La mascareta deixarà de ser obligatòria en exteriors el 26 de juny La mascareta deixarà de ser obligatòria en exteriors el 26 de juny – El Món\nLa mascareta deixarà de ser obligatòria en exteriors el 26 de juny\nHo ha anunciat Pedro Sánchez a Barcelona\nBarcelona Joan Antoni Guerrero Vall 18/06/2021 11:35 am\nLa mascareta deixarà de ser obligatòria en exteriors el 26 de juny, segons ha anunciat el president del govern espanyol, Pedro Sánchez en una intervenció a les jornades del Cercle d’Economia a Barcelona aquest divendres. Sánchez ha explicat que la mesura es proposarà en un consell de minsitres extraordinari que se celebrarà dijous de la setmana que ve. El president espanyol ha dit que aquest cap de setmana serà “el darrer” en el qual caldrà utiltizar mascareta en exterirors. A partir el dissabte 26 ja no serà necessari. Sánchez ha aprofitat la seva intervenció per fer un discurs triomfalista sobre la gestió de la pandèmia i la campanya de vacunació. També ha volgut transmetre optimisme pel que fa a l’evolució econòmica del país: “Els optimistes es quedaran curts”.\nSánchez ha fet aquest anunci pocs minuts després d’una intervenció del conseller d’Economia, Jaume Giró, en què ha denunciat la repressió de l’estat i els dèficit de recursos que té Catalunya per la seva relació amb Espanya.\nPol 18/06/2021 12:06 pm\nError gravíssim i guiat únicament per la propaganda política. Recordeu el Dr Faucci entrevistat després d'haver-se vaccinat i dient que ell no anava a cap restaurant malgrat haver estat vaccinat. Deia que tot de gent sense màscara en un lloc tancat no era segur. Si no voleu arriscar la vida: màscara sempre. I en tenim per anys fins que facin el vaccí específic per als corona virus que funcioni com amb la verola que erradicà la malaltia al Planeta.\nGerard 18/06/2021 3:04 pm\nMasks will still be needed in enclosed spaces but I agree with some of what you say. I will not go inside a restaurant or bar. I cannot see that changing for some years.\nGecko 18/06/2021 7:18 pm\nÉs evident que cobrir-se la boca i el nas és i ha estat una mesura eficaç per a evitar contagis. No cal ésser doctor en aquesta matèria, per a adonar-se'n. Tothom amb quatre dits de front i sentit comú, capeix que rentar-se les mans sovint, mantenir la distància i cobrir-se la boca amb el colze en esternudar o tossir és eficaç. Dur la mascareta és cobrir-se la boca i el nas permanentment. És clar que hi ha diversos tipus de mascaretes des de les casolanes que en principi protegeixen menys, però, més val alguna cosa que res, i depèn també de la situació i activitat que fem, les quirúrgiques que no protegeixen qui la porta si no els altres, les FPP2 i FPP3 sense vàlvula son les que protegeixen més. Una altra prova de l'eficàcia d'aquest estri és que aquesta temporada no hi ha hagut passa de grip, us imagineu si portéssim mascareta per precaució quan s'anunciï una passa de grip en el futur ? No serà pas obligatori prescindir de la mascareta, jo de moment la seguiré portant, de fet sovint pel carrer, gairebé cada dia, m'he hagut d'apartar d'individus que no la duien o la duien mal col·locada o a la mà o penjada d'una orella...\nPol 18/06/2021 3:18 pm\nAllò que la gent no sap pas és que amb les variants més recents com la Delta d'Índia, el risc d'infecció és molt més gran i aquesta variant ja dominarà tot Europa d'aquí unes setmanes. Quan hom parla de risc més alt d'infecció d'una variant el que vol dir és que hi ha molta més probabilitat d'enxampar-ho encara que sigui a l'aire lliure. Exemple: camines pel carrer del poble sense màscara i et trobes l'electricista que ha de venir demà a fer una instal.lació a casa. Mantens una conversa de dos minuts a 100cm i fent un acudit els dos riueu ben fort. La generació d'aerosols és molt gran i si l'electricista ha enxampat el virus i l'està covant ..... Així funcionen les variants perilloses: augmenten massivament el risc d'infecció. Però l'arrogància europea no té pas límits. Els Asiàtics i especialment els Japonesos fa molts anys que viatgen amb màscares i com conec gent de Taiwan t'expliquen per què. Varen tenir epidèmies al passat recent que els va traumatitzar i per això estan sobrevisquent perfectament ara. El Dr Pasteur (que va crear el vaccí de la ràbia) va dir una vegada: "le hasard ne favorise que les esprits préparés". A bon entendeur, Salut !\nAls zombis 18/06/2021 9:09 pm\nPasteur, no em fotis riure! Després de llegir tot el que has escrit: a tu et paguen, No pot ser que això surti de tu mateix. Per mi, et pots posar el morrió fins per dormir i a la dutxa, que no t'assalti un bacteri d'una gota d'aigua; el que exigeixo és que mentre jo estigui sa, no l'haig de portar. T'agrada anar a passejar com els gossos, felicitats! A mi no. Sóc un ser aeròbic i estic perfectament dissenyat per combatre els virus. La grip són coronavirus. Saps que tots els nous virus són enginys de laboratori? I saps el més collonut: aquests virus prefabricats són innocus. Només poden emmalaltir si són injectats. Pensa una miqueta per què serà que hi ha gent que fabrica virus, que no costa tant! Serà per bondat? I saps per què els virus quimera no funcionen, perquè la naturalesa és infinitament més perfecta i sàvia que tots els savis de la història de la humanitat plegats. Ara, si tu et creus els polítics i els científics pagats pels que venen els verins (13000 morts i 1,5 milions d'efectes secundaris, segons VAERS), aleshores, la discussió s'ha d'acabar. No t'han mentit mai els polítics? Fes memòria, que alguna vegada t'hauran dit una veritat sense voler dir-la. En el vostre descàrrec, haig de reconèixer que la culpa la tenen els mitjans de comunicació - com aquest - que repeteixen com lloros les ordres i han oblidat que un bon periodista és el que destapa els enganys que corrompen la societat. Però avui els periodistes paren la mà i se'ls fot la veritat i la gent. O per què et penses que el Gobierno ha finançat les televisions amb els teus diners? Per protegir-te?\nPol 18/06/2021 3:26 pm\nSembla que els diferents governs europeus maldin per mantenir la població en la ignorància parcial pel que fa a la pandèmia de COVI-19. Els vaccins tenen una eficàcia parcial que benhauradament evita tenir una greu malaltia en cas d'infecció. Però encara no saben quants mesos dura aquesta immunitat parcial. Parlen d'un màxim de 10 mesos. Això vol dir clarament vaccinar-se cada any com a mínim. A Suïssa ja estan preparant un vaccí anual doble: grip influenza i covid-19. Com morir de COVID-19 és una loteria genètica (saben ja que hi ha gent que té una falla genètica aprofitada pel virus), l'única via per a sobreviure'n és la màscara i la distància social acoplada amb la vaccinació anual. Heu sentit dir això als polítics ? Però això és el que saben els epidemiologistes i que TOTS els Governs del Món també saben perquè com a Índia tenen una task force de científics i epidemiologistes que aconsellen el Govern Federal.\nPol 18/06/2021 3:37 pm\nEl debat en relació a dur o no dur màscara és centenari i reflecteix força bé dues característiques negatives dels Humans: l'estupidesa i l'arrogància. L'origen de la màscara durant una epidèmia començà a Xina al segle XIX quan una epidèmia de Pesta colpí una ciutat. Un metge francès fou l'únic metge estranger que sobrevisqué malgrat haver aconsellat els seus col.legues de dur-la. Anaren a l'hospital a ocupar-se dels malalts i moriren tots. Després d'això tota la població amb màscares. L'altre exemple fou la Grip 1918-20. Als USA hi hagué fins i tot processos a la Justícia perquè molta gent no volia pas dur màscara. L'exemple actual al Món fou en Trump i en Bolsonaro. La ignorància, l'arrogància i l'estupidesa. Un amic brasiler m'explicava que el marit d'una col.lega de treball s'havia mort d'ignorància. Li explicava que mai no es va protegir el virus i evidentment en va morir. Morir d'ignorància. Dilluns es va morir un veí de 40 anys amb tres fills. Sempre el veia sense màscara i estaven acabant de construir la casa. 15 dies a l'hospital i s'ha mort. Un veí d'ell també sempre sense màscara està en estat de xoc. Quan comencin a morir-se els infants potser despertaran de la ignorància.\nPol 18/06/2021 3:47 pm\nEl Negacionisme durant la Pandèmia té diferents variants. Una de les variants és: "no em pot passar res". He sentit tota mena de bestieses en relació a la Pandèmia. I curiosament ha estat el líder del Budisme Tibetà - Dalai Lama - que ha reblat el clau de la Realitat. Va declara el següent: "Amb el COVID-19 les oracions no serveixen per a res. Ara cal actuar i correctament. I es va vaccinar". Són les regles de la matèria que veiem a molts llocs del món hom ignora: Índia (eleccions i festivals religiosos que iniciaren l'apocalipsi al març 2021), Brasil i altres llocs. Aquests llocs on la població i molts dels seus líders invocaven Déu enlloc de prendre mesures correctes hi ha l'apocalipsi de morts. A l'Índia els més rics han fugit amb avions privats cap a Dubai. S'agrupaven unes quantes famílies i a fugir. A Europa la cosa va millor però no durarà pas gaire. Després de l'Estiu hi haurà una nova apocalipsi. I l'augment de casos greus d'infants des del gener arreu del món no anuncia res de bo.\nPol 18/06/2021 3:53 pm\nPer què l'UE ha comprat vaccins per al 2022 i 2023 ? 500 milions de dosis. A l'avanç. És evident: tenim pandèmia per a anys fins que no trobin dues coses: vaccí eficaç com el que ha erradicat la verola i/o medicament eficaç (ja n'hi ha dos en fase de test un d'ells a Suïssa) per tractar la infecció. Cal assumir que viurem en un món de restriccions i perill d'infecció durant anys. I això és el que molta gent ni tan sols vol acceptar.\nCal dir-ho 18/06/2021 7:03 pm\nLa pandèmia encara no ha acabat, ni de bon tros, encara molta de gent no ha rebut el vaccí, les persones de 60 a 69 anys encara no han rebut totalment la segona dosi del vaccí menys eficaç i a sobre el que té més desavantatges. Considerar i llevar l'obligatorietat ara de l'ús de la mascareta a l'exterior és oportunisme polític com una casa, una acció pròpia d'un superoportunista com Pedro Sanchez. Solament cal veure com i on ho ha dit, com s'ha avançat sense consultar ni comunicar res a les autoritats sanitàries dels territoris autònoms de l'estat espanyol.\nGecko 18/06/2021 7:19 pm\nÉs evident que cobrir-se la boca i el nas ha estat i és una mesura eficaç per a evitar contagis. No cal ésser doctor en matèria de malalties contagioses, per a adonar-se'n. Tothom amb quatre dits de front i sentit comú, capeix que rentar-se les mans sovint, mantenir la distància i cobrir-se la boca amb el colze en esternudar o tossir és eficaç. Dur la mascareta és cobrir-se la boca i el nas permanentment. És clar que hi ha diversos tipus de mascaretes des de les casolanes que en principi protegeixen menys, però, més val alguna cosa que res, i depèn també de la situació i activitat que fem, les quirúrgiques que no protegeixen qui la porta si no els altres, les FPP2 i FPP3 sense vàlvula son les que protegeixen més. Una altra prova de l'eficàcia d'aquest estri és que aquesta temporada no hi ha hagut passa de grip, us imagineu si portéssim mascareta per precaució quan s'anunciï una passa de grip en el futur ? No serà pas obligatori prescindir de la mascareta, jo de moment la seguiré portant, de fet sovint pel carrer, gairebé cada dia, m'he hagut d'apartar d'individus que no la duien o la duien mal col·locada o a la mà o penjada d'una orella...