Romeva: “El cens ja el tenim” ! directe!cat\ndirecte ! a La República. N. 4126. Dijous, 23 de setembre de 2021 03:26 h\nPolítica Última actualització Divendres, 30 de setembre de 2016 12:40 h\nEl conseller d'Afers Exteriors fa palès que Catalunya està guanyant el relat a l'exterior\nGuifré Jordan @enGuifre - El conseller Raül Romeva, en tant que responsable de participació ciutadana, està cridat a ser un dels arquitectes del referèndum, tal com va deixar clar Carles Puigdemont al Parlament aquest dimecres. Així, un dels elements clau que haurà de tenir en compte el titular d’Exteriors és el cens. En aquest sentit, però, en una entrevista a l’ARA.cat ha afirmat: “El cens es pot construir de moltes maneres, de fet ja el tenim fet, des del punt de vista municipal tenim moltes eines, hi ha una part del cens interior que l'estem construint, ens toca elaborar-lo com a Govern, i des del punt de vista exterior també tenim una feina a fer, que l'estem fent, des de fa temps”. Amb tot, no ha volgut entrar en detalls i s’ha limitat a dir que és un tema tècnic al qual es trobarà remei.\nara.cat, diari ara, exteriors, internacional, raül romeva, referèndum, romevaara.cat\nLa principal diferència amb el 9N\nA més, Romeva serà un dels haurà de garantir que l’unionisme també acudeixi a les urnes, cosa que creu que aconseguirà qualificant la votació de ‘vinculant’ –a diferència de la votació de fa dos anys–, tot i que Madrid cridi a l’abstenció: “Una cosa és el que diu l’Estat, una altra el que diu la gent. De vegades la ciutadania ha demostrat ser més madura que l’Estat”. Un altre dels temes que, com amb el 9N, ressorgiran, serà el de la seguretat jurídica dels funcionaris. A diferència de fa dos anys, ara es vol tirar endavant una legalitat catalana –que es materialitzarà en la llei de transitorietat– ja sense cap pretensió que es pugui emmarcar dins l’espanyola: “Els funcionaris estaran coberts per la legalitat catalana, estan emparats per la legalitat catalana”, ha afirmat.\nCatalunya comença a guanyar la batalla del relat a l'exterior\nEl conseller d’Afers Exteriors també ha fet palès que el referèndum és també l’opció preferent a la comunitat internacional per acabar amb el conflicte: “És la solució a un problema i això des de fora ja es percep”. Romeva creu que la batalla del relat a l’exterior l’està guanyant Catalunya, i no sempre per mèrits propis, ja que “és molt difícil entendre que algú digui que una urna és pitjor que un atemptat terrorista”, ha assenyalat en referència a les paraules de Margallo de fa uns dies.\nVizconde Llámpago de Trónyiga\n4 d'octubre de 2016, 07.01 h\nSaliz, saliz faszistas\nsaliz saliz al campo\ncong fuestra tonteria\na defender a Franco\n2 d'octubre de 2016, 16.08 h\n#26 L'ARAGONESES NO ÉS UN NOIET, NO ...\nARAGONESES ES UN TRIC... Llegir més\n1 d'octubre de 2016, 14.57 h\n1 d'octubre de 2016, 14.03 h\nTIENNES RZON, QUERIDO NAZI\nSERIA ABURRIDO "HOYE" SI NO FUESE POR LAS TONTERIAS QUE ME RESPONDEIS, ESO ME REANIMA\n1 d'octubre de 2016, 13.40 h\n#6 Aquí els únics "LAMECULOS" sou vosaltres amb el Sr. Rajoi, que a més li eixugueu perquè no s'enceti. Mira si sou patètics ignorants que tot patint igualment el ofec econòmic com tots nosaltres, seguiu fen-li costat i defensar-lo, i a més sense tenir en comte la gran corruptela que els han acompanyat en tota la seva legislatura.\n1 d'octubre de 2016, 12.04 h\nEs que tu et deus quedar dormit zzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzzz........sol amb les tonterìes que escrius.\nSIGUES MES ACURAT I ESCRIU AMB CONTINGUTS REALS I NO REPETITIUS.\n1 d'octubre de 2016, 11.16 h\nRAÜL ROMEVA, COM TOT EL GOVERN PRESIDIT PER CARLES PUIGDEMONT, ESTÀ TREBALLANT MOLT BÉ. HEM DE VÈNCER I VENCEREM PEL BENESTAR SOCIAL, LES REPARACIONS HISTÒRIQUES, DE LES MALVESTATS INFRINGIDES A TOTA LA CONFEDERACIÓ CATALANA, ARAGONESA , PER SITUAR LAS MONARQUIA I ACÒLITS EN PERPETU PODER IGNORANT LA DEMOCRÀCIA,, I LA CIUTADANIA CONVERTIR-LA EN SÚBDITS\n1 d'octubre de 2016, 06.59 h\n1 d'octubre de 2016, 00.21 h\n#18 #10 #5\nEls "genis com tu" no us heu de dedicar a exhibir públicament el vostre tan deficient nivell d'instrucció, que a tu et fa escriure PPaPPanatades analfabetament cantimflesques com a... Llegir més\n30 de setembre de 2016, 20.11 h


Com calmar les escletxes de cafè després de consumir massa cafeïna - Com\nPrincipal Lloc Com Notícies Bloc\nNo és estrany que els nervis es prenguin massa cafè. Així que vam saber com aturar-los.\nPrendre cafè forma part de la meva rutina diària. Passo unes 2-3 tasses al dia.\nAlguns dies, la cafeïna m’afecta de manera diferent que d’altres. O seré anar, anar, anar o, de vegades, només em canso. El pitjor és quan començo a sentir-me nerviós i nerviós, i mentre escric això, en realitat tinc nerviosisme per prendre massa cafè. Suposo que escric això en un bon moment, perquè vull saber com aturar els nervis del cafè.\nLlavors, com desfer-se dels nervis del cafè?\nLes molèsties de cafeïna no són infreqüents. Es produeix quan es consumeix en excés. Beure unes 5-6 tasses de cafè al dia es considera una intoxicació per cafeïna (eh, què) i produeix efectes secundaris com sacsejar (jo ara mateix). La cafeïna augmenta els nivells d’adrenalina i produeix hipertensió, suor, sensacions nervioses i altres símptomes associats a beure massa cafè. segons Gizmodo .\nHe sentit a dir que se suposa que els plàtans aturen les molèsties. Alguna cosa sobre la restauració de potassi. Però NPR va desacreditar aquest mite i diu que la millor manera de desfer-se dels batuts de cafeïna és deixar-la desgastar. Umm, no tinc temps per això.\nbeu molta aigua però no piseu molt\nUn altre mite és que beure molta aigua us ajudarà. Gizmodo també va desmentir aquest mite , assenyalant que el consum d’aigua no accelerarà la degradació del fetge de la molècula.\nCom que la cafeïna suprimeix la gana, és possible que no tingueu gana després de prendre cafè. Sempre intento menjar menjar amb el meu joe del matí, en cas contrari em molestarà l’estómac. Si em salto l’esmorzar i vaig a prendre el cafè (molt poc probable, però passa una merda), una cosa que pot ajudar a calmar els nervis és menjar un àpat abundant.\nUn àpat abundant hauria d’ajudar l’estómac i el sistema digestiu a absorbir i descompondre la cafeïna explicat per Livestrong . Agafa una mica de civada, pren un bol d’arròs i mongetes o fes una amanida de pasta. Tot el que us ompli.\nUna cosa que he provat i que he trobat per a mi és l'exercici. Penseu en les molèsties com la manera d’expressar-vos del cos que heu de deixar anar una mica d’energia. Dediqueu 15 minuts a córrer, passejar o saltar. Us ajudarà a treure el límit accelerant la capacitat del cos per cremar l’energia addicional.\nLa forma més eficient d’eliminar els nervis: deixar de consumir una quantitat excessiva de cafeïna (més fàcil de dir que de fer). Però després no obtindreu els batuts de cafè. Ara que he escrit això, les meves inquietuds semblen (gairebé) desaparegudes. La meva cura, ho vaig escriure furiós mentre menjava un bol de civada.\ncom saber si la llet d'ametlles és dolenta\nHem provat el sabor de la massa de galetes comestibles i gourmet disponible a les botigues de queviures\nKrispie Rice-Slutty Covered-Covered Chocolate Lakes amb Oreos i Reese’s\n5 maneres dolces i salades de millorar el joc de la mantega de cacauet\nEls millors gelats de gelat de tots els estats\n8 aliments que necessiteu per començar a colar-vos a les pel·lícules\nCom menjar espinacs per cada menjar\n9 raons per les quals Aaron Samuels és l'amfitrió perfecte per a Cake Wars\nbeure suc de pinya canvia el gust\npastilles que fan que les coses àcides tinguin un gust dolç\nquants grams de sucre hi ha en una llaminadura\nel que hi ha a nutella és dolent per a tu\ncom fer espresso a casa sense màquina\npub sobre com vaig conèixer la teva mare\ncom faig fondre xips de xocolata al microones


El Gremi de Llibreters de Catalunya valora positivament un Sant Jordi amb molta participació i bones sensacions de vendes | MONMAR COMUNICACIÓ\nEstas aquí: Inici » economia » El Gremi de Llibreters de Catalunya valora positivament un Sant Jordi amb molta participació i bones sensacions de vendes\nEl Gremi de Llibreters de Catalunya valora positivament un Sant Jordi amb molta participació i bones sensacions de vendes\nPer monmarcom · abril 23, 2014 · No hi ha comentaris\neconomia · Tagged: gremi de llibreters, positives, sant jordi, vendes\n“La percepció de vendes és positiva i similar a la que les llibreries van aconseguir l’any passat”, explica el seu president, Antoni Daura.\nEl bon temps ha estat novament un factor positiu per tal que la gent sortís al carrer de forma massiva i comprés llibres per regalar.\nLa literatura en català segueix amb l’augment de vendes i es consolida el gènere de llibres sobre la independència, el Tricentenari i la consulta del 9 de novembre.\nBarcelona, 23 d’abril de 2014.- El Gremi de Llibreters de Catalunya fa una valoració positiva d’un Sant Jordi que ha estat marcat, novament, per la participació popular a peu de carrer. Tal i com recomanava l’entitat en els dies previs a la festa, la gent ha complert amb la tradició de sortir al carrer i comprar i regalar llibres. Pel que fa als títols més venuts, el president del Gremi de Llibreters de Catalunya, Antoni Daura explica que “no hi ha hagut un o dos títols que hagin destacat per sobre dels altres, sinó que la gent s’ha decantat per un ampli ventall de llibres”. Pel que fa a les dades de facturació, Daura indica que “hi ha una percepció de vendes positiva similar a la que les llibreries van aconseguir l’any passat”.\nPer demarcacions, a Girona, el llibre de l’autor que ha tingut més sortida és “Dies de frontera” (Proa), de Vicenç Pagès Jordà, tot i que també ha tingut una bona acceptació a tot Catalunya. A Lleida ha estat “Lo lleidatà és fàcil. Txarra’l, sisquere!” (Editorial Fonoll), de Robert Masip, Ferran Montardit i David Prenafeta. A Tarragona, destaca el llibre “La targeta postal a Tarragona. 100 anys d’història” (Arola Editors), de Josep Maria Brull. En total, s’han muntat unes 400 parades per part de les llibreries agremiades.\nDurant aquesta diada de Sant Jordi, el Gremi de Llibreters de Catalunya ha comptat amb la col·laboració de l’Ateneu Barcelonès, que ha cedit un espai del seu històric edifici de Barcelona per instal·lar-hi el centre de rebuda de dades i d’enllaç amb els mitjans de comunicació.\nMONMAR COMUNICACIÓ, gabinet de premsa del Gremi de Llibreters de\nCatalunya E. Aymerich Jou / [email protected] / Tel.: 93 812 58 97 / 685 506 531 (també whatsapp)\nndp_El Gremi de Llibreters de Catalunya valora positivament un Sant Jordi amb molta participació i bones sensacions de vendes\n← El Gremi de Llibreters reivindica la vasta oferta de llibres com un dels grans atractius de Sant Jordi


Slow tourism, an opportunity for tourism transformation? | Tourism and Heritage Journal\nCarla Izcara Conde AlbaSud - centre independent d'investigació.\nErnest Cañada AlbaSud - centre independent d'investigació.\nGastronomy, postfordism, proximity tourism, slow tourism, wine tourism


