Acte d’homenatge a la Dra. Carmina Virgili: geologia, docència i compromís social | Observatori de Bioètica i Dret (OBD) de la Universitat de Barcelona\nActe d’homenatge a la Dra. Carmina Virgili: geologia, docència i compromís social\nLa geòloga Carmina Virgili, Medalla d’Or de la Universitat de Barcelona el 2011 i una de les primeres dones catedràtiques de tot l’Estat, serà homenatjada en un acte institucional que tindrà lloc el dilluns 23 de març, a les 18.30 hores, al Paranimf de l’Edifici Històric de la UB. Traspassada el novembre del 2014, la Dra. Carmina Virgili també era catedràtica emèrita d’Estratigrafia de la Universitat Complutense de Madrid, institució que el 2013 li va atorgar la Medalla d’Honor en reconeixement de la seva trajectòria acadèmica.\nEn l’acte institucional, presidit pel vicerector de Comunicació i Projecció, Dr. Pere J. Quetglas, es retrà homenatge a la trajectòria docent, política i humana de Carmina Virgili i la seva relació amb el món de la universitat i les institucions catalanes. Hi participaran el Sr. Alfredo Pérez Rubalcaba, exministre i catedràtic de la Universitat Complutense de Madrid; la Dra. Amèlia Calonge, catedràtica de la Universitat d’Alcalá (Madrid); el Dr. Lluís Cabrera, degà de la Facultat de Geologia de la UB; el Dr. Antoni Roca, director general adjunt de l’Institut Geològic de Catalunya; el Dr. Jaume Miranda, director de l’Institut Cartogràfic de Catalunya; el Dr. Ramon Pascual, president de la Reial Acadèmia de Ciències i Arts de Barcelona, i el Sr. Guillem Virgili, en representació de la família.\nCarmina Virgili, geòloga especialista en el triàsic i el permià\nCarmina Virgili i Rodón (Barcelona, 1927-2014) es va doctorar en Geologia per la Universitat de Barcelona el 1956, amb la tesi «El Triásico de los Catalánides», sota la direcció del Dr. Lluís Solé Sabarís. Va orientar l’activitat investigadora a l’estudi del registre estratigràfic i la paleogeografia del permià i del triàsic. Va ser catedràtica d’Estratigrafia i de Geologia Històrica a la Universitat d’Oviedo (1963-1968) ― la primera dona catedràtica d’aquella universitat i la tercera de l’Estat― i a la Facultat de Ciències Geològiques de la Universitat Complutense de Madrid (1968-1996).\nLa Dr. Virgili va ser membre associat estranger de la Societat Geològica de França des del 1997, va dirigir el Col·legi d’Espanya a la Ciutat Internacional de París (1987-1996) i va ocupar diferents càrrecs docents i de govern a diverses universitats espanyoles i franceses, i també va presidir el Grup Espanyol Mesozoic (1976-1980).\nAixí mateix, en el seu vessant de compromís social, va presidir la Fundació Pablo Iglesias (1977-1987), va ser membre de la Comissió Espanyola de Cooperació amb la UNESCO (1982-1996), va exercir de secretària d’Estat d’Universitats i Recerca (1982-1985) i va ser senadora per Barcelona (1996-2000).\nL’any 2008 va ser investida doctora honoris causa per la Universitat de Girona, un guardó que es va afegir als molts altres que ha rebut al llarg de la seva trajectòria professional, com ara el Leonardo Torres Quevedo del Consell Superior d’Investigacions Científiques (CSIC), la Gran Creu de l’Orde Civil d’Alfons X el Savi, la Medalla Narcís Monturiol i la Creu de Sant Jordi, entre d’altres. A més, ha estat distingida amb el grau oficial de l’Orde Nacional de la Legió d’Honor de França i és membre d’honor de l’Il·lustre Col·legi de Geòlegs. Durant la seva carrera va publicar més d’un centenar d’articles i llibres sobre estratigrafia, paleografia, metodologia científica i ensenyament de la geologia.


Editorial Laertes: L'Arcà a la catosfera\nL'Arcà a la catosfera\nEns omple d'orgull i alegria que el blog LlunÀtic hagi dedicat un parell de post [1 i 2] a parlar de la nostra col·lecció L'Arcà amb tant bones paraules. Tan és així que des d'aquí li volem agraïr les seves paraules i ens permetem transcriure part de les seves reflexions aquí.\nEl mite del vampir s'ha anat perpetuant al llarg dels segles en la literatura universal. És el representant i la metàfora adequada per als terrors més atàvics, els que relacionen la voluntat humana amb les addiccions (el sexe en l'època victoriana, les drogues en l'actualitat). I el vampir, estigmatitzat per això però també amb una càrrega de sensualitat feréstega, amb aquella atracció que ens provoca l'ocult, segueix esmolant els ullals.\nLaertes, a través de la seva col·lecció "L'Arcà", doncs, segueix aprofundint en l'acolorit univers de la literatura fantàstica. Que jo sàpiga, juntament amb "La cua de palla" d'Edicions 62, és l'única proposta de col·lecció dedicada a un gènere concret en català que, després de molts anys, segueix en actiu. Tot un èxit que espero no tingui unes raons tan esotèriques per perviure com els nosferatu del recull.\nI aprofitant la benentesa, us volem recomanar el proper L'Hora del Lector; un esperit de Tots Sants ens ha dit que algun títol de L'Arcà i l'esperit de Ruyra apareixeran en el programa...\nPublicado por Laertes en 11:14


L'Ajuntament de Peníscola programa una jornada de conscienciació mediambiental de neteja del litoral - La Calamanda\nInici La porta verda\tL’Ajuntament de Peníscola programa una jornada de conscienciació mediambiental de neteja del litoral\nL’Ajuntament de Peníscola programa una jornada de conscienciació mediambiental de neteja del litoral\nper Alicia Coscollano Masip 02/10/2019 02/10/2019\nLes àrees d’Esports, Medi Ambient i Serveis de l’Ajuntament de Peníscola han programat per a el pròxim dia 20 d’octubre una jornada de neteja del litoral\n«La iniciativa municipal d’actuació de conservació del Medi Ambient persegueix la conscienciació de la ciutadania de la necessitat de cuidar el nostre entorn» tal com ha explicat la regidora de l’àrea esportiva, Dolores Bayarri\nAquesta es durà a terme en el citat diumenge entre les deu del matí i la una del migdia, concretament es tracta d’una neteja del fons marí i costa, amb recollida de residus, «oberta a tota la ciutadania» ha expressat la regidora.\nLa inscripció és gratuïta i pot realitzar-se via mail en el servei d’Esports municipal, en el contacte deportes@peniscola.org o per whatsapp en el número 686 513 729, aportant una fotografia del document nacional d’identitat on es llija amb claredat nomene complet i data de naixement, la data límit per a inscriure’s serà el dimecres 16 d’octubre.\nLa concentració per a l’eixida tindrà lloc a les deu del matí en la zona d’aparcament de la Cala del Moro, en la Costa Sud, des d’on es durà a terme l’acció fins a la zona litoral de Fontnova, on es troba l’arc de pedra, zona d’influència al Parc Natural de la Serra d’Irta.\nL’activitat és gratuïta i es facilitarà avituallament per als participants, «comptem amb empreses col·laboradores que des del primer moment han volgut recolzar aquesta iniciativa de conscienciació mediambiental i promoure la participació, com són Cervesa Badum i Mandarina Club als qui vull agrair la seua voluntat de sumar en aquesta iniciativa» ha explicat la regidora.\nA més, diverses entitats, així com els centres educatius, col·laboraran en la difusió de la iniciativa entre els seus socis i alumnes «estem molt contents i agraïts tant amb els professors dels centres amb els qui hem contactat, com amb les entitats esportives que van accedir des del minut un a col·laborar amb la iniciativa, el club de senderisme i el Club de Busseig Papa Lluna, que col·laborarà en la neteja del fons marí, o l’agrupació de amarristas del port, que col·laboraran amb la logística necessària per a disposar d’embarcacions de suport per als bussos» ha explicat Bayarri, ampliant que la major part d’entitats esportives van sumant-se a la iniciativa a mesura que avancen els dies «l’acolliment ha sigut excel·lent i l’objectiu compartit és que participe quanta més gent millor».\nPer la seua part l’alcalde, Andrés Martínez, ha destacat que aquesta activitat és la primera d’aquest tipus que impulsa la regidoria d’Esports però no serà l’última, «la nostra idea és continuar sumant activitats de conscienciació mediambiental, sumant-nos a les quals ve programant la regidoria de Medi ambient, aglutinant voluntats i esforços de les entitats esportives locals» ha valorat, anunciant «noves accions similars en altres trams del nostre litoral en pròximes edicions, com la Platja Sud o la Platja Nord».\nToda la información en este enlace: http://www.peniscola.org/ver/11885/Jornada-de-limpieza-del-litoral.html\nLa II Setmana de la Sostenibilitat Ambiental d’Alcalà-Alcossebre consciencia sobre el canvi climàtic a tots els sectors de la població\nServicio de la Policia Local de Benicarló del 1 de octubre\nEl Chiringuito de Pepito guanya el sorteig de...\nL’Ajuntament de Benicarló llança una campanya nadalenca per...\nAPNAL-Ecologistes en Acció crean el mapa de los...


La CUP demana per carta a Puigdemont que proclami la República Catalana,L’ANC reclama aixecar ja la suspensió de la declaració d’independència - Pasta,Música,Ecologia\nLa CUP demana per carta a Puigdemont que proclami la República Catalana,L’ANC reclama aixecar ja la suspensió de la declaració d’independència\n‘Si ens volen continuar amenaçant i emmordassant, que ho facin amb la república ja proclamada’, diu la carta\nMAIOL ROGER Barcelona Actualitzada el 13/10/2017 00:00\nLa CUP demana a Puigdemont que proclami la República abans que l’Estat apliqui el 155\n651×366 Imatge d’arxiu del ‘flashmob’ multitudinari per la independència que es va fer a la plaça Catalunya / PEREVIRGILI Imatge d’arxiu del ‘flashmob’ multitudinari per la independència que es va fer a la plaça Catalunya / PEREVIRGILI\nImatge d’arxiu del ‘flashmob’ multitudinari per la independència que es va fer a la plaça Catalunya / PEREVIRGILI\nA què respon aquest moviment? El secretariat de l’ANC va convocar una reunió extraordinària al vespre. Una part dels dirigents de l’entitat, intranquils amb la decisió presa dimarts passat al Parlament, volien forçar un canvi en el posicionament de l’ANC. A la reunió no va assistir-hi Sànchez, que va al·legar motius personals. La decisió es va fer pública a les deu de la nit en un breu comunicat en què es justificava la decisió per la “negativa de l’estat espanyol a qualsevol proposta de diàleg”. La resposta de Mariano Rajoy a Carles Puigdemont -un requeriment que, ‘de facto’, activa l’article 155 de la Constitució- fa que, segons la decisió del secretariat de l’ANC, “no tingui sentit mantenir suspesa la declaració d’independència”.\nLa decisió es va prendre per majoria, tot i que hi ha una part dels dirigents que no la comparteixen. De fet, el mateix Sànchez havia fet una sèrie de tuits al matí en què afirmava que l’estratègia de Puigdemont era “l’encertada”. “La resposta a l’agressivitat de l’Estat contra el diàleg arribarà i serà coherent amb el compromís que va fer guanyador el poble l’1 d’octubre”, deia Sànchez.\nPublicado el 13 octubre, 2017 Autor Ferran SalaCategorías Política\nAnterior Entrada anterior: CALAF : moció de rebuig a la violencia policial durant la celebració del referèndum d´autodeterminació de Catalunya de el 01/10/2017\nSiguiente Entrada siguiente: La vicesecretaria del PP Andrea Levy salpicada en los escándalos judiciales de Mi Tierra TV


A dalt el Quintotapa de Carxofa Prat Blog\nA dalt el Quintotapa de Carxofa Prat\nAquest mes d'abri, gaudeix del Quintotapa de Carxofa Prat!\nHem preparat una creació especial, tan especial com la nostra Reina, la Carxofa del Prat. Cada edició del Quintotapa implica que ens esmerem més, que busquem més excel·lència i més gastronomia, si calç.\nEsperem que gaudiu d'aquesta experiència per a tots els sentits! Us esperem al Mas!\nGaudeix de la Carxofa Prat! Gaudeix del Parc Agrari del Baix Llobregat! Gaudeix del Delta!\nLes Calçotadas del Cortijo són ja tradició\nSopars de grup en El Cortijo\nEl Cortijo i Centre Extremeny expliquen les seves tapes\nMés de 70.000 tapes Pota Blava fan volar la 8ª edició del QuintoTapa


