Els joves de Roses afirmen que la campanya “Per Carnaval No tot s’hi val” és necessària ·\nEls joves de Roses afirmen que la campanya “Per Carnaval No tot s’hi val” és necessària\nUna de les sessions de la campanya “Per Carnaval tot s’hi val” als estudiants de Roses desenvolupada al Teatre de Roses\nCom evitar problemes i les seves conseqüències posteriors centren les sessions de la campanya “Per Carnaval No tot s’hi val”\nProp de 900 alumnes de secundària de Roses han passat avui pel Teatre Municipal per participar en la jornada de sensibilització “Per Carnaval, no tot s’hi val!” organitzada per l’Àrea de Joventut de l’Ajuntament i dirigida a la conscienciació dels joves entorn als perills que comporten el consum d’alcohol i drogues, i les greus conseqüències que poden derivar . Diverses projeccions amb testimonis explicant males experiències durant Carnaval, els consells de policia local, mossos d’esquadra, personal del CAP i Creu Roja i l’espot de la campanya, han centrat l’activitat.\nUns missatges molt negatius que han arribat als joves de Roses, els quals, conscients del que passa al Carnaval per abusar de l’alcohol i consumir drogues afirmen que la campanya “Per Carnaval tot s’hi val” és necessària “perquè massa gent acaba malament”, “és súper important aquesta campanya, és essencial”, “només cal mirar les notícies del dia després per saber si és important o no”, “aquesta campanya s’ha de fer si o si”, han manifestat per aquest ordre José Marcos Pérez, Ismail Abriak, Omaima Bentarifet i Pascal Partsch. Per a la noia Omaima el que més l’ha impactat “ha estat el testimoni de la noia –representada per una actriu- que ha patit abusos sexuals”.\nEn aquest sentit, la regidora de Joventut, Anna Jorquera, ha afirmat que “els testimonis que han pogut sentir avui els joves reflecteixen la realitat, la cara obscura del Carnaval, coses que, desgraciadament, passen, tot i que encara estem sentint per part de persones adultes que això no passa”.\nLes tres sessions dutes a terme han estat conduïdes pel tècnic de Joventut de l’Ajuntament, Jordi Abadal, qui ha anat presentant els diferents testimonis i projeccions que han integrat l’acte. Els aspectes tractats han girat entorn a testimonis de joves que s’han vist immersos en situacions de risc durant edicions passades del Carnaval, com ara baralles, comes etílics o inconsciència, casos d’abusos sexuals, etc, per un abús d’alcohol o drogues.\nLes intervencions dels membres de la Policia Local, Mossos d’Esquadra, CAP i Creu Roja, han aportat consells i recomanacions perquè els joves assistents evitin aquestes situacions de perill i, en cas de trobar-s’hi o detectar alguna emergència, sàpiguen com han d’actuar. Què fer en cas de trobar algú inconscient per evitar que pateixi hipotèrmia o pugui ofegar-se amb el seu propi vòmit, quines imatges no es poden difondre per xarxes socials o qualsevol altre mitjà per no incórrer en un delicte contra la intimitat, com actuar davant qualsevol indici d’abús sexual -per petit que sembli-, no desplaçar-se sol per llocs apartats i solitaris del municipi, han estat alguns dels temes tractats.\n“Ha estat una sessió molt interessant, no s’ha fet gens avorrida, perquè no ha estat la típica xerrada fent un sermó”, ha dit Partsch.\nEn total han estat 900 els estudiants desplaçats durant el matí fins al Teatre Municipal per participar en les diferents sessions, alumnes dels cursos de tercer i quart d’ESO, primer i segon de batxillerat i cicles formatius dels tres instituts de Roses (Cap Norfeu, Illa de Rodes i Centre Escolar Empordà). Aquest vespre, es realitzarà una quarta sessió destinada a pares, mares i tutors i públic general que vulgui assistir. Com en edicions anteriors, aquesta activitat té per objectiu despertar l’interès i cridar l’atenció entre els joves del municipi, amb la presentació d’experiències i informació d’una forma molt directa per tal de mantenir la seva atenció i suscitar la reflexió i el debat amb amics, companys i família entorn al què han vist i sentit durant la sessió.\nEl missatge de la campanya arriaba als joves, això segur, perquè com diu Abriak “realment per carnaval tot s’hi val no és així, perquè si tot valgués acabaríem tots morts i ja veiem com acaba el Carnaval moltes vegades”.\nLa jornada d’avui conforma l’acció central de la campanya, que enguany també compta amb la difusió d’un spot a les xarxes socials, el lliurament de 10.000 polseres de suport i compromís amb la campanya i una pàgina web informativa amb molt material gràfic.\n5 anys de campanya\nLa campanya “Per Carnaval, no tot s’hi val! ja fa 5 anys que es va posar en marxa, amb resultats positius ja que “les dades que obtenim després dels diferents equips d’emergència i seguretat ens indiquen que les persones en estat greu que són ateses al CAP la gran majoria són de fora, i per aquest motiu ens estan demanant que fem aquesta campanya en altres poblacions del voltant, i ho farem la setmana vinent”, ha afirmat Jorquera\nEls bons resultats obtinguts des de la posada en marxa de la campanya són conseqüència, sens dubte, de la implicació de les colles de Carnaval per evitar el consum d’alcohol durant les passades, i la col·laboració dels cossos policials i sanitarias abans, durant i després del Carnaval. Tot plegat, ha deixat palès l’eficàcia que la campanya “Per Carnaval, no tot s’hi val!” ha tingut i té entre adolescents i joves.\nI el testimoni del jove José Marcos així ho reflecteix a l’assenyalar que l’objectiu que s’ha marcat Pérez per aquest Carnaval ha estat “passar-m’ho bé amb els meus amics, amb la meva família que també es disfressa i sense beure alcohol, perquè el Carnaval es per ballar i estar amb els teus amics que no pas per beure alcohol”.\nTags: Campanya, Estudiants de Roses, Per Carnaval tot s'hi val, Roses, Sessions, Teatre Municipal de Roses\nPrevious Els escolars de Roses coneixen l’Ajuntament\nNext No podia faltar la típica i tòpica disfressa de pirata al Carnaval de Roses


Què és el parell de força de la moto? | Restaura la moto!\n13 de març de 2015 Què és el parell de força de la moto?\nTagged with: Aula de mecànicael tallerparell de forçaPotència motorestaura la moto


03 febrer 2013 - De nens molt capaços a joves excel·lents | Núria Astorch | girona | Educació | El Punt Avui | Notícia\ngirona - 3 febrer 2013 2.00 h\nDe nens molt capaços a joves excel·lents\nCap a cinquanta alumnes gironins amb altes capacitats han participat en uns tallers de robòtica al Parc Científic i Tecnològic\nL'experiència ha estat satisfactòria i se'n faran més\nS'està preparant un màster per a professorat i una escola d'estiu\nUna cinquantena d'alumnes de 5è i 6è de primària i de 3r i 4t d'ESO de diferents centres gironins i també d'algun de Barcelona han participat en uns tallers científics adreçats a infants i joves amb altes capacitats. Es tracta d'una prova pilot que s'ha dut a terme als espais que Udigital.edu té a l'edifici Narcís Monturiol del Parc Científic i Tecnològic amb la col·laboració de l'associació Fanjac (Fundació d'Ajut a Nens i Joves d'Altes Capacitats) i el suport del vicerectorat d'Estudiants, Cooperació i Igualtat de la Universitat de Girona. En concret, s'han fet quatre tallers amb alumnes de secundària i uns altres quatre amb alumnes de primària. Cada taller ha estat de dues hores de durada. Han treballat, sobretot, la creativitat a partir de la robòtica i l'astronomia, les dues matèries en què estan especialitzats els professionals que treballen a l'Udigital.edu.\nA pesar d'haver estat molt limitats en el temps, la psicòloga de la Fanjac, Teresa Gómez, assegura que tant els nois i noies que han participat en els tallers com els seus pares n'han quedat molt satisfets. I, de fet, ja s'està preparant una segona fase d'aquests tallers que es desenvoluparan en aquest curs escolar i que aquesta vegada aniran adreçats a alumnes més petits. A banda de l'estimulació intel·lectual que han rebut en aquests tallers, s'ha aprofitat per ensenyar els participants a treballar en equip i a trencar el funcionament individualista amb què se solen comportar molts d'aquests alumnes, segons destaca Gómez. Un cop acabats aquests tallers, es passarà als pares i als alumnes unes enquestes per fer-ne una valoració més acurada i també s'estudiarà si l'experiència ha revertit en benefici de l'escola o de l'institut.\nAquest tipus de tallers cobreixen, tot i que molt parcialment, les necessitats educatives especials que requereixen els alumnes amb altes capacitats i que, ara per ara, no reben als centres. En aquest sentit, el professor universitari i membre del vicerectorat d'Estudiants, Cooperació i Igualtat de la UdG, Teo Jové, subratlla la importància de detectar a temps els alumnes gironins amb altes capacitats perquè aquest són, potencialment, els joves amb talent que la Universitat de Girona no pot deixar escapar en el futur.\nPer aquest motiu, per exemple, ja s'està treballant en la celebració, a la primavera, d'un campus per a estudiants preuniversitaris d'altes capacitats i també s'està a punt de signar un conveni entre la Fanjac i la UdG per oferir un màster en aquesta matèria per a professorat del centre. En aquest mateix sentit s'està organitzant una escola d'estiu oberta a professionals, estudiants i pares.\nLes altes capacitats inclouen la superdotació i el talent. La superdotació fa referència a l'alumnat amb un nivell alt de raonament lògic i creativitat en tots els recursos intel·lectuals. L'alumnat amb talent té una elevada aptitud en un o més àmbits, però en canvi en la resta pot presentar nivells discrets o fins i tot deficitaris. Els alumnes superdotats i els talentosos suposen entre el 4% i el 6% de la població escolar. Són un grup heterogeni que comparteixen trets comuns i que requereixen una detecció per tal d'atendre les seves necessitats.\nHem de fer el possible per captar, per a la UdG, tots els joves amb talent\ndels alumnes són els que destaquen perquè són superdotats o talentosos.\nL'observatori de la UNED n'ha detectat 125 casos\nLa robòtica , una eina per desenvolupar la creativitat.\nL'observatori de la superdotació i els talents de què disposa la UNED de Girona ha diagnosticat des que es va posar en funcionament, el 2009, prop de 125 casos de nens amb altes capacitats. Dirigit pel professor de la UNED i inspector d'Ensenyament, Àngel Guirado, disposa d'un equip de quatre psicòlegs que avaluen els nens que els arriben normalment per iniciativa de les famílies i en alguns casos, menys, dels centres educatius. Un cop s'ha determinat que tenen altes capacitats, proporcionen als pares un seguit de recomanacions de caràcter pedagògic i també informen de la situació a l'equip d'assessorament psicopedagògic (EAP) per tal que en el centre educatiu prenguin algun tipus de mesura o mobilitzin els recursos que siguin possibles.\nA més d'aquesta tasca, cada any l'observatori també fa una recerca que està relacionada amb aquests temes. L'últim que s'ha dut a terme ha estat sobre la creativitat i la seva expressió en els alumnes amb altes capacitats. En aquest sentit, i segons ha explicat Guirado, entre els joves superdotats hi predomina un percentatge important de creativitat, mentre que en els talentosos no sempre hi és o bé hi és però en una expressió menor. Guirado, que també fa formació entre el professorat, és coautor del llibre Altas capacidades intelectuales. Pautas de actuación, orientación, intervención y evaluación en el periodo escolar.\nUna guia per als docents\nEl Departament d'Ensenyament ha elaborat una guia de detecció i actuació per a l'alumnat amb altes capacitats adreçada al professorat de primària i secundària. Amb aquesta guia es pretén ajudar els docents a detectar, dins l'aula, els alumnes talentosos i proposar-los programes que permetin impulsar les seves capacitats. Ara com ara una de les solucions que s'aplica de manera freqüent és avançar els nens de curs. La guia defineix les característiques d'aquest alumnat i desmenteix alguns estereotips respecte dels infants i joves talentosos, com per exemple que provenen de classe social mitjana o alta, que són propensos a desequilibris psicològics, que acostumen a avorrir-se o que han de ser atesos per professionals superdotats. Una altra de les actuacions que s'ha dut a terme en aquest àmbit ha estat la formació, al curs passat, de més de sis-cents docents catalans. La guia es va presentar recentment.\nEl Punt Avui. Comarques Gironines 03-02-2013 Pàgina 2


