Nomdedéu: "Confieu en mi, jo confie en vosaltres": de desembre 2013\n31 de desembre, 2013\nCINC PREGUNTES RECURRENTS QUE PER DIVERSES RAONS, MAI NO HAN APAREGUT PUBLICADES.\n-Espera ser alcalde de Castelló?\n-No ho espere. Em prepare per si un dia tinc la responsabilitat i l’honor de ser-ho. I si no ho sóc, la preparació m’haurà ajudat a ser millor regidor.\n-Morera o Oltra\n-Son dos valors complementaris. Personalment m’agrada més Morera. No li he sentit criticar l’esquerra o l’ecologisme per reafirmar el seu nacionalisme. Però demanaré el comodí del públic. Les primaries.\n-Si no fóra valencià, què li hagués agradat ser?\n-Farà algun dia el salt a la política nacional?\n-Sempre he considerat que faig política nacional. És del municipalisme d’on han eixit gran part de les polítiques que transformen el país.\n-Si hagués de triar entre PP i PSOE...\n- Si hagués de triar entre PP i PSOE voldria dir que he mort i estic a l’infern.\nPublicat per Nomdedéu a les 11:40 a. m. 4 comentaris:\n28 de desembre, 2013\nExplica Mateu (2’1-16) que els Reis d’Orient, seguint l’estel, van fer cap a Jerusalem buscant al recent nat Rei dels jueus. Assabentat el Rei Herodes, els va fer cridar, i els va demanar que després de localitzar al pretés messies, tornaren a palau per dir on era. Els Reis però, tot i haver-lo localitzat i adorat, aconsellats per un somni, decidiren tornar per un altre camí i no informar Herodes.\nQuan Herodes es veié burlat pels savis, es va indignar molt, i ordenà que a Betlem i a la seva rodalia matessen tots els xiquets de dos anys en avall, l'edat que calculava pel que li havien dit els savis. No consta que el Rei Herodes, després de la salvatjada digués: “lo siento mucho, me he equivocado, no volverá a ocurrir”.\nAquella matança és la que es commemora el dia dels Sants Innocents. La relació entre les bromes i burles generalitzades i la llegenda dels infants degollats s'estableix a partir de les enganyifes que els pares dels infants es van haver d'empescar per tal de protegir els seus petits de l'assassinat i allunyar-los dels perseguidors enviats per Herodes.\nSiga com siga, la tradició local fa que tal dia com el de hui, ens gastem bromes. Abans era en persona. La més recorrent era penjar una “llufa” a l’esquena d’algú. El temps n’ha dut de noves. Ara les enganyifes circulen per WhatsApp, per les xarxes i també a alguns mitjans de comunicació. Hi ha una tradició que ha esdevingut un nou clàssic de Nadal, consistent en endevinar quina és la innocentada publicada en format de noticia seriosa.\nUn any van publicar que el CD Castelló havia rebut una oferta de compra per part d’un senyor carregat de petrodòlars, però això ho ha superat l’anunci de Carlos Fabra dient que en realitat volien comprar l’aeroport.\nEm puc imaginar l’estrés de la redacció, quan el cap de secció diu: “xiquets, aneu pensant una noticia que puga semblar creïble, que no ofenga a ningú, i que tinga gràcia, i la publicarem com a innocentada”. I tots dient ocurrències. Un proposa que la Ciudad de las Lenguas, es trasllade al Centre de Turisme del Grau, i que amb els cursos de castellà t’ensenyen a fer truites de creïlla. I amb la revalida esferificacions de pastisset de moniato. Però la idea ja és vella.\nUn altre proposa publicar que l’aeroport sense avions pague més diners per el servei de falconeria, que l’aeroport de l’Altet que és dels més concorreguts amb vols turístics. També ja s’ha fet.\nDir que la Conselleria planeja cobrar 14 quotes als majors ingressats en residències públiques de la tercera edat, tampoc no sembla massa creïble, si tenim present que els anys tenen dotze mesos, per molt que els grans tinguen 14 pagues. És tan immoral que com broma no funcionaria. Només a un Conseller se li pot ocórrer una barbaritat així.\nA algú se li acut que podrien dir que l’Hospital Provincial, que és punter en medicina nuclear, i que el seu servei de radiologia és un dels tres més rendibles del país, es privatitzarà per a fer rics als mateixos, o uns d’iguals, que ens cobren 16’5 milions d'euros de més cada any, per les ressonàncies magnètiques. Però a la redacció creuen que això no s’ho creuria ningú.\n“Ja ho tinc” diu un redactor d’esports, i proposa que publiquen que el PP, investigat per corrupció, i amb un empat tècnic entre diputats imputats i assessors indocumentats, proposa un pacte ètic. La resta de la redacció riu. “Els d’esports sempre amb les seues coses” deuen pensar.\nLa de comarques proposa publicar que mentre que la retransmissió de la visita del Papa a València, li costà a la televisió pública valenciana 14 milions, les cadenes autonòmiques que van retransmetre visites del pontífex al seus territoris, no van pagar ni una dècima part. “Això no s’ho creuria ni Cotino” diu el cap de redacció.\n“I si diem que Fabra ha tancat la RTVV en defensa de les senyes d’identitat?” Tots riuen l’ocurrència, però tampoc no sembla gaire creïble.