Under the cyanide sun: de juny 2013\nSempre que estic per terres angleses esmorzo el mateix: cereals i torrades. És una mica massa pel que estic acostumada normalment però si que quan t'has de passar tot el dia passejant amunt i avall ...\nL'altre dia fent la compra al supermercat vaig pensar que, no per cada dia però pels caps de setmana podria ser una bona idea. I ara els dissabtes i diumenges són ...\nPublicat per Anna a 12:59 2 comentaris:\nHe dormit dins d'Upton Park i quan hi penso encara se'm posa la pell de gallina. No al costat ni davant; dins. Ara tinc la vena futbolera pujada (no ens enganyem, en un mes tornarà al seu lloc).\nHe parlat en anglès i encara que només ha sigut un cap de setmana m'ha pujat l'autoestima perquè quan no vas a classe des de fa dos anys, costa. Si una anglesa m'entén, no ho dec fer tant malament.\nSopar a Porter's és tradició. Llàstima que els hi ha donat per pujar preus i cobrar-se la propina.\nQuan volo amb Ryanair mai les tinc totes però aquest cop vaig arribar a Barcelona 20 minuts abans.\nMentre nosaltres fèiem un tour, el mateix s'enfonsava a Liverpool....\nHem visitat el parlament.\nNo hi ha res com Covent Garden i he de fer esforços sobrehumans per no comprar tots els vestits de certa botiga.\nGreenwich és molt molt lovely.\nHe trobat a faltar al Low.\nHe descobert que per molt estressada i agobiada que estigui, dos dies a Londres fan miracles.\nPublicat per Anna a 13:39 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: HAPPY, LONDON\nPublicat per Anna a 18:42 3 comentaris:\nSi tot va a l'hora, i sé que m'arrisco molt dient això tenint en compte amb la companyia que volo, ara mateix estic anant direcció a ... bé, em sembla que no cal que ho digui.\nÉs la meva escapadeta anual (aquest any més curta que mai), el meu descans, el meu kit-kat, el meu "aquí us quedeu" i aquest any precisament, la necessito més que mai.\nI mira que sóc la persona més anti-transformacions d'aquest cartell però aquest em ve que ni pintat ....\nPublicat per Anna a 20:30 3 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: GO OUT, HAPPY, LONDON, UK, WEEKEND\nNo les tenia totes de que el primer intent fos el definitiu però d'això avui ja en fa tres anys. No ens enganyem, de raons per tornar-hi me'n sobren ... de tossuderia també.\nA per tres més!\nPublicat per Anna a 9:22 3 comentaris:\nDesprés de que el Low em digués més d'una i dues vegades que havia de veure aquest documental, ahir a la tarda va caure. Ell ja l'havia vist perquè, teòricament, el protagonista actuava al Primavera Sound (tot i que finalment va acabar aplaçat pel pròxim 8 de Juliol).\nCuriosa la història de Sixto Rodriguez que, després de gravar dos àlbums seguia sent un total desconegut als Estats Units. Treballador de la construcció i pobre. Tant desconegut que no hi havia cap informació sobre la seva persona. Tot el contrari que a Sud-Àfrica on, entre el que deien les cançons i el misteri de no saber qui era (corria la història de que s'havia suïcidat en un escenari), va ser "lo más". I ell sense saber-ho, que van ser uns quants anys. Com pots arribar a ser disc de platí i ni saber-ho? Pell de gallina total.\nAprofitant que dissabte passat va ser el nostre aniversari vam decidir anar a sopar fora. Durant tota la setmana anterior vam estar pensat on podríem anar i mirant de trobar alguna oferta però, tret del japonès que anem sempre i del que en som una mica addictes, no vam trobar res interessant.\nDe cop ens vam il·luminar i vam recordar el restaurant hindú que vam anar per l'aniversari del Low, el passat mes de Novembre. Els dissabtes fan espectacle de Bollywood i a més hi podem anar caminant des de casa. Ideal.\nIgual que la primera vegada vam escollir el menú degustació que, per uns 20€ per persona, surts amb la sensació d'haver-ho tastat tot i ben tip.\nLa primer part va ser un assortit d'entrants format per samosas, pakora, etc ...\nEl segon plat no es quedava enrera ...\nI els postres ... ai el postres. .. sucre i dolç!!\nI amb aquesta entrada queda totalment demostrat que no sempre vigilo el què menjo ....\nEtiquetes de comentaris: EAT, LOVE, LOW\nMuntar un viatge per lliure mai és fàcil però la satisfacció que dóna pensar que ho has fet tu no te preu; al final, una part molt important d'un viatge és pensar i maquinar com serà.\nDurant mesos hem estat mirant vols (evidentment va ser el primer que vam reservar), hotels, ryokans i albergs. No volem un viatge por todo lo alto, volem conèixer Japó.\nPassarem nits a Tokio, Kioto i Miyajima però a part d'aquestes, també visitarem altres ciutat com Osaka, Nara o Hiroshima. Quines ganes!!\nEtiquetes de comentaris: EL GRAN DÍA, TRAVEL\nDoncs si, torna a ser 1 de Juny :)\n(No em tingueu en compte el tema de la foto; una que s'avorreix ...)\nPublicat per Anna a 10:00 2 comentaris:


Ulleres de Sol Polaroid 6071 Black - Grey Polarized. Compra Online\n> > Botiga On-Line>Ulleres de Sol Polaroid 6071 Black - Grey Polarized (807-M9)\nReferència: PLD6071 807-M9\nLes Ulleres de sol Polaroid 6071, de forma Cat Eye, fetes de metall amb muntura i patilles fines. Lents Polaritzades amb logotip de la marca


» La família, el millor bàlsam\nCom a pares, coneixem quina és la millor educació per als nostres infants perquè ho hem llegit en llibres, ens hem informat en webs, a l’escola, hem fet cursets, o hem observat altres pares. Però la realitat més certa i que ens fa humanament els millors pares, no és altra que passar a l’acció: anar al parc, gronxar-los, jugar a casa i riure junts, fer els deures, en són alguns exemples.\nEl que ens avalua com a pares són aquelles competències que ens pemeten estimar, protegir, cuidar i educar els fills i assegurar-los un desenvolupament sa. Donar una resposta adequada per l’edat, ajudar-los amb els deures, escoltar-los, acaronar-los i en general detectar i oferir el que necessiten en funció del seu desenvolupament.\nI a banda de ser assertius amb la nostra actuació, necessitem connectar-nos-amb els fills de manera real, amb consciència, que vol dir: escoltar-los i deixar les cabòries del dia a dia -i sobretot el mòbil- a banda. Això voldrà dir que el temps que hem esmerçat amb la canalla és de qualitat. Per tant la pregunta que tot pare o mare adult hauria de fer-se:\nÉs de qualitat el temps que dediquem als nostres fills/es ?


Art. Nr.: 21-403.004-1\nVarianten: 100x40cm - 37 Watt\nAusgewählte Kombination: 100x40cm - 37 Watt


Acacia tortilis - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEspècie Acacia tortilis\n(Forssk.) Hayne 1825\nMimosa tortilis (en)\nAcacia tortilis és un arbre espinós, caducifoli i hermafrodita, de la família de les lleguminoses.\nAl seu hàbitat\nMesura fins a 14 m d'alçada i el seu port té una forma més o menys de para-sol. Tronc ben definit, recte o una mica tortuós, de fins a 1 m de diàmetre, amb una escorça que es desprèn en escames allargades. Branques esteses molt ramificades. Espines en parelles, rectes. Fulles alternes, bipinnades. Inflorescència axil·lar en capítols globosos, grocs o blanc groguencs, solitaris o en petits grups. Calze campanulat. Corol·la tubular-campanulada groguenca. Estams molt nombrosos. El fruit és un llegum allargat. Llavors marró-negroses. Floreix al final de l'estiu i, a vegades, també a l'hivern.\nL'espècie apareix aquí i allà per tot Àfrica i sud-oest d'Àsia. Viu a les planes, pendents suaus i depressions del terreny en zones semidesèrtiques i desèrtiques de clima no gaire extrem. Als massissos muntanyencs saharians puja fins als 2.000 m.\nL'Acacia tortilis va ser descrita per (Forssk.) Hayne i publicada en Getreue Darstellung und Beschreibung der in der Arzneykunde Gebräuchlichen Gewächse 10: pl. 31. 1825.\nAcacia: nom genèric derivat del grec ακακία (akakia), que va ser atorgat pel botànic grec Dioscòrides (aC 90-40) per a l'arbre medicinal A. nilotica, en el seu llibre De Materia Medica. El nom deriva de la paraula grega ακις (akis, 'espines').\ntortilis: epítet llatí que significa 'amb fulles retorçades'.\nAcacia tortilis subsp. heteracantha (Burch.) Brenan\nAcacia tortilis subsp. raddiana (Savi) Brenan\nAcacia tortilis subsp. spirocarpa (A. Rich.) Brenan\nMimosa tortilis Forssk.\n↑ «Acacia tortilis». Tropicos.org. Missouri Botanical Garden. [Consulta: 4 novembre 2012].\n↑ «Acacia nilotica (acacia)». Plants & Fungi. Royal Botanic Gardens, Kew. [Consulta: 28 gener 2010].\n↑ Quattrocchi, Umberto. CRC World Dictionary of Plant Names. 1 A-C. CRC Press, 2000, p. 6. ISBN 978-0-8493-2675-2.\n↑ tortilis a Epítetos Botánicos.\n↑ «Encephalartos senticosus» a The Plant List. Data consulta: 19 de desembre de 2013.\nSchatz, G. E., S. Andriambololonera, Andrianarivelo, M. W. Callmander, Faranirina, P. P. Lowry, P. B. Phillipson, Rabarimanarivo, J. I. Raharilala, Rajaonary, Rakotonirina, R. H. Ramananjanahary, B. Ramandimbisoa, A. Randrianasolo, N Ravololomanana, Z. S. Rogers, C. M. Taylor & G. A. Wahlert. 2011. Catalogue of the Vascular Plants of Madagascar. Monogr. Syst. Bot. Missouri Bot. Gard. 0(0): 0–0.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Acacia tortilis\nAPD EOL GBIF GRIN IPNI ITIS Plantlist USDA\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Acacia_tortilis&oldid=22889861»\nPlantes medicinals mimosòidies\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 13 març 2020 a les 20:32.