Holidays#16 by corratgé Odile - Issuu\n# 16 holidays 1\ntexte de christophe puyou\n9 olivier janot\n37 sidi omar-alami\n51 jordi vives i iglesias\n67 lise lacombe\n81 rené limbourg\nchristophe puyou La nostalgie des vacances J’ai 8 ans. Sur la Grande Plage de Biarritz, assis sur ma serviette, les adolescentes sylphides qui défilent devant moi ne retiennent pas encore mon attention. Je l’ignore pour l’heure, mais la glace à la fraise que je fais rouler sur ma langue aura le parfum de la nostalgie. Le marchand de beignets abricot que je guette quotidiennement avec gourmandise fera également partie de cet album personnel où les saveurs, les odeurs et les images s’impriment à même notre chair. Lors de la pêche aux crabes sur les rochers, l’exhalaison pourtant âcre de la marée basse constituera l’effluve du temps perdu. Même mon angoisse me paraît plus douce en vacances. Cette alliance accidentelle de sensations et d’émotions formera le portfolio intime du temps de l’innocence. L’été de mes 11 ans, la tumeur de mon père me sortira définitivement de cette innocence sans pour autant sonner le glas du temps libre, de la vacance de l’être qu’offrent les vacances. D’ordinaire, la vacuité a l’arrière-goût amer de la mort. Certes le souci ne disparaît pas par magie, mais l’horizon, loin d’être un rétrécissement du monde, dessine alors la possibilité d’un événement à venir. La promesse d’aventures déposée dans la silhouette des filles qui vont et viennent d’un bout à l’autre du promenoir ainsi que les longues heures passées avec ma bande de potes ont remplacé les glaces, les beignets abricot, les cabanes et les jeux de mon enfance. Mais c’est toujours ce temps suspendu qui est à l’œuvre. Paradoxalement, c’est une forme de désoeuvrement qui rend possible l’éclosion du kairos, du moment opportun. Sans cette période de disponibilité, le monde se déroule devant nous sans que nous puissions vraiment le contempler ou le saisir. Nous avons alors la vague impression que l’événement peut surgir au coin de la rue et bouleverser la donne du réel. Ce changement de perspective laisse apparaître, par contraste, l’absurdité des agitations professionnelles. A ce titre, les vacances constituent une menace pour tout ordre établi. Aussi, il a fallu tuer les vacances en les diluant dans le loisir. Il s’agit d’occuper le temps du vacancier, fût-il enfant. La liste des choses à faire prend le relais de la liste des courses. Les parcs d’attractions, les villes à visiter et les activités en tout genre le maintiennent, croît-on naïvement, à l’écart de la vacance. L’impératif festif enjoint homo festivus 1 d’aller à Bayonne, à Pampelune ou dans telle soirée en vue, de prendre une série de clichés, de selfies, attestant de sa présence, à la manière dont on glisse sa tête dans des personnages dont la silhouette est prédécoupée. La tendance à s’inscrire dans un cadre déjà-vu anesthésie le regard et annihile l’imaginaire, le hors-champ. En dépit d’un certain penchant pour la fête, je tenais, jeune homme, à préserver cette suspension du temps dont j’étais déjà nostalgique. C’était principalement la lecture qui la rendait désormais possible. Lors de la longue pause estivale qui s’étalait de fin juin à début octobre, je découvris ainsi, tour à tour, les œuvres de Proust, de Musil et de Pessoa. 1\nPour reprendre l’expression de Philippe Muray. 5\nDorénavant, je suis souvent en congés mais rarement en vacances. C’est comme si ces dernières étaient irrémédiablement associées à la jeunesse, à un temps perdu qui s’offre à nous au détour d’une sensation, d’une émotion, d’un paysage ou d’une rencontre. C’est précisément l’un des pouvoirs de la photographie que d’exhumer ce temps enfoui où l’existence a un goût atemporel. Lorsque je regarde les photographies de Biarritz prises par Claude Nori en 1984, elles ont le parfum de mes vacances. Leur cadrage réfléchi renvoie au cadrage inconscient que ma perception effectuait au sein du réel, chipant ainsi à la fugacité des phénomènes un pan d’éternité. C’est alors que ma pathétique victoire sur le caractère éphémère des choses trouve un écho dans le travail artistique. Ainsi, la photographie de la Grande Plage, où les baigneuses en monokini attendent leur tour à la douche, ressuscite une émotion du début de l’adolescence. L’une d’entre elles s’abandonne, les yeux fermés et la tête levée, à la douceur du jet d’eau. A ses côtés, un banc du club Mickey est renversé, tout comme mon regard d’enfant. Il faut dire que Valérie Kaprisky, dans L’année des méduses, venait de produire sur moi le plus grand effet. J’avais 12 ans et je ne voyais plus la plage de la même manière. Ces effluves visuels sont les traces à la fois fragiles et persistantes qui témoignent de nos existences. Dans La chambre claire, Roland Barthes résume ce pouvoir ontologique de la photo dans la formule « ça a été ». Si on ne saurait réduire la photographie à cette fonction, on aurait également tort de lui ôter ce privilège esthétique. Fort heureusement, l’art nous délivre d’un enfermement au sein de notre seule expérience. Ainsi, à la jonction entre notre existence singulière et l’universalité de notre condition, nous prolongeons notre vie dans celle que les écrivains, les peintres ou les photographes mettent en forme. Bien que je ne fusse pas encore né, je me retrouve dans ce temps de l’innocence capturé par Jordi Vivès i Iglesias, au détour d’une piscine ou d’un toboggan. Sidi Omar-Alami, en confrontant la solitude d’êtres perdus dans les grands espaces américains, fait resurgir le sentiment du sublime, aussi déroutant qu’exaltant, que chacun a pu expérimenter. A la manière des personnages d’Hammershoi peints de dos, nous partageons avec ces individus sans visage un regard porté sur le monde. Cette promesse d’un ailleurs est inscrite au cœur même des vacances, que ce soit sous la forme de la rupture avec l’ordinaire, de l’invitation au voyage ou du surgissement d’une rencontre.\nLa nostàlgia de les vacances Tinc 8 anys. A la Gran Platja de Biarritz, assegut sobre la meva tovallola, les adolescents sílfides que desfilen davant meu no retenen encara la meva atenció. De moment encara no ho sé, però el gelat de maduixa que faig rodar sobre la meva llengua tindrà el perfum de la nostàlgia. El venedor de bunyols d’albercoc que aguaito cada dia amb llaminadura, farà part igualment d’aquest àlbum personal on els sabors, les olors i les imatges s’imprimeixen fins i tot a la nostra carn. Quan es pesca el cranc a les roques, l’ exhalació tanmateix acre de la marea baixa constituirà l’efluvi del temps perdut. Fins i tot la meva angoixa m’apareix més suau en vacances. Aquesta aliança accidental de sensacions i d’emocions formarà el port-folio íntim del temps de la innocència. L’estiu dels meus 11 anys, el tumor del meu pare em sortirà definitivament d’aquesta innocència sense per tant sonar la fi del temps lliure, del no fer del ésser que ofereixen les vacances. D’ordinari, la vacuïtat té el gust amarg de la mort. Evidentment la preocupació no desapareix per màgia, però l’horitzó, en comptes de ser un restretament del món, dibuixa llavors la possibilitat d’un esdeveniment a venir. La promesa d’aventures dipositada en la silueta de les filles que van i vénen d’un extrem a l’altre del passeig així com les llargues hores passades amb la meva banda d’amics han reemplaçat els gelats, els bunyols d’albercoc, les cabanyes i els jocs de la meva infantesa. Però és sempre aquest temps suspès . Paradoxalment, és una forma d’ociositat que fa possible la desclosa del “kairos”, del moment oportú. Sense aquest període de disponibilitat, el món es desenrotlla davant nosaltres sense que puguem verdaderament contemplar-ho o agafar-ho. Tenim llavors la vaga impressió que l’esdeveniment pot sorgir al racó del carrer i trastocar la dona del real. Aquest canvi de perspectiva deixa aparèixer, per contrast, l’absurditat de les agitacions professionals. I doncs, les vacances constitueixen una amenaça per tot ordre establert. També, ha calgut matar les vacances diluint les dins l’oci. Es tracta d’ocupar el temps de qui fa vacances, fins i tot si és un nen. La llista de les coses per fer és ara la llista de les compres. Els parcs d’atraccions, les ciutats a visitar i les activitats en tot gènere el mantenen, es creu, ingènuament lluny de la vacança. L’imperatiu festiu incita “l’homo festivus” a anar a Baiona, a Pamplona o de festa, de prendre una sèrie de clixés, de “selfies”, testificant de la seva presència, tal com es rellisca el cap dins de personatges amb la silueta retallada. La tendència a inscriure’s en un marc ja-vist anestesia la mirada i anihila l’imaginari, el fora-camp. En detriment d’una certa tirada per la festa, volia, home jove, preservar aquesta suspensió del temps del qual ja era nostàlgic. La lectura ho feia llavors possible. En el moment de la llarga pausa estival que s’estenia de finals de juny a començament d’octubre, vaig descobrir, una darrera l’altra les obres de Proust, de Musil i de Pessoa.\nAra, estic sovint en vacança però rarament de vacances. És com si aquestes últimes fossin irremeiablement associades a la joventut, a un temps\nperdut que s’ofereix a nosaltres darrere d’una sensació, d’una emoció, d’un paisatge o d’una trobada. És precisament l’un dels poders de la fotografia , exhumar aquest temps enterrat on l’existència té un gust intemporal. Quan miro les fotografies de Biarritz preses per Claude Nori en 1984, tenen el perfum de les meves vacances. El seu enquadrament reflexionat reexpedeix a l’enquadrament inconscient que la meva percepció efectuava del que és real, prenent així a la fugacitat dels fenòmens un tros d’eternitat. Es llavors que la meva patètica victòria sobre el caràcter efímer de les coses troba un eco en el treball artístic. Així, la fotografia de la Gran Platja, on les banyadores en monokini esperen el seu torn a la dutxa, ressuscita una emoció del començament de l’adolescència. Una s’abandona, els ulls tancats i el cap llevat, a la dolçor del raig d’aigua. Al seu costat, un banc del club Mickey girat , tot i com la meva mirada de nen. Cal dir que Valérie Kaprisky, en “L’any de les meduses”, m’havia produït un efecte molt gran. Tenia 12 anys i no veia la platja de la mateixa manera. Aquests efluvis visuals són al mateix temps les traces fràgils i persistents que testifiquen de les nostres existències. A “La cambra clara”, Roland Barthes resumeix aquest poder ontològic de la foto en la fórmula «això ha sigut». Si és no sabria reduir la fotografia a aquesta funció, no se li pot treure aquest privilegi estètic. Afortunadament, l’art ens allibera d’un afermament dins de la nostra sola experiència. Així, a la junció entre la nostra existència singular i la universalitat de la nostra condició, perllonguem la nostra vida en la que els escriptors, els pintors o els fotògrafs posen en forma. Encara que no fos nascut, em reconec en aquell temps de la innocència capturat per en Jordi Vivès i Iglesias, al costat d’una piscina o d’un tobogan. Sidi Omar-Alami, confrontant la solitud d’éssers perduts en els grans espais americans, fa ressorgir el sentiment del sublim, tan desconcertant com exaltant, que cadascú ha pogut experimentar. A la manera dels personatges de Hammershoi pintats d’esquena, compartim amb aquests individus sense cara una mirada cap al món. Aquesta promesa d’un altre lloc és inscrita al cor mateix de les vacances, que sigui sota la forma de la ruptura amb l’ordinari, de la invitació al viatge o del sorgiment d’una trobada.\nolivier janot front end\nwww.front-end.pics www.facebook.com/front.end.pics La série FRONT END est un itinéraire, un voyage introspectif sur les routes australiennes (2008) et néo-zélandaises (2013). Les standards britanniques et américains, la pop culture, la contre-culture et l’image au cœur de l’urbanisation ont largement influencés ce projet dont l’approche picturale n’en est pas moins déterminée et déterminante. Ce rapport à l’image constitue le point d’entrée vers de multiples facettes du monde, de multiples horizons. Avant que notre œil ne soit totalement séduit - ou non - par ce qu’il perçoit, il se focalise l’espace d’un instant sur un ensemble de données photographiques dénuées de repères de temps, de lieu… L’image est alors figée, picturale. Ce flux effectuera en arrière-plan (back end) une transmission d’informations importante et développera dans sa course un esprit d’analyse, une « photosensibilité », un discernement spatio-temporel et objectif de l’image dans sa composition. Ce processus libère en nous des impressions, une appréciation: le sentiment photographique.\nLa sèrie FRONT END és un itinerari, una vista panoràmica sobre el món del viatge a través de les carreteres australianes (2008) i neó-zelandeses (2013). Els estàndards britànics i americans, la pop cultura i la contra-cultura han influït molt aquest projecte del qual l’enfocament pictòric no n’és pas menys determinat i determinant.\nAquesta relació a la imatge constitueix el punt d’entrada cap a múltiples facetes del món, a múltiples horitzons. Abans que el nostre ull sigui –o no- totalment seduït pel que recapta, es fixi l’espai d’un instant sobre un conjunt de dades fotogràfiques sense lligam de temps, de lloc… La imatge és llavors immòbil, pictòrica. Aquest flux efectuarà en un plànol posterior (back end) una transmissió d’informacions important i desenvoluparà una anàlisi, una «fotosensibilitat», un discerniment espaï-temporal i objectiu de la imatge en la seva composició. Aquest procés allibera en nosaltres unes impressions, una apreciació: el sentiment fotogràfic.\n”Je t’écris de la plage des Mouettes” http://sandramehl.viewbook.com\nA l’écart du tumulte touristique qui agite les plages de la côte méditerranéenne en période estivale, la plage dite des « Mouettes », à Sète, s’étend sur quelques centaines de mètres en bordure de l’Etang de Thau. Cet étang, le plus grand de la région Languedoc Roussillon, par ses 7 500 hectares reliant sept communes riveraines, est traditionnellement pourvoyeur de revenus pour ceux qui s’adonnent aux activités de pêche et de conchyliculture. Le tourisme, essentiellement balnéaire, y a également trouvé demeure. Aux côtés des infrastructures que ces activités économiques génèrent, l’étang offre des espaces faiblement aménagés, presque sauvages, tels la plage des mouettes. Ici, pas de routes, d’échoppes, ni d’éclairage public. Juste une lagune aux contours irréguliers où quelques îlots de sable accueillent chaque année une poignée de riverains et quelques fidèles habitués côtoyant l’endroit depuis leur enfance. A l’abri des regards, baigneurs et pêcheurs se rejoignent en famille ou entre amis, portés par le plaisir de l’entre soit, installent leur serviette entre algues et roseaux, ou perpétuent les gestes d’antan autour d’une partie de pêche, dans la quiétude des eaux calmes de l’étang. Née et ayant grandi à Sète, j’ai documenté cette plage pendant quatre été, de 2012 à 2015. Chaque promenade solitaire sur ce lieu fut comme une rencontre avec un monde secrètement préservé, à l’écart du bruissement du monde, où vivent les membres d’une communauté lagunaire perpétuant les rites d’une sociabilité populaire et les savoirs faire vernaculaires typiques de la côté méditerranéenne. Cette série est le récit intime d’un étonnement retrouvé visà-vis du familier, celui de mon enfance, ainsi que d’un territoire et d’un mode de vie que notre modernité industrielle et urbaine semble avoir épargnés.\n”T’escric de la platja de les Gavines” A distància del tumult turístic que agita les platges de la costa mediterrània en període estival, la platja dita de les «Gavines », a Sète, s’estén sobre alguns centenars de metres en la bora de l’estany de Thau. Aquest estany, el més gran de la regió Llenguadoc -Rosselló, per les seves 7 500 hectàrees i connectant set municipis riberencs, és tradicionalment abastador d’ingressos per qui es consagra a les activitats de pesca i de cultura de les ostres El turisme, essencialment balneari, hi ha igualment trobat estada. Al costat de les infraestructures que aquestes activitats econòmiques generen, l’estany ofereix espais poc condicionats, gairebé salvatges, com la platja de les Gavines. Aquí, no hi han carreteres, ni paradetes, ni llum pública. Just un llac de contorns irregulars on alguns illots de sorra acullen cada any uns quants riberencs i alguns fidels habituats vorejant el lloc des de la seva infantesa. A distància de les mirades, banyadors i pescadors en família o entre amics, i contents d’estar entre ells, instal·len la seva tovallola entre algues i canyes, o perpetuen gestos d’abans pescant, en la quietud de les aigües calmes de l’ estany. Nascuda i havent crescut a Sète, he documentat aquesta platja durant quatre estius, de 2012 a 2015. Cada passeig en solitari per aquest lloc va ser com una trobada amb un món secretament preservat, a distància del soroll del món, on viuen els membres d’una comunitat llacunaria perpetuant els rituals d’una sociabilitat popular i el saber- fer vernacular típics de la costa mediterrània. Aquesta sèrie és el relat íntim d’un esbalaïment de cara a lo familiar, de la meva infantesa, així com d’un territori i d’un mode de vida que la nostra modernitat industrial i urbana sembla haver estalviat. 25\nsidi omar-alami Sidi-omar’s folk life www. sidiomaralami.tumblr.com\nAmoureux de voyage et de grands espaces, Sidi-omar décide de marier Photographie et Voyages, d’en faire son style. En juin 2014 alors qu’il n’a que 20 ans il décide de partir seul aux Etats-Unis où il restera plusieurs mois. Arrivant à l’aéroport JFK de New-York city Sidi-omar se retrouve seul. Il se lance alors à la rencontre des gens dans la rue mais aussi sur la toile. Il dit d’ailleurs: ”Si je n’étais pas né à cette époque, une époque où les réseaux sociaux ont révolutionné la manière d’aller vers l’autre, alors je n’aurais sûrement pas rencontré autant de personnes formidables tout au long de mes voyages”. Il fit la rencontre de Daniel Radcliffe, James Franco, Steve Nash ou encore du groupe de Rap/Reggae nommé ”TheL81Z” chez qui il séjournera deux semaines à Hawaï. Pendant son séjour à New-York city il se fera héberger par des habitants à Brooklyn et par un trader français sur Broadway, rencontré un soir de coupe du monde de football dans un bar à Manhattan. Après quelques semaines passées à NYC, il décide d’acheter une vieille bagnole pas chère avec deux potes rencontrés là-bas pour parcourir les Etatsunis d’Est en Ouest et d’Ouest en Est. Durant ce périple de plusieurs semaines sur les routes américaines, il parcourrut plus de 10 000 miles soit 16 000 km. Pendant ce voyage Sidi-omar réalisera ses plus beaux clichés et fera des rencontres anodines notamment dans l’Oregon où il rencontra la fille de Jean-Paul Belmondo. Ayant grandit à la campagne, il tisse un lien très proche avec la Nature. En effet, elle fait partie intégrante de la plupart de ses photos.\nEnamorat de viatges i de grans espais, Sidi-Omar decideix d’unir Fotografia i Viatges, de fer-ne el seu estil. En juny 2014 quan només té 20 anys decideix d’anar sol als Estats-Units on es quedarà uns quants mesos. Arribant a l’aeroport JFK de Nova-York Sidi-Omar es troba sol. Es llança llavors a la trobada de la gent del carrer però també per les xarxes. Diu: ” Si no fos nascut en aquesta època, una època on les xarxes socials han revolucionat la manera d’anar cap a l’altre, llavors segurament no hagués trobat tantes persones formidables tot arreu dels meus viatges”. Troba Daniel Radcliffe, James Franco, Steve Nash o fins i tot el grup de Rap/Reggae nomenat ”TheL81Z” amb qui viurà dues setmanes a Hawaii. Durant la seva estada a Nova-York viurà a casa de gent de Brooklyn i d’un “trader” francès a Broadway, trobat un vespre de copa del món de futbol en un bar a Manhattan. Després d’algunes setmanes passades a NY, decideix de comprar un cotxe vell i barato amb un parell d’amics trobats allà i recórrer els Estats-Units d’Est en Oest i d’Oest en Est. Durant aquest periple de diverses setmanes sobre les carreteres americanes, va recorre més de 10 000 milles, és a dir 16 000 km. Durant aquest viatge Sidi-Omar realitzarà els clixés més bonics i farà trobades anodines sobretot en l’Oregon on va trobar la filla de Jean-Paul Belmondo. Havent crescut a la campanya, ell teixeix un enllaç molt íntim amb la Natura. I aquesta natura és part integrant de la majoria de les seves fotos.\njordi vivès i iglésias tex te de Joana Vives J o rd i Vi ves i Iglesias Lleida 1921-1975 En J o rd i Vives i Iglesias va néixer a Lleida al desembre del 1921. Al s a ny s 60 va freqüentar el G rup Cog ul (nom d’una de les més primitives mostres de l’ar t pre h i s to r i c d e l a zo n a a l p o b l e d e Cogul, Les Garrigues, Lleida « coves del Cogul ») creat pel seu germà Alber t i cinc altre s p i nto r s : Ví c to r Pé rez i Pa l l a ré s, Ernest Ibàñez i Neach, Alber t Coma i Estadella,Àngel Jové i Jové i Jaume M inguell i M i re t. Aq u e s t co l·lec tiu d’avantguarda treballà for tament influenciat per les tendències informalistes i n o - f i g u rat i ve s p rò p i e s d ’a q uells anys. Una avantguarda polèmica i discutida, pels seus colors aplicats amb gruixu t s i a s p re s e m p a s te s, p e l s co l · l ages, i la utilització de conglomerats de sorra i quitrà… Al m ate i x temps, va ser vicepresident del Cercle de B elles Ar ts de Lleida, (Institució creada en 1 9 4 7 a m b l a i nte n c i ó d e s e r e l catalitzador de la reac tivació ar tística en la Lleida de la postguerra) J u nt a m e nt amb les classes de l’Escola, van aparèixer les exposicions d’ar t, sens dubte l’ac tivitat q u e m é s re p e rc u s s i ó t i n d rà e n l’entitat, les conferències i col·loquis i de les famoses ter túlies realitzades agrupade s s o t a e l l e m a d e ” La ve u d e l e s B elles Ar ts”, la creació del primer cine club de Lleida. El Cercle de B elles Ar ts va convo ca r e l p re m i d e p i n t u ra M e d alla Morera, s’hi van anar afegint altres guardons: la Medalla Maria Vilaltella, i en l’à m b i t d e l a l i te rat u ra , e l Pre m i Urriza de Novel·la. U n a ny m és tard, es va organitzar un concurs que premiava l’edifici més destacat de la ciutat, p e r l e s s e ve s q u a l i t at s a rq u i te c tòniques i ar tístiques. Poc després, el Premi Indíbil i el Marraco d’O r per premiar aquel l s l l e i d at a n s q u e a m b e l s e u t re ball por taven el nom de Lleida arreu del món. Aq u e l l s a nys van transformar la societat en la qual vivíem. Va n a f i n a r l’ull d’en Jordi. El s d i e s de descans anàvem a llocs amb un entorn especial, esbarjo en família, però era impor t a nt p e r l ’Al b e r t i e n J o rd i e s b ossar la llum, i el color de la naturalesa, l’equilibri dels personatges, impregnar l’essè n c i a e n u n c l i xé, co m é s l a f o to grafia d’en Jordi Vives i Iglesias. « … Ta nt en lluny com vaig en els meus records sempre veig al pare amb una màquina de fer foto g ra f i e s a l a m à . To t s n o s a l t re s, família i amics érem els seus models. A ve g a d e s les fotografies eren molt es pontànies, a d’altres ens feia posar. Per nosaltres era un j o c. M o l t s a nys més tard he entès que volia deixar traces, traces d’aquells moments per poder reviu re’ l s… Tra ce s d ’e l l ? ”\nJ o rd i Vi ve s i I g l e s i as est né à Lleida ( Catalogne ) en D écembre 1921. Da n s l e s a n n é e s 6 0 il fréquente le groupe Cogu l, du nom de la Cova Cogul, grotte où se trouvent les pe i nt u re s p ré h i s to r i q u e s l e s p l u s primitives de la région les Garrigues, Lleida. Le groupe Cogul est créé par son frère Al b e r t e t c i n q a u t re s p e i nt re s Ví c tor Pérez Pallares, Ernest Ibáñez Neach, Alber t Coma Estadella, Angel Jové Jové et Jaum e M i n g u e l l M i re t. Ce co l l e c t i f t rava i l le for tement influencé par les tendances non-formalistes et non-figuratives propres à ce s a n n é e s. Ce m o u ve m e nt d ’avant- garde fait polémique par l’utilisation controversée de couleurs appliquées en é p a i s s e u r, d e co l l a g e s e t d ’ u t i l i s ation de conglomérés, sable et goudron. En p a ra l l è l e, i l e s t vice -président du « Cercle de B elles Ar ts » de Lleida (institution crée en 1947 dans l’id é e d ’ê t re l e cat a ly s e u r d u ré ve i l ar tistique de la post- guerre à Lleida) En p l u s d e s co u r s d e peinture, le « Cercle » organise des expositions d’ar t (son ac tivité la plus impor tante) , d e s co n f é re n ce s, d e s f o ru m s de discussion ( La veu de les B elles Ar ts ) et crée le premier club de cinéma de Lleida , l e s p r i x d e p e i nt u re M e d a l l a Morera et Medalla Maria Vilal tella ainsi que le prix Urriza récompensant les romans de l i t té rat u re. U n a n p l u s t a rd vo i t le jour, un prix d’architec ture pour mettre à l’honneur l’édifice qui présente les qu a l i té s a rc h i te c t u ra l e s e t a r t i s t iques les plus surprenantes. Enfin le prix Indibil et le Marraco d’O r qui distingue ce u x q u i f o nt rayo n n e r L l e i d a d a ns le monde. Ce s a n n é e s, m a rq u ent un tournant pour la ville et la société dans laquelle nous vivions. El l e s p e r m e t te nt d ’affirmer l’œil ar tistique de Jordi. « Pe n d a nt l e s va ca nces, nous nous réunissions dans des lieux de charme et profitions de loisirs en famille. Lu i e t s o n f rè re Al b e r t a i m a i ent immor taliser ces moments, dessiner la lumière et les couleurs de la nature, les p e r s o n n a g e s, i m p r i m e r l ’e s s e n ce du moment grâce à la photo de Jordi. … Au s s i l o i n q u e je me souvienne, je vois mon père un appareil photo à la main. Nous tous, famille et a m i s é t i o n s s e s m o d è l e s. Ta ntô t l e s p h o to s étaient spontanées, à d’autres moments il aimait nous faire poser. Pour nous, c’était un j e u. B i e n p l u s t a rd, j ’a i compris qu’il voulait laisser des traces, des traces pour pouvoir revivre ces moments … d e s t ra ce s d e Lu i ? »\nlise lacombe La Tierce des Paumés w w w.lacompany.net\nD é ra cinés au milieu d’un monde que nous ne comprenons plus, nous essayons de contou r n e r u n p o u vo i r s a n s i d e nt i té d o nt nous estimons qu’il nous a volé notre raison d’être. N o u s décidons de nous ex tirper du pilotage automatique imposé. D’esquiver, de s’en pren d re p l e i n l a f a ce p o u r ré c u p é re r u n e liber té dans le choix de notre temporalité, ou seules les lumières des saisons décide nt d u te m p s. N o u s réinventons le travail et le fusionnons avec l’existence, l’ex tirpons d’un schéma quant i f i é e t n u m é ra i re. B i e n q u e l e sentiment d’impuissance nous menace, nous travaillons à éliminer les choix impossib l e s. N o u s t rava i l l o n s d a n s l a h a rg ne passionnée à rebâtir notre réel et nos rêves sur des ruines d’illusions.\nEl trio dels Perduts D esarrelats al mig d’un món que no comprenem, intentem desxifrar un poder sense identitat que estimem ens ha volat la nostra lliber tat, la nostra raó de ser. Un poder que penetra la memòria de la gent a través dels seus somnis per poder guiar-los millor, acaparar-los. Un poder escampat, infiltrat en els nostres éssers, els nostres preceptes. D ecidim llavors, de sor tir del pilotatge automàtic. D’esquivar, de rebre, de batre’s per la capacitat de ser innocent. I fins i tot si la utopia, aquesta gossa, ens ha esgotat. Nosaltres alliberem la nostra força transcendent aquests quadres dolents, una força que fa viure les nostres ànimes. L’època ha fet de nosaltres una generació de combatents, vestits de pantalons bruts, una llum frontal al capdavant quan la nit cau. Combatents informals que avancen la nit i somien sota les estrelles. Les tripes tor turades al ritme de les estacions, deprimits l’hivern, explosius sota la calor. Estem preparats, potser no sempre ben armats, a destronar el nostre equilibri, sense parar, fins a la mor t. Encara que el sentiment d’impotència ens amenaça, treballem per eliminar les tries impossibles. Hem entès una cosa fràgil: el poble és el poder. I nosaltres treballem per tornar l’invisible perquè nosaltres refusem aquesta condemna de ser usurpats. Treballem amb ràbia apassionada per reedificar el nostre real i els nostres somnis sobre ruïnes d’illusions.\nrené limbourg note de plage w w w.renelimbourg.com\n1 1 h e u re s. M a i n s sur les hanches et maillot uni ver t kaki , large dos nu, entre dans l’eau. Pas léger. U n e f e m m e. R i s q u e t ro i s b ra s s e s c rawlées. Le cheveu cuivre et cour t ne mouille pas. Progression tranquille. Pause. O bs e r vat i o n . B ra s s e s. U n o e i l ve r s l a p l a ge. O n tente un pied hors de l’onde. Hop. B rasse. C’est bon. Je suis bien. O ups. Une va g u e. J e n é g o c i e l a c rê te. Ça re p a r t. Menton bien levé. Je nage. Je vois la vague. Je sens le vent. Je nage. Pause. J’att ra p e u n g ro s b o n b o n p la s t i q u e q u i f l otte. Jaune. Hop. Je repars. Je nage. Autour de moi personne. Je nage. 5 heures. Lui p o i l s ra s n o i r s f l a n c co u c h é s u r l e s able. Halète. Elle coupe cour te touffe grise, à l’épreuve du vent. Commodément assi s e s u r p e t i t s i è g e d e p la g e, g e n o u x j oints, pieds en dedans. Une lec trice d’expérience, abdomen dégagé. Ça respire. Ça d o re. Ça n e b o u g e ra p a s. Y ’a p a s d e raison. Pour tant: quatre gosses format XXS en formation serrée. Tous aux abris. 3 h e u re s. Pa ra s o l rayé j a u n e e t b l a n c sur deux jambes en slip de bain même ton. Émoi bref de l’obser vateur. M idi. Tatoua g e t r i b a l wate r p ro o f d a n s l ’o n d e. Fa i t coucou. Apnée. B rasse coulée. Cap sur bonbon jaune. Lunettes sur le pif. 14 heures. Tro i s m a s q u e s. B oxe r p o ly n é s i e n b l e u masqué fait bibi une pièce uni chocolat masqué. Un avion une banderole: L’Apérit i f i c i c ’e s t l e m u s cat. M i d i . Da n s l ’o n de moustache gauloise blonde sur occiput doré et glabre. B rassières bleues gonflables te nte nt u n e s t ra n g u l at i o n te n d re d u d it-spécimen. M idi... Treize heures... Q uator ze heures... Q uator ze heures trente... Casqu e t te b l e u e a m é r i ca i n e é p a u l e s l a rg e s. Ça trotte. Puis boxer chocolat sans casquette qui marche. Plus gras. Crâne chauve monté s u r ra s d e co u a rg e nt. Ch e w i n g g u m e t mains sur la hanche. J’attends la vague, me cambre. Ça y est. Je vole. Les bras bien e n c ro i x . J e p l o n g e. Le f on d. J e p o u s s e sur mes jambes. Nage papillo n. Un deux. Je reviens. S entir la vague rouler sur moi. C’es t b i e n . J ’at te n d s. S o i t u n ce rc l e d e 5 mètres de rayon pour une obser vation plus précise de la dite plage. A midi, sur l’exac t p é r i m è t re d u ce rc l e, u n g ro s o r te i l vernissé vermillon; à 9 heures, une paire de pieds nus il va sans dire pointure 42, une m a i n m â l e. À 6 h e u re s, u n 2 p i è ce s ro s e taille 38, casquette et caméscope. A quinze heures, l’inénarrable Inconnu en planque d e r r i è re m o n p a ra s o l.\nnota de Platja Les 11. Mans sobre les anques i vestit de bany verd caqui , esquena ampla nua, entra a l’aigua. Pas lleuger. Una dona. Fa tres braces crawl. El cabell coure i cur t no es mulla . Avenç tranquil. Pausa. Obser vació. Braces. Un ull cap a la platja. Es tempta un peu fora de l’ona. Hopa. Braça. És bo. Estic bé. Aï. Una ona. Negocio la cresta. Tornem-hi. Mento ben llevat. Nedo. Veig l’ona. Sento el vent. Nedo. Pausa. Agafo un caramel gros plàstic que flota. Groc. Hopa. Torna-hi. Nedo. No hi ha ningú al costat meu. Nedo. Les 5 . Ell pèls rasos negres. Costat ajagut sobre la sorra. Panteix. Ella cabell cur t tofa grisa, a prova del vent. Asseguda confor tablement cadira petita de platja, genolls ajuntats, peus en dins. Una lec tora d’experiència, panxa alliberada. Això respira. Això daura. Això no es mourà . No hi ha raó. No obstant això: quatre nens mida XXS en formació atapeïda. Ama gueu-vos . Les 3. Para-sol ratllat groc i blanc sobre dues cames en eslip de bany del mateix to. Breu emoció de l’obser vador. Migdia. Tatuatge tribal a prova d’aigua a l’ona. Dir hola. Apnea. Braça fluida. Cap al caramel groc. Ulleres al nas. Les 2 de la tarda . Tres màscares. Pantaló polinèsià blau emmascarat fa barret una peça enganxada xocolata emmascarada. Un avió una banderola: L’ Aperitiu aquí és el moscatell. Migdia. En l’onada bigoti francès ros sobre l’occípit daurat i glabre. Flotadors blaus inflats tempten una estrangulació tendra del dit- espècimen. Migdia... L’una ... Les dues... D os quar ts de tres... Gorra blava americana espatlles amples. Això trota. D esprés pantaló xocolata sense gorra que camina. Més gras. Crani calb posat sobre coll platejat. Xiclet i mans sobre l’anca. Espero l’ona, m’arquejo. Ja està. Volo. Els braços en creu. Cabusso. El fons. Empeny amb les meves cames. Neda papallona. Un dos. Torno. Sentir l’onada rodar per sobre . B é. Espero. Un cercle de 5 metres de raig per una obser vació més precisa de la dita platja. A migdia, al perímetre exac te del cercle, un dit gros del peu envernissat vermelló; a les 9 , un parell de peus nus no cal dir del 42, una mà viril. A les 6, dos peces rosa talla 38, gorra i maquina de filmar. A les 3 de la tarda, l’inenarrable D esconegut amagat darrere del meu para-sol. franck morel\nDéjà paru # 1: le paysage (août 2009) # 2: l’autre (octobre 2009) # 3: polaroïd (janvier 2010) # 4: rencontres (mai 2010) # 5 : mouvement (juillet 2010) # 6 : l’intime (octobre 2010) # 7 : ailleurs (janvier 2011) # 8 : noir (avril 2011) # 9 : étrange (juin 2011) # 10 : architecture (décembre 2011) # 11 : pouvoir (septembre 2012) # 12 : la beauté (mai 2013) # 13: rock (février 2014) # 14: l’absence (juin 2014) # 15: récit (juin 2015)