\nAls zombis 18/06/2021 8:51 pm\nFes-t'ho mirar. El sistema immunològic és 'perfecte'. El cos humà, com qualsevol manifestació de vida està perfectament adaptada al medi. Potser hauries de consultar amb el psicòleg. Això és paranoia i desconeixement absolut de ciència. Ara, si vols creure els homes que et foten els calés, que han arruïnat el futur, i que d'ara a quatre mesos muntaran una mortaldat perfectament planificada, tu mateix! Em pots explicar aquesta estranya zoonòsi que és d'un virus (no aïllat i que ningú no ha vist; bé, només l'OMS, que foren els qui amb els protocols, demostradament assassins, iniciaren la matança i el terror), em pots explicar com és que no ha afectat a cap altra ésser viu? Potser perquè és un virus quimera; saps que significa que sigui una 'quimera'? Has pensat alguna vegada que els animals no tenen metges i bé que la majoria d'ells sobreviuen gràcies al seu sistema immunitari. Llegir tanta ignorància, avui, un any després, ofèn la intel·ligència Tu posa't el verí que tan encaridament et recomanen els pròcers del país; de tots els països, curiós , oi? I els que diuen que no, els maten, perdó, es moren de mort natural induïda per un altre. Benvingut a la presó universal! Jo no he porta't morrió en cap moment durant la IMMENSA MENTIDA, i saps? aquest virus, si l'ignores, t'ignora. I no pateixis, que no sóc culpable de matar ningú; perquè una persona sana, està sana. Ara si tu et creus que t'has de fer una prova per saber si estàs malalt, creu el que vulguis; poc més es pot fer. Tu creu la televisió, que és la veritat veritable. Només et demano que si tens fills, tingues la bondat de no enverinar-los. I pots pensar el que vulguis, però el dia cap d'any, pots estar ben segur que et recordaràs d'aquestes paraules. VIURE PER NO MORIR, ÉS ESTAR MORT. I si no ho saps, el morrió és una eficaç arma de control psicològic; o per què et penses que a Guatánamo els els feien portar? Enginyeria social, ara tu, i tota la colla de covidians de sota, podeu creure que els vostres governants i les grans farmacèutiques es fan riques de tanta bondat i preocupació pels seus súbdits i clients crònics. En ple segle XXI sentir gent tan submisa i amb TERROR A LA LLIBERTAT demostra que el que ens ve al damunt serà apocalíptic.\nciutadà 19/06/2021 10:12 am\nLa mascareta serveix per a protegir-se dels contag de malaties respitatories- P.e. grip, refredat- Però pretendre que evita el contagi amb virus que puguin flotar en l'aire és absurd. És, com molt bé es diu, una manera de tenir avassallat i humiliat el Poble. Res més.\nTal com raja 19/06/2021 11:46 am\nEl que jo no entenc és que la solució a un problema sanitari estigui en mans dels polítics. Penso que aquesta mesura l'hauria de venir marcada per un consell de metges.\nNo n'hi ha, no en raja 19/06/2021 12:19 pm\nPerò, tu on vius ? On t'informes? En cas que ho facis. A qui et penses que demanen informació, opinió i consells els polítics de tota Europa en qüestió de la covid-19 ? A les verges que Fernandez el ministre, els hi posava medalles ? Una altra cosa, que evidentment confon, és com "comunicar-ho", en el cas de l'oportunista P. Sanchez és clar que vol una notícia que a les Espanyes n'amagui d'altres i per això ha aprofitat un lloc i un moment per a deixar-ho anar, això sí, sense avisar ni parlar-ne a les autoritats dels territoris autònoms ni considerar que per alguna raó, augment de casos etc, no es pugui aplicar en la data que ell assegurà.\nA tal com raja 19/06/2021 12:31 pm\nNo has pensat que a vegades el missatger no és qui ho ha decidit ? Np saps que els ministres, i el primer ministre, dels estats democràtics tenen assessors, directors generals, secretaris, funcionaris, experts, científics... al darrere ? Vivim en un món en que tot es simplifica, es banalitza... i tothom és feliç escrivint allò que primer se li ocorre sense informar-se o encara pitjor, sense pensar. Anem pas bé.\nGecko 19/06/2021 12:10 pm\nEl "negacionisme", el "negacionista" més encara sense cap argument sòlid demostrable, és ximple per naturalesa. Algú coneix cap "negacionista" de rentar-se les mans, de col·locar-se el colze davant la boca a l'esternudar o de mantenir una certa distància amb altri... com a mesures per a evitar contagis ? No, pel fet que son accions senzilles o que es poden deixar de fer com per exemple un suposat "negacionista" de la neteja de mans podria no fer-ho i fins i tot tocar-se el cul i no cal negar-ho als altres. Ara bé accions que necessiten una mica d'esforç, compromís, constància, col·laboració i interacció amb la resta de la gent... ep ! És una altra cosa, per això alguns mandrosos, ignorants supins o que per un altre motiu els molesti dur coberts boca i nas, i amb molta barra, us diran que no serveix de res i que si naps i què si cols. Solament dues qüestions més, si quasi tothom considera que cobrir-se la boca en esternudar, ho contempla "més o menys eficaç", aleshores és de sentit comú que si ens cobrim la boca i el nas amb un material adient de forma més seguida i permanent també pot tenir, si més no, la mateixa o major eficàcia. Segona qüestió: És clar que algú pot dubtar de l'eficàcia de dur mascareta, però, per respecte als altres i per una qüestió en cas de dubte millor dur-la, ja que no és per a tota la vida (de moment). Jo recordo un dia que vaig eixir al carrer des de la porta de l'edifici i en el mateix moment per la vorera estreta hi passava un individu sense mascareta amb caixes de cartró a les dues mans tossint repetidament... vaig pensar que en aquella situació en el meu cas, era millor dur coberta la boca i el nas, fins i tot encara que fos amb una bufanda o mocador...


L'ACA incorpora l'adequació del barranc de Barenys de Salou a la planificació hidrològica vigent\nImatge de la proposta de nova canalització del barranc de Barenys.\nL’Agència destinarà prop de 13 MEUR per a executar les obres que es preveu que puguin començar l'estiu de 2021\nActualitzada 17/09/2020 a les 12:02\nAquesta incorporació arriba després que el passat 4 d’agost, la Generalitat va aprovar un acord de Govern declarant aquesta actuació d’interès prioritari, amb l’objectiu de garantir un correcte desguàs de l’aigua al mar i minimitzar el risc de desbordaments.\nLa inversió (tant per a l’execució dels treballs com per finançar les expropiacions) serà de 12,8 MEUR (IVA no inclòs), que s’aportaran en el trienni 2020-2022.\nAquesta zona del municipi de Salou pateix inundacions quan es produeixen fortes pluges, amb el desbordament del barranc, que en el seu tram final presenta una canalització antiga, amb una capacitat de desguàs insuficient.\nComenta el contingut : L'ACA incorpora l'adequació del barranc de Barenys de Salou a la planificació hidrològica vigent


Aconsegueix una bona qualitat muscular i millora la teva capacitat aeròbica amb aquest entrenament de força.\nFocus de la sessió: Entrenament d’intensitat mitja / alta sostinguda composta d’exercicis de força i resistència. Gràcies al treball de força acceleraràs el teu metabolisme i cremaràs més greix en cada moviment que facis habitualment.\nLes seves eines: El millor equipament per entrenar està a la teva disposició (rack de manuelles, suspensió trainer, bandes elàstiques …) i cintes de córrer amb possibilitat d’una elevada inclinació. Tindràs tot el necessari per enfortir el teu cos sense excuses\nInverteix en la teva salut i en la teva imatge: perd greix i aconsegueix una musculatura forta i proporcionada.\nSessions programades: Sistema full-body totalment compensat i amb progressions dels exercicis per adequar-los a tots els nivells. ‘L’entrenament més complet!\nEntrenament per a tots els nivells: els tècnics et recomanaran la càrrega òptima perquè assoleixis el teu objectiu i et diran com executar cada exercici amb màxima seguretat.\nPèrdua greix corporal80%


El cap de files de CiU a Madrid refreda expectatives davant la majoria absoluta del PP, tot i que es compromet a defensar el concert "fins a les últimes conseqüències"\n1 min. Barcelona 21/11/2011 13:22\n260x366 Duran, Mas i Pujol, a la reunió d'aquest dilluns Duran, Mas i Pujol, a la reunió d'aquest dilluns\nJosep A. Duran i Lleida, cap de files de CiU a Madrid i guanyador de les eleccions espanyoles a Catalunya, ha refredat expectatives sobre el pacte fiscal davant la majoria absoluta del PP. Duran ha constatat que la majoria aclaparadora de Mariano Rajoy dificulta en extrem la consecució del pacte fiscal, de manera que ja ha avisat que "no seria un fracàs" no aconseguir-lo. "L'important és que el defensem fins a les últimes conseqüències", ha afegit en roda de premsa aquest migdia.\nEl president de la Generalitat, Artur Mas, ha acompanyat Duran en aquesta compareixença pública. Els dos han revifat el pacte fiscal i han assegurat que el defensaran "amb totes les conseqüències" a Madrid.\nDuran ha demanat al futur president de l'Estat, Mariano Rajoy (PP) que escurci al màxim els terminis per formar nou govern i que expliqui immediatament a les institucions europees el seu pla econòmic.


Trobar mesures de figures usant superfícies verticals no-permanents\n"implementació a l’aula" "equacions de segon grau" "rectangles" "triangles" "àrea" "activitats" "vertical non-permanent surfaces"\nUsar superfícies verticals no permanents (vertical non-permanent surfaces) per a resoldre problemes on es determina el costat desconegut d’una figura. Després fer exercicis rutinaris del mateix.\nEs col·loquen les cadires al final de la classe\nEs dibuixen a les finestres les figures amb el costat desconegut i l’àrea total (document geogebra)\nfigura 1 (solució 3)\nfigura 2 (solució 20)\nfigura 3 (solució 22)\nfigura 4 (solució 19)\nEs reparteixen retoladors als alumnes.\nUn grup d’alumnes de 3/4 persones resolen cada figura: trobant el costat desconegut, plantejant i resolent una equació de segon grau.\nEs posa una taula amb un foli devora cada grup. Els alumnes han d’apuntar la solució del seu problema i deixar-la a una taula al final de la classe.\nEls grups ordenen els nombres (les respostes) fins a obtenir un missatge amb significat (jo he fet el dia d’avui)\nFer servir aquesta activitat com a activitat introductòria de les activitats rutinàries.\nEl curs 2018-2019 quadrimestre 2 vaig implementar-ho a classe (fotos 1 i foto 2). L’única pega és que un grup es va equivocar resolent l’equació i, per tant, tots els altres grups varen haver d’esperar per a ordenar el missatge\n“Trobar mesures de figures usant superfícies verticals no-permanents” de Xavier Bordoy està subjecta a una llicència Creative Commons Attribution 4.0 International License. Creat el 2020-06-27 23:34:50 +0200 a partir d'una obra disponible a /activitats/trobar-mesures-de-figures-usant-superficies-verticals-no-permanents.md usant la plantilla de pandoc i aquest full d'estil encastat.