Joan Safont: La persistència de la memòria (Publicat a Valors)\nLa persistència de la memòria (Publicat a Valors)\nL’any 1931, l’universal pintor empordanès de bigoti psicodèlic, Salvador Dalí pintava “La persistència de la memòria”. Al quadre, els rellotges tous, densos, llefiscosos i deformats s’emmarquen en una massa inquietant badia de Port-Lligat, territori mític del pintor. El temps està aturat, el passat no marxa.\nAquest títol, més que no pas els simbòlics rellotges a punt de vessar, m’ha estat perseguint des de fa dies, relacionant-lo amb la mort de Manuel Fraga Iribarne, el judici a Baltasar Garzón o el darrer llibre de Valentí Puig, Barcelona cau. El passat dolorós i amarg, lluny de ser paït, és més present que mai. El trauma de la Guerra Civil, morts els protagonistes, continua amb més ferotgia i força que mai en les generacions posteriors. Morts per desenterrar, trajectòries durant els anys de plom que pesen com una llosa o es mostren amb orgull com una medalla, ideologies superades que es mantenen per inèrcia i pel record de temps gloriosos... Avui encara vivim, de les guerres dels nostres avis.\nI sinó, com s’explica que no hi hagués gaire espai en la lloança excessiva a l’exministre del dictador i la venjança pòstuma contra el polític difunt? Com s’explica que encara hi hagi suspicàcies per voler explicar la història negre d’un altre sant de la Transició espanyola, com Santiago Carrillo? Com és que encara perviu imatgeria, lemes, crits, càntics, uniformes, estils que remeten a una revolució pendent, roja i negre (de la Falange o de la Fai) o roja y gualda? Com és que hi ha fatxendes irresponsablement enyoradissos d’un temps terrible, que es permeten el luxe de parlar dels Pios Moa catalans els qui veuen la Guerra Civil com el “Desastre Nacional” del que parlava Joan Sales, i volen explicar aquella Catalunya que va perdre la llibertat al primer tret? Suposo però, que a l’autor d’Incerta glòria, comunista abans de la guerra i desenganyat aviat, oficial de l’exèrcit de la República i exiliat partidari d’agafar les armes però també de continuar el combat des de les lletres i des de la llengua, ningú pot negar credencial d’antifranquista.\nParlem amb la nostra família, descobrim que cadascuna d’elles serveix per explicar la Història sencera d’un poble; estudiem el passat fins a esdevenir-ne una mena de mèdiums deleroses de fer parlar als morts; remenem als somnis obscurs del que podia haver estat i no fou i els posem a la llum del dia, ... d’acord, però tota la nostra lluita no pot ser si no és favor del futur, sinó encarem la recerca de la veritat, costi el que costi, ens hi deixem el que ens hi deixem pel camí, en pro d’una nova saviesa. Si, com guerrers nostàlgics només pretenem guanyar les batalles que van perdre els nostres avis, vèncer les tristes derrotes dels nostres pares o venjar l’infausta memòria del nostre poble, caminarem pel pedregar i no haurà servit de res. Bé, potser si que haurà servit per quedar-nos penjant d’una branca, com els rellotges tous de Dalí, a “La pervivència de la memòria”.