LES ESTACIONS DE L ' ANY : Agapea Libros Urgentes\nEstás aquí: Literatura > Libros de Infantil y Juvenil > Les estacions de l ' any, Estel Baldó ,, Rosa Gil ,, Maria Soliva\nSé el primero en comentar Les estacions de l ' any\nLibro de Estel Baldó ,, Rosa Gil ,, Maria Soliva\nSeguint el curs escolar i mitjançant fotografies, els nens i nenes s'acostaran als paisatges, els hàbits, els aliments. que podem trobar en cadascuna de les estacions de l'any. Les... Ampliar\nCompra el libro Les estacions de l ' any junto con cualquiera de los libros en oferta de la selección que te proponemos y ahórrate los gastos de envío\nOtros clientes que compraron el libro Les estacions de l ' any también compraron:\nEstel Baldó ,, Rosa Gil ,, Maria Soliva ,, Montse Español\nAtenció Als Bigotis... Arriba Ratinyol!...\nStilton, Geronimo ; Nel·lo, David\nStilton, Tea ; Nel·lo, David; Edizioni Piemme S.p.a.\nEsquerdo i Todó, Susanna; Doumerc Vázquez, Beatriz\nMaria Mercè Roca ,, Bernadette Cuxart\nPortada: Les estacions de l ' any de Ed. Barcanova\nEditorial: Ed. Barcanova | 10/2010\nEl autor de Les estacions de l ' any, con isbn 978-84-489-2657-1, es Estel Baldó ,, Rosa Gil ,, Maria Soliva, esta publicación tiene veinticuatro páginas.\nBARCANOVA edita esta publicación. Su andadura comenzó en 1980 impulsada por Grupo Anaya y actualmente se encuentra en Cataluña. Su catálogo tiene más de mil cuatrocientas obras. Esta editorial está especializada en Materials D\_'aula, Atles, Literatura Infantil, Obres Literàries Per A Totes Les Edats: Primers Lectors, Literatura Per A Joves entre otras. El fondo editorial de BARCANOVA se distribuye en colecciones como Materials Educatius, Ralet, Ralet, Barcanova Educació, Clàssics Catalans, Biblioteca Bàsica De Literatura Catalana entre otros. Autores destacados como Xavier Abelló Vilella, Ximo Cerdà, Pep Molist, Toni Villalobos, Pere Formiguera... han publicado sus obras en la editorial fomenta la creación literaria organizando Premios como Premi Barcanova De Literatura Infantil I Juvenil.