Experiència d’un apadrinament – Càritas Sant Julià\n← “Educar és un acte d’esperança”\nRecordem el Sopar Solidari de Càritas Parroquial que es va fer el 2016 (Fotos) →\nExperiència d’un apadrinament\nPublicat el 13 d'octubre de 2020 per adminoctubre 13, 2020\nAra fa un any parlàvem de…\nLa nostra experiència amb la Cadena de Padrins de l’ONG COOPERAND és molt enriquidora pel vincle solidari, d’empatia i d’afecte que s’ha creat.\nAl Nadal del 2018 vàrem decidir que el millor regal que podríem fer i rebre era col·laborar en l’apadrinament d’un nen o una nena. I, veritablement ha estat així, un REGAL meravellós per a nosaltres.\nEl nostre apadrinament consisteix en ajudar econòmicament a una nena i d’aquesta manera podem col·laborar amb el nostre “gra de sorra” per a un present millor. Tot i que, la veritable ajuda és emocional per ella i per nosaltres.\nLa nostra fillola es diu Lixandy i té vuit anys. Viu a la Llar de nenes Casa Maín (Bolívia), un centre d’acollida estable de nenes, adolescents i joves en risc i víctimes de maltractament social.\nA la llar reben formació integral en les seves dimensions física, psicològica, intel·lectual, social, moral i espiritual amb la finalitat de millorar les seves condicions de vida i de futur.\nApadrinar és molt més que ajudar, ens ha significat crear un vincle solidari i afectiu amb una nena amb condicions vulnerables, a més d’un aprenentatge de valors pels nostres fills. Rebem fotografies, cartes i dibuixos de la nostra bonica fillola. És una experiència de vida necessària que aconsellaríem a tothom.\nCom deia la Mare Teresa de Calcuta: “no podem fer grans coses, però sí coses petites amb un gran amor”.\nFamília Prat Pascual\nButlletí de Càritas Parroquial, num. 30\nExperiència d’un apadrinament — No hi ha comentaris


MCU « PRoBLeMeS\n[PAAU 2004] Una partícula de massa 0,1 kg, lligada a l’extrem d’un fil, descriu un moviment circular en un pla vertical. Quan el fil es troba en posició horitzontal, la seva tensió és 10 N. Calcula per a aquesta posició:\na) L’acceleració centrípeta de la partícula.\nb) L’acceleració tangencial de la partícula\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 175 › ›\n28 gener, 2016 | Categoria: MCU, PAAU | Escriu un comentari\n[PAAU 2004] Un avió vola a una velocitat de mòdul 400 m/s, constant, i descriu un cercle en un pla horitzontal. Els límits de seguretat li permeten experimentar com a màxim una acceleració que és vuit vegades la de la gravetat. En aquestes condicions extremes, calcula:\na) El radi de la trajectòria circular.\nb) El temps que l’avió triga a fer una volta.\nc) L’angle d’inclinació de les ales de l’avió respecte de l’horitzontal perquè la força de sustentació (perpendicular al pla definit per les ales) li permeti fer aquest gir.\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 174 › ›\n28 gener, 2016 | Categoria: Forces, MCU, PAAU | Escriu un comentari\n[PAAU 2008] Una plataforma circular gira, en un pla horitzontal, respecte d’un eix vertical que passa pel seu centre, a una velocitat de 120/π rpm (revolucions per minut). Determineu el valor de la distància màxima respecte de l’eix a què pot situar-se una massa sobre la plataforma de manera que giri solidàriament amb aquesta, sense lliscar, sabent que el coeficient de fregament estàtic val 0,5.\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 173 › ›\n[PAAU 2009] Una atracció d’una fira consisteix en uns cotxes petits que giren a una velocitat de mòdul constant de 3,0 m/s i que descriuen una circumferència de 8,0 m de radi en un pla horitzontal.\na) Calculeu les components intrínseques de l’acceleració d’un dels cotxes.\nb) Si el mòdul de la velocitat dels cotxes, quan finalitza el temps de l’atracció, es redueix de manera uniforme des de 3,0 m/s fins a 1,0 m/s en 10 s, calculeu-ne l’acceleració angular i l’acceleració tangencial en aquest interval de temps.\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 154 › ›\n27 gener, 2016 | Categoria: MCU, MCUA, PAAU | Escriu un comentari\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 142 › ›\n26 gener, 2016 | Categoria: MCU, PAAU | Escriu un comentari\nUn cotxe d’una muntanya russa està fent el recorregut que veiem a la imatge. Si la seva velocitat és constant i de valor 8 m/s i la seva massa amb els passatgers és de 600 Kg. Indica\na) Quin és el pes aparent en el punt més baix del recorregut?\nb) Quin és el pes aparent en el punt més alt del recorregut?\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 128 › ›\n26 gener, 2016 | Categoria: MCU | Escriu un comentari\nUn vehicle de massa 1200 Kg circula per un turonet, que podem suposar que té la forma d’un arc de circumferència de radi 11 m. Quina és la màxima velocitat a que pot anar sense perdre contacte amb la superfície?\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 127 › ›\nEn un dia assolejat, un cotxe de massa 1500 Kg dóna voltes en un circuït circular sense peraltar de radi 35 m. Si el coeficient de fregament de les rodes amb el terra sec és de 0,5 indica\na) La velocitat màxima a la que pot circular sense sortir-se de la pista\nEn un dia que el circuït és moll, amb una v=8 m/s el cotxe comença a derrapar\nb) Quin és el coeficient de fregament en aquestes condicions.\nRepeteix el problema però suposant que ara circula una motocicleta de massa 200 Kg.\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 126 › ›\nFem girar una bola de massa 0,5 Kg, unida a una corda de 1,5 m segons l’esquema. Si la tensió màxima que pot suportar la corda és de 50 N. Calculeu:\na) L’angle de gir amb la tensió màxima.\nb) La velocitat de la bola amb la tensió màxima.\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 125 › ›\n26 gener, 2016 | Categoria: Forces, MCU | Escriu un comentari\nQuina velocitat mínima ha de portar un ciclista que vol fer el ris de la mort en una pista de radi 10 m?\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 124 › ›\nDues boles de masses m1= 4 Kg i m2= 3 Kg, giren amb radis respectius R1= 3 m i R2= 2 m. La velocitat angular és de 5 rad/s i és constant. Calculeu les tensions de les cordes i les acceleracions de cada cos.\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 109 › ›\nUn peralt té una molla comprimida que exerceix una pressió contra un cos de massa 10 Kg. L’angle del peralt amb l’horitzontal i l’angle de la molla amb la vertical son iguals i de 30º. (Hooke)\nNo hi ha fricció i la velocitat angular val 2 rad/s. La constant de la molla val 250 N/m.\na) Calculeu el radi de rotació\nb) Calculeu la força centrípeta\nc) Calculeu la força que fa la molla\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 108 › ›\n[PAAU 1997] Una massa d’1 Kg. situada sobre una taula que no presenta fregament s’uneix a una altra massa de 4 Kg mitjançant una corda que passa per un forat fet al mig de la taula. El cos de 4 Kg està en repòs, mentre que el cos d’1 Kg descriu un moviment circular uniforme amb un radi de 0,1 m.\na) Feu un esquema amb les forces que actuen sobre cada cos i especifiqueu-hi les relacions entre elles.\nb) Calculeu la velocitat amb què es mou el cos de massa 1 Kg.\nc) Indiqueu quines són les acceleracions tangencials i normals del cos de massa 1 Kg.\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 54 › ›\n20 gener, 2016 | Categoria: Forces, MCU | Escriu un comentari\n[PAAU 2004] El muntatge d’una atracció de fira consisteix en una anella horitzontal de 3 m de radi de la qual pengen cordes de 4m de longitud i a l’extrem de les quals hi ha una cadireta de massa 2 Kg. L’anella gira a una velocitat angular constant al voltant d’un eix vertical que passa pel seu centre.\na) Calculeu la velocitat angular de l’anella quan la corda forma un angle de 37º amb la vertical\nb) En les condicions anteriors calculeu la tensió a la que està sotmesa la corda\nc) Si la tensió màxima que pot suportar la corda és de 796 N i l’angle a la que gira l’atracció seguix sent 37º, quina és la massa màxima que pot tenir un usuari d’aquesta atracció? (g=9,8 m/s²)\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 50 › ›\nQuina velocitat angular s’ha de donar a una estació espacial de forma anular de 60 m de diàmetre per tal de crear una gravetat artificial igual a la terrestre?\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 39 › ›\n20 gener, 2016 | Categoria: MCU | Escriu un comentari\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 20 › ›\n20 gener, 2016 | Categoria: MCU, MCUA | Escriu un comentari\nSón les 12 en punt. Tant la busca horària com la minutera del rellotge apunten cap amunt.\nEn quin moment tornaran a coincidir per primer cop l’una sobre l’altra?\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 19 › ›\n19 gener, 2016 | Categoria: MCU, Unitats | Escriu un comentari\nUn cotxe es mou per una carretera seguint una corba amb una velocitat constant de 60 Km/h.\nTé acceleració el cotxe?\n› › Clica per a veure el vídeo d’ACTIVITAT 18 › ›\n19 gener, 2016 | Categoria: MCU | Escriu un comentari\nCopyright © 2021 PRoBLeMeS - email:correu@prblms.net


Libros sobre Ficción moderna y contemporánea\nEL MÓN SOBRE RODES (CASALS, ALBERT)\nREBELDES FG (HINTON, SUSAN E.)\nEL ROBINSON DEL METRO (HOLMAN , FELICE)\nAremis Slake és un noi de tretze anys, baix, miop i somiador. Orfe, ha de viure amb uns parents llunyans que el tenen de caritat. Un bon dia, desesperat per la seva situació, baixa al metro i decideix quedar-s'hi. D'aquesta manera Aremis es converteix en un nou Robinson, i com aquest, crea -dins la panxa de Nova York- el seu petit món.\nEL VIAJE DEL PROFESOR CARITAT . UNA COMEDIA FILOSÓFICA (LUKES, STEVEN)\nEL CARTER TRUCA MIL VEGADES (MARTÍN ANDREU / RIBERA JAUME)\nUn misteriós anunci en una revista del cor posa fi a l'avorrida vida de la Sílvia Jofre, la intel·lectual de la classe, i l'empenyerà a una aventura esbojarrada, on no hi falten mentiders, intents d'agressió, herois, perillosos galifardeus i molts enigmes per resoldre. Temes: Aventures, intriga, amistat, adolescència, vida rural.\nEL DIARI LILA DE LA CARLOTA (LIENAS, GEMMA)\nHABITACIO 13 (N.E.) (SWINDELLS , ROBERT)\nEL SONETO ESPAÑOL EN EL SIGLO DE ORO. (AA.VV.)\nA través de la presente antología, apasionante recorrido por la historia y desarrollo del soneto en España en nuestro Siglo de Oro, el valor individual de cada texto se constituye al tiempo en línea abierta, en camino sin fin. Es la historia de un género, el poético, que se encarna en la historia de una forma, en sus más destacadas producciones. Entre los autores antologados, además de las voces indiscutibles de Boscán, Garcilaso, Cervantes, Herrera, Góngora, Quevedo, Villamediana, Lope, Sor Juana Inés o los Argensolas, encontramos otros nombres fundamentales Cetina, Aldana, Arguijo, Espinosa, Medrano, Rioja, Bocángel y otros muchos en el constante fluir de nuestra lírica.\nARA QUE ESTEM JUNTS . UNA HISTÒRIA DE GUERRA, EXILI I INNOCÈNCIA (CASAGRAN CASAÑAS, ROC)\nLA MATERNITAT D’ELNA . LA HISTÒRIA DE 597 NENS SALVATS DELS CAMPS DE REFUGIATS


Matgala: L'efecte de l'edat relativa\nescrit per Matgala a les 18:05\nEi, boníssim este post, demostre una vegada més que a vegades és més important les actituds que no pas les aptituds! A vegades no som lo que volem per falta de confiança! De veritat molt interessant.\nGràcies, Mani, fill de Mani.\nHo vaig trobar un dia per casualitat i em va semblar molt curiós. Però mirat amb la lògica... sí, es veu clar que la confiança és un gran què!


Port Aventura toca el cel | PACommunity\nInicio Blog Port Aventura t...\nPort Aventura toca el cel\nAquí va una notícia apareguda al diari El Punt Avui. Hi ha alguns errors de denominació, però la qualitat de redacció és prou bona.\nCASTELLANO -> http://ves.cat/a6fP\nEl muntatge de les muntanyes russes que s'inauguraran a la primavera, les més altes d'Europa, ja ha arribat al punt més elevat, a 76 metres del terra\nLa tematització de l'atracció traslladarà els visitants a un regne de l'Himàlaia\nPort Aventura comença a dibuixar el perfil del seu futur. El parc temàtic entre Vila-seca i Salou va permetre ahir accedir per primer cop a les obres de l'atracció que serà la gran novetat de la temporada vinent i la primera de grans dimensions que estrena des del 2007: les muntanyes russes ambientades a l'Himàlaia Shambhala. La construcció, que s'inaugurarà en una data que encara s'ha de fixar d'aquesta primavera (posterior, però, a l'inici de temporada el 30 de març), ha començat a modificar ja la silueta del parc i fins i tot s'ha atrevit a deixar petita l'atracció més destacada del complex, el Dragon Khan.\nEl muntatge de l'esquelet de la nova atracció, que està previst que es completi entre finals de març i principi d'abril, ja ha arribat al punt més alt, el del final de la primera pujada i inici d'una caiguda de vertigen, però també de rècord: la més alta en unes muntanyes russes a Europa (76 metres d'altura), la més ràpida (l'acceleració es calcula que se situarà en 134 km/h, mentre que el Dragon Khan arriba com a màxim a 110 km/h) i també la més llarga, amb 78 metres de baixada que portaran els passatgers a tocar gairebé literalment fons amb un aterratge en un túnel sota terra. "Provocarà sensacions similars a les d'un canvi de rasant, però molt multiplicades", va reconèixer el director del projecte, Luis Valencia, que va assegurar que gran part de la culpa la tindrà el disseny peculiar dels vagons, un dels secrets que Port Aventura guarda amb pany i forrellat.\nL'experiència a bord del Shambhala durarà uns tres minuts i mig, els que es trigaran a recórrer els 1.650 metres de pujades i baixades que abraçaran gran part del perímetre del parc, des de l'àrea temàtica de la Polinèsia fins a la de Mèxic, amb la part central a la Xina, on s'alça com una mena de bessó gran del Dragon Khan. Una nova relació en què els responsables del parc han volgut mimar també la seva atracció més destacada fins ara, que s'ha repintat perquè llueiximés al costat del nou gegant.\nMés pausat és el procés de construcció, "gairebé una operació de cirurgia", en què tots els esforços se centren a evitar el mínim mil·límetre d'error entre els pilars que sustentaran l'estructura i els vials. En total, 1.600 tones de material dissenyat entre els serveis d'enginyeria del parc i l'empresa especialitzada en atraccions Bollinger & Mabillard, i recolzat, en alguns punts, per fonaments de fins a 18 metres de profunditat. Però no tot seran vies. Les muntanyes russes estaran rodejades d'una petita àrea temàtica, de 14.000 m², a mig camí entre la inspiració real en el país de Bhutan i un regne imaginari a l'Himàlaia. I l'experiència no es limitarà a qui pugi als vagons, sinó també als que optin per quedar-se a terra i passejar a tocar d'algunes de les baixades més espectaculars. De moment, però, Shambhala no serà l'embrió de la setena àrea de Port Aventura, tot i que els responsables del parc no ho descarten.\nsón els que inverteix Port Aventura en aquestes noves muntanyes russes.