La guardiana del procés | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nLa guardiana del procés\nL’economista Elisenda Paluzie és la nova presidenta de l’ANC\nBarcelona 25 MAR 2018 - 21:10\tCEST\nElisenda Paluzie, al mig, a la manifestació d'aquest diumenge. ALBERT GARCIA\nL'endemà que el Parlament aprovés la declaració unilateral d'independència, Elisenda Paluzie (Barcelona, 1969) va decidir quedar-se a casa. Aquell dissabte havia d'anar fins a Olot per participar en una xerrada que organitzava una plataforma sobiranista, però es trobava malament. Aquella setmana havia estat pendent de tots els mitjans internacionals desplaçats a Barcelona i l'esgotament la va superar. Al migdia va rebre un missatge d’Òmnium Cultural. No s’ho podia creure. Demanava als ciutadans que omplissin els bars, els cinemes, les discoteques o sortissin a comprar. Aquell dia, expliquen el seu entorn, es va adonar que es tancava l'escletxa per la qual hores abans creia que Catalunya podria esdevenir un Estat independent.\nPaluzie és des de dissabte la nova presidenta de l’Assemblea Nacional Catalana (ANC). Malgrat que va sostenir que no es presentava a les eleccions de l'entitat per liderar-la, pocs dubtaven que no fos conscient que ho tenia tot a favor per arrasar. L'economista és un dels rostres més coneguts de l'independentisme català i en els últims anys ha recorregut Catalunya participant en col·loquis, impartint xerrades i acudint a tertúlies. La seva posició era clara: va defensar sense embuts un referèndum unilateral seguit d’una proclamació parlamentària de la independència en cas que guanyés el sí. Tal era la seva convicció que el 27 d'octubre, quan s'aprovava la declaració, a les portes del Parlament Paluzie declarava a la BBC: “Probablement l’Estat espanyol no serà capaç d'imposar la suspensió [de l'autonomia] per la desobediència”. D'aquí la seva perplexitat quan l'endemà va llegir els missatges d’Òmnium Cultural.\nDescendent d'una coneguda família d'intel·lectuals, Paluzie va estudiar al Liceu Francès i es va llicenciar en Ciències Econòmiques i Empresarials per la Universitat de Barcelona (UB). Després de cursar un màster en Economia Internacional i Desenvolupament Econòmic a la Universitat de Yale, va rebre una beca de La Caixa per fer un any d'investigació a la London School of Economics, que li serviria per al seu doctorat en Economia per la UB. Avui n’és professora titular del departament de Teoria Econòmica, una feina que vol compatibilitzar amb la seva presidència a l’ANC.\nPerò Paluzie és coneguda sobretot per ser una activa militant independentista, ja quan aquest era minoritari a la societat catalana. El 2008 va entrar al Consell Nacional d'Esquerra Republicana, partit que va abandonar el 2011. Procedent de la plataforma Sobirania i Progrés i ferma opositora del nou Estatut d’Autonomia del 2006, els seus antics companys de files la recorden com una persona molt crítica, especialment en tot el que suposés una mínima desviació de la formació de l’objectiu secessionista. Això la va portar a impulsar, juntament amb Uriel Bertran, el corrent Esquerra Independentista per promoure un canvi de rumb en el partit, que acabava de reeditar el tripartit amb el PSC de José Montilla i Iniciativa per Catalunya. “De seguida es va alinear amb els crítics. No ens donaven treva i el seu grup va arribar a ser un malson”, diu un dels seus antics col·legues. Aquest moviment es va acabar dissolent i Paluzie es va apropar llavors a Solidaritat Catalana per la Independència. No obstant això, no va deixar mai el seu activisme i, de fet, va ser una de les persones involucrades en les consultes sobre la independència que van començar a Arenys de Munt.\nDes del seu entorn també creuen que l'economista devia ser conscient de les seves possibilitats de guanyar les eleccions a l’ANC per un altre motiu: “És molt estrany que perdi uns comicis”. Paluzie va ser secretària general del sindicat estudiantil FNEC, la consellera d’ERC més votada el 2008 i degana de la facultat d’Economia i Empresa de la UB durant dos mandats. En les eleccions de l’ANC, va arrasar amb més de 5.000 vots i un gran avantatge respecte als seus competidors, la qual cosa va suposar alçar-la gairebé automàticament a la presidència de l'entitat.\nPaluzie ha estat víctima també de la seva actitud crítica amb l'independentisme. Per exemple, va ser una de les veus que va carregar més contra el projecte de llista unitària de Junts pel Sí i va acabar concorrent a la candidatura per Barcelona com a número 72. Alguns dels seus companys de tertúlies diuen que li encanta debatre, però afegeixen que hi ha alguna cosa que encara li agrada més: rebatre. Així i tot, algunes de les seves anàlisis han topat amb la realitat. És el cas del reconeixement internacional de Catalunya. Basant-se en els països bàltics, Paluzie va sostenir que després d'un referèndum unilateral arribarien els avals externs de la independència. Però això no va passar.\nDesprés del fiasco de la declaració independentista, la seva mirada detractora es va centrar en la negativa dels quadres d’ERC de buscar una alternativa a Puigdemont i de demanar “realisme”, la qual cosa al seu parer era tornar al marc autonòmic. En una entrevista a Vilaweb, a més, va posar en dubte que no se seguís endavant amb la independència després de la declaració “només” per la presumpta violència que podia implicar i va suggerir una “falta de mentalitat i determinació”. La nova presidenta de l’ANC ha pres les regnes de l'entitat sense moure's gens de l'horitzó independentista, però al seu torn marcant diferències amb els seus antecessors. Després de constatar que el full de ruta de l'entitat s'allunya del Parlament, Paluzie vol mantenir vives les mobilitzacions però sense que l'entitat quedi presa de l'estètica de les manifestacions multitudinàries dels últims anys i posar èmfasis en la pressió als partits. Serà la guardiana que el procés segueixi endavant i de recosir les diferències al si de l’ANC, només que en aquesta ocasió el seu càrrec la sotmet a l'escrutini públic i determinarà si el seu discurs crític encaixa o no amb la realitat.\nL’economista Elisenda Paluzie guanya folgadament les eleccions al secretariat de l’ANC


Terrassa enllesteix la municipalització de l'aigua i crea una empresa pública per a gestionar-la\nEls veïns del bloc de Manresa afectat per un incendi encara no poden tornar a casa seva\tEls veïns del bloc de Manresa afectat per un incendi encara no poden tornar a casa seva\nEls Mossos d'Esquadra anuncien que la motxilla abandonada a Diagonal Mar és una falsa alarma\tEls Mossos d'Esquadra anuncien que la motxilla abandonada a Diagonal Mar és una falsa alarma\nEls comitè de vaga d'Eulen desconvoca la vaga del 8 de setembre\tEls comitè de vaga d'Eulen desconvoca la vaga del 8 de setembre\nRestablerta la circulació entre les estacions de Diagonal i Lesseps del Metro de Barcelona\tRestablerta la circulació entre les estacions de Diagonal i Lesseps del Metro de Barcelona\nEl parc de Bombers del Pont de Suert passa a ser parc mixt, format per bombers funcionaris i voluntaris\tEl parc de Bombers del Pont de Suert passa a ser parc mixt, format per bombers funcionaris i voluntaris\nTerrassa enllesteix la municipalització de l’aigua i crea una empresa pública per a gestionar-la\nEl PDECat es desmarca del soci de govern i s'absté en l'aprovació inicial dels estatus de la companyia pública\nL’Ajuntament de Terrassa ha aprovat aquest dilluns la creació de la nova empresa pública que gestionarà el servei d’abastiment d’aigua, que ara haurà de validar el ple municipal. En una sessió extraordinària de la comissió informativa de territori i sostenibilitat, el PSC, Terrassa en Comú, ERC-MES i la CUP han donat llum verda a la constitució de la nova companyia, als estatuts pels quals es regirà i al reglament per desplegar el servei.\nEl PDECat –membre del govern– i C’s s’han abstingut, mentre que el PP hi ha votat en contra. El primer tinent de batlle i regidor d’Aigua, Alfredo Vega, ha situat el primer semestre del 2018 com a termini per a posar en marxa la nova empresa Aigua de Terrassa, de manera que ha assegurat que a finals d’any el ple haurà d’aprovar una nova pròrroga de sis mesos amb MINA.\nMINA és l’empresa que gestiona l’abastiment d’aigua a Terrassa des de fa dècades. La majoria d’esquerres de l’ajuntament va apostar per la municipalització del servei al principi de la legislatura, però la burocràcia i un conflicte judicial entre el consistori i l’empresa concessionària, juntament amb l’elaboració dels informes tècnics, han endarrerit el procés.


Llegir Margarita Rivière és reviure-la – Info-spain\n“Em resulta impossible i alhora innecessari resumir qui ha estat la meva mare durant tota la seva vida. Ja ho ha fet ella a través de les seves entrevistes, els seus articles i els seus llibres. Abans de morir, em va dir que se sentia molt feliç amb la vida que havia tingut i que moriria en pau, tranquil·la i satisfeta per tot el que havia viscut. I això per a mi és el més important”.\nLa meva mare és la periodista i escriptora Margarita Rivière. Va morir el 29 de març del 2015, als 70 anys, a causa d’una insuficiència pulmonar. Aquestes paraules són part del text que vaig llegir en el seu funeral, entre llàgrimes, embarassada de sis mesos de la meva primera filla. Llavors no tenia forces per repassar la seva trajectòria vital i professional i em vaig quedar amb el que era fonamental. Cinc anys després, vull retre-li aquest petit homenatge en forma d’article.\nNo puc fer-me a la idea del que hauria estat perdre-la en una situació de crisi sanitària com l’actual, de la qual dubto que hauria pogut sortir-se’n si ara fos viva. El que més li va importar els últims dies de la seva vida va ser que li agaféssim la mà, que li féssim un petó, que fóssim amb ella, una cosa que ara els és impossible de fer a tantíssimes persones. Tota la meva compassió cap a elles.\nFer càbales sobre què pensaria avui de la situació política o el feminisme no té sentit. El millor és que podem continuar llegint-la; revisar els més de 30 llibres que va escriure al llarg de la seva carrera. Va destacar amb els seus assajos sobre moda i política, però es va atrevir amb tota mena de publicacions: des de biografies i llibres de divulgació fins a contes per a nens i llibres d’humor; “Per què no hauria de fer-ho?”, es preguntava a El placer de ser mujer (Síntesi, 2005), un volum en el qual explica què li va generar satisfacció tant en l’àmbit personal com en el professional.\nUn dels seus primers plaers va ser el dibuix. L’hivern del 1963-1964, va assistir a París a un curs de dibuix de moda i va treballar en un dels primers gabinets de disseny de prêt-à-porter que llançaria llavors a dues marques mítiques: Cacharel i Daniel Hetcher. Va ser aquí on va descobrir que “el plaer consistia a fer servir el talent propi en alguna cosa que ajudés en aquesta obstinació col·lectiva de crear una vida més amable, justa, fàcil i exigent amb l’esforç de cadascú”. No es pot descriure millor. El món de la moda li va obrir les portes del periodisme. Va fer de corresponsal per a la revista Marie Claire mentre continuava dibuixant: va vendre alguns dissenys de moda (algun d’ells a Toni Miró), va guanyar un concurs internacional de pòsters i va fer il·lustracions per a les revistes Telva i Fotogramas.\nNo es va voler perdre res. Va ser membre fundadora d’El Periódico, directora de l’Agència Efe a Catalunya, redactora del llibre de premsa i del programa de mà de les cerimònies d’inauguració i clausura dels Jocs Olímpics de Barcelona 1992, va dirigir i va presentar el programa de TVE Hablemos del amor el 1984, entre moltíssimes altres coses. “La realitat i la vida donen moltíssim de si: això és el que he descobert en la meva vida adulta”, afirmava.\nUn total de més de 1.000 converses publicades a diversos mitjans la van convertir en una magnífica entrevistadora. “En cert sentit, ser periodista és estar constantment aprenent coses. I això és un gran plaer. He gaudit molt parlant amb la gent”, afirmava. El periodisme li va permetre conèixer persones molt diferents. Com m’agradaria que em tornés a explicar la nit que va acabar sopant entre Maradona i Julio Iglesias!\nLa seva vida laboral va ser, sens dubte, enriquidora, però la maternitat va canviar la seva manera de veure les coses: “Els fills ens situen en el nostre veritable lloc en la cadena humana i ens permeten entendre millor els pares. Ens ensenyen a veure el món amb uns altres ulls i eixamplen el nostre propi camp de visió”. No hi puc estar més d’acord. Sento tantíssim no haver pogut compartir amb ella aquest descobriment. Sort dels seus llibres que em permeten aprendre i recordar les coses que ja no li puc preguntar. En certa manera, llegir-la és reviure-la.\nLa seva mirada feminista va ser pionera. “Sempre he tingut la sensació que he anat fora de temps: he intentat fer coses que després s’han normalitzat amb tranquil·litat, però que a mi em va costar força aconseguir”, considerava. Als setanta, va donar a conèixer els anticonceptius amb el ginecòleg Santiago Dexeus. L’any 2001, es va atrevir amb la menstruació i em va convidar a reflexionar sobre aquest tema a El tabú. Madre e hija frente a la regla (Planeta), una publicació transgressora en aquell moment. “Totes dues vam voler proclamar el nostre desacord amb la hipocresia social que envolta aquesta qüestió i que afecta les dones: no es tracta d’exhibir la regla, sinó de transformar-la en una cosa mitjanament normal”, defensava.\nRecentment, vaig tenir l’oportunitat de tornar a veure el documental Nosotras que contamos: Josefina Carabias (RTVE, 2014), en el qual va participar amb altres pioneres del periodisme a Espanya. Em quedo amb unes declaracions seves que tanquen el reportatge: “Som una generació privilegiada. Hem viscut coses molt emocionants; hem vist l’evolució de les dones, de les periodistes… Però el sostre encara hi és i estic desitjant veure un bon equip de dones que no siguin com homes, que puguin introduir canvis en la valoració de la informació. Això seria la veritable revolució”. Em temo que la meva mare no ho va poder veure ni crec que jo ho faci, però espero que les seves tres netes puguin ajudar a fer-ho realitat.\nTagged Comunicació, Cultura, Literatura, Margarita Rivière, Mitjans comunicació, Obituaris, Opinió, Periodisme\nConfirmada la primera muerte por coronavirus de un funcionario de prisiones


llibertat | idemTV.com\nInici Etiquetes Entrades etiquetades amb "llibertat"\nCastells de llibertat\nSandra Vilaseca és una castellera que ha fet el trànsit amb l’acompanyament i suport dels Castellers de Barcelona.\nEns parla de les relacions socials a dins de la colla, i de la seva experiència positiva, fins al punt -explica la Sandra- que si no fos per Castellers de Barcelona no haguès començat el seu trànsit. També ens parla de la comissió per la equitat que s’ha creat als Castellers de Gràcia i de la campanya “Castellers amb orgull” en que diverses colles mostren un mocador amb el lema i els colors de la bandera de Sant Martí.\nLa manifestació del 28J reivindica les plurisexualitats\nLa manifestació del 28 de juny, Dia de l’Alliberament sexual i de gènere proclama aquest any el lema “Les plurisexualitats trenquen binarismes”.\nUn miler de persones segons la Guàrdia Urbana es van concentrar a la Plaça Universitat i van recórrer els carrers de Barcelona fins arribar a la Plaça Sant Jaume on es va procedir a llegir el Manifest.\nXavier-Daniel: “Al Festival Internacional de Cinema LGTB de Barcelona portem pel·lícules de països on no es poden veure”\nXavier-Daniel és director de cinema, crític i escriptor cinematogràfic. Daniel és un dels noms de referència del cinema LGTB a Catalunya ja que ha...\nLeopold Estapé: “Fins ben entrada l’Edat Mitjana, es van celebrar matrimonis entre persones del mateix sexe en el món cristià”\nJa tenim nou Papa: Francesc I. I no hi ha massa novetats pel que fa a l'acceptació dels drets del col·lectiu LGTBI. I això...