La Taula del Tercer Sector organitza un debat sobre l’atenció en salut mental dels infants i adolescents - Di@ri de la disCAPACITAT\nPortadaCulturaLa Taula del Tercer Sector organitza un debat sobre l’atenció en salut mental dels infants i adolescents\nSerà el proper 14 de febrer a l’Ateneu Barcelonès\n18 de Gener de 2017 Redacció/Fonts Cultura 0\nCartell debat // Foto: Taula Tercer Sector Social\nEl proper dimarts 14 de febrer tindrà lloc un nou debat del Cicle ‘Catalunya Social’ a l’Ateneu Barcelonès. Al títol del debat serà ‘L’atenció en salut mental dels infants i adolescents. Noves respostes per afrontar un repte creixent’.\nLa presentació del dossier, que porta el mateix nom, anirà a càrrec d’Anna Sunyer, coordinadora de la Plataforma d’Infància de Catalunya (PINCAT). A continuació hi haurà un debat amb tres experts d’entitats socials:\nCarme Calafat, directora de l’àrea d’infància, família i gènere d’ABD Associació Benestar i Desenvolupament (FEDAIA i FCD)\nLa moderació de l’acte anirà a càrrec d’Elena Freixa, cap de Societat del Diari Ara. És imprescincible inscripció prèvia.\nCicle Catalunya Social\n28 d'Octubre de 2019 Redacció/Fonts Inclusió 0\n15 de Febrer de 2017 Redacció/Fonts Discapacitat 0\n18 de Maig de 2018 Redacció/Fonts Ocupació 0