La missió Gaia va difondre la seva tercera publicació on s'inclouen les dades actualitzades de gairebé dos mil milions d'estrelles de la nostra galàxia. Les dades d'aquesta publicació han permès estudis sobre la Via Làctia, com ara insòlits «terratrèmols estel·lars», l'ADN estel·lar, moviments asimètrics i altres dades fascinants. Gaia és una missió de l'ESA que té com a objectiu crear el mapa multidimensional més precís i complet de la Via Làctia. El catàleg incorpora nova informació, com les composicions químiques, temperatures, colors, masses, edats i velocitat a què s'acosten o allunyen les estrelles de nosaltres. Una altra novetat en aquest conjunt de dades és el catàleg més gran fins avui d'estrelles binàries, milers d'objectes del Sistema Solar, com els asteroides i els satèl·lits de planetes, i milions de galàxies i quàsars situats fora de la Via Làctia. Els terratrèmols estel·lars són petits moviments registrats a la superfície d'una estrella que canvien la seva forma; per això originalment l'observatori no s'havia dissenyat. L'ADN estel·lar és la composició de cada estrella que ens ofereix informació sobre el seu lloc de naixement i la seva trajectòria posterior. Més informació a l'ESA.


Data de publicació: 09/10/2017 16:56\nHolaa, m'agradaria fer una pregunta: Suposo que a gairebé a tots ens passa que, per exemple, al matí o quan fa estona que no mengem, ens fa pudor l'alè. A mi, quan em passa això, em rento les dents, però quan passen bastantes hores (com a l'insi) no funciona. Què podria fer perquè no fes pudor? Hi ha algun remei (que no s'hagi de comprar res especial) per combatre'l? És que ho noto a la boca i és desagradable...\nData de publicació: 11/10/2017 17:05\nPrimer de tot vull donar-te les gràcies per escriure al consultori.\nLa veritat és que el mal alè pot arribar a ser molt incòmode i seria genial poder-te donar una solució ràpida. Molta gent pren un xiclet després de dinar si no pot rentar-se les dents.\nTot i així les causes poden ser moltes i la nostra recomanació és que consultis amb el metge. Ell podrà explicar-te el perquè i segurament donar-te alguna solució.


Capítol 12 - La Reforma a França\nDesprés de la protesta de Spira i la confessió d’Ausgburg, que marcaren el triomf de la Reforma a Alemanya, seguiren anys de conflicte i obscuritat. El protestantisme, debilitat per les divisions entre els seus seguidors i alhora atacat per enemics poderosos, sem-blava destinat a ser destruït completament. Milers de persones segellaren el seu testimoni amb la seva pròpia sang. Esclatà la guerra civil; la causa protestant fou traïda per un dels seus principals defensors; els més nobles dels prínceps reformats caigueren en mans de l’emperador i foren portats com captius de poble en poble. Però en el moment del seu triomf aparent, el monarca fou castigat per la derrota. Veié que la presa se li escapava de les mans i finalment hagué de tolerar les doctrines que durant tota la seva vida havia desitjat destruir. Havia emprat el seu regne, els seus tresors i fins i tot la seva vida en la persecució de l’heretgia. Ara veia com els seus exèrcits disminuïen, els seus tresors es reduïen, els seus regnes eren amenaçats per les revoltes i, mentrestant, es propagava arreu la fe que havia intentat suprimir inútilment. Carles V havia estat lluitant contra un poder omnipotent. Déu havia dit: «Que hi hagi llum”. Però l’emperador havia procurat mantenir la foscor. Els seus propòsits fracassaren i, en una prematura vellesa, després de dures lluites se sentia esgotat, abdicà el tron i es tancà en un monestir. LGC 129.1\nA Suïssa, com a Alemanya, arribaren dies tenebrosos per a la Reforma. Mentre que molts indrets acceptaven la fe reformada, al-tres s’aferraven amb persistència cega al cre-do de Roma. Les persecucions contra els qui acceptaven la veritat provocaren finalment una guerra civil. Zwingli i molts altres dels que s’havien unit a ell en la Reforma moriren al sagnant camp de Cappel. Oecolampadius, vençut per aquests terribles desastres, morí poc després. Roma triomfava, i en molts llocs semblava que recuperaria tot el que havia perdut. Però Aquell, els consells del qual són pels segles dels segles, no havia abandonat la causa del seu poble. La seva mà els donaria llibertat. En altres països feu alçar obrers per impulsar la Reforma. LGC 129.2\nA França, molt abans que el nom de Luter fos conegut com el d’un reformador, el dia ja havia començat. Un dels primers de rebre la llum fou el vell Lefèvre d’Étaples, un home d’amplis coneixements, catedràtic a la Sorbona, i sincer i fidel partidari del papa. En les investigacions que feu en la literatura anti-ga es despertà la seva curiositat per la Bíblia i n’introduí l’estudi entre els seus estudiants. LGC 129.3\nLefèvre era un adorador entusiasta dels sants, i s’havia dedicat a preparar una història d’aquests i dels màrtirs seguint l’exemple de les llegendes de l’església. Aquesta era la seva obra magna, que requeria molta feina, però, ja portava molt de temps treballant-hi quan decidí estudiar la Bíblia amb el propòsit d’obtenir-ne dades pel seu llibre. En aquesta hi trobà sants, però no com els que apareixien en el calendari romà. Un gran torrent de llum divina penetrà en la seva ment. Perplex i al-hora molest, abandonà el treball que s’havia proposat i es dedicà a la Paraula de Déu i començà a ensenyar les preuades veritats que hi descobrí. LGC 130.1\nEl 1512, abans que Luter o Zwingli co-mencessin l’obra de la Reforma, Lefèvre es-crigué: «És Déu qui ens dóna, per mitjà de la fe, la justícia, que per gràcia ens justifica per a la vida eterna”. 1 Referint-se als misteris de la redempció, exclamà: «Oh, grandesa increïble d’aquest canvi, l’innocent és condemnat, i el que és culpable queda lliure; el que beneeix carrega la maledicció, i la maledicció es torna benedicció; la vida mor, i els morts viuen; l’obscuritat s’apodera de la glòria, i el que no coneixia res més que la confusió del rostre es revesteix de glòria».2 LGC 130.2\nI mentre ensenyava que la glòria de la salvació pertany només a Déu, també decla-rava que el deure de l’obediència pertany a l’home. «Si ets membre de l’església de Crist”, deia, «tu ets membre del seu cos; si tu ets del seu cos, aleshores estàs ple de la seva natura-lesa divina. [...] Si l’home pogués entendre aquests coneixements i adonar-se d’aquest privilegi, com seria de pura, casta i santa la seva vida i com de desgraciada no li semblaria tota la glòria d’aquest món en comparació amb el que es troba dins d’ell i l’ull carnal no pot veure.» 3 LGC 130.3\nAlguns estudiants de Lefèvre escoltaren les seves paraules amb atenció, i molt després, quan la veu del mestre se silencià per sempre més, continuaren predicant la veritat. Un d’ells fou Guillaume Farel, fill de pares pieto-sos, que havia estat educat per acceptar amb fe absoluta les ensenyances de l’església. Pau, referint-se a ell, podria haver dit: «Jo vivia com a fariseu, el grup més estricte de la nostra religió” (Ac 26.5). Com a devot romanista, s’esforçava amb tot el seu entusiasme a aca-bar amb tots aquells que gosessin oposar-se a l’església. Referint-se a aquest període de la seva vida, digué anys més tard: «Cruixia les dents com un llop furiós quan escoltava que algú parlava contra el papa».4 Havia estat un fervent adorador dels sants. Juntament amb Lefèvre, feien el jubileu circular de les esglési-es de París, adorant en els altars i adornant amb presents les santes capelles. Però aques-tes pràctiques no podien portar pau a la seva ànima. Tots els actes de penitència no podien esborrar la profunda convicció de pecat que pesava sobre ell. Com si es tractés d’una veu del cel escoltà les paraules del reformador: «la Salvació és per gràcia”. «L’innocent és con-demnat, i el culpable queda lliure.” «Només la creu de Crist obre les portes del cel, i tanca les portes de l’infern.» 5 LGC 130.4\nFarel acceptà complagut la veritat. Amb una conversió semblant a la de Pau deixà l’esclavatge de la tradició per aconseguir la llibertat dels fills de Déu. «En comptes del sanguinari cor del llop afamat”, en convertir-se obtingué, diu ell, «la bondat d’una humil i inofensiva ovella, lliure ja de tota influència papista, i lliurat a Jesucrist.» 6 LGC 130.5\nMentre Lefèvre continuava propagant la llum entre els seus estudiants, Farel, tan zelós en la causa de Crist com ho havia estat en la del papa, es disposà a predicar en públic. Un dignatari de l’església, el bisbe de Meaux, avi-at s’uní a ells. Altres professors que destaca-ven per la seva capacitat i talent s’uniren a la seva propagació de l’evangeli, i aquest guanyà seguidors entre totes les classes socials, des de les humils llars dels artesans i camperols fins al palau del rei. La germana de Francesc I, aleshores rei de França, acceptà la fe reformada. El mateix rei, i la reina mare, du-rant algun temps la consideraren amb simpa-tia, i els reformadors miraven amb esperança cap al futur i veien el moment en què França acceptaria l’evangeli. LGC 131.1\nPerò les seves esperances no es farien realitat. Proves i persecucions esperaven als deixebles de Crist, tot i que la misericòrdia divina les amagava, i així es donà un període de pau molt oportú per permetre’ls reunir forces per fer front a les tempestats, i la Reforma es divulgà amb rapidesa. El bisbe de Meaux treballà amb fermesa en la seva pròpia diòcesi per instruir tant els sacerdots com el poble. Els monjos immorals i ignorants foren eliminats dels seus càrrecs i substituïts, sempre que fos possible, per homes cultes i pietosos. El bisbe desitjava enormement que la seva gent tingués lliure accés a la Paraula de Déu i això aviat es verificà. Lefèvre es dedicà a traduir el Nou Testament i quan la Bíblia alemanya de Luter sortia de l’impremta a Wittenberg, també es publicava el Nou Testament francès a Meaux. El bisbe no escatimà esforços ni diners perquè circulés entre els seus feligresos, i aviat els camperols de Meaux tingueren a les seves mans les Escriptures. LGC 131.2\nAixí com els viatgers que es morien asse-degats donaven la benvinguda amb alegria a una deu d’aigua pura, aquestes ànimes rebien el missatge del cel. El treballadors del camp, els artesans als tallers, animaven els seus treballs diaris parlant de les preuades veritats de la Bíblia. Al capvespre, en comptes de reunir-se a les bodegues de vi, es reunien en altres indrets per llegir la Paraula de Déu i unir les seves oracions i lloances. Aviat es manifestà un gran canvi en aquestes co-munitats. Tot i que pertanyien a la classe més humil, dedicada al treball dur i mancada d’ensenyances, en les seves vides s’hi veia el poder de la Reforma, i en la vida de tots es notava l’efecte de la gràcia divina que digni-fica i eleva. Humils, amants i fidels, resultaven ser com un testimoni viu del que l’evangeli pot efectuar en aquells que el reben amb la sinceritat del cor. LGC 131.3\nLa llum que s’havia vessat a Meaux es propagaria molt lluny. Cada dia augmentava el nombre dels convertits. Durant un temps el rei frenà l’ira del clergat, perquè menyspreava l’estret fanatisme dels frares, però, finalment, els líders papals aconseguiren prevaler. Aleshores s’aixecà la foguera. Al bisbe de Meaux l’obligaren a escollir entre aquesta o la retractació, i optà pel camí més fàcil, però malgrat la seva caiguda, el ramat d’aquest dèbil pastor es mantingué ferm. Molts donaren testimoni de la veritat entre les flames. Per mitjà del seu coratge i fidelitat a la foguera, aquests humils cristians parlaren a milers de persones que en dies de pau mai haguessin escoltat el seu testimoni. LGC 131.4\nNo eren només els pobres i els humils els que, enmig del penediment i menyspreu, gosaven ser testimonis de Crist. A les cases senyorials, al castell, i a palau hi havia ànimes per a les quals la veritat valia més que els tresors, les classes socials o fins i tot la vida. L’armadura reial cobria un esperit més noble i elevat que la mitra i les vestidures episcopals. Louis de Berquin era de família noble i un cavaller valent i cortès, dedicat a l’estudi, d’elegants maneres, i de ferma moralitat. Diu un escriptor: «Fou un gran seguidor de les constitucions papals, i un gran oient de misses i sermons; [...] i coronava totes aquestes vir tuts avorrint de tot cor el luteranisme”. Però, com molts altres, la providència el conduí a la Bíblia, i quedà meravellat de trobar-hi, «no les doctrines de Roma, sinó les doctrines de Luter.» 