1. Donets, Stanislav RUS 1:48.62\n2. Kawecki, Radoslaw POL 1:49.13\n3. Aleshin, Evgeni RUS 1:49.31\n4. Hustache, Joris FRA 1:51.53\n5. Buyukuncu, Derya TUR 1:51.54\n6. Roger, Pierre FRA 1:51.56\n7. Wolf, Felix GER 1:51.59\n8. Stoss, Sebastian AUT 1:52.10\n14. Hassdenteufel, Lucien GER 1:52.83


UI: Plantillas para Power Point Gratis\nPlantillas para Power Point Gratis: "\nSi eres de las personas que constantemente estan realizando presentaciones, pero que en algunas ocasiones te falta un poco la imaginación para darles un toque distinto para que esta vaya de acuerdo al tema, entonces hoy te traemos la solución.\nSe trata de Free Power Point Templates un sitio que recopila cantidades de plantillas para usarlas en Power Point completamente gratis. El sitio esta seccionado para que puedes elegir los templates ya bien sea por Categorías o si lo prefieres por tags.\nUna vez que hallas seleccionado la plantilla de tu preferencia solo tienes que dar click en la imagen y te mandara al link de descarga y listo, a disfrutar de las plantillas.\nNo es necesario registrarse en el sitio para obtener de sus beneficios.\nLas mejores plantillas para PowerPoint: FPPT.info\nTemas – templates para Joomla gratis\nPlantillas – Temas para Blogger, BTemplates.com\nColección de Plantillas para PowerPoint\nTemas para phpBB Gratis


Franquisme judicial - Levante-EMV\n24·08·20 | 22:06\nEl poder judicial espanyol és l'actual Guàrdia Pretoriana de les essències del franquisme. L'ensabonada transició espanyola, blanquejada durant dècades per una cort mediàtica pessebrista, que ha actuat amb un simplisme terraplanista informatiu al·lucinant, ens ha volgut fer creure que un burro vola. La lloada transició, que suposadament s'hauria d'haver consolidat des de la mort del dictador el 1975 i la constitució del 78, no va significar cap canvi en relació a les cúpules de la magistratura, ni de l'exèrcit, ni de la policia, ni de les elits polítiques i econòmiques, que encara perduren fins avui, convertides en castes familiars endogàmiques. Els mateixos gossos amb els mateixos collars. Transició significa canvi d'un estat a un altre, la qual cosa hauria d'haver equivalgut a l'abandonament complet del feixisme per a instaurar una democràcia plena. En el nostre cas es va convertir en una falsa transició, basada en aquella sentència pronunciada per Franco, en el discurs nadalenc de 1969, uns mesos després de designar com a successor Joan Carles de Borbó, que deia allò d"està tot lligat i ben lligat" i que s'ha convertit en un malson que ja dura més de 40 anys. Si ho analitzem amb perspectiva històrica, la constitució del 78 manté intactes els principis del testament de Franco -unitat indissoluble d'Espanya (art. 2), tot el poder per a l'exèrcit davant el perill secessionista (art. 8), el centralisme judicial (art. 117), la monarquia hereditària inviolable i irresponsable (art, 56)... i deixa en paper mullat els drets bàsics, com ara: un habitatge digne, un lloc de treball, un medi ambient saludable, llibertat i lliure expressió.... Uf! Menuda enganyifa!\nI per a salvaguardar el sistema social i econòmic de la dictadura franquista, es va formar el sacrosant Tribunal Constitucional, encarregat d'interpretar la Constitució del 78. Un tribunal que ha demostrat en general, al llarg del seu funcionament, la seua capacitat de frenar un desenvolupament legislatiu progressista. Un tribunal que té la potestat d'anul·lar de forma total o parcial, o de suspendre de manera cautelar moltes lleis que qüestionen aspectes centrals del sistema conservador actual, la majoria d'elles de caràcter social, fiscal o ambiental. La víctima principal d'aquestes paralitzacions legislatives ha estat el parlament català, al qual li n'ha suspés més de quaranta -a més de la monstruosa retallada del mateix estatut català (2010) que va provocar un increment exponencial d'independentistes. En són exemples: la suspensió de lleis contra la pobresa energètica, la fiscalitat ambiental, el cànon digital, la prohibició del fracking, els impostos als pisos buits o als dipòsits bancaris, etc.\nAltres evidències del franquisme judicial que hem patit les darreres dècades, les van posar negre sobre blanc, de manera sistemàtica però limitada, l'exfiscal Carlos J. Villarejo i l'exmagistrat Antonio Doñate, allà pel 2012, en el seu llibre "Jutges però parcials. La pervivència del franquisme en el poder judicial". Podem deduir amb els casos que airegen, que la judicatura s'ha caracteritzat per perseguir implacablement qualsevol moviment d'esquerres i per fer la vista grossa davant els seus amics de l'extrema dreta, tot perdonant funcionaris de presons que apallissaren Agustín Rueda a la presó de Carabanchel (1977) o els policies torturadors de José Arregui (1981); donant permís a un dels autors de la matança d'Atocha, que va permetre la seua fugida (1979); suavitzant la sentència (1983) als autors de l'atemptat a la revista PAPUS, amb un mort i 17 persones ferides (1979); negant-se a reobrir nombroses sentències franquistes com en els casos de Miguel Hernández o Lluis Companys i dificultant les denuncies de familiars de totes les persones desaparegudes pel feixisme, que superen les 113.000, segons l'Associació per a la Recuperació de la Memòria Històrica i que va significar la barroera inhabilitació del jutge Garzón...\nI com fan possible l'endogàmia judicial? Doncs, molt fàcil. Per a pertànyer a la judicatura, el sistema d'elecció i formació de jutges i jutgesses està basat en la memorització i en el biaix ideològic, aplicats pels tribunals examinadors, majoritàriament conservadors, classistes i masclistes -recordem la suau sentència a la manada-, heretats del franquisme, que van conformant un exèrcit de més de 5.000 defensors dels valors del sistema, malgrat que se'n puguem trobar excepcions, com un sector de Jutges per la Democràcia i en particular l'encapçalat per Joaquim Bosch, que confirmen la regla. Però, en general, la majoria de la judicatura no qüestiona els pilars bàsics de l'entramat del sistema carpetovetònic burgés, però si que considera indiscutible l'explotació capitalista, els acomiadaments, els desnonaments o la restricció de llibertats bàsiques. En són casos recents de prohibició de la llibertat d'expressió els que van dur a la presó provisional els titiriteros, Valtonyc o Strawberry. O el cas d'Altsasu. O els més sagnants: els que tenen relació amb els independentistes bascos i catalans. El cas del tancament d'Egunkaria, periòdic euzkaldun, el director del qual, Martxelo Otamendi, va denunciar haver patit tortures i que va portar a condemnar l'Estat espanyol, per part d'Estrasburg, per no haver-les investigades; el cas d'Arnaldo Otegui, que després de passar a la presó més de sis anys (pel cas Bateragune), ha estat exculpat pel tribunal Europeu de Drets Humans; o l'empresonament d'Oriol Junqueras, Jordi Cuixart, Jordi Sánchez i altres independentistes pel fet d'haver organitzat un referèndum a Catalunya, per facilitar un dels drets democràtics més basic, el dret a votar, acusats i jutjats per sedició: un delicte que no existeix a Europa, per la qual cosa, qui és empresonat a Espanya, a Europa està lliure com el vent i, fins i tot, ocupa un lloc al Parlament Europeu, com és el cas de Carles Puigdemont, Clara Ponsatí i Toni Comín. Mentre tant, la injustícia espanyola mira cap a un altre costat en casos tan emblemàtics com el de Martín Villa, responsable de la matança de Vitòria o de Felipe González, creador del grup terrorista GAL. Unes contradiccions que hauran de ser desllorigades tard o prompte, si volem avançar cap a una societat democràtica, amb majúscules i amb totes les de la llei.


L'Epistolari Blau: Núria Espert\n1) Senyoret, què gran eres! Brutal l'entrada anterior.\n2)Diría que mai he vist teatre al Calderón... però va ser on vaig vore la peli d'EL EXORCISTA!!\n3)Hi ha una mena de divisme que no m'agrada... però ja qui es guanya el dret a fer gala d'ell i poder mirar a la resta de les persones des de dalt, com si estiguera damunt d'un escenari, fins i tot quan està baix.\n29 d’abril de 2009 a les 19:52


Joc Festa sota el mar - Joc online per jugar gratis\nDecora i omple el fons del mar de tot allò que pugui fer que els peixos que hi viuen puguin ser més feliços\nCom es juga? Podràs comprar objectes per decorar i fer el fons del mar més confortable amb els diners que guanyis passant els nivells dels trencaclosques.\nEtiquetes: puzzles (95) aventures (58)\nJocs relacionats amb Festa sota el mar\nés un joc online per jugar gratis. No has de descarregar res, ni instal·lar res, perquè Festa sota el mar és un joc en html5 per jugar des del navegador.\nSegur que et preguntes, com es juga a Festa sota el mar, doncs bé, aqui tens les instruccions: Podràs comprar objectes per decorar i fer el fons del mar més confortable amb els diners que guanyis passant els nivells dels trencaclosques.. I hem provat el joc per tú i et podem explicar de va el joc. Atrapa tants regals com puguis mentre recorres una gran pista d´esquí plena d´obstacles.\nEl joc Festa sota el mar


Jornades Europees del Patrimoni 2017 a Castelló d’Empúries: “Patrimoni i natura: un paisatge de possibilitats” els dies 6, 7 i 8 d’octubre\n2 d'octubre de 2017 -\nEl Museu d’Història Medieval i l’Ecomuseu-Farinera organitzen un any més el programa d’activitats amb motiu de les Jornades Europees del Patrimoni 2017.\nEl Consell d’Europa dedica la 25a edició de les Jornades Europees de Patrimoni (JEP) enguany sota el lema “Patrimoni i natura: un paisatge de possibilitats”. Les Jornades Europees del Patrimoni se celebren a Catalunya els dies 6, 7 i 8 d’octubre de 2017 amb l’objectiu de posar en relleu els valors patrimonials incorporats a la natura, la importància del medi ambient sobre els estils de vida de les persones i la influència que té sobre el benestar i el creixement socioeconòmic de les comunitats.\nEls palaus, els castells, els monestirs, les fàbriques, els jardins històrics i altres espais patrimonials de Catalunya i de diferents països d’arreu d’Europa relacionats amb la natura obriran les seves portes perquè els ciutadans gaudeixin de visites, i oferiran activitats per donar a conèixer en profunditat el seu patrimoni comú, la millor manera d’aconseguir la implicació social en la seva salvaguarda i valoració.\nPer aquest motiu, Castelló d’Empúries organitza un any més un programa d’activitats durant els tres dies de les jornades per tal de divulgar la riquesa cultural i el patrimoni museístic del municipi entre els visitants i usuaris dels museus. El programa d’activitats, que ha estat coordinat pel Museu d’Història Medieval de la Cúria-Presó, s. XIV (MHMCE) del Departament de Patrimoni Històric i Museus de l’Ajuntament de Castelló d’Empúries, inclou jornades de portes obertes, exposicions i visites als museus i espais patrimonials del municipi, amb la col·laboració de l’Ecomuseu-Farinera, de la Basílica de Santa Maria, de la família Comas de Castelló d’Empúries i de la Càtedra de Patrimoni Literari Maria Àngels Anglada – Carles Fages de Climent de la Universitat de Girona.\nEl divendres 6 d’octubre a les 12 h i amb motiu de les JEPC’17, al Museu d’Història Medieval de la Cúria-Presó, s. XIV tindrà lloc una visita guiada al museu a càrrec de Jordi Canet, i tot seguit es visitarà la Sinagoga del Puig Mercadal a càrrec d’Ariadna Comas. El preu és de 3 € per persona (menors de 7 anys, gratuït) i es recomana reservar prèviament al telèfon 972 25 08 59.\nEl museu es podrà visitar durant aquests dies de 10 a 14 h i de 16 a 19 h; per la seva banda, l’Ecomuseu-Farinera es podrà visitar de 10 a 13 h i de 16 a 18 h. El diumenge 8 d’octubre, a l’Ecomuseu-Farinera hi haurà jornada de portes obertes de 10.30 a 13.30 h, i el Museu d’Història Medieval de la Cúria-Presó, s. XIV farà entrada de 2×1 al matí, de 10 a 14 h.\nA l’antiga Sinagoga jueva del Puig Mercadal es faran dues visites guiades més durant el cap de setmana: el dissabte 7 d’octubre a les 10.30 h, i el diumenge 8 d’octubre a les 12 h, al preu de 2 € (menors de set anys gratuït), per a les quals es recomana reservar al telèfon 609 450 738.\nEl dissabte 7 d’octubre tindran lloc dues visites guiades “Castelló d’Empúries medieval” al centre històric, a les 11 h i a les 17 h, a càrrec d’EmpordàBrava. I el diumenge 8 d’octubre, a les 11 h, tindrà lloc una nova visita guiada de l’Itinerari Literari Fages de Climent de Castelló d’Empúries; per aquestes visites es recomana reservar prèviament al telèfon 972 15 62 33. Del 7 d’octubre al 7 de novembre, de 16 a 19 h a l’Ecomuseu-Farinera es podrà veure l’exposició “El paisatge que estimes”, una instal·lació comuna de les postals creades entre diferents particulars, entitats i escoles del municipi i de l’entorn, en el marc de l’acció proposada participativa per l’artista Pilar Farrés (activitat gratuïta).\nTambé durant els tres dies de les jornades es pot visitar l’exposició de pintures de Lluís Roura “L’Empordà i Terra Santa” que hi ha a la Capella dels Dolors de la Basílica de Santa Maria, en els horaris d’obertura de la Basílica. Per a més informació, al tel. 972 25 08 59 o al facebook del Museu d’Història Medieval: facebook.com/museucuriapreso; també podeu consultar la informació de les JEPC’17 al web www.patrimoni.gencat.cat del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya. Les jornades compten amb el suport de la Generalitat de Catalunya i de la Diputació de Girona.


