser crítiques amb el feminisme burgés i tot dins del context de la dictadura franquista, segons aporten les investigacions.\nPer exemple, Maria Beneyto parla en l’obra La dona forta de l’avortament. L’autora no fa una defensa de la llibertat de l’avortament, però el que si fa és fer una crítica a tota la problemàtica que implica no legalitzar l’avortament. "Va denunciar tota la màfia de metges carnissers que feien avortar a les dones pobres, que moltes morien o també la problemàtica de les que no volien arriscar-se a avortar i com furtaven els xiquets per a entregar-los a famílies amb poder", conta Lacueva. "Mirades en el seu context les seues obres són feministes perquè defensaren els drets de les dones", opina. També tan Beneyto com Civera, critiquen els matrimonis convencionals de forma "radical", sobretot des del punt de vista de la dependència econòmica i intel·lectual.\nEn l’obra Entre el cel i la terra, Civera escriu sobre un matrimoni que no aconsegueix tindre descendència i totes les culpes són per a la dona. "Fins i tot ella està disposada a que altra dona tinga el seu fill o filla per ella fecundada pel seu home, és com ’El Conte de la criada’ però en una valenciana a finals dels anys 50", compara. La investigadora no s’explica com van pasar la censura, però la van passar i van publicar en revistes i diaris com l’Esclat, Sicania, València Cultural, en el suplement valencià del diari Levante (1955-1970) o l’almanac de Las Provincias.\nTeràpies contra l’oblit\nCom Lacueva, moltes investigadores -sobretot dones- han volgut revisar la història amb perspectiva feminista. I altres projectes conviuen per sumar noms de dones a la historiografia. Com per exemple Arada, un col·lectiu valencià de dones feministes que va sorgir l’any 2016 des de les aules de la Facultat d’Història de la Universitat de València com a eina per a recuperar testimonis del passat i també del present. Elles volen "llaurar memòria per sembrar futur" i acaben de publicar el seu primer llibre, Arrels, on fan un recull d’històries amb veu de dona escrit de forma col·lectiva. També estan creant un arxiu de feminismes al País Valencià, entre altres projectes.\nPel que fa al plànol acadèmic, cada volta apareixen més estudis i màsters de gènere i més assignatures on s’incorpora la perspectiva feminista. Però també existeix el debat de quines són les persones que poden aprofitar eixe tipus d’estudis específics i de si s’incorporen massa tard al circuit acadèmic. Per a investigadors com Lacueva "és trist i molt difícil de comprendre hui dia que ja que existeixen proves empíriques i sistematitzades d’autores i d’obres contextualitzades que no s’incloga aquest material en els plans d’estudi".\nCom a teràpies contra l’oblit, la investigadora centra les seues recomanacions en dos passos: fer una revalorització d’autores i obres no canòniques o desconegudes i transmetre les seues obres a les noves generacions. Incloure-les actualitzaria la percepció actual de la novel·lística catalana -i de la Història de la Literatura Catalana-, s’introduirien nous estils i temàtiques i demostraria que "no som òrfenes de mare". "El concepte de qualitat literària també és heretat i ens han ensenyat textos que havien de produir plaer estètic a tothom sense distinció de classe, edat, estat, sexe o condició", explica.