Sitges: Caps de Torn Secció de Reposició\nExperiència requerida: Valorable formació de Cicle Formatiu de Grau Superior en Comerç o equivalent.\nHorari: Intensius de dilluns a dissabte en horari rotatiu (2 setmanes de matí i 2 setmanes de tarda) i un dia de la setmana horari partit.\nSalari: Salari negociable segons valua aportada


Llibres per acabar l'any 2013 | El Blog de Trespams\nPackt Publishing és una editorial d'aquestes que fa gràcia per la manera que té de tractar el sector de la tecnologia i també per la manera que té de vendre els llibres.\nSé que molts em podeu dir on puc trobar llibres per descarregar i tot això, però la veritat és que si el llibre electrònic té un preu decent, i per mi això significa no més de 5 eur, no em sap greu comprar-ho. D'aquesta manera puc donar el meu reconeixement a l'autor, a l'editor i suport a la tecnologia. Més enllà d'aquesta quantitat ja m'ho he de pensar molt, ja que sovint tenc la sensació que em prenen el pel.\nAquests dies Packt té el que en diu "Ebook bonanza", i això vol dir que ven tots els llibres en format eBook i els vídeos per 5$. Doncs dit i fet, n'he trobat alguns que m'agraden i sols per no haver-los de convertir ja s'ho paga.\nMirau que he comprat:\nEls de seguretat els he comprat perquè sempre es bo saber què es cou pel món. No m'ha atret mai això de decicar-me a fer tests d'intrusió, però això no vol dir que un no tingui que estar més o manco al dia del que passa.\nEls de Postgresql els he comprat perquè fan referència a la meva base de dades preferida per a desenvolupar aplicacions web. El que han fet en els darrers anys és impressionant i vull saber-ne més llegint-ho des de la comoditat del meu lector d'ebooks.\nCython no sé si em servirà molt o poc, però el que he llegit i provat m'agrada i vull saber-ne més.\nI finalment Sorl, per veure com en podem treure el suc en aplicacions de cerca i indexació. Django té bindings molt potents cap aquesta llibreria. Es cosa d'estudiar-la amb més deteniment.\nAmb això puc estar entretingut una bona temporada. He començat ja amb el de Cofeescript, que pareix el més lleuger, però la veritat és que la temptació d'agafar per banda el "La vida, el universo y todo lo demás" de l'autoestopista és massa forta, diversió i humor àcid.\nSi no ens llegim abans bones festes. Com sempre un plaer tenir-vos per aquí.


EL DIVINO NARCISO. CRUZ, SOR JUANA INES DE LA. 9789681679262 Librería Ochoa


El poble d'Amer s'autobateja durant unes hores com "Tortosa" - Imagina Ràdio\nEl poble d’Amer s’autobateja durant unes hores com “Tortosa”\nAmer desert. El petit poble natal de Puigdemont, amb uns 2.200 habitants, ha rebut amb persianes abaixades i carrers buits la visita dels representants de Ciutadans. L’acte ha acabat sense incidents i abans del previst.\nLa líder de l’oposició de Ciutadans, Inés Arrimadas, ha anat aquest migdia a Amer, el poble del president Puigdemont, amb diputats i representants del partit. Arrimadas hi ha estat vint minuts i, enmig d’un fort desplegament policial, ha anat fins a la plaça on els comerços han tancat com a senyal de protesta. Un cop han acabat les declaracions d’Inés Arrimadas, han tornat a obrir.\n“Fer un Tortosa”\nL’independentisme havia fet una crida a “fer un Tortosa” en el poble natal de Puigdemont, una expressió que fa referència a fer el buit als actes de Ciutadans per negar-los atenció mediàtica. Una iniciativa que es va fer per primer cop a Tortosa al juliol d’aquest any, en contraposició als actes de protesta que s’han viscut en altres actes de la formació, com el que es va fer al poble de l’exconsellera Dolors Bassa, empresonada a Alcalá Meco.\nLa crida a “fer un Tortosa” s’ha traduït en diversos cartells que avisaven que avui “el festival de circ era a Girona”.\nPla general d’Inés Arrimadas passejant per Amer aquest dissabte 16 de febrer de 2019. (Horitzontal)\nArticle anteriorUn periodista ebrenc i la seva parella, encallats a Ucraïna amb el seu nadó de gestació subrogada\nArticle següentPresentació aquest divendres de Simó Falcó com alcaldable d’Esquerra a l’Aldea


S’obre la convocatòria dels cursos de català a Constantí | Tots21 | Notícies de Tarragona, Reus, Tarragonés i Baix Camp\nS’obre la convocatòria dels cursos de català a Constantí\nL’alcalde i la regidora d’Ensenyament, junt als responsables de l’Escola d’Adults -dreta de la imatge- i de Música -a l’esquerra\nDel 9 al 20 de setembre s’obre la convocatòria dels cursos per aprendre a parlar i escriure en català a l’Oficina de Català de l’Escola d’Adults Municipal de Constantí. El curs acadèmic s’inicia amb una oferta àmplia i completa de cursos de català, que donen resposta a totes les necessitats d’aprenentatge, tant de les persones que s’han establert fa poc a Catalunya i encara no coneixen la llengua, com d’aquells que volen millorar les seves habilitats comunicatives orals i escrites en català.\nDurant aquests propers dies es realitzaran les proves de col·locació i inscripcions per als cursos de nivell inicial, bàsic, elemental, intermedi, suficiència,i nivell superior, així com també els grups de conversa i coneixement de l’entorn.\nEls cursos es realitzaran com sempre a l’Escola d’Adults, i compten amb la col·laboració del Consorci per la Normalització Lingüística (CPNL). L’oferta formativa inclou també tallers d’ortografia, fonètica, parlar en públic, com presentar-se a una entrevista de feina o com preparar un currículum.\nEls horaris per a fer les inscripcions són els següents: De dilluns a divendres de 11 a 13 h., i dilluns i dimecres de 18 a 19 h. a l’Escola d’Adults Municipal (carrer Sant Pere 49, telèfon 977 52 42 28)