Els àlbums fotogràfics de Xavier Batllés | La web sense nom\nEls àlbums fotogràfics de Xavier Batllés\nPublicat dins: Fotografies - 28/12/2008\nEn aquesta pàgina trobareu links als àlbums de fotografies del Xavier Batllés. Mireu i remireu, hi ha fotos que, a més de ser documents únics, són una autèntica joia.\nGràcies Xavier per compartir-los en xarxa.\nEnllaç a Picasa àlbum 01\nEnllaç a Picasa àlbum 02\nEnllaç a Picasa àlbum 03\nEnllaç a Picasa àlbum 04\nSardineta a les Jornades Llibertàries 1977\n30 de desembre 2008, 04:39 p. m.\nImpagable arxiu fotogràfic !\n24 de gener 2009, 12:07 p. m.\n¡¡Waaa, que buena honda, Baliorio!!\nEls ans moltes bonnas, gracies per compartir asho\n25 de gener 2009, 08:32 p. m.\nEi Batlles, ting ganas de veuret i xarrar.\nCom tú vas ser el meu primer “profe” d’harmonia, t’envio aquet bosinet de “Miles Davis y Kind of Blue”:\nInicialmente la presencia de Evans es discreta y moderada. Al principio sus frases de una sola nota suenan vacilantes. Con la frase de metales sonando, empieza a introducir acordes interesantes con matices, utilizando el pedal de sordina del Stenway que permite un control de la afinación en tiempos lentos para añadir calidez a sus inversiones de acordes. Únicamente al final del solo se desmelena un poco, con un sabor más fuerte, más dramático. “Pienso en el final del solo de Bill en “So What”, dice Herbie Hancock “Toca esas frases, utiltizando segundas.” Al tocar dos notas simultáneamente asombra por su disonancia. Evans toca varias seguidas. “Nunca había oído a nadie hacer eso. Aplica el conceptp modal más que nadie. Eso me abrió una nueva perspectiva.”\nUna abrasada nin.\n25 de gener 2009, 09:33 p. m.\nUs recomano el llibre “Kind of Blue” (Alba editorial) dedicat íntegrament\na com es va fer aquest mític àlbum.\n28 de gener 2009, 07:41 a. m.\nAnouk, Enric, quina alegria de retrobar-vos aquí. Si correu per Bcn, no dubteu en comunicar-m’ho i ens veiem. Aquí teniu el meu correu-e per a fer-m’ho saber.\nGràcies, Gero, pels teus comentaris.\n4 de març 2009, 09:00 p. m.\n!Xavier¡ perdona, feia un mes que no visitava la “web”, i no sabía que ens habìas contestat. Crec que tots els amigs de la “sense nom” em estat xocats pel final d’el Carbó. Jo personalment estaba preparant amb ell una “moguda” musical amb ell, i ara sem fa dur, continuar, pero seguirè.\nSi que et vindrè a veure. De tot aixó tambè he apres que; dìa que passà ja no tornarà-com deia un amig meu valencià- i de paso aveure si arreglem la “crisis” perquè els inutils de sempre, no saben com treure, al mon senser d’aquest: “Sinsentido”, recordes?.\nI el García, que hos veieu?\n15 de maig 2010, 07:39 p. m.\nChavi Mariscal me pidió que le buscara documentación de los años 70; Y claro, la “web sensa nom” es de eso: de los años 70. Es sobre todo de Barcelona creo que porque los que la conocen y se conocen entre ellos son de aquí. No es por restricción temática (creo y espero). Bueno, el caso es que he llegado aqui a los albumes del Xavier y son una mina. Divertidos, variados: hasta la reproducción de un carnet de estudiante de la época: Abría un montón de puertas; doy fe que yo lo tuve. Las fotos de grupo, Los retratos. Hay uno doble de mili y paisano…. Gracias.\n7 de març 2011, 09:32 p. m.\nEnrollats! Algú em pot dir quelcom sobre açò del Pop Polls? Es una classificació dels millors músics a nivell individual i col·lectiu, en directe i bla bla bla. Havia llegit de diversos músics que havien sigut nominats durant nosequants anys seguits como a millors instrumentistes (léase baterista, guitarrista, etc) però mai he sapigut ben bé d’on surtia tot això fins que he vist els àlbums d’en Batllès. Algú recorda qui elaborava aquesta classificació, on es publicava i quan? Ah, i quan es va començar a fer aquesta classificació i fins quan va durar? (Crec que surt al final del tercer àlbum).\nEspero que totes aquestes preguntes no facin enfadar cap usuari del blog…\nD’altra banda, gràcies Xavier Batllès per compartir les teves divertidíssimes fotos. Sembla més una col·lecció de gent que ha sigut important a la seva vida més que un àlbum estrictament personal (em refereixo a que fins i tot inclou retalls de revistes de músics del progressiu).\n8 de març 2011, 08:09 p. m.\nAs, mira aquest link\nCom a comentari diré que alguns supergrups anglesos com Cream,\nEmerson, Lake & Palmer, etc, és van formar ajuntant els considerats\nnúmeros 1 en el seu instrument, i és quan és va començar a parlar de “supergrups”.\nCream estava compost per L´Eric Clapton, Jack Bruce i Ginger Baker,\nen aquells anys considerats els millors en els seus instruments, posteriorment va passar lo mateix amb els EL&P\n“oficialment” la llista dels millors més valorada era la del New Musical Express pero hi havíen varias, els americans teníen les seves, etc.\n8 de març 2011, 08:26 p. m.\nGràcies Xavi! Però la que està a l’album del Batllés es de músics espanyols. Deuria fer-la alguna revista o programa de ràdio, no?\npfanes (Woodstock, tres dies que van marcar una generació)\njordi t (Zap 275, Jaume Fargas)\nOriol Romaní (Así conoci a Jaume Fargas, por Pepe Ribas)\nCanti Casanovas (Vigència i anys de la contracultura)\nEduard Reboll (Vigència i anys de la contracultura)\nJosep (Así conoci a Jaume Fargas, por Pepe Ribas)\nCanti Casanovas (Salón Iris - I Festival Permanente de la Música Progresiva 1970)\nEugeni Renom Cucurella (Salón Iris - I Festival Permanente de la Música Progresiva 1970)\noriol tramvia (Así conoci a Jaume Fargas, por Pepe Ribas)\npepe ribas (Así conoci a Jaume Fargas, por Pepe Ribas)\njosep maria (Zap 275, Jaume Fargas)\nbaxter (Zap 275, Jaume Fargas)\npipo (Zap 275, Jaume Fargas)\nBañeras family (Zap 275, Jaume Fargas)\nCinema documental (29)\nDia mundial de sensibilització envers les sobredosis\nAjoblanco, primera època\nAjoblanco, números extres\nAsí conoci a Jaume Fargas, por Pepe Ribas\nZap 275, Jaume Fargas\nPara que sepas de mi muerte\nLa Rebelió de Stonewall, 50e aniversari\nVigència i anys de la contracultura\nHomenatge a l'Oriol Perucho, estrena del documental\nBars, cafeteries i d'altres... de la Barcelona dels 70 (167)\nALIES o sobrenoms (99)\n2006-2019 La Web Sense Nom - Powered by Textpattern


El portal web IntechOpen conté més de 3.550 llibres científics en accés obert | Observatori\n25 jul. 2018 | Fonts d'informació | 0 comments\nIntechOpen és un portal web de llibres científics revisats per parells en accés obert que conté més de 3.550 llibres de l’àmbit de la ciència, la tecnologia i la medicina. La plataforma està formada per més de 108.500 autors i editors científics i compta amb el suport de la Web of Science (WoS) i el Committee on Publication Ethics (COPE). Els documents es poden llegir, compartir i descarregar de forma lliure.\nActualment la plataforma conté en accés obert 1768 llibres de Ciències Físiques, Enginyeria i Tecnologia; 583 de Ciències de la vida; 1135 de Ciències de la Salut; i finalment, 132 de Ciències Socials i Humanitats. Els usuaris del portal són científics, professors, investigadors, bibliotecaris i estudiants així com professionals de l’àmbit empresarial.\nIntechOpen està especialitzat en la publicació de capítols de llibre i monografies així com altres treballs de recerca tenint cura de la qualitat del contingut i l’edició revisada per parells. Val a dir que el procés de publicació consta de tres fases en les quals hi estan involucrats els autors i els científics de la plataforma. Durant aquests processos es revisen els capítols, es suggereixen revisions i es fa un seguiment del progrés d’edició del document. També es duen a terme revisions des d’una perspectiva tècnica i es dona suport en la difusió de la publicació i accés als treballs.\nPer a més informació podeu consultar el lloc web de l’IntechOpen.