\nI esta és la història del país. Que ja no pots ni fer innocentades, perquè tot allò que semblen bromes de dubtós gust, són realitats construïdes pel PP valencià. Alcaldes, diputats, consellers, President. Ens han deixat sense dia dels innocents, segurament, perquè ells no ho són.\nPublicat per Nomdedéu a les 12:14 a. m. Cap comentari:\n25 de desembre, 2013\n"Let us not seek the Republican answer or the Democratic answer, but the right answer" esta frase atribuïda a JFK, és per a mi la columna vertebral de la meua actuació política. I la recerca de la resposta correcta, siga dretes o d’esquerres, no és manca d’ideologia. Tot el contrari. La meua ideologia és el benestar ciutadà. I això pesa més que els dogmes.\nNo és que defense la sanitat pública per qüestions ideològiques, sinó perquè és la més eficient, i la socialment més justa. És per això que ens oposem amb contundència a l'ocultista i perversa voluntat del PP, de privatitzar el servei de radiologia i medicina nuclear de l’Hospital Provincial. El PP ens diu que en mans d’una empresa privada estalviaria un 30% (i encara quedaria marge per a que l’empresa compute beneficis). D’entrada, si fos així, si hi hagués tot este marge, la Direcció de l’Hospital hauria de presentar immediatament la seua dimissió. I demanar disculpes per la seua maldestra gestió.\nPerò és que menteixen! El Síndic de Comptes afirma al seu informe que si la sanitat valenciana tornés a gestionar les ressonàncies magnètiques ara privatitzades, estalviaríem 16’5 milions anuals. Entenen ara perquè el PP vol privatitzar? Per fer rics als amics, i més pobra a la societat. I això sí que és ideologia. Indecent, però és la seua.\nHem demanat un Consell d'Administració, i hem demanat explicacions. De moment la resposta és el silenci. No afluixarem, no hi ha treva nadalenca per als malvats.\nPublicat per Nomdedéu a les 9:05 p. m. Cap comentari:\n21 de desembre, 2013\nDiu la definició acadèmica que un debat és un diàleg entre dues o més persones que intenten exposar el seu punt de vista sobre un tema comú i convèncer l'altre de la veracitat o bondat de la pròpia opinió. Té un caràcter més formal que la simple conversa i de vegades pot comptar amb la presència d'un moderador que cedeix el torn de paraula i fixa les normes per a l'intercanvi de parers.\nCom els debats pretenen fer reflexionar els assistents, són freqüents en el món de l’educació, especialment en la universitària. També associem el concepte de debat a la política. Els mitjans de comunicació n'organitzen. Amb moderadors. Amb formats més o menys rígids. Si el debat ho fora en la definició acadèmica, la seua funcionalitat seria la d’intentar convéncer al contrincant. No és així. Sovint no passen de ser monòlegs per convéncer els propis, adobats amb retrets al que diuen els altres. Però diàleg... allò que se’n diu diàleg...\nI no cal esperar a època electoral. En la democràcia representativa, hi ha una litúrgia que són els plenaris. És a dir, la reunió de tots els càrrecs electes, moderats per la presidència, i on en principi caldria esperar que les diferents intervencions s’encaminessin a aconseguir acords en benefici de la col·lectivitat. Però per a això cal voluntat. I no sempre n’hi ha.\nAlguns, imbuïts ves a saber per què, d’un divisme i una puresa que fa feredat, consideren que els únics acords decents són aquells que els inclouen a ells. Altres, o els mateixos, de vegades pensen que en política no s’ha d’arribar a acords, sinó que cal escenificar desacords el més virulents possibles. Són, ja ho dic, aquells que es creuen en possessió de la vera veritat.\nDijous al plenari municipal ho vam viure. Un grup presentà una proposta i la defensà amb els arguments que va considerar oportú. Nosaltres no hi estàvem gaire d’acord, i en representació del meu grup, vaig argumentar detalladament. Allò que ja teníem fet i que per tant no calia repetir; allò que no tenia suport legal; allò que al nostre judici més que facilitar, complicava les coses; i vaig oferir una proposta alternativa. Proposta que permetia aconseguir l’esperit de la moció, estalviant-se tots els problemes que nosaltres li trobàvem. No estic dient que nosaltres tinguérem raó, estic dient que vam argumentar amb força detall la nostra posició, oferint alternatives.\nL’orador que em va seguir no va fer referència a res, absolutament a res del que jo havia argumentat. No va desmentir cap dada. No va contestar cap argument. No va contraargumentar. Tot simplement va dir: “jo crec que vostés han decidit que no hi haurà acord per ves a saber què, i s’inventen excuses”. Tot plegat bastant inútil. No ell, la posició que ell representava. Perquè en realitat exercia allò del que es queixava. Havia arribat al plenari amb una idea, i incapaç de dialogar obviava tots els arguments a la contra. De fet, improvisava maldestrament perquè en el fons sabia que li havíem desmuntat la seua dèbil base argumental.