7 Des d’aleshores es lliurà amb com-pleta devoció a la causa de l’evangeli. LGC 131.5\nEssent com era «el més culte dels nobles de França», el seu geni i eloqüència i el seu valor indòmit i entusiasme heroic, i la seva influència a la cort, ja que era el preferit del rei, el portaren a la circumstància que tothom el considerés com el que estava destinat a ser: el reformador del seu país. Teodor de Beza digué: «Berquin hauria estat un segon Luter, si hagués trobat en Francesc I un segon elector». «És pitjor que Luter”, deien els papistes. 8 I, efectivament, era més temut que Luter pels romanistes de França. L’empresonaren per heretge, però el rei manà que l’alliberessin. La lluita durà diversos anys. Francesc, que dubtava si decidir-se per Roma o decantar-se per la Reforma, tolerava i restringia alternativament el furiós zel dels frares. Berquin fou empresonat tres vegades per les autoritats papals i totes tres l’alliberà el mo-narca, que, admirat pel seu geni i noblesa, es negà a sacrificar-lo a la malícia del clergat. LGC 132.1\nBerquin fou avisat repetides vegades del perill que l’amenaçava a França i fou conven-çut de seguir l’exemple d’aquells que havien trobat seguretat en l’exili voluntari. El tímid i oportunista Erasme [de Rotterdam], a qui, malgrat tot el seu esplendor de coneixements, li faltava la grandesa moral que manté la vida i l’honor dels subordinats a la veritat, escrigué a Berquin: «Demana que t’enviïn com a ambaixador a un país estranger; vés i viatja per Alemanya. Ja coneixes Beda, 9 un monstre de mil caps, que deixa anar el seu verí per tot arreu, i els seus sequaços. Els teus enemics són una legió. Encara que la teva causa fos millor que la de Crist, no et deixaran en pau fins que hagin acabat miserablement amb tu. No et fiïs gaire de la protecció del rei. I sobretot, et demano que no em comprometis amb l’escola de teologia». 10 LGC 132.2\nPerò a mesura que els perills es feien més evidents, encara creixia més el fervor de Berquin. Lluny d’adoptar la política i l’ego-isme que Erasme li havia aconsellat, decidí emprar mitjans més enèrgics i eficaços. No volia ser només un defensor de la veritat, sinó que també desitjava atacar l’error. Intentà imputar als romanistes el càrrec d’heretgia que els romanistes procuraven imputar-li a ell. Els opositors més actius i implacables eren els savis doctors i frares de la Facultat de Teologia de la Sorbona, una de les més altes autoritats eclesiàstiques de la capital i de la nació. Dels escrits d’aquests doctors, Berquin n’extragué dotze proposicions, que declarà públicament «contràries a la Bíblia i per tant, herètiques”; i apel·là al rei perquè actués de jutge en la controvèrsia. LGC 132.3\nEl monarca, sense por d’enfrontar el po-der i la intel·ligència de líders oposats, i feliç de tenir l’oportunitat d’humiliar l’orgull dels altius frares, ordenà als romanistes que de-fensessin la causa per la Bíblia. Sabien per-fectament que aquesta arma els serviria de poc; la presó, la tortura i la foguera eren les armes que millor sabien emprar. Les sorts estaven canviades i ells es veien a punt de caure en el pou on havien volgut llançar Berquin. Sorpresos per això, intentaren buscar alguna manera d’escapar. LGC 132.4\n«En aquells temps, una imatge de la ver-ge, que estava col·locada a la cantonada d’un carrer, es despertà mutilada.” Aquest fet pro-duí gran rebombori a la ciutat. Molta gent s’apropà al lloc amb expressions de dol i in-dignació. El rei també quedà profundament commogut. Els monjos s’adonaren que aquest fet els podria permetre alguns avantatges, i s’afanyaren a aprofitar-los. «Aquests són els fruits de les doctrines de Berquin», exclama-ven. «Tot serà enderrocat, la religió, les lleis, el mateix tron, per la conspiració luterana.» 11 LGC 132.5\nBerquin fou pres novament. El rei sortí de París i els monjos pogueren actuar segons la seva voluntat. El reformador fou jutjat i condemnat a mort, i perquè Francesc no po-gués interposar-se per salvar-lo, la sentència s’executà el mateix dia que fou pronunciada. Al migdia Berquin fou portat al lloc de la seva mort. Una immensa multitud es reuní per presenciar l’esdeveniment, i molts notaren amb torbació i horror que la víctima havia estat escollida d’entre les millors i més valentes famílies nobles de França. La perplexitat, la indignació, el menyspreu i l’odi enfosquien els rostres d’aquella inquieta multitud, però hi havia un rostre sense cap mena d’ombra, ja que els pensaments del màrtirs estaven molt lluny de l’escena del tumult, i l’únic que percebia era la presència del Senyor. LGC 133.1\nEl miserable carro sobre el qual el porta-ven, les mirades d’enuig que li llançaven els seus perseguidors, l’horrible mort que l’espe-rava, res de tot això l’importava. El que viu, si bé estigué mort, però ara viu per sempre i té les claus de la mort i de l’infern, es trobava al seu costat. L’aspecte de Berquin era radiant de llum i pau del cel. Vestia roba luxosa, i portava «una capa de vellut, un gipó de setí i damàs i calces daurades.» 12 Era a punt de do-nar testimoni de la seva fe en presència del Rei dels reis i davant tot l’univers, i cap senyal de dol posava en dubte la seva alegria. LGC 133.2\nMentre la processó desfilava lentament pels carrers atapeïts de gent, el poble apreci-ava meravellat la pau inalterable i el goig tri-omfant de la seva imatge. «Sembla», deien, «com si estigués assegut al temple meditant en afers sants.» 13 LGC 133.3\nQuan ja era a l’estaca, Berquin reuní es-forços per dirigir algunes paraules a la gent, però els monjos, tement el resultat, comença-ren a cridar i els soldats a picar les armes, i d’aquesta manera aconseguiren emmudir la veu del màrtir. Així fou com, l’any 1529, l’au-toritat eclesiàstica i literària més notable de la culta ciutat de París «donà al poble del 1793 el vil exemple de sufocar en el cadafal les sagrades paraules dels moribunds.» 14 LGC 133.4\nBerquin fou estrangulat i el seu cos con-sumit per les flames. La notícia de la seva mort entristí els amics de la Reforma de totes les regions de França. Però el seu exemple tingué resultats. «Nosaltres també estem pre-parats», deien els testimonis de la veritat, «per rebre la mort amb alegria, posant els ulls en la vida que ha de venir.» 15 LGC 133.5\nDurant la persecució de Meaux es prohibí als mestres de la fe reformada que conti-nuessin el seu treball de prèdica. Així doncs, foren obligats a marxar cap a altres camps d’acció. Lefèvre, passat un temps, es dirigí a Alemanya, i Farel tornà al seu poble natal, situat a l’est de França, per divulgar la llum en la terra de la seva infantesa. Ja se sabia el que estava passant a Meaux ,i per consegüent, la veritat, que ell ensenyava sense temor, trobà adeptes. Molt aviat les autoritats l’obligaren a restar en silenci i el feren fora de la ciutat. Com que no podia treballar en públic, es posà a recórrer valls i pobles ensenyant a les cases particulars i als camps, trobant refugi als boscos i a les coves dels penya-segats que li havien servit d’amagatall durant la seva infància. Déu l’estava preparant per proves més importants. «Les penes, la persecució, i les maquinacions de Satanàs, amb les que se m’havia amenaçat, no han mancat», deia ell; «i han estat molt més seve-res del que jo hagués pogut aguantar, però Déu és el meu Pare. Ell m’ha donat i em con-tinuarà donant les forces que necessiti.» 16 LGC 133.6\nCom en els temps apostòlics, la persecució havia «contribuït, més aviat, a difondre l’evangeli» (Fl 1.12). Expulsats de París i Meaux, «els qui s’havien dispersat van anar per tot arreu anunciant la bona nova de la Paraula” (Ac 8.4). I així la llum trobà el seu camí en moltes de les remotes províncies de França. LGC 134.1\nDéu encara estava preparant més obrers per difondre la seva causa. En una de les es-coles de París hi havia un jove formal, d’ànim tranquil, que donava mostres evidents de posseir una ment poderosa i perspicaç, i que no era menys notable per la puresa de la seva vida que per la seva activitat intel·lectual i devoció religiosa. El seu talent i aplicació avi-at el convertiren en l’orgull de la facultat i entre els estudiants corria la brama que Joan Calví esdevindria un dels més capaços i més honorats defensors de l’església. Però un raig de llum divina penetrà en els murs de l’escolasticisme i la superstició que empresonaven Calví. Escoltà les noves doctrines amb esgarrifança, sense dubtar que els heretges merei-xien el foc al que eren lliurats. Però, sense saber molt bé com, hagué de fer front a l’he-retgia i es veié obligat a posar a prova el poder de la teologia romanista per rebatre la doctrina protestant. LGC 134.2\nUn cosí de Calví, que s’havia unit als re-formadors, es trobava a París. Tots dos es reu-nien sovint per discutir sobre les questions que pertorbaven la cristiandat. «Només hi ha dues religions en el món”, deia Olivetan, el protestant. «Una és aquella que els homes han inventat i segons la qual l’ésser humà se salva per mitjà de cerimònies i bones obres, l’altra és la que està revelada en la Bíblia i ensenya a l’home a esperar la seva salvació per mitjà de la gràcia gratuïta de Déu.” LGC 134.3\n«No vull saber res de les teves noves doc-trines», exclamava Calví. «Penses que he vis-cut en l’error tota la meva vida?» 17 LGC 134.4\nPerò s’havien despertat en la seva ment uns pensaments que ja no podia dissipar vo-luntàriament. Sol, a la seva cambra, meditava sobre les paraules del seu cosí. El sentiment del pecat s’havia apoderat del seu cor. Es veié en presència d’un Jutge sant i just, sense mit-jancer. La mediació dels sants, les bones obres, les cerimònies de l’església, tot això li semblava ineficaç per expiar el pecat. Ja no podia veure res més davant seu que la foscor d’una eterna desesperació. Inútilment, els doctors de l’església s’esforçaven per alleu-gerir-li la pena. Inútilment, recorria a la con-fessió i la penitència, però no podia reconciliar la seva ànima amb Déu. LGC 134.5\nCalví encara es trobava en aquestes llui-tes perdudes quan un dia, per casualitat, en una plaça pública presencià la mort d’un he-retge a la foguera. S’omplí d’admiració en veure l’expressió de pau que mostrava el rostre del màrtir. Enmig de les tortures d’una horrible mort, i sota la condemna de l’església, el màrtir donava proves d’una fe i un valor que el jove estudiant comparava amb dolor amb la seva pròpia desesperació i amb les tenebres en què vivia malgrat la seva estricta obediència als manaments de l’església. Sabia que els heretges basaven la seva fe en la Bíblia, per tant es decidí a estudiar-la per descobrir, si era possible, el secret de l’alegria del màrtir. LGC 134.6\nA la Bíblia hi trobà Crist. «Oh Pare», ex-clamà, «el seu sacrifici ha apaivagat la vostra ira, la seva sang ha netejat les meves impure-ses; la seva creu s’ha emportat la meva male-dicció, la seva mort ha fet expiació per mi. Havíem inventat moltes bogeries inútils, però Vós heu posat davant meu la vostra Paraula com una torxa i heu commogut el meu cor perquè sostingui amb abominació tots els mèrits que no siguin els de Jesús.» 18 LGC 135.1\nCalví havia estat educat per al sacerdoci. Només tenia dotze anys quan fou nomenat capellà d’una petita església i el bisbe el tonsurà per complir amb els cànons de l’església. No fou consagrat ni desenvolupà els deures del sacerdoci, però es convertí en un membre del clergat, se li donà el títol del seu càrrec i rebé amb regularitat la renda corresponent. LGC 135.2\nEn veure que mai esdevindria un sacer-dot, es dedicà durant un temps a l’estudi de les lleis, però finalment abandonà aquest propòsit i decidí dedicar la seva vida a l’evangeli. Però no sabia si havia de dedicar-se a l’ense-nyament. Era tímid per naturalesa, li feia por el pes de la responsabilitat del càrrec i desit-java seguir dedicant-se a l’estudi. Les repeti-des súpliques del seus amics acabaren convencent-lo. «Que meravellós és», deia ell, «que un home de tan baix origen arribi a ser elevat fins a la màxima dignitat.» 