Encuentra aquí información de L'herència del vent; Stanley Kramer para tu escuela ¡Entra ya! | Rincón del Vago\nL'herència del vent; Stanley Kramer\nCinema. Cinematografia. Drama judicial. Argument. Personatges. Creacionismo. Darwinismo\n1.- Identifica cada un dels personatges de la pel·lícula amb els protagonistes del fets.\nAdvocat de la defensa:\nNom en la pel·lícula: Henry Drummond\nNom de l'actor:Spencer Tracy\nNom en els fets reals: Clarence Darrow\nNom en la pel·lícula: Matthew Harrison Brady\nNom de l'actor:Frederich March\nNom en els fets reals: William Jennings Bryan\nNom en la pel·lícula: Bertram Cates\nNom de l'actor: Dick York\nNom en els fets reals: John Thomas Scopes\nNom en la pel·lícula: E.K. Hornbeck\nNom de l'actor: Gene Kelly\nNom en els fets reals: H.L. Mencken\nNovia de l'acusat:\nNom en la pel·lícula: Rachel Brown\nNom de l'actor: Donna Anderson\nNom en la pel·lícula: Judge Mel coffey\nNom de l'actor: Harry Morgan\nNom en els fets reals: John Raulston\nDona de l'advocat acusant:\nNom en la pel·lícula: Sarah Brady\nNom de l'actor: Florence Eldridge\nPare de la novia (capellà):\nNom en la pel·lícula: Reverend Brown\nNom de l'actor: Claude Akins\nNom en la pel·lícula: Mayor Jason Carter\nNom de l'actor: Philip Coolidge\nNom en la pel·lícula: Diputado Horace Meeker\nNom de l'actor: Paul Hartman\nUn dels estudiants:\nNom en la pel·lícula: Howard\nNom de l'actor: Jimmy Boyd\n2.- Com apareixen reflectits en la pel·lícula els fets reals?\nEn la pel·lícula s'explica la història real, però amb coses diferents, com per exemple, l'Scopes no era un professor de biologia, només feia una substitució. O altres petits detalls, com que l'advocat que acusa, no va morir a la sala, sinó uns dies més tard de diabetis. Però en general, per mi, la pel·lícula reflecteix molt bé els fets reals.\n3.- Com apareixen cada un dels personatges i quines actituds mostren?\nEl professor: Ell decideix ensenyar als seus alumnes, la teoria de l'evolució de Darwin, ja que no creu en la teoria de l'evolució segons la bíblia.\nAdvocat defensor: Creu i no creu en el que diu la bíblia. Està d'acord amb coses i desacord amb altres. Es presenta de voluntari per a defensar al professor, després de que es sabés qui era l'advocat acusant.\nAdvocat acusant: Es un creient i historiador de la bíblia. Està d'acord amb tot el que diu i se la sap tota de memòria. El que l'impulsa a entrar en aquet cas es que es fes públic el nom del fiscal, i això li va cridar l'atenció.\nJutge: Depèn dels moments, sembla que estigui més a favor del bàndol que acusa que del que defensa. També es creient en la bíblia, però intenta posar-se dins del cas.\nNovia del professor: Intenta impedir que no es celebri el judici. Ella està a favor del professor però el seu pare li menja una mica el cap. És creient en la bíblia, però no excessivament.\n4.- Dels personatges que apareixen a la pel·lícula, amb quin t'identifiques més? Per?\nAmb el professor. Jo crec que té tot el dret d'explicar als seus alumnes el que ell creu que es veritat, i encara més si està demostrat científicament. Crec que tothom ha de tenir dret de pensar i ensenyar el que creu que es veritat.\n5.- Creus que una situació similar es pot repetir actualment?\nA Europa, crec que es bastant impossible que una situació així es pugui originar, sobretot perquè la quantitat de creients a Europa, cada dia disminueix més. Ara bé, als Estats Units crec que si que podria ser possible, ja que allà el nombre de creients es molt elevat, i el grau de creença també es molt elevat; cosa que facilita que pugui tornar a passar un esdeveniment així.\n6.- Què opina cada un d'ells sobre la Bíblia?\nProfessor: No creu en la bíblia, i s'oposa totalment en la seva teoria de l'evolució.\nAdvocat defensa: No creu en la bíblia, però tampoc hi està totalment en contra, ara bé, no creu en que s'hagi de fer el que es fa per no dir el que diu la bíblia.\nAdvocat acusant: Es un total creient en la bíblia, un fonamentalista religiós. Ha estudiat tota la bíblia i creu exactament el que ella diu.\nJutge: És creient de la bíblia, però no en excés com l'advocat acusant.\nNovia del professor: També es creient, ja que el seu pare es el capellà. Però també estaria una mica d'acord amb la teoria de Darwin.\n7.- Quines proves i arguments dona cada un dels personatges per demostrar la seva opinió?\nProfessor: Creu que la teoria de Darwin es totalment certa. Està totalment en contra que pugui ser condemnat per una llei injusta, ja que la teoria de Darwin està molt més demostrada que la bíblia.\nAdvocat defensa: Demostra que el que diu la bíblia no es del tot cert. No coincidiria amb la realitat, moltes coses són impossibles de demostrar o molt poc creïbles.\nAdvocat acusant: Es centra totalment en la bíblia, en que tot el que diu es cert, i ho intenta demostrar tot amb les paraules de la bíblia.\n8.- Tu que penses: la Bíblia és un llibre científic? S'equivoca?\nCrec que la bíblia es un llibre realment interessant, però que el van escriure fa molt temps però no ho van fer científics, i si van ser científics, no en tenien proves reals o del tot certes; per tant, no es podria considerar com un llibre científic, ja que no es pot demostrar tot el que diu.\nI crec que s'equivoca en moltes coses, sobretot amb el tema de com es va crear l'univers, sobre l'origen dels primers humans, i en molts altres temes, en que la ciència ha pogut demostrar coses que afirmen el contrari del que diu la bíblia.\n9.- Busca a la Bíblia els següents passatges que apareixen nomenats a la pel·lícula: Gn 1,1-2,4. Gn Jos 10,12-14. Com s'han d'entendre actualment aquestes afirmacions se la Bíblia.\n1 Al principi, Déu va crear el cel i la terra. 2 La terra era caòtica i desolada, les tenebres cobrien la superfície de l'oceà, i l'Esperit de Déu planava sobre les aigües.\n3 Déu digué:\n--Que existeixi la llum.\nI la llum va existir. 4 Déu veié que la llum era bona, i separà la llum de les tenebres. 5 Déu va donar a la llum el nom de dia, i a les tenebres, el de nit.\nHi hagué un vespre i un matí, i fou el primer dia.\n6 Déu digué:\n--Que hi hagi un firmament enmig de les aigües, per a separar unes aigües de les altres.\n7 I va ser així. Déu va fer la volta del firmament i va separar les aigües que hi ha a sota la volta de les que hi ha a sobre. 8 Déu donà a la volta del firmament el nom de cel.\nHi hagué un vespre i un matí, i fou el segon dia.\n9 Déu digué:\n--Que les aigües de sota el cel s'apleguin en un sol indret i apareguin els continents.\nI va ser així. 10 Déu donà als continents el nom de terra, i a les aigües aplegades, el de mar. Déu veié que tot això era bo.\n11 Déu digué:\n--Que la terra produeixi vegetació, herbes que facin llavor i arbres de tota mena que donin fruit amb la seva llavor, per tota la terra.\nI va ser així. 12 La terra produí la vegetació, les herbes de tota mena que fan la seva llavor i els arbres de tota mena que donen fruit amb la seva llavor. Déu veié que tot això era bo.\n13 Hi hagué un vespre i un matí, i fou el tercer dia.\n14 Déu digué:\n--Que hi hagi a la volta del cel uns llumeners per a separar el dia de la nit i assenyalar les festivitats, els dies i els anys, 15 i que des de la volta del cel il·luminin la terra.\nI va ser així. 16 Déu va fer els dos grans llumeners: un de més gran que governés el dia i un de més petit que governés la nit; va fer també les estrelles. 17 Déu els col·locà a la volta del cel perquè il·luminessin la terra, 18 governessin el dia i la nit i separessin la llum de les tenebres. Déu veié que tot això era bo.\n19 Hi hagué un vespre i un matí, i fou el quart dia.\n20 Déu digué:\n--Que les aigües produeixin éssers vius que s'hi moguin i animals alats que volin entre la terra i la volta del cel.\n21 Déu va crear els grans monstres marins, els éssers vius de tota mena que es mouen dintre l'aigua, i tota mena d'animals alats. Déu veié que tot això era bo. 22 Déu els beneí dient-los:\n--Sigueu fecunds, multipliqueu-vos i ompliu les aigües dels mars, i que els animals alats es multipliquin a la terra.\n23 Hi hagué un vespre i un matí, i fou el cinquè dia.\n24 Déu digué:\n--Que la terra produeixi éssers vius de tota mena: bestioles i tota mena d'animals domèstics i feréstecs.\nI va ser així. 25 Déu va fer tota mena d'animals feréstecs i domèstics i tota mena de cucs i bestioles. Déu veié que tot això era bo.\n26 Déu digué:\n--Fem l'home a imatge nostra, semblant a nosaltres, i que sotmeti els peixos del mar, els ocells del cel, el bestiar, i tota la terra amb les bestioles que s'hi arrosseguen.\n27 Déu va crear l'home a imatge seva, el va crear a imatge de Déu, creà l'home i la dona. 28 Déu els beneí dient-los:\n--Sigueu fecunds i multipliqueu-vos, ompliu la terra i domineu-la; sotmeteu els peixos del mar, els ocells del cel i totes les bestioles que s'arrosseguen per terra.\n29 Déu digué encara:\n--Mireu, us dono totes les herbes que fan llavor arreu de la terra i tots els arbres que donen fruit amb la seva llavor, perquè siguin el vostre aliment. 30 A tots els animals de la terra, a tots els ocells del cel i a totes les bestioles que s'arrosseguen, a tots els éssers vius de la terra, els dono l'herba verda per aliment.\nI va ser així.\n31 Déu veié que tot el que havia fet era molt bo.\nHi hagué un vespre i un matí, i fou el sisè dia.\nEl pecat i les seves conseqüències\n1 La serp era el més astut de tots els animals que el Senyor-Déu havia fet.\nPreguntà, doncs, a la dona:\n--Així, Déu us ha dit que no mengeu dels fruits de cap arbre del jardí?\n2 La dona va respondre a la serp:\n--Podem menjar dels fruits de tots els arbres del jardí, 3 però dels fruits de l'arbre que hi ha al mig del jardí, Déu ha dit que no en mengem ni els toquem, perquè moriríem.\n4 La serp li va replicar:\n--No, no moriríeu pas! 5 Déu sap que, si un dia en menjàveu, se us obririen els ulls i seríeu igual com déus: coneixeríeu el bé i el mal.\n6 Llavors la dona, veient que el fruit de l'arbre era bo per a menjar i feia goig de veure, i que era temptador de tenir aquell coneixement, en va collir i en va menjar; i va donar-ne també al seu home, que en menjà amb ella. 7 Llavors a tots dos se'ls obriren els ulls i es van adonar que anaven nus. Van cosir fulles de figuera i se'n feren faldars.\n8 Quan l'home i la dona van sentir els passos del Senyor-Déu, que es passejava pel jardí a l'aire fresc de la tarda, es van amagar entremig dels arbres del jardí, perquè el Senyor-Déu no els veiés.\n9 Però el Senyor-Déu cridà l'home i li va dir:\n10 Ell li va respondre:\n--He sentit que et passejaves pel jardí i, com que vaig nu, he tingut por i m'he amagat.\n11 El Senyor-Déu li replicà:\n--Qui t'ha fet saber que anaves nu? És que has menjat del fruit de l'arbre que jo t'havia prohibit?\n12 L'home va respondre:\n--La dona que has posat al meu costat m'ha ofert el fruit de l'arbre i n'he menjat.\n13 Llavors el Senyor-Déu va dir a la dona:\n--Per què ho has fet, això?\n--La serp m'ha enganyat i n'he menjat.\n14 El Senyor-Déu va dir a la serp:\n--Ja que has fet això, seràs la més maleïda de totes les bèsties i de tots els animals feréstecs. T'arrossegaràs damunt el ventre i menjaràs pols tota la vida. 15 Posaré enemistat entre tu i la dona, entre el teu llinatge i el seu. Ell t'atacarà al cap i tu l'atacaràs al taló.\n16 Després digué a la dona:\n--Et faré patir les grans fatigues de l'embaràs i donaràs a llum enmig de dolors. Desitjaràs el teu home, i ell et voldrà dominar.\n17 Després va dir a l'home:\n--Ja que t'has escoltat la teva dona i has menjat el fruit de l'arbre que jo t'havia prohibit, la terra serà maleïda per culpa teva: tota la vida passaràs fatigues per treure'n l'aliment. 18 La terra et produirà cards i espines, i t'hauràs d'alimentar d'allò que donin els camps. 19 Et guanyaràs el pa amb la suor del teu front fins que tornis a la terra d'on vas ser tret: perquè ets pols, i a la pols tornaràs.\n20 L'home va donar a la seva dona el nom d'Eva, perquè ella ha estat la mare de tots els qui viuen.\n21 Llavors el Senyor-Déu va fer túniques de pell i va vestir l'home i la dona.\n22 Després el Senyor-Déu digué:\n--L'home s'ha tornat com un de nosaltres: ja coneix el bé i el mal! I si ara agafa el fruit de l'arbre de la vida, el cull i en menja, viurà per sempre!\n23 Llavors el Senyor-Déu va expulsar l'home del jardí de l'Edèn, perquè treballés la terra d'on havia estat tret. 24 Un cop l'hagué expulsat, va posar a l'orient de l'Edèn els querubins amb la flama de l'espasa fulgurant per a guardar el camí de l'arbre de la vida.\n1 L'home s'uní a Eva, la seva dona, que va infantar Caín. Ella deia:\n--He procreat un noi, gràcies al Senyor.\n2 Més endavant va infantar Abel, germà de Caín. Abel era pastor d'ovelles i Caín treballava la terra. 3 Acabades les collites, Caín va presentar al Senyor una ofrena dels fruits de la terra. 4 Abel va oferir també les primeres cries del ramat amb el greix de les víctimes.\nEl Senyor va acollir favorablement Abel i la seva ofrena, 5 però no acollí Caín i la seva. Caín es va irritar molt i anava amb el cap baix. 6 El Senyor li digué:\n--Per què estàs irritat i no aixeques el cap? 7 Si obres bé, seràs acceptat; però, si no obres bé, el pecat aguaita a la porta: ell et desitja, però tu l'has de dominar.\n8 Caín va dir al seu germà Abel:\n--Sortim al camp.\nUn cop van ser al camp, Caín es va llançar sobre el seu germà Abel i el va matar.\n9 Llavors el Senyor va preguntar a Caín:\n--On és el teu germà Abel?\n--No ho sé. Que potser sóc el guardià del meu germà?\n10 El Senyor li replicà:\n--Què has fet? La sang del teu germà clama a mi des de la terra! 11 Des d'ara, doncs, seràs maleït de la terra, que ha obert la boca per recollir de les teves mans la sang del teu germà. 12 Quan treballis la terra, ja no et donarà els seus fruits. Aniràs pel món errant i fugitiu.\n13 Caín respongué al Senyor:\n--El meu crim és massa gran per a poder-lo suportar. 14 Des d'avui em bandeges de la terra fèrtil, i m'hauré d'amagar de la teva presència. Aniré pel món errant i fugitiu, i el primer que em trobi em matarà.\n15 El Senyor li va replicar:\n--Això, no! Si algú mata Caín, Caín serà venjat set vegades.\nLlavors el Senyor el va marcar amb un senyal, perquè no el matessin els qui el trobarien.\n16 Caín es retirà de la presència del Senyor i se n'anà a viure al país de Nod, a l'orient de l'Edèn.\n17 Caín es va unir a la seva dona, i ella va infantar el seu fill Hanoc. Caín va fundar una ciutat i li posà el nom d'Hanoc, el seu fill.\n18 Hanoc va ser el pare d'Irad; Irad, de Mehuiael; Mehuiael, de Metuixael; i Metuixael, de Lèmec.\n19 Lèmec es va casar amb dues dones; una es deia Adà i l'altra Sil·là. 20 Adà va donar a llum Jabal, l'avantpassat dels pastors nòmades. 21 El germà de Jabal es deia Jubal, i fou l'avantpassat dels qui toquen la cítara i el flabiol.\n22 També Sil·là va tenir un fill, Tubal-Caín, forjador de tota mena d'eines o armes de tall, tant de bronze com de ferro. La germana de Tubal-Caín era Naamà.\n23 Lèmec va dir a les seves dones:\n--Escolteu-me, Adà i Sil·là,\ndones de Lèmec, estigueu atentes\nal que us dic:\nHe mort un home\nque m'havia malferit,\nhe mort un noi\nque m'havia donat cops.\n24 Caín serà venjat set vegades,\nperò Lèmec ho serà setanta-set.\n25 Adam i la seva dona van tenir un fill, i ella li posà el nom de Set, perquè deia:\n--Déu m'ha concedit un altre fill en lloc d'Abel, que va ser mort per Caín.\n26 Set també va tenir un fill, i li posà el nom d'Enoix. Llavors es va començar a invocar Déu amb el nom de «el Senyor».\nGn Jos 10, 12-14\nAquet tros de la bíblia, l'he buscat, però no he aconseguit trobar el “Gn Jos”, sinó que era o el Gènesis sol, o el llibre de Josué sol. Per tant no he sabut quin escollir entre els 2, i tampoc n'he sabut relacionar cap amb el tema de la pel·lícula.\nSobre la creació, no crec que les haguem d'entendre com a reals, ja que no es poden demostrar científicament i són difícils de creure.