Bona nit i tapa't: Schrödinger\nYáiza 8 de gener de 2012, a les 19:57\nNOTA3: La física quàntica (ni la no-quàntica) són el meu camp encara menys que el teu... és a dir, que no entenc gaire res de tot això.\nPerò donaré una idea: què tal posar un vidre plomat (per evitar radiacions indesitjables) a la caixa d'acer, en plan finestreta, per poder veure què fa el gat al cap d'una hora?\ngatot 8 de gener de 2012, a les 20:00\naquest és l'exemple científic de què els gats sempre estem mig vius i mig morts; pels humans...enveja cotxina.\nYáiza 8 de gener de 2012, a les 20:00\nTambé podríem tenir una rèplica del comptador Geiger a fora de la caixa... que estigui connectat amb el de dins. Si ha comprat una partícula de menys, el de fora ens ho farà saber, i sabrem que el moixet l'ha dinyat!!\n(ostres, vaig rellegint el post i em sento tonta... no entenc res! xD)\njpmerch 8 de gener de 2012, a les 20:24\nPerò com que els gats tenen set vides, la ampolla es trencaria i el gat seguiria viu.\nGarbí24 8 de gener de 2012, a les 20:32\nJo crec que optaria per compra-li una companya al gatet...si més no deixarà d'estar sobre teu per estar sobre seu....;)\njo rai! 8 de gener de 2012, a les 20:40\nJo també he pensat sempre que això de l'Schödinger amb els gats li devia venir d'algun trauma infantil!\nPel que fa a l'aplicació d'aquest principi de la mecànica quàntica a "coses" que no siguin partícules, l'Ian Watson ho va provar en la seva novel·la Conflictes i jo hi trobo una certa gràcia. (Al·lèrgics a la CF: ABSTENIU-VOS!)\nSusanna 8 de gener de 2012, a les 21:06\nPotser ho has dit i no ho he vist, però entro i veig dos posts nous. Què has tornat??\nAnna Griera 8 de gener de 2012, a les 21:10\nJo tampoc he entès gaire res de l'experiment. Però trobo interessant això de que un gat pugui estar viu i mort a la vegada. xD les persones suposo que també, no? m'agrada pensar que potser hi ha algú a qui també trobo molt pesat i insuportab que està més mort que viu... aixxx, en fi, no ens posem violents. Però, definitivament, crec que Schroder tenia algun tipus de problema amb els pobres gats xD\ncantireta 8 de gener de 2012, a les 21:19\nEl meu gat fa servir el mateix procès: no se sap mai si vol entrar fins que li obres la porta. I tampoc li faig mal, mentre escric aquest comentari :)\nCatalina Cerdó 8 de gener de 2012, a les 21:44\nEstic contenta de veure que no sóc l'única que no entén res, i dubto que el motiu sigui per què no t'hagis explicat bé... estic d'acord amb tu en que al senyor Schrödinger no li agradaven massa els gats. Bona setmana, Xexu!\nAriadna 8 de gener de 2012, a les 21:49\nSi t'empipen els miols del gat, perquè en tens?\nDeixa't de tant quàntica i fes-li cas a l'animaló, que de ben segur estarà més content que si et passes l'estona picant el teclat de l'ordinador.\njomateixa 8 de gener de 2012, a les 22:16\nJo tampoc m'he capficat massa amb l'esperiment però si que crec que el gatet (o gatot) te gelos del bloc... li hauras de fer mes carantonyes...\nMireia 8 de gener de 2012, a les 22:31\nÉs que jo l' unic Schrödinger és el gat de la Sam a Stargate i la Sam com a científica és menys bèstia que el teu amic . Va ser el primer cop que vaig sentir a parlar d'aquest experiment, ho sento ;), però és que sóc de lletres\nSusanna 8 de gener de 2012, a les 23:08\nPer cert, que no, que tampoc no he entès res, però no t'ho he dit en l'anterior comentari perquè encara no havia llegit el post.\nmeta.N 8 de gener de 2012, a les 23:59\nEl gat d'Schrödinger no sortia a les tortugues ninja?\nAssumpta 9 de gener de 2012, a les 0:22\nUi, doncs jo sí que ho entenc (crec) Per fi he descobert la meva vocació frustrada, la física quàntica!! :-))\nSabem que pot ser que l'ampolleta d'àcid exploti o que no ho faci, sabem que hi ha un 50% de possibilitats que sí i un 50% de possibilitats que no.\nCom no ho podem veure, no sabem què ha passat... No sabem si ha explotat (i matat el pobre gat) o no... i, segons la física aquesta, quan una cosa no la podem veure però podria ser que sí o que no, doncs ÉS AMBDUES COSES A LA VEGADA... o sigui que, aplicant la física aquesta: el gat és viu i el gat és mort... com això ja es veu que no pot ser, doncs resulta que queda demostrat que la física quàntica no es pot aplicar a aquest tipus d'experiments...\nPer cert... per fer la prova, no es podria fer amb un gos? Més que res perquè els gats no embruten els carrers i els gossos sí :-P\nAquest Schrödinger va néixer a Viena... i jo, automàticament, penso en el meu Viena :-DD\nMcAbeu 9 de gener de 2012, a les 8:23\nEl què està clar és que si la caixa està tancada hermèticament, el pobre gat acabarà morint-se d'asfíxia.\nJoan 9 de gener de 2012, a les 10:25\nAquí la única física quàntica que hi veig és respecte al bloc. Tan aviat està mort com ben viu. Quin misteri.\nMaryMoon 9 de gener de 2012, a les 13:31\nDesconec totalment la física quàntica... i els seus experiments... però de tant en tant voldria escanyar l'Otis. O llençar-lo pel balcó...\nMarta 9 de gener de 2012, a les 14:09\nSóc una ignorant pel que fa a la física quàntica, no m'acaba de quedar massa clar, sort que tenen set vides!. Fes-li quatre moxaines al teu gat, que estarà més content!\nAnònim 9 de gener de 2012, a les 14:54\nTots els bons webcomics han fet tires sobre el gat de Schrödinger:\nEl porquet 9 de gener de 2012, a les 16:35\nAmb aquestes teories jo crec que també m'animaria a fer travesses! Bé, el partit està en una X, o un 1 o un 2... així que sempre l'encertarem!\nAh, calla, que en alguns partits ja passa això que et deixen posar triples... no sabia que les travesses estaven fonamentades en les teories d'aquest Schrödinger!\nAlyebard 9 de gener de 2012, a les 16:46\nJe,je, el meu amic el gat! Serveix per a grans arguments de la SciFi. De fet els físics quàntics i els fisics "normals o euclidians" fa temps que discuteixen de com es poden unir les dues físiques sense fer-se mal.\nLaia 9 de gener de 2012, a les 17:03\nJo fa temps en tenia una idea una mica vaga, no sabia molt bé com anava la cosa... Després d'un capítol de Big Bang Theory, em va picar la mosca i m'ho vaig mirar. Però bé, entre tu i l'Assumpta jo crec que ha quedat molt clar!\nPer cert... estirada d'orelles, em sembla!!! ;)\nkweilan 9 de gener de 2012, a les 19:52\nQuin post tan complicat!\nrits 9 de gener de 2012, a les 21:07\nBuf, de física quàntica o qualsevol altre terme científic em sona a xinés, si fins i tot el nom d'aquest bon home és ben complicat de dir! per tant, el que et dic és que enlloc d'experiments estranys, experimentis buscar-li companyia gatuna al blog! una gateta per fer-li mimitus o un gatet per barallar-se! segur que així et deixa tranquil!\nPer cert, quina lluna plena tan xula de regal avui, no et sembla?\nXeXu 9 de gener de 2012, a les 21:18\nAlguns de vosaltres pregunteu si això és una tornada al blog. Com sabeu, aquest blog no ha tancat mai, però la qüestió és si publicarà periòdicament o només puntualment. Bé, he de dir que ho enyoro. El Bona Nit és important per mi i si no hi escric em falta alguna cosa. No m’he sentit amb cor de tornar-hi abans, i ara tampoc ho sé, però en tinc ganes. No em vull posar pressió, ni tampoc volia anunciar res amb bombo i plateret, escric i ja està. Veurem quin ritme tindré, potser més irregular que abans, o potser no, ja veurem. Veurem també com estan els ànims, que això és important. Però ho enyoro, i miro d’anar fent. Em tindreu per aquí, però no prometo res, només hi sóc.\nPel que fa al post, com era d’esperar, no s’ha entès massa, ni jo mateix ho acabo d’entendre massa, però sempre m’ha fet gràcia aquest experiment, més enllà dels objectius que tingui o el que demostri. Em va venir de gust fer-ne un post, inspirat per la insistència del Blog. Els vostres comentaris han estat molt enginyosos en molts casos, m’heu fet riure. No és poc això, una bona colla de gent parlant de física quàntica! No som bons ni res! Gràcies a tots pels comentaris.\nYáiza, he de dir que fins i tot quan estudiava la física clàssica a l’institut o la carrera, era la meva bèstia negra, així que ja veus. Les solucions que proposes són imaginatives, però tramposes! Perquè en realitat no es vol veure què fa el gat, si viu o es mor. Això no és el que interessa, almenys a Schrödinger. Precisament l’experiment és així per no saber què passa, i per poder dir que, com que no ho sabem, passen les dues coses a l’hora. En el moment que ho sabem, l’experiment s’acaba. Sé que no et soluciono cap dubte, em sap greu, però no en sé més!\nGatot, sempre que es parla de gats apareixes, per la part que et toca! Si he de pensar si tu ets viu o mort, crec que em decanto per la primera opció, i em sembla que no m’equivoco!\nJpmerch, si tu haguessis viscut en època de Schrödinger i Einstein altre gall hauria cantat en el món de la física quàntica! Tens a l’abast refutar les seves teories, corre, ves a parlar amb els del Nobel!\nGarbí, però saps què passa, que no sé si dos gats cabrien dins de la caixa d’acer... i mira que els encanten les caixes!\nJo rai!, benvingut al Bona Nit! Saps d’algun altre experiment de l’austríac en que també fes servir gats? Això seria preocupant... Desconeixia l’autor i el llibre que cites, vaig anar-ho a mirar i està en català i tot. No et dic que no faci un pensament, però no sé si a curt termini, que ja estic llegint unes coses...\nSusanna, la resposta al que preguntes l’he comentada amb la introducció a aquestes respostes. De moment aniré fent, però no prometo res. La resposta sobre si torno, és clar, perquè de respostes sobre física quàntica també te’n puc donar poques!\nAnna Griera, és de suposar que l’experiment funcionaria igual amb humans, encara que no sé si li haguessin donat el Nobel si hagués proposat una cosa així... de totes maneres, és un experiment teòric, dubto que posés cap gat dintre d’una caixa en realitat. Si no, sí que era per dir-li alguna cosa. Ei, però no he fet el post aquest perquè agafeu idees, eh! Que et veig les intencions!\nCantireta, així fas com jo, no li fas mal mentre escrius perquè necessites les dues mans. Però després... ara està assegut a la meva falda el tio, i com no fa 'bulto' ni res el tio...\nVenta, de veritat pensaves que la gent ho hauria entès i tu no? Ostres, a mi m’hagués deixat planxat que ara comencéssiu a comentar amb interpretacions del model i escrivint equacions. Realment, millor no ficar-se en certs jardins. Ho explico perquè em sembla curiós, però per entendre-ho, que vingui en Schrödinger i ens ho expliqui! Encara que ja cria malves, pobre home.\nAriadna, diguem que no va ser una tria meva tenir gats. Jo només vaig consentir. Però després te’ls estimes, és clar. No et falta raó amb que li hauria de fer més cas, però és que vosaltres sou més distrets!\nXeXu 9 de gener de 2012, a les 21:19\nJomateixa, el tros de gat, que és una bèstia, es diu Blog, així que mira si li faig cas! No cola, oi? D’acoooord, li faré més moixaines, ja sé que teniu raó!\nMireia, no ho sentis, a saber on vaig sentir a parlar jo d’aquest home i el seu experiment! Probablement en alguna sèrie també. Així que la Sam té un gat que es diu així? No he seguit massa Stargate... però tela com n’és de friki la viatgera de l’espai!\nEnfrancis, saps el més preocupant del teu comentari? Que l’he entès i a sobre m’ha fet gràcia... ai, en Trinxant...\nAssumpta, et felicito per la teva explicació. Sincerament, no puc dir si és una explicació correcta, però almenys és la mateixa que he donat jo, o almenys, és la manera com ho entenc jo. Després de llegir unes quantes pàgines, en diversos idiomes, vaig arribar al mateix lloc que tu i vaig mirar d’explicar-ho. Sembla que els que t’han llegit han entès la teva explicació. Com es nota que entre la gent de(l) Viena us enteneu! Suposo que l’experiment sí que es podria fer amb gossos també. Ves que et dic, potser també es podria fer amb en Cristiano Ronaldo. Però deixaríem la caixa tancada tota la nit, perquè llavors, per força, algun àtom s’ha de desintegrar!\nMcAbeu, tu com en jpmerch, heu tingut en compte coses que l’Schrödinger no va pensar. I a ell li van donar un premi Nobel. Jo de vosaltres faria un pensament.\nJoan, l’experiment diu que la quàntica no es pot aplicar al gat, però no diu res de tancar el Bona Nit en una caixa una temporada! Ja ho explico al principi de les respostes, però aniré fent de moment, a veure si no em veig amb cor de seguir escrivint. Ei, si et sembla bé, eh?\nMaryMoon, però per què el vols escanyar per la finestra o escanyar-lo? Si t’acabo de donar una solució molt més guai! Fem-ho amb estil, dona.\nMarta, cert que li hauria de fer més moixaines pobret, que sempre reclama. Però respecte l’experiment no pateixis, que ni jo mateix ho entenc massa...\npons007, el que jo deia, cultura friki. Si és que és una broma que no falla mai!\nPorquet, em sembla que és més difícil que et toqui una travessa que entendre els conceptes de física quàntica. No sé si posant signes a la travessa podem dir que els tres resultats estan passant a l’hora. Només puc dir un resultat que no hauria de passar mai, el Barça no hauria de perdre punts contra l’Espanyol mai de la vida!\nAlyebard, segons Stephen Hawking, les teories són sempre temporals, fins que es refuten o fins que es milloren. Molts cops es busca congeniar-ne dues de possibles i mirar com lliguen, si es poden unificar. Ara segurament tenim moltes més eines per saber si les dues físiques es poden unificar i encara no se’n surten. Vols dir que ens en sortirem fent servir gats?\nLaia, si t’ho has estat mirant i penses que l’Assumpta i jo ho expliquem ‘bé’, em quedo més tranquil. Almenys volia explicar l’experiment una mica i que s’entengués, però he vist que en física no és massa fàcil fer-se entendre. Però potser és més difícil encara quan en saps i ho expliques a gent que no en té ni idea! No sé si voldria que un físic teòric m’expliqués aquestes coses, acabaria amb el cap com un bombo. Per què serà que sabia que a The Big Bang Theory això devia haver sortit? Segur que ho he vist, però no tinc al cap quan en parlen. I per cert, bona memòria. Unes quantes me n’hauries de fer ja...\nKweilan, doncs no vulguis saber el que em va costar escriure’l!\nrits, sí, és clar, però seria pitjor el remei que la malaltia! Va, que no veus que t’ofereixo una molt bona sortida per torturar en Puck per quan es porti malament? Caixeta, radioactivitat, verí... fàcil, no? Per què ho dius això de la lluna, per la meravellosa lluna que hi ha avui al cel, o pel tros de premi d’en Mac?\nYáiza 9 de gener de 2012, a les 21:27\nPerdona! Però a mi sí que em preocupa, si el gat és viu o mort! Més que res per saber si puc marxar de vacances tranquil·la o he de demanar al veí que em vingui a cuidar la bèstia...\ngatot 9 de gener de 2012, a les 22:14\napareixo, no només quan es parla de gats, perquè sempre t'he apreciat, XeXu. No sóc de comentar perquè em visitin. Em sembles una persona honesta i en faig prou amb això. Si no et comento més, és perquè res tinc a dir o perquè em semblaria fora de lloc fer-ho. Que tinguis bon any. Sinceramet.\nRafel 9 de gener de 2012, a les 22:30\nPobre gat, ja sabia el científic que tenia set vides, per si fallava l'experiment?\nAudrey 9 de gener de 2012, a les 22:45\nUn tema dens, el de la física quàntica. La primera vegada que vaig llegir sobre aquest experiement i el gat, va ser a La porta dels tres panys. Un llibre força curiós, per parlar d'un tema que, per a mi, segueix sent un misteri.\nLaia 9 de gener de 2012, a les 23:02\nL'acabo de veure ara mateix! :)\nrits 9 de gener de 2012, a les 23:51\npobrissó puck! li hauria de fer ara mateix! xq sempre es porta malament. i no crec que me'n sortís, que a l'escola era un perill al laboratori. xò xq seria pitjor el remei? ais... això és que ja t'agrada que t'estigui sempre a sobre.\nsi, és clar, el premi del Mc... ais.... crec que això ja t'ho vaig felicitar (diria, vaja, ja no ho recordo. En tot cas, felicitats pel premi!)\nps. has de fer el que vulguis amb el teu blog, és teu. escriu quan vulguis i del què vulguis. xò està guai veure posts al reader d'aquí.\nFerran Porta 10 de gener de 2012, a les 18:41\nUi, uiuiui... això de la quàntica aquesta i les teories de Herr Schrödinger em sembla una presa de pèl! Vejam: si no obrim la porta de la caixa, el gat "és viu i mort alhora"?? Ui, uiuiui... que això em sona a truc d'aquella màgia Borrás de quan érem nanos. Aquí hi ha trampa, nens, aquí hi ha trampa!\nAssumpta 10 de gener de 2012, a les 18:51\nNoooo, FERRAN, que, justament, el fet IMPOSSIBLE que el gat sigui VIU I MORT A L'HORA, demostra que no es pot aplicar la física quàntica en aquests casos :-))\nAplicar la física quàntica en aquest cas ja es veu que dóna un absurd. I la ciència no pot donar un resultat absurd, per tant, queda demostrat que la física quàntica no es pot aplicar a "qualsevol cosa" ;-))\nOstres, XEXU, aplicar-ho al Cristiano Ronaldo... vols dir?? I si li fem creure que li aplicarem només per donar-li un "sustu"? :-DDD\nXeXu 10 de gener de 2012, a les 21:23\nYáiza, ah, però ets veïna de l’Schrödinger? Llavors sí, és clar, jo també estaria preocupat...\nGatot, era una manera de parlar, en to de broma. No volia dir que només comentaves quan es parla de gats, només faltaria, en cap cas et retrauria a tu ni a ningú una cosa així. Ets lliure de comentar o no fer-ho sempre que ho desitgis, i quan ho facis seràs molt benvingut, no cal dir-ho. No voldria que t’ho prenguessis per on no és, només feia broma amb que, naturalment, parlant de gats, havies de dir la teva, com a gatot que ets. Agraeixo les teves paraules. Jo també tinc un ull posat al que dius tu i sé que has tornat a casa. Sempre m’ha costat comentar-te, però. Fer-ho em sembla gairebé una intromissió. Bon any per a tu també.\nRafel, ja ho comentava a algú altre, heu tingut en compte coses que tot un premi Nobel no va pensar!\nAudrey, que és dens, no t’ho negaré. Però sembla que en saps alguna cosa, i potser això ja és més que jo. Desconeixia aquest llibre, així que he anat a mirar què era i diu que és una novel•la de divulgació científica, sembla curiós. El recomanes? Perquè a mi les coses rares ja m’agraden. Em sembla interessant, però tampoc no vull quedar-me amb un pam de nas i no entendre res.\nLaia, és brutal!! I no és massa cara, em sembla que me la compraré! M’ha agradat molt. N’has vist d’altres? En tenen de molt gracioses! Per què les que més gràcia em fan són les més frikis?\nrits, el remei seria pitjor perquè si un gat de vegades ja costa, tu vols que me’n posi un segon? Tan mono que està quan dorm... Però quan n’hi havia dos feien uns espectacles i uns concerts de miols, que tela. Així que res, no li faré pas cap mal, que està ben cuidat, però potser no li faig tan cas com hauria i es deu avorrir molt.\nEn tot cas, gràcies per la felicitació, suposo que ja vas comentar en el post del Mac. Fa il•lu poder lluir la medalla. Però escolta, que la lluna tampoc no estava tan malament, eh! I pel que fa a escriure aquí, també gràcies. A mi també m’agrada anar actualitzant, però miraré de no demanar-me res a mi mateix, publicaré quan surti, de vegades serà sovint, i potser d’altres no tant, però no cal portar el ritme que portava, ni parlar de les coses que parlava. Ja sortirà.\nFerran, Schrödinger no va entendre que per fer trucs de màgia es fan servir conills o coloms. El tio agafa un gat, i com que va començar a rebre crítiques d’altres mags, es va empescar un experiment de mecànica quàntica, i va i li donen un premi Nobel! Si ja ho diuen que tots els tontos tenen sort. Perquè segurament ho devia ser, de tonto, aquest bon home.\nAssumpta, m’espanta que ho vegis tan clar, a veure si ens estarem equivocant i ho entenem tot al revés! Necessitaríem un físic quàntic, o un teòric, en coneixes algun? A en Ronaldo li podem dir que la caixa és per amagar-se i donar-li un bon ensurt a Messi, que és per fer-li una broma pesada. Quan s’estigui fregant les mans, girem la clau del cadenat...\nLaia 10 de gener de 2012, a les 22:41\nXexu, doncs fes-te un autoregal d'aniversari!!! ;) A mi també em va fer molta gràcia (de la mateixa web) la de que el got tècnicament sempre és ple o la de l'àlgebra.\nA mi també m'agraden sempre les més frikis ^^\nAlyebard 10 de gener de 2012, a les 23:26\n@Laia Són genials!! i quan més frikis millor ^^ Xexu, ja pots córrer a comprar-te'n una!! :D\nAudrey 11 de gener de 2012, a les 20:32\nSí te'l recomano, si t'interessa el món quàntic. Te'l explica barrejat amb una fàbula, que et porta a un món màgic i estrany alhora. No deixa de ser una temàtica densa i més encara per algú de lletres, com jo. Ja em diràs...si en fas una resenya al Llibres i punt!.\nAssumpta 11 de gener de 2012, a les 21:01\nHomeeeeee, XEXU, com que jo ho veig clar és que ho entenem malament? Gràcieeees!!! De fet, jo tinc una ment brillant, el que faig a vegades és dissimular una mica i prou :-P\nLa veritat és que ho veig claríssim. En Schrödinger tan sols pretenia demostrar que la física quàntica no serveix "per tot" i per demostrar-ho va intentar aplicar-la a quelcom que donés com a resultat un absurd, una cosa impossible.\nSi, segons les regles de la física quàntica, el resultat de l'experiment del gat era que havia d'estar viu i mort al mateix temps, és obvi que és un resultat impossible. O sigui que, aplicar la física quàntica en aquest cas és, científicament, inacceptable :-))\nNo matis al pobre Cristiano Ronaldo!! Deixa'l que pateixi veient com en Messi s'emporta tots els honors :-DDD\nXeXu 12 de gener de 2012, a les 21:23\nLaia i Alyebard, les samarretes d'aquesta col·lecció són brutals. N'hi ha moltes de boníssimes per frikis com nosaltres. Us he d'anunciar que... m'he comprat la samarreta del gat!! Estic esperant que arribi, triguen de dues a quatre setmanes, que crec que venen de Canadà. Quan la tingui ja us ho demostraré d'alguna manera!\nAudrey, com ja et vaig comentar al teu blog, el llibre ja està en camí, em va encuriosir i passarà a engrossir la meva lleixa de pendents, que sospito que un dia caurà, que és una estanteria d'IKEA... Per un cop no he fet allò que es fa sempre de 'ja ho buscaré', per donar llargues! M'ensenyeu unes samarretes frikis o un llibre no menys frikis, i les dues coses ja estan venint cap a casa! Si us segueixo fent cas m'arruïnaré... Quan el llegeixi en faré ressenya, és clar, però no sé quan serà.\nAssumpta, ho dic més per mi que per tu! Veig que als dos ens sembla molt fàcil donar una explicació, però la física quàntica no ho és pas! O potser per tu sí amb la teva súper intel·ligència amagada, però per mi no! Si no ho vaig entendre malament, la quàntica sí que pot ser la base de tot, però no té sentit aplicar-la a nivell macroscòpic, és a dir, amb gats no. Ni gats ni Cristianos Ronaldos, per més esquifits que tinguin el cervell. No podria patir... però dintre la caixa? Vaaaa!\nAssumpta 13 de gener de 2012, a les 1:58\nEl més graciós de tot és que, cada vegada que dic que "ho entenc" em fa gràcia perquè l'experiment no l'entenc en absolut!!! El que entenc és el que ell volia demostrar amb l'experiment, que és moooooooooolt diferent ;-)))\nNo, no... Si vols et deixo que li trenquis les cames, això sí, però matar-lo no, home, no deixa de ser un ésser viu (crec) :-DDD