Eleccions catalanes 2015: Quatre anys d’austeritat | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nEL BALANÇ DE L'OBRA DE GOVERN | LES FINANCES PÚBLIQUES\nMas ha rebaixat la despesa un 20% durant les seves dues legislatures per contenir el dèficit al mateix temps que el deute s'ha incrementat un 87%\nBarcelona 18 SET 2015 - 00:04\tCEST\nEl conseller d'Economia i Coneixement, Andreu Mas-Colell. Albert Garcia\nL'austeritat ha guiat la política fiscal i financera de la Generalitat en les dues legislatures d’Artur Mas. La recepta de l’Executiu català per redreçar les finances públiques els últims quatre anys ha consistit en un cop de tisora de la despesa pressupostària del 20%, un augment de la pressió fiscal i una política de privatitzacions accidentada. Amb aquestes mesures, el conseller d’Economia i Coneixement, Andreu Mas-Colell, ha rebaixat el dèficit públic en 3.948 milions d'euros. La reducció d'aquest desfasament va ser constant entre el 2011 i el 2013, però va tornar a incrementar-se el 2014 després que els plans de privatitzar les depuradores de l'àrea metropolitana de Barcelona s’esvaïssin per l'oposició dels alcaldes.\nLa recepta de CiU es basa en retallades, privatitzacions i la pujada de tributs\nEn la legislatura passada, el Govern de CiU va haver de compaginar el control que el Ministeri d’Hisenda exercia sobre les seves finances mitjançant el repartiment dels objectius de dèficit –que carregaven el gruix de l'ajust sobre les comunitats– i els crèdits de el Fons de Liquiditat Autonòmica (FLA) amb el canvi de soci parlamentari. Després dels comicis del 2012, CiU va decidir trencar amb el PP i pactar amb ERC els comptes públics. Els convergents van haver d'assumir les exigències d’ERC de recuperar l'impost de successions –que havia suprimit després de considerar-lo “confiscatori”–, a instaurar l'impost sobre els dipòsits bancaris que CiU sempre s'havia negat a implantar o bé diverses taxes ambientals. Alguns d'aquests tributs no han entrat mai en vigor ja que han estat recorreguts pel Govern central davant el Tribunal Constitucional.\nL'any passat el dèficit va escalar d’un 1,96% a un 2,58% del producte interior brut (PIB) per la política de privatitzacions i pel retard que experimenten les comunitats a beneficiar-se de la millora de la recaptació tributària a causa del sistema de bestretes. Això explica part de l'escalada del deute públic de la Generalitat, que en el primer semestre del 2015 va ascendir, segons el Banc d’Espanya, a 66.813 milions d'euros, equivalent a un 32,8% del PIB. Això significa que durant l'època d’Artur Mas el deute s'ha incrementat un 87,5%. La meitat d'aquest deute està contret amb l’FLA, cosa que és una arma de doble tall: si bé augmenta la dependència respecte a l’Administració central, també ha permès rebaixar els interessos del deute per primera vegada en la legislatura, dels 2.077 milions del 2014 a 1.713 milions el 2015.\nLa tresoreria de la Generalitat ha estat sotmesa, a més a més, a dures tensions els últims anys. Els hospitals concertats, les farmàcies o les entitats socials han sofert els retards en els pagaments de l’Executiu català. La morositat de l’Administració catalana ha anat creixent aquest any, de manera que, segons el Departament d’Economia, ja paga a 92,2 dies els proveïdors. L'àrea de Salut és la que més triga a abonar les factures (100,9 dies), mentre que Ensenyament paga només sis dies més tard del que hauria de fer-ho.\nEl pressupost de la Generalitat s'ha incrementat aquest any un 5,6%, encara que gairebé tot aquest augment se’l menja la recuperació de la paga extra dels treballadors públics. Si s'exclou la pujada dels costos salarials i l'efecte d'integrar en els comptes algunes empreses públiques, la despesa amb prou feines augmenta un 0,4%. No obstant això, Mas-Colell s'enfronta a una reducció del dèficit d’un 2,58% a un 0,7% del PIB. Per quadrar el sudoku, el conseller va incloure tres partides subjectes a negociació amb l’Estat –que aquest li va negar de seguida– i que en el pla d'ajust presentat a Hisenda va canviar per més privatitzacions. De fet, el pla presentat el juliol passat preveu que aquestes operacions permetin ingressar 1.663 milions. Fins ara, no obstant això, les vendes han suposat més un problema que una solució: la Generalitat es va malvendre Tabasa i ja ha sofert diversos revessos judicials per ATLL, que podrien costar fins a 326 milions d'euros.\nJunts pel Sí. La candidatura assenyala que amb la secessió no serien necessàries més retallades. Lluita contra el frau. Creació de la Hisenda pública, un banc central, organismes reguladors i un banc públic.\nUnió. Negociació d'un concert fiscal per a Catalunya. Lluita contra el frau fiscal. Clàusula en els contractes públics per evitar treballar amb empreses ubicades en paradisos fiscals.\nPSC. Modificació dels impostos de successions i patrimoni. Creació d'una oficina neutral de pressupostos.\nPP. No sortir de l'euro. Reducció del tram autonòmic de l'IRPF. Supressió de l'impost de successions. Eliminació de l'impost de patrimoni.\nCatalunya Sí que es Pot. Posar fi a l'austeritat i les retallades. Gestió pública dels serveis. Reforma fiscal i financera tenint en compte criteris de justícia social.\nCiutadans. Lluita contra el frau fiscal. Rebaixa del tram autonòmic de l'IRPF. Reforma de l'impost de successions i patrimoni.\nCUP. No pagar el deute il·legítim. Parar les privatitzacions. Nacionalització dels sectors estratègics. Prioritzar la despesa social.


Art. No.: 02645203293000\nGirovita coste, Girovita con elastico, Girovita con cordino, Cerniera continua due vie, Polsino elastico della manica, Polsino elastico, Logo stampato, Bordo in gomma sul malleolo, cernieralta (sul colletto alto), Protezione per il momento (dallo sfregamento dovuto alla chiusura della cerniera), Toppa del logo, Reißverschluss am Hosenbein, Scollatura girocollo, Bordino stretto, Tasche laterali, Colletto alla coreana, Ziernähte, Lacci interni\nNumero dell’articolo 02645203293000


Inicio Valencia La Vall d'Albaida Caixa Ontinyent y ADIEM posaran en marxa un centre de dia per...\nObra Social de Caixa Ontinyent posarà a disposició de l’Associació un local de 400 m²\nObra Social de Caixa Ontinyent i ADIEM (Associació per a la Defensa i Integració dels Malalts Mentals d’Ontinyent) han signat un conveni de col·laboració per a la posada en marxa d’un Centre de Dia de Salut Mental a Ontinyent. Estarà en funcionament abans que finalitze 2020 i pretén millorar els serveis que s’ofereixen fins ara en el CRIS (Centre de Rehabilitació i Integració Social), que també va ser implantat a través d’Obra Social de l’Entitat.\nEl President de Caixa Ontinyent, Antonio Carbonell, ha recordat que aquest tipus d’actuacions són “les que prioritzem en la nostra entitat, conscients de la gran necessitat de recursos per a atendre persones amb malalties mentals greus i compromesos a millorar la qualitat de vida d’ells i de les seues famílies”. Afegint que “aquest compromís sorgeix fa quasi 25 anys amb ADIEM i la nostra Obra Social segueix ací, acompanyant-los quan el necessiten. Això és el que fa especial a Caixa Ontinyent, l’única caixa d’estalvis valenciana i, per tant, l’única que reverteix ací part dels seus beneficis en la nostra gent”.\nPer al President de ADIEM, Vicente Sanchis, la signatura d’aquest acord “és motiu de satisfacció i agraïment. Una vegada més, la col·laboració entre Caixa Ontinyent, Ajuntament d’Ontinyent i ADIEM, fa possible dotar d’un recurs àmpliament demandat i reivindicat per a l’atenció de persones amb Malaltia Mental d’Ontinyent i de la Vall d’Albaida. A més, la seua proximitat amb el CRIS possibilitarà sinergies entre ambdós centres, per la seua complementarietat i segons la deterioració de les persones usuàries”. Sanchis ha assenyalat que les obres “començaran la setmana vinent i esperem que estiga disponible en l’últim trimestre d’enguany”.\ncentre de malalts mentals\nArtículo anteriorL’Ajuntament de Xàtiva recupera l’atenció presencial del servei de padró d’habitants\nArtículo siguienteCuatro detenidos y un laboratorio de droga desmantelado en Gandia\nAgullent celebra diumenge la seua VI Fira del Llibre


B·Debate 'Ciència Oberta: dels valors a la pràctica' - Notícia - ISGLOBAL\nDissenyant un full de ruta per a un canvi transformador\nFoto: Image: Biocat\nLa conferència 'Open science: from values to practice. Building a roadmap for transformative change' ('Ciència oberta: dels valors a la pràctica. Contruïnt un full de ruta per a un canvi transformador') es proposa l'objectiu de començar a construir un full de ruta per a la pràctica de la Ciència Oberta amb la colaboració d’experts nacionals i internacionals de diferents disciplines i l'intercanvi de coneixements i bones pràctiques entre els participants. L'esdeveniment en si serà una experiència de co-creació a partir de sessions de treball dedicades a generar recomanacions específiques amb l'aportació de tots els grups d'interès rellevants.\nAquest B·Debate se centrarà en quatre corrents principals de Ciència Oberta: l'accés obert, la Integritat i la reproductibilitat de la recerca; l'avaluació de la recerca, i la implicació dels grups d'interès.\nEs tracta d'una iniciativa conjunta de Biocat i Obra Social "la Caixa", coorganitzada pel Centre de Regulació Genòmica (CRG), la Universitat de Barcelona (UB), l'Institut de Salut Global de Barcelona (ISGlobal), l'Institut de Recerca de la SIDA IrsiCaixa i la Universitat Oberta de Catalunya (UOC).\nEl període d'inscripció és obert fins el dia 2 d'octubre. La data límit per enviar un abstract i optar a presentar un pòster és el 9 de juliol.\nWeb de B·Debate\nLa revisió del sistema d'avaluació del personal investigador és imprescindible per impulsar la ciència oberta\nLa Nit Europea de la Recerca se celebra per primera vegada a tot Catalunya