\nUna actitud com ara esta resulta francament decebedora. Decebedora perquè deixa en evidència a l’orador, ja que és obvi que ni sap escoltar, ni sap debatre, ni té vocació de diàleg. I decebedor, perquè demostra que hi ha gent, o grups, que no estan en política per a, a través del diàleg, trobar solucions útils per a la societat. Sinó per a col·leccionar nos i derrotes, confiant que així podran anar per les barres dels bars argumentant que els altres no els fem cas. Com a aquell pollet amb casc de closca d’ou. Pobres.\nEls qui entenem la política com la constant recerca d'acords útils, hem d'estar molt carregats de paciència, perquè els que són incapaços de negociar i crear acords, critiquen i ataquen, a aquells que si que ho volem. Seguirem picant pedra.\nPublicat per Nomdedéu a les 9:20 a. m. Cap comentari:\nPublicat per Nomdedéu a les 12:12 a. m. Cap comentari:\n17 de desembre, 2013\n"EL DOCUMENT REVELAT" - www.castelloninformación.es - 18.12.13\nEl darrer informe de la Sindicatura de Comptes afirma que la Conselleria s’estalviaria 16’8 milions anuals si les gestionés directament les ressonàncies magnètiques, que el Consell en mans del PP va privatitzar. Un govern sensat, analitzaria este informe, i òbviament, en prendria bona nota per no repetir errors. De fet, mentre el Vicepresident Ciscar reconeix implícitament l’error en dir que s’ha de reconduir el contracte, el Conseller de Sanitat, Llombart, diu que tot està bé com està. I no només això, sinó que vol seguir amb este model, conegut com el Model Madrid. Per cert, que allà, està imputat la meitat del govern regional d’aleshores, pel procés de privatització, i sobre tot pel d’adjudicació que beneficiava als mateixos privatitzadors. Un galtes d’allò més.\nA Castelló, al nostre Hospital Provincial, fa temps que estan privatitzades les ressonàncies magnètiques. Més car? Segur. Ja ho ha dit el Síndic de Comptes, però això al PP no li importa. L’importa tan poc, que volen ampliar la privatització a altres serveis relacionats.\nJa fa temps que veníem sentit un rumor persistent segons el qual el Consorci de l’Hospital Provincial estaria plantejant-se l'exteriorització (és a dir, passar la gestió a mans privades) del servei de radiologia i medicina nuclear, que també s’ocupa de les mamograrfies. Tot i que en el rànquing de rendibilitat econòmica d’este tipus de serveis, el de Castelló està situat el tercer per dalt, en tot el sistema valencià de salut. Són dades oficials.\nEn el seu moment, la diputada de Compromís Mónica Oltra ja va preguntar al Conseller, però este encara no ha contestat. Ahir però, en el ple de la Diputació provincial, vaig tindre l’ocasió de fer públic el “Plec de clàusules administratives particulars per la contractació de la gestió, per concessió, del servei de radio-diagnòstic i medicina nuclear del consorci hospitalari provincial de Castelló”.\nUn document que planteja la concessió a 10 anys, a raó de 3’9 milions per exercici, és a dir, que haurem de pagar gairebé 40 milions d’€ per a que ens presten un servei que fins ara prestàvem nosaltres. Per la seua banda l’administració es compromet a redimensionar la plantilla, i hi ha apartats específics per al personal laboral, els funcionaris interins i els de carrera. A canvi, l’empres haurà d’acabar les obres de les instal·lacions, valorades en 3 milions d’€. Això sí, l’Hospital pagarà la llum, l’aigua, la neteja, el telèfon, la seguretat, els zeladors, el manteniment i uns més que preocupants punts suspensius, que curiosament figuren en un document públic.\nBrandant el document li vaig manifestar al President el nostre total desacord, i vaig sol·licitar la convocatòria urgent d’un Consell d’Administració del Consorci Hospitalari, del que jo mateix forme part, per tal de que se’ns informe adequadament, i per tal de poder manifestar el nostre rebuig frontal. El President va dir que el convocaria. I en resposta a la premsa, va manifestar que era coneixedor (la sorpresa és que ho fora Compromís, no el PP) del Plec de Condicions desvetllat.\nAlguns ens acusaran, segur, d’oposar-nos a la privatització per raons ideològiques. Podria ser, i seria lícit. Tot i que no sé si intel·ligent. Personalment vull girar l’argument. Nosaltres aportem raons econòmiques (i l’article comença amb l’esment de l’informe de la Sindicatura de Comptes i les imputacions madrilenyes) i funcional, per oposar-nos. El PP, ara com ara, només qüestions ideològiques. Aquella absurda i desmentida falsedat, de que la gestió privada, és, per se, més eficient.\nDesprés de revelar el document, els mateixos responsables de l'Hospital que 24 hores abans en negaven l'existència als sindicats, han hagut de reconéixer que el document existeix, i han emés una nota de premsa dient que estalviaran un 30% respecte a la gestió actual. No expliquen com. Ni d'on.\nPerò si una empresa pot prestar el servei un 30% més econòmic, i encara traure'n beneficis, només vol dir que l'actual direcció de l'Hospital Provincial, ha de dimitir per inútil, abans de la nit de Nadal. Si no en saben que pleguen.