19 LGC 135.3\nCalví començà a treballar en la seva obra amb tranquil·litat, les seves paraules eren com la rosada que refresca la terra. Havia deixat París i ara es trobava en un poble de província sota la protecció de la princesa Margarida, que estimava l’evangeli i per això procurava protecció als seus deixebles. Calví encara era jove, i posseïa una personalitat discreta i humil. Començà la feina visitant la gent a casa seva. I allà, envoltat pels membres de la família, llegia la Bíblia i els mostrava les veritats de la salvació. Els qui escoltaven el missatge, transmetien les bones noves a d’al-tres, i aviat el mestre fou més enllà, a altres llocs, predicant en els pobles i llogarrets. Se li obrien les portes tant de palaus com de llars humils, i amb la seva obra col·locava els fonaments d’esglésies d’on més tard sortirien valents testimonis de la veritat. LGC 135.4\nPocs mesos després, es trobà novament a París. Hi havia una gran agitació en el cercle de literats i estudiants. L’estudi dels idiomes antics havia estat la causa per la qual molts fixessin la seva atenció en la Bíblia. I no pocs, amb el cor commogut per les seves veritats, la discutien amb interès, i fins gosaven desafiar els campions del catolicisme. Calví, malgrat ser molt capaç de combatre en el camp de la controvèrsia teològica, havia de complir un missió més important que la d’aquells so-rollosos estudiants. Les ments dels homes estaven torbades, i havia arribat el moment oportú d’ensenyar-los la veritat. Mentre les aules de les universitats s’omplien amb el cla-mor de les disputes teològiques, Calví anava de casa en casa, llegint la Bíblia al poble i els parlava de Crist i d’Aquest crucificat. LGC 135.5\nPer la providència de Déu, París rebria una altra invitació per acceptar l’evangeli. La crida de Lefèvre i Farel havia estat rebutjada, però novament el missatge seria escoltat en aquella gran capital per totes les classes de la societat. El rei, influenciat per consideracions polítiques, encara no es trobava ni completa-ment a favor de Roma ni absolutament en contra de la Reforma. Margarida encara tenia l’esperança que el protestantisme triomfaria a França. Decidí que es prediqués la fe refor-mada a París. Durant l’absència del rei, orde-nà a un ministre protestant que prediqués a les esglésies de la ciutat. Però com que els dignataris papals s’hi oposaren, la princesa aleshores obrí les portes de palau. Arranjà una de les sales perquè servís de capella i s’anuncià que cada dia, a una hora assenyalada, es predicaria un sermó, al que podien assistir persones de qualsevol jerarquia i posició. Multituds assistiren a les prèdiques. No només s’omplia la capella sinó també les antecambres i els passadissos. Milers de persones es congregaven diàriament: nobles, magistrats, advocats, comerciants i artesans. El rei, en comptes de prohibir les reunions, or-denà que s’obrissin dues de les esglésies de París per realitzar aquests serveis. Mai abans la ciutat s’havia commogut de manera sem-blant per la Paraula de Déu. L’esperit de vida que descendia del cel semblava planar sobre el poble. La temperància, la puresa, l’ordre i el treball anaven substituint l’embriaguesa, el llibertinatge, la disputa i la mandra. LGC 135.6\nPerò la jerarquia eclesiàstica no descan-sava. Com que el rei es negà a fer cessar les prèdiques, l’església apel·là aleshores al poble. No perdonà cap mitjà per despertar els temors, els prejudicis i el fanatisme de les multituds ignorants i supersticioses. Seguint cegament els seus falsos mestres, París, com en un altre temps Jerusalem, no conegué el temps de la seva visitació ni les coses que pertanyien a la seva pau. Durant dos anys es predicà la Paraula de Déu a la capital, però, tot i que molta gent acceptava l’evangeli, la majoria del poble el rebutjava. Francesc ha-via donat proves de tolerància, merament per servir els seus propòsits, i els papistes aconse-guiren finalment recuperar el seu domini. Altre cop foren clausurades les esglésies i s’alçà la foguera. LGC 136.1\nCalví es trobava a París, preparant per mitjà de l’estudi, l’oració i la meditació, el seu futur treball i seguia propagant la llum. Final-ment, malgrat tot, el culparen de superstició. Les autoritats decidiren portar-lo a les flames. Creient-se segur en la seva reclusió, no pen-sava en el perill, però els seus amics anaren a la seva habitació per avisar-lo de l’arribada d’emissaris que volien arrestar-lo. En aquell moment s’escoltà un fort cop a la porta de l’entrada. No podien perdre ni un segon. Al-guns dels seus amics retingueren els emissaris a la porta, mentre altres l’ajudaven a sortir per la finestra i fugir precipitadament cap als afores de la ciutat. Després de trobar amaga-tall a la barraca d’un obrer que era amic de la Reforma, es disfressà amb la seva roba i, amb una aixada a l’espatlla, començà el seu viatge. Caminant cap al sud tornà a trobar refugi en els dominis de Margarida. 20 LGC 136.2\nAllà romangué durant alguns mesos, sota la protecció d’amics poderosos i ocupat en l’estudi, com temps enrera. Però el seu cor estava disposat a evangelitzar França i no po-dia quedar-se molt de temps inactiu. Tan aviat com escapà de la tempesta, buscà el nou camp de treball a Poitiers, on hi havia una universitat i on les noves idees havien trobat acceptació. Persones de totes les classes soci-als escoltaven de bona gana l’evangeli. No hi havia prèdica pública, però a la casa del ma-gistrat principal, en la seva pròpia habitació, i a vegades en un jardí públic, Calví explicava les paraules de la vida eterna a aquells que desitjaven escoltar-les. Passat un temps, com que el nombre d’oients augmentà, es pensà que seria més segur reunir-se als afores de la ciutat. S’escollí com a lloc de culte una cova que es trobava a la falda d’una profunda i estreta gorja que els arbres i les roques del voltant convertien en un amagatall perfecte. En petits grups, molta gent sortia de la ciutat i seguint diferents camins, acabaven reunint-se allà. En aquell indret apartat es llegia i s’explicava en veu alta la Bíblia. Els protes-tants de França hi celebraren per primera vegada el Sopar del Senyor. Alguns evangelistes fidels foren enviats a altres llocs des d’aquesta petita església. LGC 136.3\nCalví tornà novament a París. Encara no podia abandonar l’esperança que França, com a nació, acceptés la Reforma. Però trobà tancades gairebé totes les portes. Predicar l’evangeli suposava anar directament a la fo-guera, i decidí finalment marxar a Alemanya. Tot just hagué sortit de França esclatà un mo-viment contra els protestants que amb tota seguretat l’hauria portat a la ruïna total si s’hagués quedat. LGC 137.1\nEls reformadors francesos, que desitjaven que el seu país estigués en pau amb Suïssa i Alemanya, es proposaren atacar les supersticions de Roma i despertar d’aquesta manera tota la nació. Amb aquest propòsit, en una nit i a tota França, es penjaren cartells que atacaven la missa. En comptes d’ajudar a l’avenç de la Reforma, aquest moviment ins-pirat més aviat pel zel que pel bon judici oca-sionà un fracàs no només per als seus propa-gadors sinó també per als amics de la fe reformada de tota França. Proporcionà als romanistes allò que durant tant de temps ha-vien anhelat: un pretext per demanar la com-pleta destrucció dels heretges com a perillosos agitadors per a l’estabilitat del tron i la pau de la nació. LGC 137.2\nUna mà secreta, la d’algun amic indiscret o la d’algun astut enemic, aquest afer mai quedà clar, fixà un dels cartells a la porta de la cambra privada del rei. El monarca quedà horroritzat. En aquest paper s’atacaven de manera despietada les supersticions que du-rant segles havien estat venerades. L’ira del rei s’encengué per l’atreviment sense precedents dels que introduïren fins a la presència reial aquells escrits tan clars i precisos. En la seva perplexitat, el rei es quedà tremolós i mut durant un temps. Aleshores deixà anar el seu enuig amb aquestes terribles paraules: «Deteniu tots els sospitosos d’heretgia lutera-na. Els vull exterminar tots”. 21 Tot estava de-cidit. El rei havia pres el determini de passar-se al bàndol de Roma. LGC 137.3\nEs prengueren mesures per arrestar tots els luterans que es trobessin a París. Un pobre artesà, seguidor de la fe reformada, que tenia per costum convocar els creients perquè es reunissin en les seves assemblees secretes, fou detingut i sota l’amenaça de portar-lo immediatament a la foguera, se li ordenà que conduís els emissaris papals a la casa de tots els protestants que hi hagués a la ciutat. S’estremí d’horror en sentir la vil proposició que se li feia, però, finalment, vençut pel temor a les flames, consentí en convertir-se en traïdor dels seus germans. Precedit per l’hòstia, i envoltat d’una companyia de sacerdots, escolans, monjos i soldats, Morin, el policia secret del rei, juntament amb el tra-ïdor, recorregué a poc a poc i en silenci els carrers de la ciutat. Allò era una ostensible demostració en honor del «sant sacrament”, un acte d’expiació per l’insult que els protes-tants havien llançat contra la missa. Però aquell espectacle no servia per res més que disfressar els malvats propòsits. En passar per davant de la casa d’un luterà, el traïdor feia un senyal, però no pronunciava cap paraula. La processó s’aturava, entrava a la casa, tre-ien la família i l’encadenaven, i la terrible companyia seguia avançant a la recerca de noves víctimes. No «perdonaren cap casa, ni gran ni petita, ni cap departament de la Sor-bona. Morin feu tremolar la ciutat. [...] Era el regne del terror.» 22 LGC 137.4\nLes víctimes morien enmig de terribles tortures, ja que s’havia ordenat als botxins que les cremessin a foc lent perquè es prolon-gués la seva agonia. Però morien com a vencedors. La seva constància era ferma i la seva pau inalterable. Els seus perseguidors, veient que no podien commoure la fermesa d’aquells fidels, se sentien derrotats. «S’aixecaren cadafals per tots els barris de París, i es cremaven heretges tots els dies amb el propòsit de sembrar el terror entre els partidaris de les doctrines herètiques, multiplicant les exe-cucions. Tot i això, finalment l’avantatge fou per a l’evangeli. Tot París pogué veure quina mena d’homes eren els que les noves ense-nyances podien crear. No hi ha millor púlpit que la foguera dels màrtirs. La felicitat serena que il·luminava els rostres d’aquells homes quan [... ] se’ls conduïa al lloc de l’execució, el seu heroisme quan eren envoltats per les fla-mes, la seva humilitat per perdonar les injúries, transformaven moltes vegades l’enuig en llàstima, l’odi en amor, i parlaven amb irresis-tible eloqüència a favor de l’evangeli.» 23 LGC 137.5\nAmb l’objectiu d’atiar encara més la fúria del poble, els sacerdots feren circular les més terribles calúmnies contra els protestants. Els culpaven de voler assassinar els catòlics, der-rocar el govern i matar el rei. No podien pre-sentar ni una ombra d’evidència que recolzés aquestes afirmacions. Tot i això, aquestes profecies funestes es complirien, però en cir-cumstàncies diferents i per molt diverses cau-ses. Les crueltats que els catòlics infligiren als innocents protestants acumularen en contra seva la deguda retribució i en segles posteriors es verificà el judici que s’havia pronosticat sobre el rei, els súbdits i el govern; però l’esmentat judici va estar ocasionat pels incrè-duls, i pels mateixos papistes. No fou per l’es-tabliment, sinó per la supressió del Protestan-tisme que, tres segles més tard, caigueren sobre França les més terribles calamitats. LGC 138.1\nTotes les classes socials es trobaven ara subjectes a la sospita, la desconfiança i el ter-ror. Enmig de l’alarma general s’aprecià la pro funditat amb què havien arrelat les ensenyan-ces luteranes en les ments dels homes que més es distingien per la seva brillant educació, influència i superioritat del seu caràcter. Els càrrecs més importants i de més confiança quedaren buits. Desaparegueren els artesans, els impressors, els lletrats, els catedràtics de les universitats, els autors i fins i tot els cortesans. Centenars fugiren de París, desterrant-se vo-luntàriament del seu país, mostrant així en molts casos la primera indicació que estaven a favor de la fe reformada. Els papistes els ob-servaven sorpresos en veure tants heretges de qui no havien sospitat i havien estat tolerats entre ells. La seva ira caigué sobre la multitud d’humils víctimes que tenien al seu abast. Les presons s’ompliren i l’aire semblava enfosquir-se amb el fum de moltes fogueres on morien els qui predicaven l’evangeli. LGC 138.2\nFrancesc I es vanagloriava de ser un dels líders del gran moviment que feu reviure les lletres que marcaren