I Jornades Dones i Educació – Fils Feministes\nI Jornades Dones i Educació\nSón les primeres Jornades feministes a Catalunya organitzades al voltant de la temàtica de dones i educació. Van tenir lloc del 17 al 21 d’Abril de 1978 i varen ser organitzades pel Grup de Dones Ensenyants, Grup de Cultura Feminista, l’Institut de Ciències de la Educació de la UAB i l’Institut Municipal de d’Investigació en Psicologia aplicada a l’Educació. Amb el recolzament de Rosa Sensat, “Cuadernos de Pedagogía” i “Perspectiva Escolar”.\nEntrevista Merçè Otero, (2020). [Vídeo] Catalunya: Fils Feministes <https://vimeo.com/380513558> [Consultat 10 Jul. 2021]. Col·lecció Quaderns per a la Coeducació. Editor: Institut de Ciències de l’Educació<https://publicacions.uab.cat/llibres/col_leccions_llibres.asp?cols_ID=28> [Consultat 10 Jul. 2021]\nwww.escolesfeministes.org (2019) 2a Trobada vers les escoles feministes. Conferència inaugural. Conversa amb Merçè Otero i Conxa llinàs. <http://www.escolesfeministes.org/wp-content/uploads/2020/01/escolesfeministes-segona-trobada-conversa-inaugural.pdf> [Consultat 10 Jul. 2021]\nCaladona.org (2021). Web del Centre de documentació de Ca la Dona. <https://caladona.org/centre-documentacio/> [Consultat 10 Jul. 2021]\nCol·lecció Quaderns per a la Coeducació. Editor: Institut de Ciències de l’Educació<https://publicacions.uab.cat/llibres/col_leccions_llibres.asp?cols_ID=28> [Consultat 10 Jul. 2021]