\nO és això, o no hi haurà tal estalvi, com passa amb el servei de ressonàncies magnètiques ja esmentat, i en eixe cas, la direcció de l'Hospital Provincial, ha de dimitir per inútil i també per mentidera, abans de Cap d'Any.\nQuè pensen vostés?\nPublicat per Nomdedéu a les 9:39 p. m. 14 comentaris:\nPublicat per Nomdedéu a les 8:12 a. m. 10 comentaris:\nDesprés d'haver hagut d'insistir prou en comissió, la setmana passada, es va fer un acte de presentació del Document Consultiu Inicial del PGOU 2013, de la ciutat de Castelló. Acompanyat d'Ali Brancal, vaig escoltar amb atenció les explicacions del tècnics. El resum vindria a ser que l'equip de govern proposa seguir incentivant el creixement de la ciutat exactament com abans de la crisi, això sí, desaccelerant-ne la velocitat.\nPer a nosaltres el creixement de Castelló no és un objectiu en sí. Eixa voluntat de créixer per sobre de cap altra consideració, ens ha dut a la bombolla urbanística, i en gran part a la crisi actual. Per nosaltres, l'objectiu és millorar les condicions de vida de la ciutadania. Millors serveis públics. I quan això siga un fet, funcionarà, si és que ho ha de fer, com a atractiu que faça vindre més gent. Aleshores el creixement serà una conseqüència de la qualitat de vida i del benestar. Conseqüència. No objectiu. Eixa diferència és fonamental.\nEl document estableix que la ciutat seguirà creixent. Ho determina la Generalitat en base a uns paràmetres que ningú ens va saber explicar. La realitat però, és que Castelló perd població. Vorem si la tendència es consolida. Ens preocupa eixa dicotomia entre la realitat demogràfica, i les projeccions polítiques.\nSaben? Quan es calculen previsions de creixement a efectes constructius, s'obvia el parc d'habitatges buits a la ciutat. Tornen a pensar en construir cases, no en fer ciutat. Errare humanum est, perseverare diabolicum.\nPublicat per Nomdedéu a les 7:10 p. m. Cap comentari:\n10 de desembre, 2013\n"DONAR I REBRE" - www.castelloninformación.net - 11.12.13\nLa gent que estem en política parlem molt. I amb freqüència critiquem el que fan els altres. De vegades de forma contundent, o insolent, o sarcàstica. Jo mateix sóc de vegades mordaç en les meues intervencions, i especialment en els articles. He d’optimitzar l’espai i el temps, i no em puc permetre el el luxe de resultar anodí.\nAixò fa que de tant en tant m’enduga un calbot. És just. Per exemple... El President Fabra va haver de nominar corre cuites a quatres substituts per als dimissionaris populars del Consell d’Administració de RTVV. Bàsicament havien d’anar a dues reunions, cobrar, i votar el tancament. Després ja es quedaven els liquidadors. Per a tan poc honrosa activitat, va triar entre d’altres a un senyor de Castelló, que com únic mèrit tenia haver ajudat a liquidar un altra societat pública. En el passat plenari municipal, seia a primera fila. És un habitual als plens municipals i de la diputació. I fa comentaris. En una ocasió ja li vaig haver de parar els peus per un comentari mal educat que em va fer a mi sobre el meu partit. Però ara no fa al cas. La cosa és que en començar el plenari vaig desitjar a tothom bon dia, “excepte -vaig dir-” a eixe senyor que seu a primera fila que és un dels exterminadors de RTVV, i a qui espere que els Reis li dugen carbó la resta de la seua vida”.\nUn regidor del PP em va dir maleducat perquè aquell senyor era un ciutadà... Correcte, però no el vaig senyalar amb el dit per la seua condició de ciutadà, sinó per la seua condició de càrrec públic de lliure designació, amb sou públic. I per tant sotmés a les crítiques.\nDilluns estava prenent café amb una persona a la Plaça de les Aules, i el bon home es va arrimar, va interrompre la conversa, em va insultar repetidament, va dir un grapat de mentides i va mostrar el profund desconeixement d’allò sobre el que parlava. Després em va amenaçar tot dient que sap coses tèrboles del meu passat i que quan les tinga documentades les gastarà. Tot això amb un elegant xandall i davant del que imagine era el seu nét. Li vaig haver de dir fins a tres vegades que em tragués la mà de sobre.\nDoncs bé, ja està. Explicat i amortitzat. No crec que els insults i les amenaces entren en el meu sou, però també crec que queda en pitjor posició ell que no pas jo, que al cap i a la fi, només vaig dir que no li desitjava bon dia.\nTot això per dir que la gent que estem de cara al públic, i especialment si tenim sou públic, hem de saber encaixar. I els que critiquem, hem d’acceptar que se’ns critique. Esta història que he explicat m’ha vingut fantàsticament bé que em passes hui, perquè volia parlar d’este tema en referència a altres persones, i em sabia greu, no posar-me jo mateix com exemple de criticador criticat. Així que el senyor del xandall encara m’ha fet mig favor.