Els infants de catequesi de la parròquia de Pardinyes visiten la confraria de La Somereta | Bisbat de Lleida\nEls infants de catequesi de la parròquia de Pardinyes visiten la confraria de La Somereta\nProperes les celebracions de la Setmana Santa amb les tradicionals processons, un grup de 30 infants de catequesi de la parròquia de Sant Salvador de Pardinyes, ha visitat la seu social de la Confraria de la "La Somereta", ubicada en el carrer Frederic Riu i Farré, molt propera a l'església parroquial.\nEls infants anaven acompanyats per les seves catequistes, el rector de la parròquia Mn. Joan Jové i d'un bon grups de pares i mares. A la porta de la confraria els esperava el president Francisco Seijo i altres confrares, que van acompanyar els nens i nenes que es preparen per a la primera comunió a l'interior del local on es guarda el pas amb la talla que l'escultor Jaume Gort (Montoliu de Lleida 1919-Lleida 1966) va esculpir l'any 1945 per la Confraria dels "Xofers", avui dita de la Sagrada Família i Sant Cristòfol.\nEls infants van rebre les explicacions pertinents pel que fa a la història de la Confraria i els seus objectius, així com les activitats i actes que s'ha organitzat al llarg de l'any conjuntament amb la parròquia del barri i molt especialment pel que fa al Diumenge de Rams, quan "la Somereta" fa la seva sortida pels carrers del barri en la Processó de les Palmes i a la tarda amb la seva participació en la Processó del Dolors.\nMn. Joan Jové va explicar als infants el significat del conjunt escultòric de "la Somereta", que representa el passatge bíblic de la Fugida a Egipte de Jesús, amb els seus pares Josep i Maria tot fugint de la persecució del rei Herodes, considerat alhora com el segon dolor de Maria.\nEl grup va poder contemplar tots els estris que la Confraria empra per a la processó com l'estàndard, les vestes i atxes, l'encenser i cirials; així com el material documental i fotogràfic, alhora que van poder contemplar un vídeo de la participació de la confraria a les processons de la Setmana Santa de Lleida. Els infants, tot i que algú d'elles ja n'era confrare, van ser convidats a formar part de la Confraria i a participar en les processons de Setmana Santa.


Millora el servei de bus al Lluçanès | Consorci del Lluçanès\nHome/Millora el servei de bus al Lluçanès\nEl Departament de Territori i Sostenibilitat millorarà a partir del pròxim dimarts, 23 d’abril, el servei de bus que connecta les poblacions de Prats de Lluçanès i Vic. Concretament, s’ampliarà l’oferta amb 2 noves expedicions d’anada i 4 de tornada, passant de 2 a 4 expedicions d’anada i de 2 a 6 de tornada de dilluns a divendres feiners.\nAquestes millores afavoriran els alumnes d’institut que estudien a Vic, atès que s’afegeixen 2 noves expedicions, una que arribarà a Vic a les 7.45 h, 15 minuts abans del començament de l’horari d’inici de classes; i una altra a les 15.00 h, que portarà als alumnes cap a Prats de Lluçanès un cop finalitzada la jornada lectiva.\nAixí mateix, el Departament de Territori i Sostenibilitat posarà en servei a partir del dia 2 de maig un nou servei a la demanda per a diferents poblacions que conformen el Consorci del Lluçanès. El servei tindrà 4 recorreguts, uns horaris prefixats i s’ofereix de dimarts a divendres feiners i els diumenges, que és dia de mercat a Prats de Lluçanès (excepte agost). S’oferiran els següents recorreguts:\n· Prats – Oristà – Olost\n· Prats – Sta. Eulàlia – St. Martí\n· Prats – Riera de Merlès\n· Prats – Alpens\nEl servei es farà amb un vehicle de 8 places i l’usuari podrà fer la reserva abans de les 18.00 h del dia anterior, per telèfon i aplicació web. Per primera vegada, i amb l’objectiu de modernitzar i digitalitzar el transport a la demanda, la reserva es pot fer a través de l’App de l’operador (25 Osona Bus, del Grup Sagalés), concretament Sagalés on demand (activa a partir del dia 2 de maig).\nPer tal de donar a conèixer el funcionament del nou servei a la demanda, l’operador oferirà el servei gratuït diumenge 5 de maig per a tots els usuaris que el vulguin fer servir.\nConsulteu els horaris de bus Prats de Lluçanès-Vic\nConsulteu els itineraris i horaris del servei de demanda\nMarta Homs2019-04-26T09:36:18+00:0023 abril, 2019|General|


Miquel Serrabassa a El Matí a 4 Bandes Uploaded by vicboy at Your Listen\nMiquel Serrabassa a El Matí a 4 Bandes\nThis music and or audio is not accessible due to copyright violations ."Fragment en què he estat parlant, dins ..." has been removed due to a copyright notification. Keep exploring! You can find more similar and music and audio here - Miquel Serrabassa a El Matí a 4 Bandes\nvicboy 1 uploads 2 followers 0 likes 0 activities\nFragment en què he estat parlant, dins l'entrevista amb Maria Barbal, al programa de RNE / Ràdio 4 El Matí a 4 Bandes. Podeu escoltar l'entrevista completa a http://www.rtve.es/alacarta/audios/mati-a-4-bandes/mati-4-bandes-entrevista-electoral-josep-antoni-duran-lleida-maria-barbal/1251192/<br />\n(prèviament podreu sentir també una entrevista a Duran i Lleida, però si no us interessa, podeu saltar-vos-la!)\nAdams En Rne by adamsformacion 00:00:00 569\nMiquel Noguer by albapueyo 00:01:02 512\nMiquel - Night Reunion (original M… by technomusic 00:06:48 5765\nJuan Serrano Feat Miquel Lara-boca… by dj.afrodisiac 00:07:24 344\nMiquel - Night Reunion (original M… by technomusic 00:06:48 4533