Lletres que desapareixen: Casasses ? Puntí\nL’ortografia del català té unes quantes lletres d’aquelles que s’escriuen i no es diuen. La primera que ens ve al cap és la h, la lletra muda. Per saber quan l’hem d’escriure o sabem llatí o llegim molt i tenim bona retentiva (la tercera via, omplir fulls d’exercicis, només s’aplica si algú t’hi obliga). Són paraules com ara ham (hamus), hereu (heres heredis), heroi (heros), heura (hedera), hivern (hibernum), home (homo hominis), hort (hortus), hospital (hospitalis, al seu torn de hospes, hoste), hotel (del francès hotel, que ve de hospitalis), humil (humilis, que ve de humus, terra), humor (humor humoris, líquid), humà (humanus)… Sempre a començament de paraula. Cal recordar que la h en llatí no era muda, sinó que representava un so aspirat, o bufat. També n’hi ha algunes més en què apareix intercalada, per exemple: subhasta (subhastare, format a partir de la frase sub hasta vendere, vendre sota l’asta), vehicle (vehiculum, de vehere, portar a sobre, transportar), anihilar (annihilare, reduir a no res, de nihil, no res), exhaurir (exhaurire, buidar, eixugar una bassa, de haurire, poar, treure aigua)… Com es pot apreciar, la majoria són mots compostos, en què la h aspirada estava a començament de paraula. En paral·lel al que en català vam fer amb tothom, compost de tot i hom. L’excepció, perquè sempre n’hi ha d’haver alguna, és menhir, que ens ve del bretó a través del francès.\nEls romans també van fer servir la h per representar algunes lletres gregues que no tenien en llatí. Així, la ph de philosophia era la transcripció de la lletra fi, Φιλοσοφ?α, i la th, de la theta de θεοςλογía, per posar dos exemples. Aquestes h etimològiques són habituals en el català medieval, i van desaparèixer definitivament de la nostra ortografia amb la reforma fabriana, substituïdes per la f i la t. En anglès, en canvi, encara les mantenen, philosophy, i també en francès i alemany, philosophie.\nBarrejades amb les h etimològiques, n’hi havia unes altres d’origen català, com les de bosch (de bosko, probablement indoeuorpeu), poch (paucus), rahó (ratio)… que no responen a l’ortografia del llatí. Aquestes h, hereves de la tradició medieval, van desaparèixer amb les Normes ortogràfiques d’ara fa cent anys. Va ser un dels punts polèmics. De fet, és conegut que Fabra volia eliminar totes les h, com havia fet l’italià. Però el pes del costum va ser més fort. Només s’han mantingut en els cognoms i els topònims, i encara no en tots. Per exemple, el segon cognom de Fabra, Poch. A Masquefa s’hi manté al carrer Crehueta.\nFinalment, també hi ha alguns casos de h diacrítiques, és a dir, que tenen com a funció distingir. És el cas dels pronoms febles hi i ho i de les exclamacions ah, eh… uuuuh.\nMés lletres que s’escriuen però no es diuen.\nPossiblement, la segona més popular és la u, que forma parella indissoluble amb la q, i que també trobem davant de la g, com a guerra, per marcar-nos la distinció amb gerra… Aquesta funció de distingir també la fa la i davant de la g, en el cas de faig, roig, blanqueig… I davant de la x. La i ens marca si la x ha de sonar fricativa, com a caixa, o africada, com a taxi. A més a més que en el lleidatà i el tortosí aquesta i sí que sona.\nTres quarts del mateix passa en els casos de –t, -d, -b i –p a final de paraula precedida per una consonant (especialment les combinacions -mb, -mp, -nd, -nt, -ld, -lt, -rd, -rt): salt, pont, sant, tomb, camp… Cap diferència a l’hora de pronunciar-les com la sal de la cuina o com quan la gallina pon un ou. Les escrivim perquè a les Illes i al País Valencià sí que les fan. I també les escrivim perquè, a tot el domini, quan fem un derivat, i per tant deixen d’estar a final de paraula, tornen a sonar: saltiró, pontet, tombar, campal… o fins i tot sant Antoni.\nNo és el mateix cas que les paraules acabades amb –ng o -nc: fang, blanc… Si ens hi fixem, ens adonarem que si bé és veritat que no diem la g ni la c, també ho és que no sona igual fan que fang. Aquesta última és més velar, és a dir, que quan la pronunciem tirem la llengua enrere, cap al vel del paladar.\nLa r a final de paraula és un altre dels sons consonàntics que emmudeix. Però no igual a tot arreu. A les Illes, sempre; al Principat i al nord del País Valencià, la r es manté en alguns casos, sobretot en els monosil·labs. Al centre i al sud del País Valencià es fa sempre.\nSi centrem la mirada en el dialecte central (central perquè és al mig, no perquè hagi de ser el centre d’atenció), trobarem una bona pila de a i e que s’escriuen i no es diuen. Són vocals neutres en posició pretònica (això és, abans de la síl·laba tònica o accentuada): barana, berenar, Teresa, carabassa, caragol… que pronuciem brana, Tresa, brenar, carbassa, cargol… Algunes d’aquestes pronúncies estan tan arrelades que l’ortografia ha hagut d’admetre formes dobles, és el cas de cargol i carbassa. Si les busqueu al diccionari de l’Institut d’Estudis Catalans les trobareu totes dues, però us remetran a caragol i carabassa.\nEl cas de Tresa, com que és un nom propi, es confon amb un hipocorístic, com ara Biel de Gabriel, Ximo de Joaquim, o Saní de Sadurní.\nPel que fa als noms propis, un cas particular, que s’escapa dels exemples esmentats dos paràgrafs abans, és el de Tàrrega, pronunciada Targa, en què els targarins eliminen la vocal posttònica. També és particular el cas de Puig-reig, que els purreigtencs diuen Pu-reig. Hem de suposar que per la dificultat de pronunciar dues africades seguides. I segur que n’hi deu haver més.\nSemblant als casos de -lt o -nt a final de paraula, hi ha les r de prendre i derivats: aprendre, comprendre, reprendre (ep, no pas reemprendre!) etc. Ningú les fa, però les escrivim perquè les trobem en la flexió verbal, com ara en la primera persona del singular del present d’indicatiu: prenc, aprenc, comprenc, reprenc, etc. Però que ningú s’esforci a fer-la, prendre amb dues r sembla un embarbussament d’una sola paraula.\nUna altra r que ens fa ballar el cap és la d’arbre (del llatí arbor), que cada cop sento més sovint en converses informals (els presentadors del TN , els locutors de ràdio i la resta de professionals ja saben que no l’han de dir). En aquest cas, si bé la pronúncia és forçada no és impossible com a prendre. És un bon exemple de la força de la llengua escrita.\nÉs un cas semblant a aquest aquests, amb una s muda, que com la t de sant apareix quan fem el femení: aquesta aquestes. Alguns parlants, ja fa anys, van decidir ser coherents avant la lettre i fer el femení segons el masculí: aqueta aquetes. I fins i tot n’hi ha que només van ser mig coherents (si això no fos una contradicció) i fan el plural aquestos.\nUn altre cas de consonant que no es diu però s’escriu per raons etimològiques és doncs, amb variants com ara donc, donques i donces. Segons el diccionari Català-valencià-balear, donques i donces són secundàries, la més conforme a l’etimologia és donc, amb l’afegit d’una -s adverbial com la de mentres. Aquí, la llengua escrita no ha interferit en la llengua oral. No tenim cap problema a dir dons i escriure doncs, ¿potser perquè s’interpreta que la c no és oclusiva /k/, sinó fricativa /s/? Vés a saber.\nArribem al final del camí. He intentat no deixar-me cap cas de consonant escrita i no dita, però me’n falten algunes, algunes d’importants, les que representen en Casasses i en Puntí.\nEl primer, en una exposició (que no he pogut veure, encara, mal que em pesi) Qui’sigut. Un títol que reflecteix totes aquelles lletres que ens mengem al parlar, bàsicament perque no ens fan cap falta. Els catalanoparlants orientals, pel fet de tenir la vocal neutra, en som més propensos. Un altre exemple, l’oració quina hora és? pronunciada quinorés? o fins i tot quinoré?.\nEl segon, que d’això en fa un joc amb les lletres de les seves cançons, com a Atzucac, de Pepalallarga i… (Picap, 1998):\n(…) escanyolit sense banyes…\nOh, déu meu, torna el vent boig,\ntorna el vent boig,\ntorna’l ben boig…,\nkikirikiii i no és l’abril,\nguirigalls i sargantanes (…)\nDe tot plegat, em quedo amb la idea que el fet que la llengua escrita i la parlada no coincideixin al cent per cent no és cap maldecap, és més aviat un fil per a l’autoconeixement i, també, per divertir-nos.\nEl dibuix de la portada és d’en Casasses. Les etimologies de les paraules, del Diccionari de la Llengua Catalana d’Enciclopèdia Catalana.\n‘Mossegar la poma’, de Francesc Serés\nUna bona pila de bons contes, amb aquell encant decimonònic d’haver-se publicat primer en un setmanari. La primera història, La parella perfecta, sembla que faci de preàmbul. Suposo que per això se’n va a un terreny mític, llegendari, ben lluny en el temps i la imaginació. És l’únic cop que ho fa. I l’únic cop que surt una poma per mossegar. La resta de contes toquen l’ara i l’aquí, amb noms d’arreu: Sant Feliu de Guíxols, Caldetes, Dyane 6, el Collsuspina, Vic, el Camp Nou, Can Bros… De seguida passem de la parella perfecta que no ho és tant a les mentides, que atrapen fins i tot a qui no les diu. I a una altra parella perfecta, però aquesta amb gos, que curiosament m’ha recordat els protagonistes del primer conte. Al quart ja entrem en un casament, el d’un protagonista que ha canviat de nom, o malnom, en cada etapa de la seva vida (Robert, Bobby, Bob Esponja, Róbert), i creuo els dits perquè m’agradaria que l’últim canvi l’hi funcionés. El jardí és un retrat d’un espai i unes persones, com si es barregessin els caràcters amb els matolls, com si la personalitat i la manera de fer prenguessin cos i se’t poguessin enganxar a la pell. Brrr. I de la descripció/explicació d’un espai, a una reflexió feta pel protagonista, conscient del que pot significar un cotxe, i sobretot conscient del moment en què aquest significat es va trencar, fet miques. El següent també té un cotxe pel mig, i una dosi més punxeguda d’ironia, quan el protagonista canvia i l’antagonista no es mou.\nFrancesc Serés. Foto: Institut Ramon Llull.\nBé, no continuo perquè hi ha trenta-set contes, i em sembla que amb els set primers ja us en podeu fer una idea.\nTots els contes tenen un espai definit, un espai físic per on moure’s, i també una situació coneguda, o més aviat identificable. En podríem dir una parella de les que va mossegar la poma. A partir d’aquí, entres dintre la trama, que es resol a l’última frase, que t’obre una finestra a l’interior dels personatges, que et deixa amb el somriure als llavis, o amb un calfred al cos.\nLa llengua és força neutra, d’acord amb el punt de vista del narrador, que és descriptiu, expositiu, tant en tercera persona com en primera. Els diàlegs serveixen per entrar dins del cap del personatges sense haver de trencar aquest punt de vista narratiu, tot i que, de vegades, la darrera frase del conte, la que accentua la història, el capgira, i es converteix en un narrador omniscient, com a Mentides de veritat, Monopatins o Efectes de superfície. D’altres fa servir altres recursos. A La casa de nines és una frase dels protagonistes, a Els gossos i Al cap de Creus és una descripció d’una acció, a El jardí i Placebo una comparació, a Els bons salvatges i Descendència una afirmació…\n“Tot va passar el dia que el Barça va eliminar el Dinamo de Kíev. Els dies de partit havíem d’anar a trucar mentre jugaven, ni abans ni després. Abans, impossible trobar cabina i el després el guardàvem per llençar globus d’aigua a la gentada que sortia per Comandante Benítez per anar al metro. Aquell dia, però, alguns vam fer tard i vam ensopegar la trucada amb el final del partit. Entre el brogit de motors i crits, vam sentir el soroll d’una trencadissa. Van arribar una dotzena de nois, corrents amb porres i pals. A un el vaig veure venir perquè anava trencant els vidres dels cotxes mal aparcats a la vorera de la travessera de les Corts. Vaig dir adéu i vaig penjar. Els vidres de les cabines van anar petant l’un rere l’altre. Els captaires no van tenir temps de gaire res. Ella va poder fugir perquè el seu company els va entretenir. Tot va passar rapidíssim, la trencadissa, els vidres, una noia i la captaire xisclaven, els llums dels cotxes de policia i els skins que corrien. En van enxampar dos, encara em sembla que veig el cop de porra al genoll que va fer caure el segon”.\nI mossegada rere mossegada, la vida continua.\ncreure – conèixer\nAl darrer apunt vaig tractar les falses amistats i els literalismes, una classe de calcs lingüístics basats més en la forma que en el significat. Segons el diccionari de l’Institut d’Estudis Catalans (DIEC), un calc és un “malleu que reflecteix l’estructura d’una forma estrangera a través d’una combinació d’elements nadius”. És allò que cantava La Trinca a Coses de l’idioma: “Si vol dir que el cotxe li fa figa, ha de dir que el cotxe ‘le hace higo’. I si li fa un pet com una gla, hace un pedo como una bellota, señor, eso rai’.” (Trincar i riure. Edigsa, 1971).\nPerò hi ha una altra mena de calcs, que no sabria com dir-ne. És el calc per omissió. Si un mot o una expressió en una llengua minoritzada no té un equivalent clar en la llengua dominant, simplement, es deixa de fer servir. Seria l’anticalc. Veiem els dos exemples del títol.\nEl verb creure és un verb transitiu, és a dir, que sempre porta un complement directe enganxat al verb perquè sempre que creiem creiem alguna cosa. Per exemple, segons el DIEC: “no creguis res si no ho veus”; “creure’s tot el que diuen”. O també podem creure una persona: “ja li ho hem dit, però no ens ha cregut”; “no el crec perquè és un mentider”. I amb la preposició en al davant, pren el sentit de tenir fe: “creure en l’amistat”; “creure en la paraula d’algú”.\nA grans trets, tots aquests sentits tenen més o menys correspondència en el castellà, gairebé podríem traduir les frases paraula per paraula, a la manera de La Trinca. Un cop d’ull al diccionari de la Real Academia Española (DRAE) en aquest cas no ens ajudarà gaire perquè gairebé no posa exemples ni exposa tants matisos com el DIEC. Dit sigui de passada, és curiós veure com al DRAE Dios apareix en dues de les set accepcions de creer (n’hi ha una, la sis, que és només “creer en Dios”) mentre que al DIEC Déu no hi surt enlloc.\nTornem cap aquí. El verb creure té un ús que no té el castellà i que em fa la sensació, sempre subjectiva, que va de baixa. És el creure amb el significat d’obeir: “creure els pares, l’oncle, els mestres” (accepció 2.2 del DIEC). Que també té un ús intransitiu que el DIEC no recull, però el diccionari d’Enciclopèdia Catalana (DEC) sí: “aquest nen no creu” (acc. 3.2). En aquest cas, vol dir més coses que obeir, vol dir fer bondat, ser bon minyó, portar-se bé. En fi, qui tingui canalla ja sap de què parlo.\nEn el cas del verb conèixer, tant el DIEC com el DRAE coincideixen bastant en el significat i en els diversos matisos: “Tenir una idea més o menys completa (d’algú o d’alguna cosa)” (acc. 1.1); “Averiguar por el ejercicio de las facultades intelectuales la naturaleza, cualidades y relaciones de las cosas” (acc. 1); “Haver experimentat (alguna cosa)” (acc. 1.8); “Experimentar, sentir” (acc. 5). Fins i tot coincideixen en el sentit sexual, però amb variants prou curioses: “conèixer una dona. En llenguatge bíblic, tenir relació sexual amb ella” (acc. 2.4.); “Tener relaciones sexuales con alguien” (acc. 6).\nEn fi, no ens distraguem. La qüestió és que en català hi ha un ús del verb conèixer que no es correspon a cap ús del castellà i que no recull el DIEC, però si el DEC: “Conèixer-s’hi. Notar, experimentar, algú els efectes d’alguna cosa” (acc. 19). És el cas següent, sentit en una conversa recent: “a la peixateria hi ha menys gent, s’hi coneix que n’han obert una altra a prop”. En una cerca ràpida per internet, he trobat aquest altre exemple en una pàgina sobre els castells de Mallorca, a www.portalfora.es: “Allà on comencen es graus de s’escalonada, s’enfilava es cavall, i hi deixà ses potes senyades, que encara ara s’hi coneixen.” O aquest cas d’un refrany sobre el temps: “El vent Ripollés, ni plou ni aclareix, però quan s’hi posa, s’hi coneix.” O aquest frase extreta del blog de Carles Juanuix, d’Osona: “Ja s’hi coneix amb el dia”, per indicar que ja es nota que els dies s’allargassen, que es fa fosc més tard, ja que l’apunt és del 22 de gener, i és també el sentit d’aquesta altra: “L’estiu no s’hi coneix; l’ayret fresch que baixa del cims nevats hi manté una temperatura de 15 á 16 graus”, dels Recorts d’un excursionista, de Carles Bosch de la Trinxeria, publicats el 1837 a la impremta Renaixensa, a Barcelona. I acabo amb un article de Josep Pla sobre Josep Maria de Sagarra: “Que jo sàpiga, l’obra sobre la qual projectà una correcció més meditativa fou la traducció de la Comèdia del Dant. La correcció s’hi coneix.” (Josep Maria de Sagarra i la seva prosa, 1960, dins Retrats de passaport).\nCreure i conèixer, dos verbs d’allò més habituals amb uns sentits amagats que no ens hem de deixar perdre. Ara bé, el fet que una expressió o una paraula no tingui correspondència literal en castellà no la fa més bona en català. Això sí, no puc evitar agafar-li un afecte especial, que voleu que us digui.\n‘La montaña del alma’, de Gao Xingjian\nLa novel·la arrenca a poc a poc… En la primera escena, el narrador et situa el protagonista, un escriptor jove que ha publicat a la capital i que ha començat a viatjar pel país. I també li posa un objectiu: arribar a la muntanya de l’ànima, Lingshan. Amb aquest plantejament en tens prou com a lector per anar travessant pàgines rere els ulls del protagonista. A poc a poc coneixes personatges de tota mena, que expliquen històries, que força vegades et remunten al passat, que sembla que interpel·li el present, que és descrit i destrossat alhora.\nEm quedo amb la història de l’home salvatge, una mena de ieti o bigfoot xinès, amb les descripcions de rituals desapareguts, amb la recerca de llegendes i cançons, amagades de l’empenta de la Revolució Cultural, i amb passatges com aquest, al començament del capítol 75: “Y también en el Wanxian ha fondeado el barco por la noche. El segundo de a bordo ha venido a charlar conmigo mientras yo estaba contemplando las luces de la ciudad. Me ha contado que, refugiado en su cabina de pilotaje, assistió a una carniceria durante la Revolución Cultural. Eran por supuesto hombres lo que estaban matando, no peces. De tres en tres, atados por las muñecas con un alambre, fueron empujados hacia el río por unos disparos de metralleta. Tan pronto como uno de ellos era alcanzado, arrastraba a los otros al agua y los vio debatirse como peces atrapados en el anzuelo, antes de ser llevados a la deriva por la corriente cual perros reventados. Lo curioso es que cuantos más hombres se mata, más numerosos son éstos, mientras que los peces, cuántos más se ha pescado, más escasos se vuelven. Sería preferible lo contrario.”\nGao Xingjian a la Galeria Simoncini, a Luxemburg, el setembre de l’any passat.\nA poc a poc, descobreixes que el temps puja i baixa, que les històries van endavant i enrere, i cada capítol pren autonomia, tant, que cap a mitja novel·la et preguntes si no és més aviat un recull de relats, en què la recerca personal s’encreua amb la història i la política, però també amb l’amor i el sexe, i amb la natura i l’ecologisme, molt presents.\nI quan arribes al capítol 72, dels 81 que té el llibre, l’autor, de manera molt educada, et resol unes quantes preguntes i et confirma unes quantes suposicions:\n“-¡Esto no es una novela!\n-Entonces, ¿qué es? -pregunta él.\n-Una novela debe constar de una historia completa.\nÉl dice que cuenta también historias, pero que alguna de ellas las cuenta hasta el final, otras no.\n-Si no se respeta ningún orden, es imposible que el autor sepa cómo desarrollar la intriga.\n-Pues bien, dígame usted cómo desarrollarla, por favor.\n-En primer lugar, se requiera una introducción, luego un desarrollo y, por último, el momento culminante y un desenlace. Son los conocimientos básicos para escribir una novela.\nÉl pregunta si existe alguna forma de escribir al margen de las normas básicas. Por lo que se refiere a las historias, se cuentas algunas empezando por el principio, otras por el final, algunas tienen un principio pero no un final, algunas sólo un final o una parte imposible de contar hasta su final, y si bien algunas podrían contarse, ello no siempre es necesario, porque no hay nada interesante que contar; y sin embargo todas son historias.\n-Sea cual sea la manera como cuente usted sus historias, es menester que tengan un personaje principal, ¿o no? Una novela debe contar, en cualquier caso, con varios personajes principales, mientras que en la suya ¿qué pasa?…\n-¿Acaso yo, tú, ella y él no son en mi libro personajes? -pregunta él.\n-¡Pero si no son más que pronombres personales! Utilizar diferentes enfoques descriptivos no es óbice para no trazar el retrato de los propios personajes. Aunque considere usted estos pronombres personales como personajes, su libro no tiene ninguna figura definida. Y tampoco cabe hablar de descripciones.\nÉl dice que no pinta retratos.”\nAl final de la discussió, al cap d’unes pàgines, el critic literari s’aixeca, “se sacude las mangas” i se’n va, emprenyat com una mona.\nEn fi, si mai teniu interès a buscar la vostra muntanya de l’ànima ja sabeu on es fiqueu. El camí és llarg i de vegades fatigós, però val la pena recorre’l.\nTraducció: Liao Yanping i José Ramon Monreal, ben petits a la pàgina 6 de l’edició de Planeta Agostini, dins la col·lecció Biblioteca Oriental.