\nVolia parlar d’un episodi municipal que va tindre lloc dilluns. Hi havia una reunió de la Mesa local per l’ocupació, ara moribunda pels incompliments del Consell que no ha pagat ni un sol cèntim dels milers d'euros compromesos. Reunió que havia de passar amb més pena que glòria. La constatació dels incompliments del PP autonòmic, obligaven al PP local a tindre un perfil baix i fer bona cara, davant les lògiques crítiques de l’oposició. Crítiques, he de dir, ponderades. El PSOE només va dir que ja que el Consorci estava constituït, i el problema de l’atur persistia, abans de finiquitar-lo, podíem intentar donar-li més contingut. Sembla lògic. La representant de Compromís sempre ha mantingut eixa postura. Però allò que podia haver quedat, en el pitjor dels cassos, en una proposta al calaix, ha esdevingut l’inici d’un picabaralles. Perquè l’alcalde va fer la seua tradicional i maldestra aportació, este colp, en el sentit de que el que hauria de fer l’oposició és criticar menys i treballar més. Ai que has dit! El PSOE es va enfadar molt, i va gesticular sobre-manera. També a les xarxes.\nEm sembla bé. S’ofenen perquè l’alcalde els hi diu que treballen poc...però és que obliden, que este cap de setmana per quarta vegada (si no m’he descomptat) han fet declaracions dient que el cost (molt low, per cert) de l’Alcalde al Japó, convidat per UBE, era un insult per als aturats. I que mentre hi havia famílies amb dificultats, ell estava de vacances. I el cert és que no ho eren, vacances. Era feina. I el PSOE haurà d’acceptar que sense exagerar, i a preu reduït, els alcaldes també han de fer actes de representació. Cas contrari, no sé com explicaran que l’alcalde de Vila-real, del seu propi partit, acabe de tornar de viatge oficial a Colòmbia. I en tot cas, hauria d’enfadar-se menys quan els critiquen, entre d’altres coses perquè ells no paren de criticar. I si els molesta que el govern local els diga que treballen poc, haurien d’entendre que al govern local els molesta quan ells els hi diuen incompetents i altres dolçors.\nEn resum, que si no vols pols no vages a l’era. I que si tu aboques pel broc gros, després no te la pots agafar amb paper de fumar. Diria jo.\nPublicat per Nomdedéu a les 9:22 p. m. Cap comentari:\nPublicat per Nomdedéu a les 9:33 a. m. 3 comentaris:\nEls stakeholders són totes aquelles persones o grups que influeixen o estan influïdes per les decisions que pren una organització. En el cas d'una empresa estaríem parlant dels accionistes, la direcció, els treballadors, els sindicats, però també de la competència, els lobis, el govern amb les seues normes, les associacions de consumidors...\nEn la política és exactament igual. Cada decisió que pren el partit (la seua direcció, els seus representants públics...) influeix en tots els seus stakeholders, i a l'hora està influïda per ells. Els altres partits, la militància, la premsa, la ciutadania... És impossible, i no seria bo obviar eixe entorn. Però en cas de conflicte, caldrà privilegiar uns stakeholders respecte als altres.\nDavant d'una moció, d'una proposta, o un pressupost, el partit es veu abocat a decidir quin ha de ser el seu vot. I això és tant com decidir el vot en funció de com afecta als administrats, o de com et situa per comparació amb altres partits. Has de triar entre com et pot influir electoralment en funció de les crítiques dels adversaris, o en com afecta efectivament a la societat. Fent-ho curt, has de decidir si importa més el que es vota, o el qui ho proposa. I davant esta dicotomia, nosaltres apostem per beneficiar a la ciutadania, malgrat que ens coste crítiques severes, de qui veu la política com una confrontació entre partits. Nosaltres l'entenem com un instrument per canviar les coses.\n03 de desembre, 2013\n"PRESSUPOSTS. EL SÍ I EL NO" - www.castelloninformación.net - 04.12.12\nLa setmana passada vaig participar en els debats de pressupostos de les dues institucions de les que forme part. L’Ajuntament i la Diputació.\nEn el cas de l’Ajuntament, el vot va ser negatiu. Es tractava d’un pressupost avorrit, poc imaginatiu, poc inversor, amb altíssimes càrregues financeres, i ple de vicis antics. Per exemple, no tindre absolutament cap mecanisme per saber quin és el retorn social de les inversions i despeses que fem. Ni de les subvencions que atorguem. No hi ha forma de saber si serveixen al seu objecte, o només serveixen per fer contents als qui les reben. I això, clar, són dues coses molt diferents. Tan diferents com que representen el millor de la política (la transformació de les realitats millorables) i el pitjor (el clientelisme). Un pressupost amb una excessiva, i creixent, càrrega de sous de personal de lliure designació, mentre es van amortitzant places de funció pública. Un pressupost més que escassament participatiu. I que fia inversions innecessàries (el projecte inexplicat de l’Edifici d’Hisenda) als diners d’una Generalitat que mai els aporta. Un pressupost que preveu tornar a pagar lloguers, ara que n'estalviàvem una part gràcies a la negociació amb la Fundació Bancaixa. I finalment, un pressupost que augmenta en tres milions d’euros la pressió fiscal sobre la ciutadania. I un pressupost al que el PP no acceptà ni una sola esmena del meu grup (ni de cap altre).