Bitllet només d'anada | Descriu\nPer Rafa Medina\t Última actualització 20 Jun, 2019 130\nINFORME POLICIAL. POLICIA LOCAL D’ALACANT\nPREFECTURA DEL COS DE POLICIA MUNICIPAL\nAssumpte: Fugida del Centre Psiquiàtric de l’internat Teòfil Benavides Clos (número 4562)\nPolicia actuant: oficial Mario López Ruiz\nData i hora: dilluns 3 de juny de 2019. 23:30h.\nL’oficial Mario López Ruiz és requerit a les 20:05 hores del dia de hui 3 de juny de 2019 per a acudir al centre Psiquiàtric d’Alacant, situat al carrer Carles Aribau, núm. 50, per la fugida d’un dels seus interns; en concret de l’internat número 4562 Teòfil Benavides Clos. El policia es presenta en el lloc a les 20:35 hores. La directora del centre, Dolores Alonso Ferrer, juntament amb l’encarregat de planta, Sergi Picó Juan, expliquen a l’oficial el que ha ocorregut. Informen que l’internat no s’ha presentat a les 19.30 hores en Infermeria per a prendre la medicació que li pertocava, per la qual cosa, l’encarregat de planta ha acudit a la seua habitació i ha descobert que el pacient no hi estava. Ha advertit la resta de companys i, després de no trobar-lo en cap de les zones del centre a les quals el pacient té accés, han arribat a la conclusió que havia fugit.\nL’oficial de policia és conduït a l’habitació de l’intern (l’habitació número 235 situada en la segona planta), i comença una inspecció ocular. Entre els diversos objectes personals, l’oficial para atenció en el diari personal que el pacient ha deixat damunt la taula. Després de la lectura de les últimes anotacions fetes en el dietari, l’oficial corrobora que l’internat número 4562 ha fugit del centre.\nEn aquest sentit, i donada la importància de les paraules escrites pel mateix Teòfil Benavides Clos, l’oficial inclou a continuació el fragment íntegre del diari personal del pacient corresponent al dia de hui dilluns 3 de juny de 2019.\nFRAGMENT DEL DIARI PERSONAL DE TEÒFIL BENAVIDES CLOS\nEl permís d’este cap de setmana ha sigut diferent. He estat en casa dels pares, he visitat el meu germà, hem passejat, dissabte isquérem fora a sopar… És a dir, he fet el de sempre; però a més, vaig experimentar unes sensacions que creia oblidades (o això pensava jo). Unes sensacions que feia anys que estaven soterrades, però que este cap de setmana han reviscolat. De fet, la meua presència en este centre únicament s’explica a partir de l’intent d’esborrar de la ment aquells anys en el Seminari, aquells patiments, aquells silencis autoimposats, aquelles temors culpables…\nEste dissabte, havíem acabat de dinar, i el meu germà ja se n’havia anat, quan vaig pujar, com moltes altres vegades, a les golfes de casa per recrear-me en la lectura. Estic segur que aquella caixa de sabates no havia estat mai allí. La mare l’havia d’haver deixat feia poc; probablement pensant que ja no la recordaria, que no cauria en què era, o senzillament convençuda que jo ja estava totalment guarit. Però no, quan l’he vist el passat ha caigut de sobte sobre la meua consciència com una llosa. Me n’he refet i m’hi he apropat, decidit, per descomptat, a escorcollar-la.\nAbans d’obrir-la, però, l’he examinat, l’he acariciat −amb una barreja de por i emoció-; fins i tot l’he olorat. Quan a la fi he aüssat la tapa i he contemplat els sis objectes que la capsa hi guardava, he notat que físicament me’n ressentia. Eren massa records en tan poc de temps, massa patiments i angoixes tan de sobte al damunt d’uns muscles que molta gent ja creia recuperats, però que ara jo mateix descobria febles i castigats.\nLa ploma. Tacte.\nIncreïble, però la meua primera reacció ha sigut un somriure. Breu i passatger, però un somriure. La ploma suposà el començament de tot. Com un joc, deia ell.\nHavent acabat el partit i canviant-nos de roba, el pare Quim sempre havia estat amb tots nosaltres en el vestidor analitzant el resultat, comentant les jugades, en què ens havíem equivocat i quines tàctiques podríem millorar en el futur.\n– Mireu el que he portat –va dir mentre de la butxaca treia la ploma blanca que tinc jo ara entre les mans-. Mai no us heu fet cosquerelles amb una ploma? És molt divertit!\nSense ni imaginar-nos en què acabaria tot allò, els meu companys i jo no vam dubtar a participar en aquell joc que el pare Quim ens proposava. Les primeres vegades va ser agradable. Rèiem amb el frec de la ploma per l’esquena, per les cames, per la panxa. De fet, quan no hi havia ploma, eren les mateixes mans i dits del pare Quim les que ens acariciaven. Quim Beneït era capaç de fer un massatge sensitiu que de cap de les maneres ens feia presagiar la foscor que amagava.\nUnes setmanes després, l’escenari del gimnàs es traslladà al despatx. Estarem sols, ací ningú no ens molestarà, deia ell. Eixe dia va començar la vertadera tempesta, la lluita de sentiments contradictoris i la culpabilitat. Fa anys d’aquell dia, però encara recorde a la perfecció l’inici del meu caminar pels inferns.\nLa música sacra. Gust.\nVaig tardar uns quants anys a aconseguir el mateix recopilatori que el pare Quim feia sonar al seu despatx. Quan jo hi entrava, la música ja sonava. La primera vegada no em va estranyar que em reclamés per a tindre una conversa privada. El problema fou que des d’aquell dia quan el pare em demanava en el seu despatx ja sabia quin era el motiu. I la música sempre era la mateixa.\nAquell dimarts que mai no oblidaré Quim va sobrepassar els límits. El cervell m’advertí que allà passava alguna cosa anormal en el moment en què vaig escoltar les paraules “Ara provarem les cosquerelles que fa la ploma en un altre lloc. Baixa’t el pantalons i els calçotets. Tranquil, que no passa res. Entre nosaltres hi ha confiança”. L’estómac se’m va remoure. Vaig estar a punt de perbocar. Em vaig marejar i sé que de poc no caiguí desmaiat. Quim Beneït va anar directament a tocar-me (acariciar-me, deia ell) el sexe amb les mans. Així va estar un temps per a mi interminable. Mentrestant, aquella música sacra (celestial, dels àngels, deia ell) continuava sonant. Quan li va paréixer, el pare Quim m’agafà la mà i se la hi va arrimar. Jo notava el seu membre per davall de la roba. Em pujaren uns ois amargs que fins i tot podia mastegar, alhora que em feia fregar-li el sexe. Em sentia com una estàtua, incapaç de moure un múscul. Dret, amb el cap cot i la mirada perduda en el sòl, percebia una pressió insuportable en cada oïda que em faria esclatar el crani. Estava convençut que el cap m’anava a rebentar.\nAra, anys després, encara puc reproduir les notes musicals que sonaven cada vegada que el pare Quim em cridava al seu despatx. De fet, només de recordar-les el cos se’m tiba i es tensa fins al dolor físic, i em retorna a la gola aquell regust amarg i fastigós del primer dia (i de tots els altres en què es repetí idèntic ritual).\nEl llibre. Vista.\nM’he tranquil·litzat un poc quan m’he fixat en el tercer objecte que guardava la caixa. El sentiment ha sigut semblant al que em va reconfortar quan vaig llegir l’obra. I és que la lectura de Instrumental. Memorias de música, medicina y locura i la complicitat trista i patètica amb James Rhodes va suposar una passa fonamental per a la meua salvació.\nPer a mi va ser i és determinant veure que no estic sol, que malgrat tot es tira endavant, que hi ha gent que s’atrevix a contar-ho, i de fet, és això precisament el que els permet eixir de la foscor; el llibre de James Rhodes, en el meu cas, ha suposat l’ajuda que m’ha permés buscar i trobar aspectes de la vida als quals aferrar-me i dels quals gaudir, i utilitzar-los com a excusa per a poder alçar-me cada dia i batallar el que fera falta per continuar.\nI el que és més important, aquesta obra m’ha possibilitat reflexionar amb distància i objectivitat. I m’ha fet entendre que no sóc jo qui ha de tenir el sentiment de culpabilitat i els remordiments de consciència, que no sóc jo qui ha de sentir-se brut. M’ha convençut de qui és en realitat la mala persona.\nLes claus. Oïda.\nEl manoll de claus que s’ocultava baix del llibre ha fet aflorar de nou les pors. El soroll de les claus quan les he agafades, m’ha aborronat. M’ha transportat al soroll de les claus i del pany quan el pare Quim tancava el seu despatx per a assegurar-se que ningú no destorbaria el seu moment (el nostre moment, deia ell).\nAl centre on ara estic vaig haver d’aprendre a controlar els esfínters perquè, en massa ocasions, van anar pel seu compte amb tan sols escoltar el dring d’unes claus o el soroll en passar un forrellat; hui encara tremole en pensar-ho. Escoltar eixa fressa, que per a mi esdevenia un tro, de la mà de Quim Beneït era senyal inequívoc de nits d’insomni i desesperació.\nMesos després de començar les violacions, vaig furtar les claus al pare Quim pensant que així detindria aquell dolor, almenys temporalment. Que innocent era quan creia que el monstre cessaria per no poder assegurar el seu temple. El monstre se sentia gran, fort, intocable.\nLa samarreta. Olfacte.\nEl següent objecte que he tret de la caixa és el que més fàstic m’ha provocat. Malgrat els anys que han passat aquella samarreta encara pudia, encara mantenia la pudor del seu cos; una fetor llunyana, però que a mi m’ha fet notar físicament el pare Quim damunt de mi suant i panteixant.\nLa samarreta que he tingut guardada durant tant de temps va ser un oblit de Quim Beneït un dia, quan les violacions ja s’havien convertit en un fet d’allò més habitual. Tant era així que el pare Quim mai no es preocupà per recuperar-la.\nEn este periple als records, és ací on he deixat de ser jo, on he abandonat el jo adult que creia que havia superat totes les pors i que prompte podria intentar dur una vida més o menys normal. És ací on he descobert la realitat que arrossegaré per sempre: que mai no deixaré de patir malsons, que mai no descansaré, que sempre viuré a remolc, condicionat i temorós.\nI és que fa dos dies que m’he topat amb esta peça de roba i encara retinc en els narius la sentor del monstre que en cap cas no podré oblidar.\nLa capsa de sabates que amagava tota esta memòria encara conservava un altre estri; en el moment en què vaig guardar tots els objectes, pretenia ser la ferramenta que em permetera tancar un episodi. Va caure en l’oblit, però ha retornat. I sens dubte amb el mateix objectiu amb què vaig guardar-la fa anys pense utilitzar hui esta caixeta de mistos.\nCONCLUSIÓ DE L’INFORME POLICIAL\nDavant el desconeixement de quines són les intencions del pacient Teòfil Benavides Clos, l’oficial Mario López Ruiz telefona a la Comissaria per a sol·licitar la posada en marxa de manera immediata dels recursos pertinents que permeten localitzar l’individu en qüestió. En aquest sentit, s’adverteix de la prioritat de localitzar, informar i entrevistar el pares de Teòfil Benavides Clos.\nL’oficial de policia Mario López Ruiz comença la recollida d’informació amb una conversa amb la directora del Centre Psiquiàtric, Dolores Alonso Ferrer, i amb el responsable de planta, Sergi Picó Juan, de la qual l’oficial destaca el fet que el pacient no havia presentat cap comportament estrany o anormal des de feia molt de temps; és més, estava previst que en tres mesos el cas del pacient Teòfil Benavides Clos fora revisat, i tot indicava que estava preparat per a poder rebre l’alta.\nL’oficial Mario López Ruiz conclou aquest informe remarcant que en un escorcoll exhaustiu de l’habitació del pacient no s’ha trobat ni la caixa de sabates ni cap dels sis objectes dels quals Teòfil Benavides Clos parla en el seu diari personal.\nAlacant, 3 de juny de 2019. 23:30 hores.\nL’oficial de la Policia Local d’Alacant Mario López Ruiz.\nConcurs El viatge intransferibleficció


Pau Ribas i Àlex Abrines critiquen que es filtrin les interioritats del club\n3 min. Barcelona 28/03/2020 14:54\n651x366 Ante Tomic i Nikola Mirotic / GETTY Ante Tomic i Nikola Mirotic / GETTY\nL'equip del Barça de bàsquet comença a resignar-se a acceptar l'ERTO que el club blaugrana ha proposat. Els jugadors de bàsquet van molestar-se quan es van assabentar de la notícia pràcticament al mateix temps que els mitjans de comunicació, i van considerar un greuge que la decisió se'ls donés feta per part dels executius, mentre que als seus companys del conjunt de futbol era el president Bartomeu el que feia d'interlocutor amb la voluntat de negociar els serrells de la mesura. Segons explica Mundo Deportivo, Mirotic, la gran estrella del projecte de bàsquet, va trucar a Bartomeu per expressar-li el malestar de la plantilla. Després d'aquesta conversa, l'aler pivot va decidir que ell assumiria la rebaixa salarial i va traslladar la seva decisió a la resta de companys, cosa que els va incitar a seguir el seu exemple. El jugador, però, ho nega. "No és veritat! Jo en cap moment he parlat amb el president sobre aquesta tema i ningú m'ha pressionat perquè ho accepti. Ha estat la meva pròpia decisió de donar suport al club en aquest moment", ha anunciat a Twitter.\n"Aquí no són benvingudes les filtracions ni manipulacions que pretenen trencar vestidors. Estem junts en això durant aquests moments complicats per a tots", ha assegurat Pau Ribas. "No sé qui filtra coses que només s'han parlat per un grup de WhatsApp de jugadors i respectius caps de club, però l'única raó que hi veig és que vulgueu destrossar l'equip. No ho aconseguireu. O sí, i us quedareu sense equip", ha assegurat Àlex Abrines a través de les xarxes socials. Pierre Oriola, segon capità de la plantilla, ha retuitejat el seu missatge.\nDesprés d'un dia complicat, Ante Tomic ha piulat a les xarxes un missatge on afirma que "aquests dies formem part d'un equip molt més gran que el Barça, i per les persones que guanyem molts diners no és un sacrifici cedir part del sou, en comparació amb la gent que guanya menys i està patint".\nAnunci durant la negociació\nL'anunci del Barça va arribar quan encara es negociava amb els jugadors del primer equip de futbol quina part del sou es retallaria. La directiva i la plantilla han estat negociant aquests dies diferents fórmules, sense èxit. Un cas que porta encara més al límit la ja complicada relació entre els despatxos i el vestidor.\nLa proposta de la directiva a totes les seccions professionals (futbol masculí i femení, bàsquet, handbol, futbol sala i hoquei sobre patins) va ser una reducció del 70% del sou mentre duri l'estat d'alarma, acollint-se a un ERTO amb reducció de jornada. Els futbolistes del primer equip no ho van acceptar i van proposar retallar-se el 30% del sou durant tota la temporada.


segle XIII timeline | Timetoast timelines\nTimeline created by facebooker_604816053623528\nCastella va annexionar les províncies\nL'any 1200, Alfons VIII de Castella va annexionar les províncies basques de Biscaia i Guipúscoa. I és que si bé Sanç III repartí la seva herència entre els seus fills, separant-se així Navarra d'Aragó, entre 1076 i 1134 estigueren unides novament sota domini dels reis\nrèdits d'esglésies i convents\nSanç VII es va apropiar dels rèdits d'esglésies i convents, construint grans palaus. Mentre aquest es trobava absent a Àfrica,en un viatge induït com a expedició aventurera,els reis de Castella i Aragó van envair Navarra,cosa que comportà la pèrdua de la província d'Àlaba. Però aquest rei sempre serà recordat per la gran empenta que va proporcionar a la batalla de Las Navas de Tolosa el 1212 ja que gràcies al seu coratge s'aconseguí la victòria definitiva sobre els musulmans .\npoblació parlava basc i variants de llengües romàniques\nA l'edat mitjana,la població parlava basc i variants de llengües romàniques:el navarrès endogen i el llenguadocià, variant de l'occità,de caràcter exogen.El basc seguiria sent predominant entre la població rural,encara que,malgrat el seu major arrelament entre les classes més baixes, es feia servir poc de manera escrita i de manera en qualsevol cas informal.El romànic navarrès, adoptat com a llengua de la Cancelleria Reial el 1223\nla corona navarresa\nEntre 1284 , la corona navarresa es mantingué sota l'empara dels últims reis capets francesos. El 1328, a la mort de Carles IV de França, últim rei de la dinastia Capet, Navarra es declarà independent i es va entronitzar reina de Navarra Joana II, filla de Lluís X de França. Aquesta, l'any següent, es casà amb Felip III Evreux, que inicià una nova dinastia.\nJoana II i Felip III\nJoana II i Felip III, nét de Felip III de França,governaren conjuntament el regne.Foren uns anys de lluita contra els musulmans i de participació activa, per part de Navarra en la Guerra dels Cent Anys amb el bàndol anglès.El juny de 1000a petició de Lluís I de Provença un exèrcit castellà i francès va posar setge a Baiona,punt clau de comunicació entre el Regne de Navarra i el Regne d'Anglaterra.Els castellans van posar setge per mar i per terra,però la resistència de la ciutat .