Política de Kuwait - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nPolítica de Kuwait\nKuwait és un emirat constitucional amb un sistema polític semi-democràtic. El sistema polític híbrid està dividit entre un parlament elegit i un govern fixat.\nLa Constitució de Kuwait, aprovada i promulgada el novembre de 1962, estipula eleccions directes a un parlament unicameral (l'Assemblea Nacional). El sistema judicial de Kuwait és el més independent de la regió del Golf Pèrsic i el Tribunal Constitucional és àmpliament reconegut per ser un dels tribunals més independents dels països àrabs.\n1 Branca legislativa\n1.1 Assemblea Nacional\n4 Branca judicial\nL'Assemblea Nacional és el poder legislatiu de Kuwait. L'Assemblea Nacional té el poder de treure ministres de govern del seu càrrec. Els diputats usen freqüentment el seu dret constitucional a interpel·lar els ministres del govern. Les sessions d'interpel·lació a ministres de l'Assemblea Nacional són retransmesos per la televisió kuwaitiana. Els diputats també tenen el dret a interpel·lar al primer ministre i, aleshores, presentar una moció de no-cooperació amb el govern (moció de censura), que en cas de prosperar comportà la substitució del gabinet.\nL'Assemblea Nacional pot tenir fins a 50 diputats, tots ells escollits per vot popular i per un mandat de quatre anys. Els membres del gabinet també seuen al parlament com a diputats. La constitució limita la mida del gabinet a 16 membres, i com a mínim un d'ells ha de ser un diputat escollit. Els ministres del gabinet tenen els mateixos drets que un diputat escollit, amb les següents dues excepcions: no participen de la feina dels comitès, i no poden votar quan una interpel·lació desencadena en una moció de censura contra un dels membres del gabinet.\nEl Tribunal Constitucional té l'autoritat per dissoldre la cambra i, conseqüentment, ha de convocar noves eleccions en un termini de dos mesos. El Tribunal Constitucional és àmpliament reconegut per ser un dels tribunals més independents dels països àrabs. L'emir també té l'autoritat per dissoldre la cambra i convocar eleccions en dos mesos. El Tribunal Constitucional pot invalidar el decret de dissolució del parlament de l'emir.\nL'Assemblea Nacional és el principal poder legislatiu de Kuwait. L'emir pot vetar les lleis però l'Assemblea Nacional pot superar el veto amb el vot de dues terceres parts. L'Assemblea Nacional (per l'article 4 de la Constitució) té el dret constitucional d'aprovar o desaprovar el nomenament d'un emir. Lany 2006 l'Assemblea Nacional va treure Saad al-Sabah del seu càrrec per la seva incapacitat per governar a causa d'una malaltia. L'Assemblea Nacional de Kuwait és el parlament més independent del món àrab i és un dels parlaments més forts de l'Orient Mitjà.\nEl primer ministre escull el gabinet (govern). El nomenament d'un govern requereix l'aprovació de l'Assemblea Nacional. El primer ministre és un membre de la família governant i és fixat per l'emir.\nCom a mínim, un membre del gabinet ha de ser un diputat que guanyà les eleccions a l'Assemblea Nacional. El gabinet de 1992 gabinet va incloure sis membres escollits de l'Assemblea Nacional, el major dels gabinets kuwaitians de la història. L'actual gabinet actual té dos membres escollits a l'Assemblea Nacional.\nL'Assemblea Nacional té la potestat de retirar del càrrec als ministres de govern que consideri oportú. Els diputats usen freqüentment el seu dret constitucional a interpel·lar els ministres del govern. Les sessions d'interpel·lació a ministres de l'Assemblea Nacional són retransmesos per la televisió kuwaitiana. Els diputats també tenen el dret a interpel·lar al primer ministre i, aleshores, presentar una moció de no-cooperació amb el govern (moció de censura), que en cas de prosperar comportà la substitució del gabinet.\nEls poders de l'emir són definits per la Constitució de 1961. Aquests poders inclouen nomenar el primer ministre, qui al seu torn escull el gabinet (govern). El príncep de la Corona ha de ser aprovat per majoria absoluta dels membres de l'Assemblea Nacional. Si el príncep de la Corona no queda aprovat per l'Assemblea Nacional, l'emir ha de lliurar els noms de tres membres elegibles de la família a l'Assemblea Nacional i, aleshores, la cambra selecciona a un per a ser el príncep de la Corona. A la mort de l'emir, el príncep de la Corona el succeeix.\nEl 15 de gener de 2006, després de la mort de l'emir Jaber al Ahmed al Sabah, Saad al-Sabah el succeí per un període molt breu, ja que, pocs dies després, el parlament kuwaitià votà per treure'l del poder, ja que estava malalt. Fou aleshores quan el gabinet nomenà al primer ministre anterior, Sabah al-Ahmad Al Sabah, per a ser el nou emir. A l'hora de sotmetre la seva elecció a votació del parlament, guanyà per majoria de vots i esdevingué així el 15è emir de l'Estat.\nLa constitució exigeix la convocatòria d'eleccions en un termini màxim de quatre anys (o abans si es dissol el parlament). Kuwait té sufragi universal per a ciutadans kuwaitians de 21 anys o més.\nUna vegada s'han celebrat les eleccions, la majoria de diputats formen blocs a l'Assemblea Nacional. La llei kuwaitiana no reconeix els partits polítics. Tanmateix, nombrosos grups polítics funcionen de facto com a partits polítics a les eleccions, i hi ha blocs al parlament. Els principals partits polítics de facto són: Aliança Democràtica Nacional, Bloc d'Acció Popular, Hadas (Germans Musulmans kuwaitians), Aliança Islàmica Nacional i Aliança Justícia i Pau.\nLa judicatura de Kuwait és un cos relativament independent. En cada districte administratiu de Kuwait hi ha: un Tribunal de Resum (també anomenat Tribunals de Primera instància que es componen d'un o més divisions, com un Tribunal de Trànsit o un Tribunal Administratiu); un Tribunal d'Apel·lacions; un Tribunal de Cassació i, finalment, un Tribunal Constitucional que interpreta la constitució i tracta les disputes relacionades amb la constitucionalitat de les lleis. Kuwait té un sistema legal de Dret continental.\n↑ 1,0 1,1 Trofimov, Yaroslav. «Kuwait's Democracy Faces Turbulence» (en anglès). Wall Street Journal, 09-04-2009. [Consulta: 5 desembre 2018].\n↑ 2,0 2,1 Selvik, Kjetil «Elite Rivalry in a Semi-Democracy: The Kuwaiti Press Scene» (en anglès). Middle Eastern Studies, vol. 47, 3, 2011, pàg. 477-496.\n↑ «Kuwait Country Report» (en anglès). Bertelsmann Foundation.\n↑ Ulrichsen, Kristian Coates. «Politics and Opposition in Kuwait: Continuity and Change» (en anglès) p. 214–230, 2014.\n↑ «Kuwait court ruling may threaten economic recovery» (en anglès). Reuters, 15-05-2013. [Consulta: 1r juliol 2013].\n↑ Worth, Robert F. «In Democracy Kuwait Trusts, but Not Much» (en anglès). NYTimes.com. [Consulta: 5 desembre 2018].\n↑ Brown, Nathan J. «Mechanisms of accountability in Arab governance: The present and future of judiciaries and parliaments in the Arab world» (pdf) (en anglès). Pogar.org, desembre 2001. Arxivat de l'original el 2017-10-10. [Consulta: 5 desembre 2018].\n↑ Segal, Eran. «Kuwait Parliamentary Elections: Women Making History» (pdf) (en hebreu). Universitat de Tel Aviv. [Consulta: 5 desembre 2018].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Política_de_Kuwait&oldid=26777254»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 27 març 2021 a les 00:12.


UN TIGRE ES PASSEJA ENTRE COTXES ENMIG D'UN EMBÚS A QATAR | COLLONADES\nUN TIGRE ES PASSEJA ENTRE COTXES ENMIG D'UN EMBÚS A QATAR\nFrancesc Puigcarbó 9.3.16 1 comentari\nA la Xarxa s'ha fet viral un vídeo en el qual apareix un tigre caminant entre cotxes parats en un embús a la ciutat de Doha, a Qatar. En la gravació es pot observar la sobtada aparició de l'animal i acostament al cotxe del sorprès autor del vídeo. Després que l'animal fos capturat sa i estalvi, els agents de la ciutat s'han compromès a investigar el cas.\nTot Barcelona 9 de març de 2016 a les 13:05\nAlgún jeque que se ha jartao del animalico.


L'empresa Alfisa dels Monjos tancarà i s'acomidarà els 95 treballadors - El Cargol l El setmanari del Penedès l Societat l Política l Economia l Cultura l Vins i Caves l Món casteller l Entrevistes l Esports\n30 Novembre, 2020, 12:31\nL'empresa Alfisa dels Monjos tancarà i s'acomidarà els 95 treballadors\nL'administrador concursal d'Alfisa a Santa Margarida i els Monjos ha presentat un ERO per tancar la fàbrica i acomiadar els seus 95 treballadors. Segons ha avançat el comitè d'empresa, la planta s'ha vist abocada plegar definitivament després d'haver patit un robatori de cable de coure que ha frustrat la represa de l'activitat. El president del comitè, Àngel Arana, lamenta que la plantilla "està pitjor ara, amb administrador concursal, que quan es va declarar en vaga, al setembre". En aquest sentit, recorda que no han cobrat cap nòmina des de mitjans d'agost i tem que falten mesos fins que puguin rebre les indemnitzacions, que hauran d'anar a càrrec de FOGASA (Fons de Garantia Salarial).\nArana detalla que els treballadors d'aquesta firma de components d'automoció van estar vigilant la fàbrica durant tot el període de vaga i fins a finals d'octubre. El primer cap de setmana de confinament perimetral, però, van deixar-la desatesa perquè l'administrador concursal no els va facilitar el permís de mobilitat. Va ser aleshores quan algú va assaltar les instal·lacions i es va endur el cable de coure.\n"Ja havíem negociat amb Nissan per subministrar-los caixes de canvis i reactivar la nostra fàbrica, però amb el robatori s'han fet enrere i s'han buscat un altre proveïdor", explica Arana, que també lamenta que Renault no ha volgut reprendre la relació amb Alfisa degut a les desavinences i "coaccions" que va haver per part de la direcció.\nSense Nissan ni Renault, la fàbrica s'ha vist condemnada al tancament. Arana espera que aquesta setmana s'activi el període de consultes de 30 dies de l'ERO, tot i que és conscient que només poden aspirar a les indemnitzacions marcades per FOGASA: 20 dies per any treballat, amb un màxim de 25.500 euros. "Hi ha companys de feina que estaran perdent diners perquè porten tants anys a l'empresa que els pertocaria una indemnització molt més gran", apunta.\nEls treballadors confien que l'ERO servirà per acabar amb una situació que està sent "agònica", si bé encara els queda un llarg camí fins aconseguir cobrar. Arana assenyala que l'ERO, en el millor dels casos, quedarà aprovat a principis de gener, mentre després el cas es derivarà a FOGASA "i encara caldrà esperar diversos mesos". "Si calculem que, entre mig, ens haurem d'inscriure a l'atur, potser no cobrem els primers diners fins a finals de febrer", diu Arana, que remarca que porten sense ingressar ni un cèntim des de l'agost.\n"El problema és que, ara mateix, estem pitjor que quan fèiem vaga. A efectes legals estem donats d'alta a la Seguretat Social, on figura que estem cobrant una nòmina que no rebem", afegeix. Una situació que els impedeix optar a qualsevol ajuda econòmica de l'Ajuntament o de la Generalitat.\nEn relació a les nòmines endarrerides, el comitè d'empresa apunta que les haurà d'assumir també l'estat espanyol si abans l'empresa no ven els seus béns. Arana assegura que hi ha la possibilitat de vendre totes les instal·lacions de Santa Margarida i els Monjos, així com tota la maquinària. Això, diu, donaria liquiditat a l'administrador concursal i els treballadors podrien rebre algun ingrés endarrerit.\nEl comitè d'empresa destaca que la mitjana d'edat dels 95 treballadors d'Alfisa se situa en els 40 anys. Tots els empleats són a la fàbrica des de fa, com a mínim, 10 anys, si bé hi ha nombrosos casos que s'aproximen a les dues dècades treballant a les instal·lacions. Una situació que els limita a l'hora de buscar noves feines.\nL'ERO d'Alfisa és el quart cas que sacseja la indústria automobilística del Penedès. Aquest estiu, Magnetti Marelli –també als Monjos- va pactar l'acomiadament de 77 treballadors. Mesos més tard, van arribar els anuncis d'ERO a Sant Gobain-Glass de l'Arboç -122 acomiadaments- i a Bosch de Castellet i la Gornal -300 treballadors afectats-. A aquestes xifres, s'hi sumen desenes de persones sense feina degut a la fi de subcontractes a les grans companyies afectades.