\nEn el cas de la Diputació la cosa anà diferent. Ha baixat en un 30% el pressupost dedicat a l’aparell polític, per així dir (és a dir, els sous polítics i la nòmina d’assessors). És cert que encara queda marge, i que l’acord passa per acomiadar dos assessors més, però el PSOE es nega a acomiadar al que li correspon. Malgrat que tot i haver perdut un diputat respecte a les anteriors eleccions, va demanar, i aconseguir, que per a esta legislatura li’n deixaren contractar un més.\nD’altra banda, ha baixat de forma substancial l’endeutament, en part perquè els romanents que s’haurien pogut dedicar a més inversions, han d’anar per llei als bancs, perquè el PSOE (amb l’ajuda del PP) va modificar l’article 135 de la Constitució, per tal que els bancs fóren creditors prioritaris. Val a dir que en el cas de la Diputació, i des de fa dos anys, els proveïdors cobren amb 17 dies de mitjana, cosa que ja voldrien fins i tot moltes empreses privades.\nTot i això les inversions previstes per a tots els municipis, s’han incrementat en un 51%. Un fet del tot singular en moments com este. I a sobre, eixos diners, i això era una històrica reivindicació de l’oposició, es vehicularan a través de programes. Deu programes. Wifi per als pobles, eficiència energètica, adequació a les mesures de seguretat d’edificis públics, aprofitament i neteja dels rostolls de bosc i camp, i turisme, esports... Deu programes pactats pels tres grups, i que no van rebre cap esmena per part de ningú. Deu programes d’inversió, dels que ara haurem d’aprovar-ne les seues bases. I nosaltres només votarem a favor, si no deixen fora cap municipi, governe qui governe.\nI per últim, hi ha el que se’n diuen convenis singulars. Que són convenis de cofinançament assumits per ajuntaments i diputació, per obres o serveis específics, que no tenen cabuda en cap dels programes reglats. A diferència del que va fer el PP local, reprovant i criticant totes les esmenes presentades, sense gaire criteri; el President de la Diputació va convocar per separat als portaveus del PSOE i Compromís. I els va demanar que presentarem projectes d’aquells municipis on governem, per vore si es podien incloure. Jo en vaig presentar dos. Tots dos es va incorporar al pressupost. El PSOE no en va presentar cap. No va defensar cap inversió per a cap municipi, i per tant, no n’aconseguí cap.\nAra es queixen de que el que hem aconseguit per a Vila-real és poc. El meu consell seria que miraren el pressupost. Esta inversió que ha aconseguit Compromís no és ni de bon tros l'única partida destinada al poble. En tot cas, podien haver demanat ells alguna cosa! Però no. És millor criticar als altres que treballar.\nQuan han vist que havien quedat en evidència i que la seu actitud no afavoreix als administrats, s’han omplert la boca de que si Compromís pacta això o allò. Els recorde que estem parlant del PSOE. El que canvià la Constitució, el que acaba d’acordar amb el PP repartir-se el poder judicial... Parlem del PSOE, i si vostés escriuen a Google: “acords PP PSOE” els hi eixiran 29.700.00 entrades. Poca broma.\nPublicat per Nomdedéu a les 12:58 p. m. Cap comentari:


Es donen diferents recomanacions per prevenir l’aparició d’aquest insecte\nDivendres, 15 juliol 2016. 03:00. Clara Camins Vidal.\nLa setmana passada es va repartir per les llars poblatanes un díptic amb explicacions i consells preventius sobre els mosquit tigre.\nLa regidoria de Sanitat de l'Ajuntament de la Pobla de Claramunt ha posat en marxa una campanya informativa sobre el mosquit tigre. La setmana passada es va repartir per les llars poblatanes un díptic amb explicacions i consells preventius sobre aquests insectes.\nEn la publicació s'explica les característiques del mosquit tigre, que és de color negre i, a diferència dels altres, té ratlles blanques al cap, tòrax, abdomen i potes. És actiu sobretot durant el dia i les femelles posen els ous en petits recipients que acumulen aigua. Als països tropicals transmet algunes malalties, tot i que a Espanya no s'ha detectat cap cas.\nTambé es donen diferents recomanacions per prevenir l'aparició d'aquest insecte, com buidar dues vegades per setmana l'aigua dels recipients que estiguin a l'exterior, com galledes, testos, etc.; tapar hermèticament els dipòsits d'aigua o posar-hi una tela mosquitera; netejar les restes de fullaraca en les zones de drenatge o canals de desaigües per evitar que s'acumuli aigua; posar teles mosquiteres a les finestres o portar pantalons llargs i samarreta de màniga llarga i de colors clars.\nA més d'aquestes recomanacions s'especifiquen diferents consells per a un bon ús dels repel·lents i de com actuar davant d'una picada. El disseny i l'edició d'aquest material ha anat a càrrec de la poblatana Marina Torres, tècnica de comunicació de Mosquito Alert. Es pot trobar més informació al web www.mosquitoalert.com, al Facebook i al Twitter i també es pot descarregar una app.\nLa regidoria de Salut Pública recorda les mesures per evitar la proliferació del mosquit tigre\n2 Espectacular accident al carrer Girona d'Igualada 3900 lectures