el començament del segle XVI. Tenia especial interès en reunir literats de tots els països a la seva cort. Encara que fos en part, el grau de tolerància que havia concedit a la Reforma es devia a la seva curiositat pel saber, i al menyspreu que sentia per la ignorància i superstició dels monjos. Però, en la seva lluita per acabar amb l’heretgia, aquest patró del saber publicà un edicte declarant abolida la impremta a tota França. Francesc I representa un dels molts exemples coneguts que demostren que la cultura intel·lectual no és una salvaguarda contra la persecució i la intolerància religiosa. LGC 138.3\nFrança, per mitjà d’una cerimònia públi-ca i solemne, es comprometia formalment a destruir el Protestantisme. Els sacerdots exi-gien que l’insult adreçat al Cel en la condem-na de la missa fos expiat amb sang, i que el rei, en nom del seu poble, sancionés aquesta obra espantosa. LGC 138.4\nEl 21 de gener de 1535, fou el dia escollit per celebrar aquesta terrible cerimònia. Les pors supersticioses i l’odi hipòcrita de tota la nació s’elevaren. París era plena a vessar de visitants que havien vingut dels voltants i envaïen els seus carrers. El dia havia de comen-çar amb la desfilada d’una llarga i imponent processó. «Les cases per davant de les quals havia de passar s’havien vestit de dol, i s’havi-en alçat altars a intervals.» Davant de cada porta hi havia una torxa encesa en honor al «sant sacrament.» Abans de d’alba es formà la processó a palau. «Primer hi anaven les creus i els pendons de les parròquies i després seguien els particulars, de dos en dos, portant torxes enceses.» A continuació seguien els quatre ordes de frares, cadascun amb les seves vestimentes. I a aquests els seguia una gran col·lecció de relíquies famoses. Al darrera, en els seus carruatges, els alts dignataris eclesiàs-tics, ostentant les seves vestimentes de porpra i escarlata adornades amb pedreria: tot allò formava un conjunt espectacular i lluent. LGC 139.1\n«L’hòstia era portada pel bisbe de París sota un vistós dosser, [... ] sostingut per quatre prínceps de l’alta jerarquia. [... ] Darrera seu hi anava el rei. [... ] Francesc I en aquesta ocasió anava sense corona i sense la seva capa reial.» Amb «el cap descobert i la mirada baixa, portant un ciri encès», el rei de França es pre-sentà en públic «com un penitent.» 24 S’incli-nava davant de l’altar, humiliant-se, no pels pecats que tacaven la seva ànima, ni per la sang innocent que havien vessat les seves mans, sinó pel pecat mortal dels seus súbdits que havien gosat condemnar la missa. Tanca-ven la marxa la reina i els dignataris de l’estat, que també anaven de dos en dos portant torxes enceses. LGC 139.2\nCom a part dels serveis del dia, el mateix monarca dirigí un discurs als dignataris del regne en la gran sala del palau episcopal. Es presentà davant d’ells amb una aparença tris-ta, i amb una eloqüència commovedora. La-mentà el «crim, la blasfèmia i el dia de dol i de desgràcia” que havien caigut sobre tota la nació. I demanà a tots els seus lleials súbdits que cooperessin en l’extirpació de l’heretgia que amenaçava amb arruïnar França. «Tan cert, senyors, com jo sóc el vostre rei”, declarà, «que si sabés que un dels meus membres està infectat per aquesta detestable putrefacció, us el lliuraria perquè vosaltres mateixos el talléssiu. [... ] Encara més, si veiés que con-tamina un dels meus fills, no ho toleraria, sinó que us el lliuraria i el sacrificaria a Déu.» Les llàgrimes li ofegaren la veu i tota l’assemblea plorà, exclamant unànimement: «Viurem i morirem en la religió catòlica!» 25 LGC 139.3\nLes tenebres de la nació que havia rebut-jat la llum de la veritat eren terribles. La gràcia «que porta la salvació» s’havia manifestat; però França, després d’haver comprovat el seu poder i santedat, després que milers dels seus fills haguessin quedat impressionats per la seva bellesa, després que la seva radiant llum s’hagués propagat per ciutats i pobles, es desvià i escollí les tenebres en comptes de la llum. Els francesos havien rebutjat el do ce-lestial quan se’ls oferí. Havien anomenat bo el que era dolent, i dolent el que era bo, fins arribar a ser víctimes del seu propi engany. I ara, encara que creguessin de tot cor que ser-vien Déu perseguint el seu poble, la seva sin-ceritat no els deixava sense culpa. Havien rebutjat precisament aquella llum que els hauria salvat de l’engany i alliberat les seves ànimes del pecat de vessar sang. LGC 139.4\nEs jurà solemnement a la gran catedral que s’extirparia l’heretgia, i en aquell mateix lloc, tres segles més tard, la Deessa de la Raó pujaria al tron, ja que el poble havia oblidat el Déu vivent. Es tornà a formar la processó, i els representants de França marxaren dispo-sats a començar l’obra que havien jurat portar a terme. «De tant en tant, durant el camí, s’havien preparat cadafals per cremar vius certs cristians protestants, i les coses s’havien arranjat de manera que s’encenguessin en aproximar-se el rei i la processó, que havien de parar per presenciar l’execució.» 26Els detalls de les tortures que patiren aquests confessors de Crist no es poden descriure; no obstant això, les víctimes no defalliren. En ser induït un dels homes a retractar-se, aquest contestà: «Només crec en el que els profetes i els apòstols han predicat en temps antics, i en el que la comunió dels sants ha cregut. La meva fe confia en Déu de tal manera que resistirà tots els poders de l’infern». 27 LGC 139.5\nUna vegada rera l’altra la processó es detenia davant dels llocs de tortura. En tornar al lloc d’on havia sortit, el palau reial, la multitud es dispersà i el rei i els prelats es retiraren satisfets dels procediments del dia, felicitant-se entre ells perquè així l’obra co-mençada continuaria fins a aconseguir la completa destrucció de l’heretgia. LGC 140.1\nL’evangeli de la pau que França havia rebutjat s’arrancaria completament, fet que ocasionaria terribles conseqüències. El 21 de gener de 1793, dos-cents cinquanta-vuit anys després del dia en què tota França es com-prometés en la persecució dels reformadors, una altra processó, organitzada amb un ob-jectiu molt diferent, travessava els carrers de París. «Novament el rei era la figura principal i es tornava a veure el mateix tumult i s’escol-tava la mateixa cridòria. Es demanaven de nou més víctimes, es tornaven a alçar negres cadafals i novament les escenes del dia es clausuraren amb terribles execucions. Lluís XVI, després de forcejar amb els carcellers I botxins, fou portat a la guillotina i allà el sub-jectaren amb fermesa fins que li caigué la fulla al coll i feu que el seu cap rodolés sobre el cadafal després d’haver-l’hi separat de les espatlles.» 28 I no fou l’única víctima; a prop d’aquest lloc moriren decapitats per la guillo-tina dos mil vuit-cents éssers humans, durant el sagnant regnat del terror. LGC 140.2\nLa Reforma havia presentat al món una Bíblia oberta, havia obert els segells dels pre-ceptes de la llei de Déu i havia convidat el poble a complir amb els seus manaments. L’amor infinit havia presentat als homes els principis i estatuts del cel. Déu havia dit: «Guardeu-los i compliu-los. Si ho feu així, tots els pobles us tindran per savis i assenyats. Quan sentiran parlar de tots aquests decrets, diran: “Quina saviesa i quin seny té aquesta gran nació!”» (Dt 4.6). Quan França rebutjà el present del cel sembrà la llavor de l’anarquia i la ruïna, i l’acció inevitable de la causa i l’efecte resultà en la Revolució i el regnat del terror. LGC 140.3\nMolt abans d’aquella persecució fomen-tada pels cartells, el valent i fervent Farel s’havia vist obligat a fugir de la terra dels seus pares. Es refugià a Suïssa, i mitjançant la seva obra i recolzant la de Zwingli, ajudà a inclinar la balança a favor de la Reforma. Passaria els seus últims anys a Suïssa, però des d’allí continuà exercint una poderosa influència sobre la Reforma a França. Durant els primers anys del seu exili, enfocà el seus esforços especialment cap a la propagació del coneixement de l’evangeli en el seu propi país. Dedicà gran part del seu temps a predicar als seus veïns prop de la frontera, des d’on seguia amb constància el destí del conflicte, i ajudava amb les seves paraules d’estímul i els seus consells. Amb l’ajuda d’altres exiliats, traduí al francès els escrits del reformador alemany, que juntament amb la Bí-blia, també en francès, eren impresos en grans quantitats. Més tard els venedors a domicili, després d’haver-los adquirit a molt baix preu, els venien arreu de França. Així, gràcies als beneficis de la venda avançaven més i més en el seu treball. LGC 140.4\nFarel començà els seus treballs a Suïssa com a mestre d’escola. Es retirà a una parrò-quia apartada i es dedicà a la instrucció de nens. A més de les branques habituals d’en-senyament, introduí amb molta prudència les veritats de la Bíblia, esperant arribar als pares per mitjà dels fills. Alguns hi cregueren, però els sacerdots s’afanyaren a aturar l’obra, i els supersticiosos camperols foren induïts a oposar-s’hi. «Això no pot ser l’evangeli de Crist”, repetien els sacerdots, «ja que la seva prèdica no porta pau sinó guerra.»29 Com els primers deixebles, quan el perseguien en una ciutat, fugia a una altra. De poble en poble, de ciutat en ciutat, viatjava a peu, patint fam, fred i cansament, i posant la seva vida en perill a molts llocs. Predicava en els mercats, a les esglésies, a vegades des dels púlpits de les catedrals. A vegades es reunia poca gent per escoltar-lo, altres vegades, interrompien la seva prèdica amb crits i befes, i amb violència el feien fora del púlpit. Més d’una vegada cai-gué en mans de la xusma que el colpejà fins a deixar-lo gairebé mort. No obstant això, seguia ferm en el seu propòsit. Encara que sovint el rebutjaren, seguia insistint amb una persistència incansable, i finalment aconseguí que una rera l’altra, les ciutats que havien estat les seus del papisme, obrissin les portes a l’evangeli. En aquella petita parròquia on havia treballat primer fou acceptada la fe re-formada. Les ciutats de Morat i Neuchàtel també renunciaren als ritus romanistes i eli-minaren les imatges idòlatres de les seves esglésies. LGC 141.1\nDurant molt temps Farel havia anhelat plantar a Ginebra l’estendard protestant. Si es podia guanyar aquella ciutat per a la causa, es convertiria en centre de la Reforma per a França, Suïssa i Itàlia. Per aconseguir-ho con-tinuà la seva obra fins que els pobles i els llogarrets dels afores quedaren conquistats per l’evangeli. Llavors entrà a Ginebra amb un únic company, però només li permeteren que prediqués dos sermons. Els sacerdots, que s’havien esforçat inútilment perquè les autoritats civils el condemnessin, el citaren davant un concili eclesiàstic i hi anaren ama-gant-se unes armes sota les vestimentes amb la intenció de matar-lo. Fora de la sala, una furiosa turba, amb pals i espases, s’amuntegà per assegurar-se la seva mort en cas que aconseguís escapar del concili. La presència dels magistrats i d’una força armada el salva-ren de la mort. Al dia següent, de bon matí, el portaren juntament amb el seu company a la ribera oposada del llac i els deixaren fora de perill. Així va concloure el seu primer esforç per evangelitzar Ginebra. LGC 141.2\nPer al següent intent, l’escollit fou un instrument menys destacat: un jove de tan humil aparença que era tractat amb fredor fins i tot pels qui professaven ser amics de la Reforma. Però, iquè podia fer un noi com aquell allà on Farel havia estat rebutjat? Com podria un home de tan poc valor i tan limitada experiència, resistir la tempesta da-vant la que havia fugit el més fort i el més valent? «No valen ni força ni armes; només compta el meu esperit. Ho dic jo, el Senyor de l’univers” (Za 4.6). «Déu, per confondre els forts, ha escollit els qui són febles als ulls del món.» «Perquè allò que sembla absurd en l’obra de Déu és més savi que la saviesa dels homes, i allò que sembla feble en l’obra de Déu és més fort que no pas els homes” (1 Co 1.27, 25). LGC 141.3\nFroment 30 començà la seva obra com a mestre d’escola. Les veritats que inculcava als nens, ells les repetien en les seves llars. Els pares no trigaren gaire en assistir a escoltar l’explicació de la Bíblia, fins que la sala de l’escola s’omplí d’oients atents. De forma gra-tuïta, es distribuïren fulletons i Nous Testa-ments que arribaren