COLORES & FORMAS. PEQUEÑA BIBLIOTECA. YOYO. Libro en papel. 9788408089537 Librería Serendipia


Accident mortal a l'AP-7 amb una col·lisió múltiple ~ EbreDigital.cat\nAccident mortal a l’AP-7 a l’altura d’Alcalà de Xivert on tres camions, un tot terreny i una motocicleta han col·lidit, incendiant-se un dels camions que transportava ferralla. L’accident ha tingut lloc al quilòmetre 382 d’aquesta via.\nL’avís s’ha donat en voltes de les dues del migdia i a hores d’ara encara està tallada l’autopista en sentit nord, en direcció Barcelona, a l’altura del peatge de Torreblanca. S’estan realitzant desviament per vies alternatives.\nS’han mobilitzat tres dotacions dels Bombers de la Diputació de Castelló i efectius de la Guàrdia Civil de Trànsit, a la vegada que ambulàncies del SAMU i una unitat de Suport Vital Bàsic. Els serveis mèdics han confirmat la mort d’una dona i han assistit a quatre ferits més que han estat traslladats a diferents centres sanitaris. Tres homes han estat desplaçats a l’Hospital Comarcal de Vinaròs. Pel que a l’afectació del trànsit, l’autopista ha estat tallada en ambdós sentits.\nRecordamos que la AP7 sentido Barcelona se encuentra cortada a la altura del peaje de Torreblanca debido al accidente de TFCO de Alcalà de Xivert. Evita esta vía e infórmate de vías alternativas en @DGTes . Efectivos @guardiacivil #Tráfico están coordinando todo el dispositivo. pic.twitter.com/Npkts4R4QP


El programa de recuperació per a Catalunya. La Generalitat o fa els comptes de la lletera, o bé comença a construir un nou greuge - Converses a Catalunya\nEl programa de recuperació per a Catalunya. La Generalitat o fa els comptes de la lletera, o bé comença a construir un nou greuge\nEl passat dimarts dia 21, el president Torra i el vicepresident Aragonès han presentat un programa de recuperació fins a l’any 2030 que compta amb 20 grans objectius. Ha estat presentat com un exemple de concreció, però la realitat és bastant diferent. La major part de les planes s’esplaien en considerar els impactes que ha tingut la pandèmia. I el nivell de concreció real és veritablement modest. Més que un programa és l’índex o l’anunci d’un programa, que evidentment no és el mateix. Cal una memòria ben feta de cadascun dels projectes, dels canvis normatius que comporten i sobretot de les previsions de cost i de l’impacte de cada mesura per poder-ne fer una avaluació real.\nTambé crida l’atenció el llarg termini del pla quan amb prou feines la Generalitat és capaç de preveure el més immediat, com és el cas dels temporers a Lleida i la Covid 19, sembla excessiu voler programar per a Catalunya a deu anys vista. La idea és bona, només que cal malfiar-se dels autors, sempre més atents a l’impacte mediàtic que no a la realitat de les coses.\nPerò tot això ja s’anirà veient. Centrem-nos en la dimensió econòmica concreta del pla apuntat per Aragonès.\nPer a dur-lo a terme, la Generalitat reclama 30.000 milions d’euros dels ajuts i crèdits que Europa ha concedit a Espanya. Una vegada més ens trobem davant un excés que no té justificació i que pot ser el compte de la lletera o preparar-se per un nou episodi de greuges a base de “denunciar” que no es compleix el que es demana. Però, el que es demana és desaforat. Si la distribució de tots els fons i crèdits europeus que han d’arribar s’apliquessin a les CCAA i l’estat no es quedés ni un euro per a ell, cosa evidentment impossible, a Catalunya li correspondrien, si la distribució es fes d’acord amb el seu PIB en relació amb el total espanyol, 26.660 milions d’euros. Si la xifra es fes considerant la població, aquella magnitud quedaria reduïda fins als 21.000 milions. I si es considera la distribució que s’ha fet per fons Covid-19, que a Catalunya li ha correspost un 7,8% sent la segona comunitat més beneficiada, només s’arribaria als 10.920 milions. Ja es veu que la xifra dels 30.000 milions no té cap encaix possible. Menys encara si es considera que l’estat farà directament una bona part de la despesa i que per tant la distribució no es pot fer sobre el 100% de l’aportació de la UE.\nI tot això considerant la xifra total que ens arribarà d’Europa, perquè si només considerem la subvenció, és a dir, allò que no s’ha de retornar, les magnituds com és lògic encara es redueixen molt més. Com a màxim si fos el PIB el criteri, serien 13.800 milions. Si fos la població, serien 10.900 milions. I si el criteri fos el mateix del fons Covid-19, es quedaria en 5.570 milions. La nostra aposta en aportació a fons perdut: no més de 6.000 milions per a Catalunya, considerant que les xifres dels ajuts regionalitzables seran una part del total, i uns 11.000 considerant també els crèdits. És clar que a l’hora de la veritat també pot influir la qualitat i encert dels programes a fiançar, i en aquest camp Catalunya com situació de sortida, parteix amb avantatge\nPer tant, el primer problema que té el projecte de la Generalitat és que d’entrada la xifra que es preveu per al seu finançament és senzillament una volada de coloms.\nPotser aquí caldria recordar les explosives declaracions d’Oriol Amat catedràtic d’economia de la UPF i excel·lent economista a La Vanguardia (La Contra 21 juliol). El que ha estat diputat amb l’independentisme postconvergent fa una crítica molt dura amb elegància acadèmica als seus companys polítics del món independentista. Fa una desqualificació total a la forma com es legisla, sense consens, sense previsió dels costos de l’impacte de cada mesura i sense fer-ne un seguiment dels resultats, de la manca de memòria econòmica que acompanya a les lleis, la tardança en la seva tramitació i sobretot critica la falta dels lideratges incapaços d’aconseguir consensos. Acaba afirmant que sobren polítics professionals, i ve a dir que no estan en la majoria de casos capacitats, i que falten més professionals que es dediquin durant un temps a la política.\nÉs clar que els seus crítics podien dir que tot el que ara ell ha descobert ja era una evidència abans i que aquesta evidència encara havia de ser més gran per a un catedràtic d’economia, però en tot cas aquí queda la crítica, i faria bé el govern en recollir-la a l’hora de reformular els programa de reconstrucció que ens van presentar Torra i Aragonès.\nMés que un programa és l’índex o l’anunci d’un programa, que evidentment no és el mateix Click To Tweet


Sol.licitud de llicència d'usos i obres de caràcter provisional, al tancat d’un solar per a ús d’estacionament particular, al carrer Talladell, 11. - iPUC.cat\nSol.licitud de llicència d’usos i obres de caràcter provisional, al tancat d’un solar per a ús d’estacionament particular, al carrer Talladell, 11.\nBOPL | 7-12-2016 | Tàrrega |\n12 de maig de 2015 Anunci de convocatòria de subhasta per a l’alienació d’un bé immoble, solar no edificat de forma trapezoïdal anomenat 2B-2B de 446,65m2, SUP-24 clau 11 A, Industrial/Comercial Import =57.394,52€. Clica per a veure la publicació oficial...\n26 de agost de 2016 Aprovació inicial de l’expedient per la cessió del bé immoble consistent en un solar urbà situat al carrer Sant Magí. Clica per a veure la publicació oficial..\n10 de novembre de 2015 Edicte autorització per la construcció d’una nova explotació porcina de 1.250 places d’engreix, a emplaçar al polígon 11, parcel·la 262. Clica per a veure la publicació oficial..


Héctor Talens y Judith Perelló triunfan en la “RPT - MARCA Junior Cup” disputada en Castellón - Federación de Tenis de la Comunidad Valenciana Héctor Talens y Judith Perelló triunfan en la “RPT - MARCA Junior Cup” disputada en Castellón - Federación de Tenis de la Comunidad Valenciana\nHéctor Talens y Judith Perelló triunfan en la “RPT – MARCA Junior Cup” disputada en Castellón\nEl valenciano Héctor Talens y la alicantina Judith Perelló se han adjudicado el torneo disputado en el Club de Tenis Castellón correspondiente a la RPT-MARCA Junior Cup, de categoría Sub’18.\nTalens se ha impuesto en esta tercera prueba de la recién estrenada MARCA Junior Cup, disputada del 1 al 7 de julio en Castellón, tras vencer en la final a Alejandro Salvador con un holgado resultado de 6/1 6/0.\nPor su parte, Judith Perelló, hacía lo propio ante la valenciana Claudia Sánchez Quesada, remontando la final con el siguiente marcador: 3/6 6/3 6/1.


Vull aigua de l'aixeta!\nL'AMB promou l'ús d'aigua de xarxa i l'estalvi de residus a través de tallers i activitats destinades a un públic escolar, adult i familiar\n"El taller és molt senzill. Els oferim fer un tast a cegues de quatre gots que hem omplert amb aigües diferents. Dos contenen aigua envasada (un de baixa mineralització i l'altre d'alta mineralització), el tercer aigua d'abastament pública d'origen subterrani o superficial i el quart aigua de l'aixeta de l'espai on fem el taller. Posteriorment els participants han de puntuar i valorar cada glop segons el qüestionari que els facilitem. El més sorprenent? Ningú diu que hi hagi una aigua dolenta i molts confonen l'aigua de xarxa amb l'aigua embotellada". Ho explica Onditz Portabella, que és educadora de les activitats d'aigua del programa metropolità d'educació ambiental Compartim un futur i des del passat mes de gener porta a terme el taller Aigua versus aigua , destinat a tots els públics i que es realitza en jornades, fires o esdeveniments lúdics. "Es tracta d'una activitat que té molt bona acollida i que el curs vinent mantindrem. El nostre objectiu és sensibilitzar sobre la qualitat de l'aigua de xarxa i fomentar-ne el consum", diu.\nUna elecció fàcil\nSi a la televisió ens anunciessin una aigua saludable, que ha passat estrictes controls de seguretat, que té el preu molt ajustat i que contribueix a preservar el medi ambient probablement no tindríem cap dubte a comprar-la. Aquesta és l'aigua de xarxa, la que arriba als 3,2 milions d'habitants que viuen a l'àrea metropolitana gràcies a la gestió integral que en fa l'Àrea Metropolitana de Barcelona (AMB): "La qualitat de la nostra aigua ha tingut una millora progressiva amb el temps", explica Martín Gullón, director dels serveis del cicle de l'aigua de l'entitat. "El salt qualitatiu més important va tenir lloc entre els anys 2010 i 2011 gràcies a la implantació de l'osmosi inversa -un tractament molt avançat que serveix per reduir i gairebé eliminar les salts dissoltes a l'aigua- i que s'esdevé a la potabilitzadora de Sant Joan Despí". Segons Gullón, l'aigua de l'aixeta "ha passat tants o més controls que l'aigua envasada per assegurar que compleix amb tots els paràmetres de qualitat que exigeix la legislació".\nPel que fa al gust, Gullón recorda que "depèn del terreny que travessa fins a arribar als punts de captació i, per tant, de les sals que es poden dissoldre en aquest camí". Segons apunta, l'aigua que prové del riu Llobregat té més sals que la del Ter i per tant és més forta de gust. Assegura, però, que "s'estan fent esforços perquè cada dia siguin més semblants".\nOpcions per triar\nEn tot cas, la tria de l'aigua que es prendrà a la llar és una opció de cada família. "El consumidor habitual d'aigua envasada és difícil de convèncer. Per això durant els tallers els facilitem informació sobre els múltiples avantatges de l'ús d'aigua de xarxa", explica Onditz Portabella, educadora de les activitats d'aigua del programa metropolità d'educació ambiental Compartim un futur . A l'hora de fer la tria es poden valorar diferents aspectes. Com apunta Martín Gullón, "l'aigua de l'aixeta és més econòmica, i a més compta amb la garantia de continuïtat, és a dir, mai no se'ns acaba". A més, "la tens quan vols i com vols, tot i que això no vol dir que no en fem un ús responsable". L'aigua és un bé preuat i escàs i per això tots els membres de la casa han de prendre consciència que no es pot malgastar. I Gullón reitera que "segueix una sèrie de controls i garanties sanitàries, gràcies al fet que passa per molts processos per controlar que la qualitat sigui l'adequada". I des del punt de vista mediambiental, l'aigua de xarxa no necessita envasos, tot i que és cert que si optem per l'aigua d'ampolla també podem ser respectuosos amb el medi ambient reciclant correctament els envasos.