Descarrega la nota econòmica d'Angola\nA Angola, la majoria d'importacions provenen de la Xina (14,3%) i França (14,1%), mentre manté un fort vincle amb Portugal, el seu tercer proveïdor (2,9% de les importacions).\nPel que fa a Catalunya, l'any 2020 va exportar a Angola per un valor de 21 milions d'euros. Principalment, les empreses catalanes hi venen, paper i cartró (17,2%), preparacions alimentàries (14,7%) i plàstics (13,3%).\nAquestes són algunes de les oportunitats de negoci internacional que ofereix Angola:\nEl Govern vol apostar per la industrialització del país. Angola està realitzant importants esforços per diversificar la seva economia i reduir així la dependència dels ingressos derivats del petroli.\nAngola és clarament un país importador d'aliments. Amb la recuperació del preu del petroli després de la crisi de la COVID-19, Angola tindrà opció per tornar a importar productes a nivells d'abans del 2014. Angola importa des de productes agrícoles bàsics fins a un segment de producte més gurmet.\nTecnologia per a embalatge i processament agrícola per al sector alimentari. El govern de Lourenço assenyala la producció d'aliments com a eix clau per disminuir la dependència de les importacions i desenvolupar una indústria pròpia.\nConsulta totes les dades sobre Angola i les millors oportunitats que ofereix a la Nota Econòmica Angola 2021 (document .PDF).\nNota Econòmica Angola [2,62 MB ]


UN DIA MOLT NORMAL. JANSSEN, MARK. 9788494883279 Llibreria Altaïr\nLlibre a reservar: UN DIA MOLT NORMAL


Quatre nous casos eleven a 28 els afectats per coronavirus a Catalunya - Diari de Girona\nEls nous infectats són tots lleus i de Barcelona, contagiats per contactes amb casos anteriorment confirmats\n04.03.2020 | 19:42\nReunió de la consellera de Salut, Alba Vergés, i el secretari de Salut Pública, Joan Guix, amb responsables i professionals de l'Hospital Clínic, centre referent del coronavirus SARS-CoV-2 ACN\nReunió de la consellera de Salut, Alba Vergés, i el secretari de Salut Pública, Joan Guix, amb responsables i professionals de l'Hospital Clínic, centre referent del coronavirus SARS-CoV-2\nEl Departament de Salut ha confirmat quatre nous casos de coronavirus a Catalunya i s'arriba així als 28 positius en total. En tots els casos s'ha pogut trobar l'origen del contagi i tots estan en estat lleu. Entre els quatre casos nous hi ha un home de 30 anys de Barcelona que va estar amb persones que van viatjar a Itàlia. Els altres són persones que han estat en contacte amb un cas anteriorment confirmat. Es tracta d'una dona de 61 anys, un home de 51 anys i una dona de 86 anys, tots ells de Barcelona.\nD'altra banda, aquest dimecres s'ha reunit per primer cop el consell assessor del pla PROCICAT per emergències associades a malalties transmissibles emergents d'alt risc.\nEn el marc de la reunió s'ha decidit assumir les recomanacions del Ministeri de Sanitat pel que fa a les competicions esportives i analitzarà cada cas amb la Secretaria General de l'Esport, els organitzadors i els ajuntaments implicats. El consell ha estat presidit pel president de la Generalitat, Quim Torra, i també hi han participat la consellera de Salut, Alba Vergés, i el d'Interior, Miquel Buch.\nCal recordar que el Ministeri va decidir ahir celebrar a porta tancada les competicions esportives professionals en les quals s'espera una alta presència d'aficionats provinents de les zones de risc del coronavirus, les quatre regions del nord d'Itàlia (Llombardia, el Vèneto, el Piemont i l'Emília-Romanya), la Xina, el Japó, Corea del Sud, l'Iran i Singapur.\nPel que fa a la resta d'esdeveniments esportius o de competicions no professionals que no tinguin un impacte classificatori i que tinguin a veure amb les zones de risc abans descrites, la recomanació és suspendre-les o ajornar-les. Aquesta mesura no s'estén a les competicions, professionals o no, implicades en processos de classificació o rànquings internacionals i que tinguin un impacte reduït pel que fa a número d'aficionats.