Reculls de premsa – GOVERNA'T\nRecull de premsa | Febrer 2022\nAcord amb FGC perquè els pensionistes vagin a l'hospital a preu reduït CUGAT.CAT | Els pensionistes amb carnet A i B dels FGC ja es poden desplaçar a la Mútua de Terrassa a un preu reduït TOTSANTCUGAT.CAT | FGC i l'Ajuntament creen un bitllet reduït perquè els pensionistes vagin a la Mútua NACIODIGITAL.CAT/SANTCUGAT | Nou... Continue Reading →\nMarç 1, 2022\t 0\nPresentació de la moció per aturar la licitació del servei d'abastament. Foto: Roda de premsa on es va presentar la moció per aturar la licitació de l'aigua. #CUP Sant Cugat CUGAT.CAT | La CUP-PC vol frenar la licitació de la gestió de l'aigua per no 'hipotecar' propers mandatsTOTSantCugat | La CUP-PC vol aturar la licitació del servei... Continue Reading →\nRecull de notícies on la CUP i la coalició CUP-PC hem estat notícia durant aquest mes d'octubre Presentació de l'encapçalament de la llista per a les properes eleccions municipals EL CUGATENC | La CUP-PC presenta els primers llocs de la llista reivindicant el projecte col·lectiu CUGAT.CAT | La CUP-PC avança les primeres cares d'una llista... Continue Reading →\nPle Municipal TOTSANTCUGAT | Sant Cugat estudiarà posar un carrer a Guillem Agulló TOTSANTCUGAT | Sant Cugat exigeix la posada en llibertat dels presos polítics TOTSANTCUGAT | Sant Cugat destinarà deu milions d'euros a la construcció d'habitatge protegit TOTSANTCUGAT | Aprovada una moció per adquirir i urbanitzar sòl destinat a habitatges de protecció TOTSANTCUGAT | S'aprova la moció del PP... Continue Reading →\nRecull de premsa | Gener 2018\nRoda de premsa conjunta amb ERC-MES i ICV-EUiA respecte la sentència per el cobrament de comissions de Convergència en la construcció del PAV3 TOTSANTCUGAT | CUP, ERC i ICV: la credibilitat de Conesa ha quedat "molt malmesa" pel Cas Palau CUGAT.CAT | Les adjudicacions d'obres de Sant Cugat, entre els informes jurídics reclamats pel jutge del 3%... Continue Reading →\ngener 1, 2018\t 0\nrecull de notícies on la CUP Sant Cugat hem estat notícia Eleccions 21D EL CUGATENC | L’independentisme supera el 50% dels vots amb Ciutadans capitanejant-ne l’oposició TOTSANTCUGAT | La CUP valora que "es manté la majoria independentista" CUGAT.CAT | Resultats eleccions 21D CUGAT.CAT | Junts per Catalunya venç a les eleccions a Sant Cugat i Cs es manté... Continue Reading →\nDesembre 31, 2017\t 0\nTancament del govern de la Generalitat a la presó cugat.cat | Més d'un centenar de persones es concentren davant l'Ajuntament en suport al Govern de la Generalitat | 2 de novembre cugat.cat | Proclames per alliberar 'els presos polítics' i per trencar el govern amb el PSC, a la concentració davant l'ajuntament | 2 de novembre TOTSantCugat... Continue Reading →


- Sant Quirze Musical\t17/12/2015 Campanya Joguines Solidàries 2015\tL’Ajuntament de Sant Quirze i l’Obra social de La Caixa han posat en marxa una nova edició de la Campanya de Joguines Solidàries. Enguany, el donatiu ha estat de 1.500€, que es destinaran a la compra de joguines per a 73 infants, en edats compreses entre els 0 i els 14 anys. Les joguines són totes no bèl•liques i sense piles.\nL’objectiu de la campanya és ampliar i reforçar la tasca d’obra social que realitza “La Caixa” en aquestes poblacions i, alhora, recolzar la feina duta a terme pels municipis i entitats que fa anys hi treballen perquè cap nen es quedi sense joguines al Nadal.\nDes de Serveis Socials es faran els lliuraments abans de Nadal. La Regidoria de Benestar Social s’encarregarà de comunicar a les famílies que rebran les joguines el dia en què se’ls cita. La trobada serà a la masia de Can Feliu o al centre cívic Torre Julià de Les Fonts.