a molts dels qui no go-saven assistir públicament a escoltar les noves doctrines. Passat un temps també aquest treballador hagué de fugir, però les veritats que havia divulgat quedaren gravades en la ment del poble. La Reforma havia estat sembrada i continuava enfortint-se i propagant-se. Els predicadors tornaren, i gràcies als seus treballs, el culte protestant arrelà finalment a Ginebra. LGC 142.1\nLa ciutat ja s’havia declarat a favor de la Reforma quan Calví, després de diverses es-tades i vicissituds, hi entrà. Tornava de la seva última visita al seu poble natal, i es dirigia a Basilea; però, en trobar els exèrcits de Carles V, va haver d’agafar un camí alternatiu i passar per Ginebra. LGC 142.2\nFarel reconegué la mà de Déu en aquesta visita. Encara que Ginebra ja havia acceptat la fe reformada, encara quedava una gran obra per fer. No és en comunitats sinó de forma individual que els homes es convertei-xen a Déu; l’obra de la regeneració ha de re-alitzar-se en el cor i en la consciència pel poder de l’Esperit Sant, i no per decrets de concilis. Si bé el poble de Ginebra s’havia desfet del jou de Roma, no per això estava disposat a renunciar també als vicis que sorgien sota el seu govern. Establir aquí els principis purs de l’evangeli i preparar la gent per ocupar dignament el lloc que la providència els havia reservat no era una tasca fàcil. LGC 142.3\nFarel estava segur que havia trobat en Calví algú amb qui podia unir-se per portar a terme aquesta obra. En el nom de Déu suplicà al jove evangelista que es quedés allà a treballar. Calví, alarmat, es feu enrera. Era tí-mid i amic de la pau i volia evitar el contacte amb l’esperit valent, independent i fins i tot violent del poble de Ginebra. Per altra banda, la seva feble salut i els seus hàbits d’estudi, el portaren a retirar-se. Creient que amb la plo-ma podria servir millor la causa de la reforma, desitjà trobar un lloc tranquil per dedicar-se a l’estudi, i des d’allà, per mitjà de la premsa, instruir i edificar les esglésies. Però la solemne advertència de Farel li arribà com una crida del cel, i no gosà oposar-s’hi. Li semblà, segons digué, «com si la mà de Déu s’hagués estès des del cel i el subjectés per detenir-lo precisament en aquell lloc que amb tanta impaciència volia deixar.» 31 LGC 142.4\nEn aquell temps la causa protestant esta-va envoltada per grans perills. Els anatemes del papa tronaven contra Ginebra, i poderoses nacions amenaçaven amb destruir-la. ¿Com podria una ciutat tan petita resistir la poderosa jerarquia que tan sovint havia sot-mès reis i emperadors? ¿Com podria vèncer els exèrcits dels grans capitans del segle? En tota la cristiandat el protestantisme es veia amenaçat per formidables enemics. Passats els primers triomfs de la Reforma, Roma reu-ní noves forces amb l’esperança d’acabar amb ella. Aleshores fou quan nasqué l’orde dels jesuïtes, que esdevindria el més cruel, el menys escrupulós i el més formidable de tots els campions del papat. Lliures de tot llaç ter-renal i de tot interès humà, insensibles a les pretensions de l’afecte natural, sords als argu-ments de la raó i a la veu de la consciència, els membres no reconeixien altra llei i subjecció que les del seu orde, i no tenien més pre-ocupació que la de propagar el seu poder. L’evangeli de Crist havia permès als seus seguidors trobar-se amb el perill i sostenir el patiment sense desmaiar-se pel fred, la fam, el treball o la misèria, i per subjectar l’estendard de la veritat davant del cavall de tortura, la masmorra i la foguera. Per combatre aquestes forces, el jesuitisme inspirava als seus adeptes un fanatisme que els habilitava per sostenir perills similars i per oposar al poder de la veritat totes les armes de l’engany. Per a ells cap crim era massa gran, cap mentida massa vil, cap disfressa massa difícil de portar. Envoltats d’una pobresa i humilitat perpetues, estudiaven l’art de conservar la riquesa i el poder per consagrar-los a la destrucció del protestantisme i al restabliment de la supremacia papal. LGC 142.5\nEn donar-se a conèixer com a membres de l’orde, es presentaven amb cert aire de santedat, visitant les presons, auxiliant els malalts i els pobres, professant haver renunciat al món, i portant el sagrat nom de Jesús, Aquell que viatjà fent el bé. Però sota aquesta fingida humilitat, ocultaven sovint propòsits criminals i mortífers. Que el fi justifica els mitjans era un principi fonamental de l’orde. Segons aquest principi, la mentida, el robatori, el perjuri i l’assassinat, no només es podien perdonar, sinó que eren dignes d’ésser recomanats quan servien els interessos de l’església. Sota diferents disfresses, els jesuïtes s’introduïen en els càrrecs de l’estat, arribant a la categoria de consellers dels reis i dirigint la política de les nacions. Es feien esclaus per convertir-se en espies dels seus senyors. Establien col·legis per als fills dels prínceps i els nobles, i escoles per al poble, i els fills de pares protestants eren induïts a observar els ritus romanistes. Tota la pompa exterior desplegada en el culte de l’església de Roma s’aplicava a confondre la ment i ofuscar i captivar la imaginació, perquè els fills traïssin aquella llibertat per la que els seus pares havien treballat i vessat la seva sang. Els jesuïtes es propagaren ràpidament pertot Europa i allà on anaven aconseguien avivar el papisme. LGC 143.1\nPer concedir-los més poder, s’expedí una butlla que restablia la Inquisició. Malgrat l’odi general que inspiraven, fins i tot en els països catòlics, els governants que obeïen al papa restabliren el terrible tribunal, i moltes atrocitats massa terribles per perpetrar-se a la llum del dia, tornaren a perpetrar-se en els secrets i obscurs calabossos. En molts països, milers de representants de la flor i nata de la nació: els pastors més purs i nobles, més in-tel·ligents i cultes, i més pietosos i abnegats, els ciutadans més patriotes i industrialitzats, els literats més brillants, els artistes amb més talent i els artesans més experts foren assas-sinats o es veieren obligats a fugir a altres terres. LGC 143.2\nAquests eren els mitjans que Roma feia servir per apagar la llum de la Reforma, per privar els homes de la Bíblia i per restaurar la ignorància i la superstició de l’Edat Mitja. Però sota les benediccions de Déu i els treballs d’aquells nobles homes que ell havia suscitat per succeir Luter, el protestantisme no fou vençut. Això no es va deure ni al favor ni a les armes dels prínceps. Els països més petits, les nacions més humils i insignificants, foren els seus baluards. La petita Ginebra, envoltada de poderosos enemics que tramaven la seva destrucció; Holanda en els seus bancs de sorra del Mar del Nord, que lluitava contra la tirania d’Espanya, el més gran i opulent dels regnes d’aquell temps; i la glacial i estèril Suècia foren les que guanyaren victòries a favor de la Reforma. LGC 143.3\nDurant gairebé trenta anys, Calví treballà a Ginebra, primerament establint una església que s’adherís a la moralitat de la Bíblia, i des-prés fomentant el moviment de la Reforma pertot arreu d’Europa. La seva carrera com a líder públic no fou immaculada, ni les seves doctrines lliures d’error. Però, malgrat tot, fou l’instrument que serví per donar a conèixer veritats especialment importants a la seva època, i per mantenir els principis del protes-tantisme que defensà contra l’onada creixent del papisme, així com per instruir en les esglé-sies reformades la senzillesa i la puresa de vida en lloc de la corrupció i l’orgull fomentats per les ensenyances del catolicisme. LGC 143.4\nDe Ginebra sortien publicacions i mestres que propagaven les doctrines reformades. I allà anaven els perseguits de totes parts, a la recerca d’instrucció, de consell i d’ànims. La ciutat de Calví es convertí en refugi per als reformadors que a Europa occidental eren objecte de persecució. Fugint de les tremendes tempestats que continuaren donant-se durant alguns segles, els fugitius arribaven a les portes de Ginebra. Afamats, ferits, expulsats de les seves llars, separats dels seus, eren rebuts amb amor i se’ls tractava amb tendresa; i trobant allà una llar, eren una benedicció per a aquella ciutat adoptiva, pel seu talent, saviesa i pietat. Molts dels que s’hi refugiaren tornaren a les seves terres per combatre la tirania de Roma. John Knox, el valent reformador d’Escòcia, molts dels puri-tans anglesos, els protestants dels Països Bai-xos i d’Espanya i els hugonots de França, prengueren a Ginebra la torxa de la veritat per il·luminar l’obscuritat en els seus propis països. LGC 144.1


La experiencia formativa de GPS Spain y la pujanza del CD Soneja, en Castellón Base TVCastellón Base - Tu web de fútbol base\nInicio Anunciantes La experiencia formativa de GPS Spain y la pujanza del CD Soneja,...\nLa experiencia formativa de GPS Spain y la pujanza del CD Soneja, en Castellón Base TV\nLa labor de Global Premier Soccer (GPS) Spain, en concreto, desde el centro de La Petxina, con Jordi Gómez e Iván Berlanga, con una orientación dirigida a «introducir» futbolistas extranjeros en España a través de su formación académica, al igual que a corto plazo «exportar» jóvenes valores a Estados Unidos que quieran estudiar en universidades y practicar el fútbol, es uno de los temas tratados en el programa de Castellón Base TV en Tevequatre Televisió. Además también hemos contado con la presencia del director deportivo del CD Soneja, David Linde, que de nuevo es noticia por liderar el ascenso de este club del Palancia, el primero en su historia, a Preferente Aficionados.\nAdemás hicimos el sorteo del concurso organizado gracias a la gentileza de Mc Donalds Castalia Castellón. Entre los más de 300 votos a los clubs que nos enviaron su foto, el equipo ganador con la merienda para todos los integrantes de su equipo ha sido el Alevín C CD Roda, del Grupo II Alevín primer año.\nTambién sorteamos las espinilleras personalizadas gracias a la colaboración de JOMA Castellón siendo el afortunado el joven jugador de la Escuela de Fúbtol del CD Onda, Adil El Bakkali, que forma parte del Prebenjamín C CD Onda.


Boscos de Bonells, Arnaus i Argilers | Mapes de Patrimoni Cultural\nBoscos de Bonells, Arnaus i Argilers\nBoscos de Bonells, Arnaus i Argilers Sant Feliu Sasserra\nTota l'extensió a ponent de la riera de Relat exceptuant algunes parts al nord\nRef. cad.: 004A00047\nEls boscos de Bonells, Arnaus i Argilers ocupen una gran extensió en la meitat oest del terme municipal de Sant Feliu Sasserra. Més concretament, aquests boscos ocupen tota la banda oest de la riera de Relat exceptuant la zona que envolta Badia i més al nord l'apèndix del terme municipal en el que es troba el molí de Vallgatina, a més del pla d'Argilers.\nEn les 564'58 hectàrees protegides trobem alçades que van des dels prop de 422 metres en el punt on la riera de Relat deixa el terme municipal fins als prop de 690, als punts més elevats del serrat Llobater, al nord de la Peça. La zona és travessada per diverses pistes forestals que comuniquen les diverses masies que hi ha en aquesta extensa zona, com Casanova dels Arnaus, la Peça o la Molina, amb el nucli de Sant Feliu Sasserra per un cantó i amb el municipi de Santa Maria de Merlès per l'altre.\nEls boscos de Bonells, Arnaus i Argilers són de caire mediterrani i estan dominats majoritàriament pel pi. Tot i així són fins a tres les espècies de pins que conviuen en aquesta zona. Es reparteixen la major part del territori el pi blanc (Pinus halepensis), que té tendència a ocupar les zones més assolellades, i la pinassa (Pinus nigra ssp salzmanii). Tot i així, en parts obagues, com prop d'alguns cursos de torrents, es pot trobar el pi roig (Pinus sylvestris), més característic de municipis al nord de Sant Feliu Sasserra. A més d'aquestes espècies també es troben barrejats entre aquests boscos de pins multitud d'exemplars de roure o alzina. Pel que fa al sotabosc, l'aridesa del sòl del terme de Sant Feliu Sasserra provoca que en les vessants assolellades aquest sigui molt pobre. De fet, en aquestes vessants més assolellades només hi resisteixen les espècies pròpiament mediterrànies, que poden sobreviure grans sequeres, com és el cas de diverses plantes aromàtiques. En les vessants més obagues la diversitat en el sotabosc és major i es pot trobar vegetació més pròpia d'ambients més humits com el boix.