Edición del martes, 07 abril 2020, página 34 - Hemeroteca - Lavanguardia.es\nEdición del martes, 07 abril 2020, página 34\n34 LAVANGUARDIA DIMARTS, 7ABRIL 2020 LaCovid19 s’emporta BenetiJornet El dramaturg, que tenia alzheimer,mor a79anys JUSTOBARRANCO BarcelonaP rofundatristesa en el teatre català perla pèrdua d’un referent. El coronavirus es va emportar ahirals 79 anyseldramaturgJo sep Maria Benet iJornet. Papitu, peralsamics.PeròsilaCovid19es vaendurahirdematinadaelpremi nacional de Literatura Dramàtica perE.R.,Premid’HonordelesLle tresCatalanesicreadordesèriesja mítiquescomPoblenouoNissagade poder,enbonapartjasel’haviaem portat un alzheimerfet públic fa cincanysipelqualestavaingressat enunaresidènciadeLleida,unade lestantesqueaquestsdieshanpatit elflagelldelamalaltia. La sevafilla Carlota, que va re cuperarlamemòriadelseupareila sevaduraexperiènciaambl’alzhei mer fa dos anys al llibre Papitu. El somriure sota el bigoti (Columna), va informar de la seva mort en un tuit:“Aquesta matinadahamortel meupare,JosepMariaBenetiJor net, 79 anys, de Covid19. Ara vola lliure”. Lescondolences del sector culturalvanserimmediates,comel record de la seva energia, el seu ta lentilasevaamistat. Benet iJornet,nascut el 1940 a Barcelona,alaronda de Sant An toni –un món quevaretratar ales sevesobres–,era el pare il’avi dels dramaturgs catalansactuals. Un nom clau,decisiu, peralboomque viuavuiladramatúrgiacatalanaar reu delmón: es va posar aescriure teatre en catalàdurant els anys de plomdelfranquisme,enquèlatra diciódramàtica semblava que es tigués trencadaielsilenci n’ame naçavalacontinuïtat.Autord’obres comTestament,DesigoDuesdones queballen,esvaconvertirenlacor retja de transmissió que va unir els gransnomsd’abansdelaGuerra Civil amb lesgeneracions joves i encara més joves, per aqui Papitu vaserimprescindiblenonomésper trencar el silenci, sinótambé per acompanyarlosiaconsellarlos. Lector voraçdecòmics –que as Cultura Adeu aunnom claudel teatreiles telenovel·les Mestre Benet,amicPapitu S’ha mort en Papitu. Elgran dramaturg catalàJosep Maria Benet iJornet. És un dia trist per amolta, moltíssima gent. Des quelamalaltiadel’alzheimerelva colpejar,faunsanys,elsseusamics iamigues hem anat patint de mica en mica la seva pèrdua. En Papitu eraunamicinoblidable;enBeneti Jornet,unmestre inqüestionable. És difícil parlar d’ell en singular, perquèperanosaltresteniaaques ta doble faceta: l’amic era en Papi tu,ienBenetiJornet,eldramaturg. Ell duia aquesta doble condició amb una naturalitat impressio nant. Iamb una energia inesgo table. De fet, la passió pel teatre anavalligadaalapassióperlavida, iaquesta era una de les coses més destacablesdelseullegat.Defet,el llegat és, sens dubte, una de les sevesobsessions, el tema més re currententotalasevaobra,desde laprimeraimeravellosaUnavella, coneguda olor fins al’última, inè dita(Estiuardent),incloenthitots elsseustreballsperalatelevisió. Elllegatqueensdeixaés,doncs, aquest:laimportànciaofinsitotla transcendència del llegat. Nosal tres no som res sense els que ens precedeixen. De la mateixa ma nera,ellerabenconscientquetam poc no era res sense les genera cionsfutures.Iaquestavaserlase va granaportació: obrirse, donar se als altres, als que van venir darrere seu. Serne mestre, com panyifinstotamic,sensequeladi ferènciad’edat fos cap inconveni ent. Al contrari: ell semblava sem preelmésjove.Eraincreïble.Enfi. PodemdirqueeldramaturgBe netiJornetésunpareinqüestiona ble per amolts de nosaltres,que vamcomençaraferteatrealesaca ballesdelsegleXX,peròtambéun avirespectat,estimativeneratper molts altres, dramaturgs idrama turgues iguionistes del segle XXI. És emocionant que sigui així. Per aixòpotanarse’nbentranquil.La sevapor,jodiriafinsitotterror,de ser oblidat, ha quedat definitiva mentdiluïda. Mestre Benet iJornet, gràcies pel teu granllegat teatral, que és ben viu. Amic Papitu, gràcies per serhisempre. Estigues tranquil idescansa en pau:not’oblidaremmai.c Sergi Belbel S. BELBEL, dramaturg idirector teatral, autor de ‘Carícies’ i‘Forasters’ La seva por, jo diria fins itot terror, de ser oblidat ha quedat definitivament diluïda Gràciesperabraçarnos Famolts dies que et troboafaltar. Avui ets als xiprersiéscomsit’haguéssim perdutdues vegades. L’alzheimerse’tvaendurelprimer copialeshoresjahauriavolgutre córrer,estimatamicmeu,alabarca del temps de Salvador Espriu, que permet trànsits impossibles. Has abraçatlesnovesgeneracionsdra matúrgiquesambunagenerositati unentusiasmecompocshansabut fer: mirantnos als ulls d’iguala igual.Peraixòettrobotantafaltar cadacopqueacabod’escriureuna obra.Séqueperatuseriamotiude celebració, la llegiries amb vora citatiemfariesunreguitzelld’ob servacions. Ets la continuïtat de latradicióteatraldenomscomSa garra,Rusiñoli,sobretot,Guimerà, ielpont amb les generacions que venim al darrere. Per això les nos tresalegriesifitessónteves. Transito através del recordpel passadís del pis de Balmes ple de cartells del teu teatre, un dels llegatsmés importantsdel darrer mig segle, iacabo assegut alasala onvamxerraririuretanteshores. Quan tornem asortir al carrer ens tornarematrobar:alacasad’Olors, alaRiera Alta, la més bonica de Barcelona, com l’anomenaves tu; els diumenges als tebeos de Dues dones que ballen al mercat de Sant Antoni, oalaplaça del Pedró, on s’acabava Salamandra.Ens tro barem en els interrogants ètics i morals que formula el bon teatre, comelteu. Avui, en aquests temps que ens han robat les abraçades, celebro la fortuna queens hagis abraçat amb tantd’amor,intensitatihonestedat: amics, autors, gentdeteatre ipú blic.T’estimarésempre,Papitu.c Josep Maria Miró J.M. MIRÓ, dramaturg, autor d’‘El principi d’Arquimedes’ EldramaturgJosepMariaBenetiJornetel2010