Ajuntament d'Alaquàs. Premsa.Alaquàs posa en marxa #NoAbandones, una campanya de sensibilització en contra de l'abandó que pateixen els animals en el període vacacional\nL'objectiu d'aquesta iniciativa és actuar contra aquesta situació i sensibilitzar a la ciutadania per a evitar aquest tipus d'accions.\nL'Ajuntament d'Alaquàs, a través de la regidoria de Benestar Animal, ha posat en marxa una campanya de sensibilització en contra de l'abandó que pateixen els animals durant el període vacacional.\nSota l'eslògan "No l'abandones. No t'abandones.", l'objectiu d'aquesta campanya és actuar enfront del greu problema que suposa l'augment de l'abandó que pateixen els animals per part dels seus propietaris a causa de la temporada estival i sensibilitzar a la ciutadania per a evitar que es produeixquen aquest tipus d'accions que es desencadenen en una situació insostenible.\nLa campanya, que s'ha fet pública aquest matí a través dels diferents canals de comunicació municipals, conté diferents accions de promoció per atraure l'atenció de les veïnes i veïns. L'Ajuntament ha creat una imatge que podrà veure's en els suports de publicitat exterior coneguts com MUPIS i que destacarà per contenir un missatge directe: “Cada tres minuts, un animal és abandonat”. La campanya es reforçarà amb un vídeo que s'ha distribuït per xarxes socials i que pot ser vist també en la finestra informativa multimèdia.\nL'Ajuntament d'Alaquàs reconeix als animals com a éssers dotats de sensibilitat tant física com psíquica i per tant amb capacitat de patir, sentir i comunicar-se. L'objectiu d'aquesta mena d'accions és protegir-los enfront de qualsevol acte o circumstància que atempte contra la seua integritat i benestar.


Ajuntament de Riba-roja d'Ebre | Riba-roja d’Ebre se solidaritza amb les víctimes dels atemptats del 17A “per la pau, la democràcia i contra el terrorisme”\nRiba-roja d’Ebre se solidaritza amb les víctimes dels atemptats del 17A “per la pau, la democràcia i contra el terrorisme”\n17/08/2018 /in Notícies /by Ajuntament Riba-roja d'Ebre\nEls veïns de Riba-roja d’Ebre amb les víctimes del 17A.\nAmb la proclama “No tenim por, som gent de pau” i un minut de silenci, seguit dels aplaudiments dels presents, han servit aquest migdia per mostrar la solidaritat dels veïns de Riba-roja d’Ebre amb les víctimes dels atemptats terroristes que van tenir lloc fa any, a Barcelona i Cambrils. Com a la resta del país, l’Ajuntament ha convocat una concentració durant en la qual s’ha llegit el manifest “En memòria de les víctimes dels atemptats terroristes de Barcelona i Cambrils per la pau, la democràcia i contra el terrorisme”:\nComunicat sobre les piscines municipals Josep Vaquè Andreu, Avi de Riba-roja d’Ebre a la festa dels avis comarcal...


Aigua Kangen - Akiara. El teu espai de benestar personal. Estetica, yoga, masajes, pilates\nAigua per beure, cuinar, netejar, desinfectar...\nQuè és l’aigua Kangen?\nKang significa “tornar a l’origen” en japonès. Kang Water® és aigua alcalina produïda per les màquines de ionització alcalina i filtració d’aigua de Enagic. Durant més de 40 anys, Kang Water® s’ha utilitzat al Japó per ajudar a restaurar el cos al seu estat original, alcalí. Aquestes màquines poden transformar la seva aigua corrent i ordinària en aigua potable alcalina de sabor fresc i saludable. Kang Water® és superior a l’aigua de l’aixeta i purificada.\nLes propietats de l’aigua Kangen\nRica en Hidrògen\nL’aigua que és rica en hidrògen té una alta concentració d’hidrògen molecular (H2). L’hidrògen molecular és un eficient antioxidant que es difon ràpidament a través de les membranes cel·lulars, redueix els radicals lliures i suprimeix estrès oxidatiu.\nMitjançant el procés d’electròlisi, l’aigua de la seva aixeta es converteix en Kang Water® rica en hidrògen.\nLes reaccions d’oxidació en el cos poden produir radicals lliure. Els antioxidants acaben aquestes reaccions, però les taxes elevades d’oxidants i insuficients antioxidants en el cos causen estrès oxidatiu. Un subministrament constant de fonts externes d’antioxidants ha de ser part de la dieta diària, per reduir l’estrès oxidatiu i el dany relacionat.\nAquesta és la raó per la qual tothom hauria de no només preocupar-se per la quantitat d’aigua que beuen, sinó també per la qualitat. Tots dos són essencials per al nostre benestar.\nA l’igual que amb la majoria de les coses a la vida, la salut òptima comença amb l’equilibri. Els nostres cossos han de mantenir un equilibri de pH de 7.365, que és lleugerament alcalí.\nS’usa una escala de pH per determinar si una substància és àcida o alcalina.\nEn aquesta escala 7.0 és neutra. Qualsevol cosa per sobre de 7 és alcalina i qualsevol cosa per sota de 7 es considera àcida.\nCanvia la teva aigua, canvia la teva vida!\nDiferents tipus d’aigua\nNo apta per beure. Aigua super Alcalina preserva la higiene en la seva vida diària a causa del seu fort efecte de neteja.\nTé beneficis de dissolució i conducció de la calor. Ús: preparació i neteja d’aliments.\nAquest tipus d’aigua és ideal per beure i cuinar sa. L’aigua rica en hidrogen i reduïda en forma electrolítica, funciona treballa per restaurar el seu cos a un estat més alcalí, que és òptim per a una bona salut. Ús: beure, preparar aliments, cafè i te, sopes i guisats, i regar les plantes.\nKang Water® també és amigable amb el seu pressupost i amb el medi ambient. ‘Oblideu-vos de comprar i emmagatzemar totes aquestes costoses ampolles plàstiques d’aigua!\nElimina el clor, l’òxid i la terbolesa per crear una aigua potable deliciosa. El filtre de neteja d’aigua de tres capes i alta potència elimina no només el clor, sinó també matèries com l’òxid i les impureses.\nObtindrà deliciosa aigua neta que conté minerals.\nAigua de bellesa\nNo per beure. Aquesta aigua lleugerament àcida és reconeguda pels seus efectes astringents. És excel·lent per a una neteja suau i cura de la bellesa.\nÚs: rentat de cara, cura de cabells, cura de mascotes, polit, neteja i conservació d’aliments congelats.\nAigua àcida forta\nNo apta per beure. Aquesta aigua té propietats desinfectants. Utilitza aigua àcida forta per desinfectar els estris de cuina, els taulells i més per evitar la contaminació creuada.\nUsos: neteja i desinfecció, higiène, i operació comercial.\nEl poderós antioxidizador\nEl K8 (Kang 8) és la màquina antioxidant més potent de Enagic, amb 8 plaques de titani recobertes de platí per millorar la ionització l’aigua i augmentar el potencial de producció d’antioxidants.\nEl Model d’ús domèstic de Platinium definitiu\nCompletament equipat amb una càmera d’electròlisi incorporada, i amb un gran panell LCD i missatges de veu clars, el SD501 Platinum convenç per la seva qualitat i fiabilitat de llarga data. A l’igual que l’original, les plaques de titani recobertes de platí-7 comprenen la càmera d’electròlisi.\nIon mineral Spa de Aigua\nEl NOU sistema exclusiu de spa a casa ANESPA DX transforma el seu bany comú en un balneari natural d’aigües termals.\nANESPA DX produeix un corrent continu d’aigua mineral ionitzada saludable. Amb un nou cartutx de ceràmica més gran que elimina gairebé el 100% de l’clor i altres substàncies nocives en l’aigua de la seva aixeta, i afegeix minerals assegurances i hidratants que són saludables per a la pell i el cabell. Gaudiu d’una bella dutxa o bany en l’aigua termal de ANESPA DX!


00. Presentación de las VII Jornadas sobre Innovación Docente en Arquitectura (JIDA '19). Comité organizador\nColaboratorEscola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona; Universitat Politècnica de Catalunya. Departament de Projectes Arquitectònics; Universidad Politécnica de Madrid. Escuela Técnica Superior de Arquitectura; Jornades sobre Innovació Docent en Arquitectura; Universitat Politècnica de Catalunya. Grup per a la Innovació i la Logística Docent en Arquitectura\nSubjectsArchitecture--Study and teaching, Arquitectura -- Ensenyament universitari -- Congressos, Ensenyament -- Innovacions -- Congressos\nVídeos - - Tots els vídeos [6.071]\nETSAB JIDA PRESENTACIO_1.mp4_ffqt.mp4 Mp4 107,5Mb MPEG-4 video View/Open


Penjant d’un fil | Albert Balsells\nAlbert Balsells. Premi Núvol de contes.\nAvui, al despertar-me, la seva olor m’ha atrapat. Encara mig endormiscat, he caigut en l’error de pensar que ella era allà i, esbossant un somriure, he estirat el braç per acaronar-la i desitjar-li bon dia, però no he trobat sinó el buit que em va deixar. M’he incorporat sospirant i m’he quedat assegut al llit – el nostre llit -, amb la mirada fixa a la paret. Encara s’hi pot observar la marca on hi havia hagut la seva fotografia emmarcada… la última fotografia que tenia d’ella, que havia estripat en bocins en un atac de ràbia feia uns dies. A vegades, miro intensament la paret i intento dibuixar a l’aire la seva cara, el seu somriure, el seu nas…Però el cert és que cada dia la recordo menys i menys. El seu rostre s’ha anat esborrant de la meva ment i no puc fer-hi res per posar-hi remei. De sobte, he notat com se m’humitejaven els ulls i les llàgrimes començaven a lliscar per la meva cara. M’he deixat caure sobre el matalàs i he intentat refugiar-me entre els meus records més recòndits.\nVa ser aquí, en aquest llit, on havíem passat hores i hores somiant i fantasejant què faríem amb les nostres vides, amb la nostra vida en comú. Teníem el pla perfecte: ella s’acabaria de llicenciar en Administració i Direcció d’Empreses i jo escriuria la novel·la més bona de tots els temps. Ha de ser addictiva no bona, que sinó després no en vendrem ni un exemplar, em recordava sempre entre rialles. Jo acostumava a dir-li que callés, que si posàvem la seva cara preciosa a la portada segur que en vendríem dos milions. I entre bromes i somriures, acabàvem fent l’amor. Així vam anar tirant durant un temps. Però els somnis i l’amor es van acabar esvaint. Els anys van anar passant, i ella treballava de recepcionista a una clínica dental i jo exercia mig de traductor, mig de noi dels encàrrecs en una petita editorial. A casa, les coses no anaven millor. Havíem deixat de viure per passar a conviure. Als matins pràcticament no ens veiem i a les nits els dos ens excusàvem en que estàvem massa cansats per intercanviar el mínim de paraules possibles. Però tot va canviar quan, un dia qualsevol més, vaig arribar a casa. No sé perquè ni com, però al posar les claus al pany vaig tenir la sensació que alguna cosa no rutllava. A l’entrar ho vaig entendre de seguida: havia marxat per sempre més. El menjador estava completament buit i a l’habitació només hi quedava el llit – sense llençols ni coixins – i una fotografia seva enganxada a la paret. Al costat hi havia una nota: “Espero que t’inspiri i que algun dia la puguis posar a la portada del teu llibre. Sempre t’estimaré.”\nQuan ara la recordo, no puc evitar observar al meu voltant i pensar què coi he fet amb la meva vida. L’habitació continua igual de buida; les parets que anys enrere havien sigut blanques ara són pràcticament grises i la persiana, que ja porta mesos espatllada, està permanentment baixada de manera que l’únic que il·lumina l’estança és la solitària bombeta que hi ha al mig de l’habitació penjant d’un fil. Com la meva vida.