3. 8. 2014 07:41\n16. 5. 2011 22:35\n27. 10. 2007 19:55


L’Escola d’Adults, la formació al servei del nostre poble - Castelló Notícies\nInici Cultura Educació L’Escola d’Adults, la formació al servei del nostre poble\nArticle anteriorConcert de Santa Cecília, Banda Jove Lira Castellonera\nArticle següentNou vídeo DeSextressa’t! – Campanya juvenil d’Educació Afectiva i Sexual\nL'Ajuntament de Castelló informa del comunicat rebut per part d'Iberdrola Distribució Elèctrica (i-DE). Amb motiu de reparacions en la xarxa del subministrament d'electricitat al nucli...\nCinema d’Estiu 2021, aquest dijous ‘Birdman’\nJa som ‘CASTELLÓ’


Bernoulli, Pareto, Kahneman, i el triplet | la guineu economista\nMarc Oliveras i Ballús / 11/06/2015\nQue les tècniques de venda modernes van molt lligades a la necessitat de saber com funciona el cervell és una realitat que demostra l’entrega del premi Nobel d’economia de l’any 2002 al psicòleg Daniel Kahneman, primer no economista distingit amb aquest guardó. L’economia, des de fa segles, busca la formula de la “utilitat” del consumidor, és a dir, la relació que hi ha entre el que el comprador gasta realment amb diners i el valor psicològic que el comprador li atorga al bé comprat. La resposta a aquest enigma passa per entendre com funciona el cervell.\nMalgrat que tal i com hem vist en l’apartat web 3a. La memòria l’ús de la memòria a llarg termini és la clau del propi coneixement, el fet d’utilitzar-la és molt més feixuc i cansat per la ment que no pas utilitzar la memòria a curt termini. Tots estem d’acord en què raonar, pensar i emprar la memòria a llarg termini fa mandra i que és molt més costós que la ràpida i còmoda memòria a curt termini. Això és un fet transcendental pel màrqueting modern. El famós terme creat per Daniel Kahneman, el WYSIATI (“What you see is all there is”, el que veus és tot el que hi ha), representa trencar amb un dels majors prejudicis de l’espècie humana, aquell que tradicionalment ha sigut utilitzat per l’economia i que descriu a l’Home com un animal racional. La majoria de teories econòmiques clàssiques es basen en el suposat pensament racional i egoista de l’individu, una raó utilitzada en la presa de decisions i en els judicis de tot tipus que tots hem de fer diariament. Res més lluny de la realitat. Heus ací una pregunta que il·lustra com funciona el WYSIATI: Un bat i una pilota junts costen 1,10€; el bat costa 1,00€ més que la pilota; quant costa la pilota? (penseu-hi una mica!)\nUs ha enganyat molt el WYSIATI?\nKahneman va formular aquesta mateixa pregunta a estudiants de Harvard i Yale i el 50% van fallar (el porcentatge d’error va augmentar fins el 80% pels estudiants d’altres universitats). El sistema ràpid, el de la memòria a curt, el de la no reflexió, ens fa respondre immediatament que la pilota val 10 cèntims. Però si hom reflexiona, és evident que la resposta és que la pilota en costa 5. Per contra, si la pregunta fos ¿quan és 17 x 24?, segur que tots ens aturaríem i pensaríem (potser alguns utilitzarien el recurs del WYSIATI i dirien “no ho sé” 😉 ).\nEn la recerca de la fòrmula de la “utilitat”, l’any 1738, el matemàtic Daniel Bernoulli exposa la seva famosa Paradoxa de Sant Petersburg on suggereix el següent joc: un jugador planteja un joc a un participant pel qual el jugador llença una moneda a l’aire, si el resultat de la tirada és una cara es pararà el joc i pagarà un florí al participant; si el resultat és creu, tornarà a llençar la moneda i en el cas que el resultat sigui una cara, aturarà el joc i haurà de pagar el doble, 2 florins, i així successivament. La paradoxa rau en la següent pregunta: Quin preu estarà disposat a pagar un jugador potencial per participar en aquest joc? La paradoxa rau en la discrepància entre el que la gent sembla disposada a pagar per entrar en el joc i el valor infinit del guany esperat. El jugador racional hauria d’acceptar entrar en aquest joc sempre que el guany esperat sigui superior a la possible pèrdua, en aquest cas l’aposta per entrar en el joc. Però Bernoulli conclou que no es pot mesurar la decisió de l’individu en base a l’esperança matemàtica, ja que l’individu té en compte la seva “utilitat” (Bernoulli va utilitzar la paraula llatina emolumentum, que també es pot traduir com a guany, benefici, gratificació o aventatge). És a dir, no es mesurarà el risc d’igual forma si el jugador és pobre i ho pot perdre tot amb l’aposta que si el jugador és ric i només s’hi jugui una petita part del seu patrimoni. Aquest plantejament va ser un gran avenç en la teoria de jocs i l’anàlisi de la conducta del consumidor i va ser considerada com a bona durant més de dos segles, però no obstant té un error fonamental enorme. L’error de Bernoulli va ser creure que 10€ tenen el mateix valor per una persona que té 100€ que un obsequi de 20€ per una persona que té 200€. És a dir, Bernoulli considera que en ambdós casos el punt de referència és el mateix, que tot és basa en una proporció, i això no és així. Si per exemple pensem en dues persones, la primera te 1M€ i la segona 4M€, als quals se’ls hi ofereix escollir entre un joc (el joc té les mateixes possibilitats per cada individu d’acabar guanyant 1M€ o 4M€) o un premi segur (el premi segur consta de 2M€), Bernoulli diria que les dues persones es troben davant de la mateixa alternativa, però això no és així. És obvi que la riquesa actual de les dues persones, el seu punt de referència, determinarà l’elecció de cadascuna d’elles. L’opció del premi que assegura 2M€ és excel·lent per la primera persona la qual duplicaria els seus diners, però per la segona, en canvi, suposaria perdre la meitat del seu patrimoni. Des del punt de vista de l’opció del joc, la primera persona podria quadruplicar la seva fortuna o quedar-se igual. En canvi, per la segona persona, el joc representa perdre la meitat o quedar-se igual. El primer individu pensarà en guanys, el segon en pèrdues, i per tant el seu valor psicològic és totalment diferent perquè el seu punt de referència inicial també ho és, encara que en termes monetaris reals el possible estat de les seves fortunes sigui al final el mateix. Passa el mateix quan un mateix so s’experimenta com molt fort o molt feble depenent de si va precedit per un murmuri o un rugit i per tant, l’experiència subjectiva de la intensitat del so depèn de l’acústica de referència al qual es compara, no de l’energia absoluta.\nUn segle més tard que Bernoulli, l’economista italià Vilfredo Pareto va suggerir la seva famosa teoria de l’òptim de Pareto. L’òptim de Pareto explica que la “utilitat” social màxima es troba en el moment que no és possible que ningú obtingui un guany superior sense que hi perdi un altre. Pareto buscava maximitzar científicament el benestar social i matemàticament va demostrar el fet que la prosperitat comú arriba al màxim exponent quan cap persona pot augmentar el seu benestar sense perjudicar a un altra. Però també és fàcil adonar-se que aquesta teoria no és sempre veritat. Per exemple, quan dues persones intercanvien les seves cases l’òptim de Pareto no ens ofereix el màxim possible. És a dir, quan considerem la possibilitat d’un intercanvi entre dues persones sense que es perjudica a ningú més la teoria de l’economista italià no ofereix el màxim òptim possible. L’òptim de Pareto, a més a més, tampoc diu res sobre l’ètica o la justícia.\nEn els últims decennis pren rellevància el treball d’Amos Tversky i Daniel Kahneman el qual demostra com la “utilitat” de l’individu té relació amb quatre variables independents: el valor psicològic dels guanys; el valor psicològic de les pèrdues; la quantitat monetària real; i el punt de referència de cada individu (no considerat per Bernoulli). Aquesta teoria no considera a l’individu com a racional. Anteriorment ja hem descrit l’afecte irracional del WYSIATI. A més a més del WYSIATI, psicològicament ja s’ha demostrat que l’individu no és sempre racional pel fet que l’aversió a les pèrdues és més forta que la reacció positiva a uns possibles guanys. Això s’explica pel fet que en els moments crítics és el nostre sistema de curt termini el que funciona. El positivisme, per contra, està relacionat amb el raonament. La majoria dels humans veiem el món més benigne del que realment és, i suposem que aconseguir allò que volem serà més fàcil del que posteriorment és. El tret optimista és normal, encara que alguns ho són més que d’altres. L’actitud optimista és heretada de la necessitat de sentir-nos bé i és una característica totalment necessària per recuperar-se dels fracassos, sentir-nos feliços i alegres, tenir un sistema immunitari més fort, reduir les possibilitats de depressió, etc. Els optimistes són els inventors, els empresaris, els líders polítics, i en conseqüència, les persones que més influeixen en els altres. No obstant això, l’excés d’optimisme comporta subestimar els fets, ignorar la realitat, creure que se sap més del que realment se sap. En aquest sentit, entendre el per què som optimistes o pessimistes davant d’un fet, saber el per què escollim una cosa o una altra, és la clau per entendre el mecanisme que ens fa prendre una decisió concreta (comprar això, anar allà, etc.).\nEl lector pot analitzar el seu grau d’aversió a la pèrdua fent-se les següents preguntes: en un joc on hi ha el 50% de possibilitats de guanyar i de perdre 10€, quin és el guany mínim pel qual el joc et resultaria atractiu? I en el cas de 500€? I si fossin 3000€? De ben segur que l’aversió a la pèrdua augmenta quant l’aposta va pujant.\nLa teoria de les perspectives es descriu mitjançant una corba de la “utilitat” en forma de S, on la part superior creix menys ràpidament que la inferior.\nCom es pot observar en el gràfic, el valor o motivació de les persones està més influït o és major en un ambient de pèrdues que en un ambient de guanys. Així doncs, veiem com la motivació o el valor d’alguna cosa no s’incrementa indefinidament amb els beneficis que representa sinó que s’estanca i, per contra, la por o motivació negativa decreix ràpidament al principi i després lentament a mesura que les pèrdues creixen. Per exemple, si pensem en la possibilitat al 50% de guanyar o perdre 100€ (veure exemple vermell del gràfic) ens adonem com la corba de la “utilitat” decreix més ràpidament en cas de pèrdua ja que l’individu li dóna un valor psicològic molt pitjor que el cas positiu. Per altra banda, però, una vegada s’han perdut 500€ fàcilment es podrà fer una aposta de 100€ més ja que el malestar per haver perdut els 500€ és més del 90% del malestar de perdre’n 100€ més (veure exemple en blau del gràfic anterior).\nLa teoria de la “utilitat” clàssica i la teoria moderna de les perspectives, però, no tenen en compte els conceptes del penediment i la desil·lusió, i entenen que l’individu sempre seleccionarà l’opció que més valor li doni. Però això és fals. Moltes vegades s’accepta una solució pensant que perdre podria ser molt pitjor. Per exemple, molts culers no volien ni veure el Reial Madrid a la final de la Champions malgrat que l’equip estava molt millor que l’etern rival. Per què? Segurament, aquestes persones preponderaven a l’extrem la desil·lusió que suposaria perdre contra el Madrid més que la il·lusió de guanyar-lo. És a dir, davant el dilema entre escollir una opció que representava el 90% de vèncer al Reial Madrid i el 10% de no guanyar, o una opció que significava el 50% de guanyar a la Juve, es quedaven amb la segona. Un altra fet que no es té en compte en aquestes teories de la “utilitat” és que hi ha vegades que ni per tot l’or del món una persona acceptaria la proposta d’una altra de vendre la casa on ha viscut tota la vida o un record familiar; en aquests casos no existeix cap “utilitat” pel venedor.\nI parlant del Barça. Com a consumidor del futbol del Barça aquest any la meva “utilitat” ha estat maximitzada a l’infinit: hem fet el triplet i l’etern rival no ha guanyat res. He utilitzat el WYSIATI mirant i llegint la caverna mediàtica, i la meva raó en aquest tema l’he deixat aparcada del tot (que si el futbol és l’opi del poble, els sous immorals que cobren els jugadors, la barreja d’esport i política, etc.). I no, no canviaré mai de club ni per tot l’or del món. Però de tot plegat en sóc ben conscient! No fos cas algú que tot això no ho té clar vulgues discutir amb mi de forma racional! 🙂 Tal i com va dir Lev Tolstoi, <<si l’amor fos racional la vida seria molt avorrida>>.\n No confondre amb el principi de Pareto, el qual explica que en molts casos el 80% dels efectes són conseqüència del 20% de les causes. Pareto havia observat que el 80% dels ingressos a Itàlia procedien del 20% de la població. En el món dels negocis és molt freqüent utilitzar la regla empírica 80-20 (el 80% de les vendes procedeixen del 20% del clients, el 80% de les reclamacions provenen del 20% dels clients, etc.).\n L’altre dia, conversant amb uns bons amics, em deien que a primera vista els meus arguments podien semblar pessimistes. Potser jo utilitzava el pensament a curt termini? O eren ells? 😉\n11/06/2015 in cervell humà, economia, Posts en Català. Etiquetes: ciència, Daniel Bernoulli, Daniel Kahneman, Lev Tolstoi, riquesa, Vilfredo Pareto\n← ¿Por qué es diferente el Silicon Valley?\nBernoulli, Pareto, Kahneman, y el triplete →\nOne thought on “Bernoulli, Pareto, Kahneman, i el triplet”\nUneixes el coneixement profund de la matèria (l’economia) amb la bellesa literària. Moltes gràcies.