Gecko Beach Villas Koh Phangan Tailàndia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n9/9, Moo 6, Koh Phangan, Suratthani, Wok Tum, Koh Phangan, Tailàndia, 84280\nStudio - Beachfront - Balcó/terrassa\nPlatja Hin Kong310 m\nLlac Laem Son1,82 km\nPlatja Wok Tum1,87 km\nTemple Ampawan1,98 km\nPlatja Ao Plaaylaem2,38 km\nPlatja Haad Chao Phao2,41 km\nPlatja Haad Son2,94 km\nPlatja Haad Yao3,23 km\nLong Beach3,29 km\nPlatja Nai Wok3,67 km\nde 300 m2 amb 3 habitació i 2 bany privat a Thong Sala\nMés informació sobre Gecko Beach Villas\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Koh Phangan, no busqui més enllà de Gecko Beach Villas. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Gecko Beach Villas, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Lloguer de cotxes, servei de bugaderia, lloguer de bicicletes, àrea de fumadors són només algunes de les comoditats que fan que Gecko Beach Villas sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, servei de despertador, balcó/terrassa, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Koh Phangan, faci de Gecko Beach Villas la vostra llar.\nPlatja Haad Yao - 3,23 km\nPlatja Haad Salad - 4,26 km\nWat Khao Tham - 5,21 km\nBadia Chaloklum - 5,55 km\nPlatja Thong Nai Pan Noi - 9,52 km\nPlatja Thong Nai Pan Yai - 9,52 km\nPlatja Hin Kong - 310 m\nLlac Laem Son - 1,82 km\nPlatja Wok Tum - 1,87 km\nTemple Ampawan - 1,98 km\nPlatja Ao Plaaylaem - 2,38 km\nPlatja Haad Chao Phao - 2,41 km\nPlatja Haad Son - 2,94 km\nPlatja Nai Wok - 3,67 km\nPlatja Haad Yao


Una app per prendre una cervesa diària per 4,99 € mensuals arriba a Barcelona\nEl Netflix de la cervesa aterra a Barcelona per menys de 5 euros al mes\nL'app Pinta Libre permet prendre una pinta diària amb una subscripció de 4,99 € mensuals als establiments adherits a la plataforma\nLes plataformes de streaming ja no sorprenen ningú. Però us imagineu una app amb un servei de subscripció per prendre cervesa? Doncs existeix, es diu Pinta Libre i aterra a Barcelona l'1 de juny. La subscripció mensual té un cost de 4,99 € i permet prendre una cervesa gratis diària a qualsevol dels 10 establiments de la ciutat que ja s'hi han adherit.\nA post shared by Pinta Libre - España (@pintalibre_es)\nÉs molt senzill. Només has de descarregar l'app (disponible per iOS i Android), registrar-te i pagar la subscripció. Un cop fet això, ja pots anar al bar o restaurant adherit que tu triïs, ensenyar l'app al cambrer i, després de fer una consumició que tingui com a mínim el valor de la cervesa, rebràs la teva pinta gratis.\nPinta Libre va néixer el 2018 a Buenos aires i, a poc a poc, es va anar estenent per Xile i Uruguay, fins a arribar a Barcelona.\nLlista d'establiments adherits:\nNO T'HO PERDIS: Les millors cerveseries artesanes de Barcelona


Ross. Histología.: Texto y atlas (Course Point) (Spanish Edition) (Spanish) Seventh Edition\nby Wojciech Pawlina MD FAAA (Author), Michael Ross PhD (Author)\ncuadros de correlación clínica\ny funcional con microfotografías de tejidos u órganos afectados, sintomatología, descripciones histopatológicas breves y bases moleculares para la intervención clínica.\nPublisher: LWW; Seventh edition (October 16, 2015)\nTags: Ross. Histología.: Texto y atlas (Course Point) (Spanish Edition) (Spanish) Seventh Edition ,


Un exemple de millora de la metodologia docent i de l'avaluació dels aprenentatges en l'assignatura Llatí i Cultura Clàssica - Dipòsit Digital de Documents de la UAB\nPàgina inicial > Articles > Articles publicats > Un exemple de millora de la metodologia docent i de l'avaluació dels aprenentatges en l'assignatura Llatí i Cultura Clàssica\nResum: En aquesta contribució, s'hi presenten els resultats d'un projecte d'innovació docent que va permetre crear unes pàgines docents interactives pensades per a l'assignatura Llatí i Cultura Clàssica de la titulació d'Humanitats, però d'ús possible en altres assignatures del futur grau en Estudis Clàssics.\nMatèria: Llatí i Cultura Clàssica ; Espai europeu d'educació superior (EEES) ; TIC ; Latin and Classical Culture ; European Higher Education Area (EHEA) ; IT\nPublicat a: Faventia, Vol. 31, Núm. 1-2 (2009) , p. 295-303, ISSN 2014-850X\nRegistre creat el 2011-07-12, darrera modificació el 2020-08-30