El Futsal Aliança Mataró tenia una gran oportunitat per enganxar-se en la classificació amb la visita del Ripollet, equip que es trobava a només 4 punts de diferència. El partit no va començar bé per a les mataronines, però van saber recompondre’s i empatar el partit. Tot i això, finalment les visitants van imposar-se i van endur-se la victòria.\nEl Ripollet va avançar-se en el marcador amb un gol matiner, davant un Futsal Mataró que va saltar a la pista amb molts dubtes. A poc a poc, les mataronines van començar a entrar en joc i a generar ocasions, tot i que no acabaven de materialitzar-se. Per contra, les visitants aprofitaven una transició ràpida per col·locar el 0-2 en l’electrònic. Abans d’arribar al descans, Anna Munné feia pujar l’1-2, donant esperances a les vermelles.\nEn la segona part, les locals van sortir decidides a capgirar el marcador. Maria Espinar, la capitana vermella, marcava el 2-2 però les visitants tornaven a avançar-se amb una falta frontal favorable per unes mans senyalades per l’àrbitre (2-3). L’equip entrenat per Nicky Dedeu va implicar-se al màxim per la remuntada, i va recollir fruits. Meri i Espinar feien diana i avançaven les locals en el marcador (4-3), però la dolçor duraria poc.\nMinuts més tard, una badada defensiva facilitava l’empat per a les visitants (4-4) i el partit es va descontrolar. Amb un xut llunyà, el Ripollet tornava a posar-se per davant (4-5) i a pocs minuts pel final, les mataronines van arriscar amb portera jugadora. Es va intentar fins a l'últim xiulet, però van ser les visitants les que van sentenciar el partit marcant el sisè gol (4-6).\nFutsal Aliança Mataró 4 – 6 Ripollet\nJugadores: Ibañez, Irene, Cris, Munné (1), Geral, Cayuela, Espinar (2), Aina, Ari, Meri (1), Carla i Rius.


Creu Roja Horta Sud organitza a Catarroja la I Gal·la Solidària de l'Humor - Nou Horta\nCreu Roja Horta Sud organitza a Catarroja la I Gal·la Solidària de l'Humor\nDijous, 13 Juliol 2017 12:05\tEscrit per Redacció Publicat en Catarroja-VAL Vist 242 vegades\nL'Assemblea Comarcal de Creu Roja Horta Sud celebra aquest dijous 13 de juliol a Catarroja la seua I Gal·la Solidària de l'Humor. En el marc de la campanya del Sorteig d'Or de Creu Roja Espanyola, que enguany porta per lema "Per cada no, necessitem un Sí" l'Assemblea Comarcal de Creu Roja Horta Sud ha volgut sumar-se amb una iniciativa participativa i col·laborativa lúdica i en família.\nLa Gala tindrà lloc en el Teatre Auditori TAC de Catarroja, a partir de les 19 hores de la vesprada, i en ella es podrà gaudir dels monòlegs dels humoristes Oscar Tramoyeres, Pablo dels Reis i Darío Piera. Aquest trio d'humoristes valencians són habituals del circuit local i nacional de concursos, monòlegs i cafès teatre i formen part dels artistes reconeguts del València Comedy.\nAmb la compra de cada bitllet de 5 euros del Sorte d'Or es lliurarà gratuïtament una entrada per a assistir a aquest espectacle. Gràcies als diners recaptats la Institució pot desenvolupar la seua labor humanitària amb els col·lectius més vulnerables, també de manera local. El sorteig se celebrarà el pròxim 20 de juliol en el Palau de la Magdalena a Santander.\nDurant la Gala, Creu Roja Horta Sud distingirà a algunes de les empreses locals que van col·laborant amb la institució en l'exercici de la seua labor solidària, com Frescultura, Ford Vedat Mediterrani, Radie Sol Albal o Vetlar-te.\nA més, el divendres 14 de juliol també es podrà en l'Auditori Municipal de Paiporta, a partir de les 18.30 hores, de la Gal·la Solidarimagia amb els mags Rubén Aparisi i Darío Hueta. Per a assistir tan sols cal col·laborar amb la compra d'un bitllet per al Sorteig d'Or.\nModificat el Dijous, 13 Juliol 2017 12:20\nMés en esta categoria: « Catarroja intensifica la política de conscienciació en la neteja viària\tCatarroja aposta decididament per la Igualtat »


L'audiodescripció de l'humor : - Depósito Digital de Documentos de la UAB\nPágina principal > Documentos de investigación > Trabajos de Fin de Grado > L'audiodescripció de l'humor :\nCita bibliográfica -- Enlace permanente: https://ddd.uab.cat/record/195725\nL'audiodescripció de l'humor : la traducció de les imatges còmiques a "Zookeeper"\nLleonart Ridao, Anna\nTítulo variante: La audiodescripción del humor : la traducción de las imágenes cómicas en "Zookeeper"\nTítulo variante: Audio description of humour : the translation of comic images in "Zookeeper"\nResumen: Aquest estudi té l'objectiu d'examinar l'humor en traducció audiovisual i, concretament, veure com es tracta aquest aspecte en l'audiodescripció. La finalitat principal d'aquest treball és identificar quines estratègies se segueixen a l'hora de descriure els elements visuals, sonors i paralingüístics que aporten humor en una pel·lícula còmica. A més a més, té l'objectiu de descobrir quines conseqüències té l'absència d'audiodescripció per a la preservació de l'humor. La primera part de l'estudi consisteix en un marc teòric sobre l'audiodescripció i la traducció de l'humor en els textos audiovisuals. En aquest marc teòric també veiem quines indicacions donen les recomanacions per a audiodescriptors. A la segona part del treball s'elabora un estudi de cas en què s'analitza l'audiodescripció en anglès de la versió original de la comèdia nord-americana "Zookeeper" (2011). A l'anàlisi es fa servir una classificació d'elements humorístics creada a partir de diverses taxonomies d'autors com Martínez Sierra, Mazur, Szarkowska, Orero i Cestero. Aquesta classificació serveix per a veure quina proporció d'elements humorístics de cada categoria es descriu, quin tipus de conseqüències té l'absència d'audiodescripció per a la preservació de l'humor dels elements de cada categoria i quins altres elements compensen aquesta falta. Finalment, l'anàlisi de la classificació mostra quines característiques lingüístiques té l'audiodescripció dels elements de cada categoria que permetin transmetre l'humor. Després d'interpretar el resultat de l'anàlisi, l'estudi mostra les conclusions a què hem arribat i les possibles línies d'investigació que s'obren amb aquest treball.\nResumen: Este estudio tiene el objetivo de examinar el humor en traducción audiovisual y, concretamente, ver cómo se trata este aspecto en la audiodescripción. La finalidad principal de este trabajo es identificar qué estrategias se siguen a la hora de describir los elementos visuales, sonores y paralingüísticos que aportan humor en una película cómica. Además, tiene el objetivo de descubrir qué consecuencias tiene la absencia de audiodescripción para la preservación del humor. La primera parte del estudio consiste en un marco teórico sobre la audiodescripción y la traducción del humor en los textos audiovisuales. En este marco teórico también vemos qué indicaciones dan las recomendaciones para audiodescriptores. En la segunda parte del trabajo se elabora un estudio de caso en el que se analiza la audiodescripción en inglés de la versión original de la comedia norteamericana "Zookeeper" (2011). En el análisis se usa una clasificación de elementos humorísticos creada a partir de varias taxonomías de autores como Martínez Sierra, Mazur, Szarkowska, Orero y Cestero. Esta clasificación sirve para ver qué proporción de elementos humorísticos de cada categoría se describe, qué tipo de consecuencias tiene la absencia de audiodescripción para la preservación del humor de los elementos de cada categoría y qué otros elementos compensan esta falta. Finalmente, el análisis de la clasificación muestra qué características lingüísticas tiene la audiodescripción de los elementos de cada categoría que permitan transmitir el humor. Después de interpretar el resultado del análisis, el estudio muestra las conclusiones a las que hemos llegado y las posibles líneas de investigación que se abren con este trabajo.\nResumen: This study has the aim of examining humour in audiovisual translation and seeing how this aspect is treated in audio description in particular. The main aim of this work is to identify which strategies are followed when describing visual, sonorous and paralinguistic elements which bring humour to a comic film. Besides, it has the aim of discovering which consequences the absence of audio description has for the preservation of humour. The first part of the study consists in a theoretical framework about audio description and the translation of humour in audiovisual texts. In this theoretical framework we also see which instructions guidelines give to audio describers. In the second part of this work a case study is elaborated in which the audio description in English of the original version of the American comedy "Zookeeper" (2011) is analysed. In the analysis a classification of humorous elements is used. It has been created from various taxonomies taken from authors such as Martínez Sierra, Mazur, Szarkowska, Orero and Cestero. This classification is used to know which proportion of humorous elements from each category is described, which type of consequences the absence of audio description has for the preservation of humour of elements from each category and which other elements compensate for this absence. Finally, the analysis of the classification shows which linguistic features the audio description of elements from each category has which allow transmission of humour. After interpreting the result of the analysis, the study shows the conclusions we have drawn and the possible lines of research which open with this work.\nMateria: Traducció audiovisual ; Humor ; Audiodescripció ; Accessibilitat ; Estratègies ; Traducción audiovisual ; Audiodescripción ; Accesibilidad ; Estrategias ; Audiovisual translation ; Humour ; Audio description ; Accessibility ; Strategies\n72 p, 867.0 KB


Informació per als aficionats que visitin l'estadi del Chelsea\nEl Barça comptarà amb el suport d'uns 2.000 seguidors en el partit d'anada dels vuitens de final de la Lliga de Campions a Stamford Bridge el dimarts 20 de febrer\nEl proper 20 de febrer, el FC Barcelona jugarà l'anada dels vuitens de final de la Lliga de Campions contra el Chelsea a l'estadi Stamford Bridge de Londres. L'equip comptarà en aquest partit amb el suport d'uns 2.000 aficionats barcelonistes que es desplaçaran a la capital londinenca. FCBDesplaçaments organitza tres avions d'anada i tornada el mateix dia del partit, i el moviment penyístic blaugrana estarà present amb més de 330 penyistes de 150 penyes d'arreu del món\nPer a tots els seguidors que es desplaçaran a Londres, s'han elaborat una sèrie de consells i recomanacions a tenir en compte el dia del partit:\nL’estació de metro més propera és Fulham Broadway de la línia District, que està a uns pocs minuts caminant de l’estadi Stamford Bridge.\nESTADI STAMFORD BRIDGE\nEl millor accés per entrar és mitjançant Stamford Gate, ja que és la porta més propera dels torns destinats als aficionats dels equips visitants (mapa superior).\nEl procediment d’accés a l’estadi és el següent:\n- Comprovació de les entrades abans de l’accés.\n- Escorcolls de persones i bosses.\n- Escaneig de les entrades.\n- Entrada pels torns.\nEls seguidors han de saber que els torns s’obren dues hores abans del partit i es recomana estar a les localitats 30 minuts abans que comenci el partit. Degut a les mesures de seguretat, es recomana arribar aviat a l’estadi, i no portar bosses que puguin se escorcollades.\nSi hi ha un gran nombre d’aficionats que arribin a l’estadi amb el temps massa just, es possible que no puguin estar a la seva localitat a l’inici del partit.\nEl Chelsea FC organitza un procés de cues per coordinar i moderar el flux dels seguidors als torns, per garantir una entrada segura a l'Estadi. Durant aquests procediments pot ser necessari mantenir temporalment els seguidors en uns punts de la cua per tal d'aconseguir un flux segur i constant als torns.\nNo està permès estar de peu durant el partit, fet que es controlarà estrictament per evitar molèsties a la resta d’aficionats. Es pot aixecar temporalment en el moment d’eufòria i de celebració, però no fer el seguiment del partit de peu.\nCOMBATRE LA DISCRIMINACIÓ\nEl Chelsea FC persegueix totes les formes de comportament discriminatori i lluita per treure dels estadis totes les referències o cants racistes o discriminatoris. El Club treballa molt estretament amb les autoritats i organitzacions de futbol per combatre la discriminació i fer que l'assistència als partits de futbol sigui agradable per a tothom.\nQualsevol forma de missatges i cançons discriminatòries o amenaçadores no es toleraran perquè són un delicte i poden ser motiu de detenció.\nLes pancartes i banderes no han de tenir més de 80 cm d’altura i 250 cm d'ample. No poden obstruir la visió d’altres aficionats, ni cobrir missatges publicitaris o provocar problemes de seguretat. Les pancartes i banderes no poden mostrar paraules, imatges o declaracions polítiques, discriminatòries o amenaçadores. Els pals de bandera no estan permesos. Totes les pancartes i banderes han de portar un certificat de seguretat.