Cop d'Estat de Vietnam del Sud de 1960 - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nIntent de cop d'Estat a Vietnam del Sud\nPresident Ngo Dinh Diem de Vietnam del Sud\n11 de novembre de 1960\nSaigon, Vietnam del Sud\nCop d'estat esclafat\nExèrcit De La República De Vietnam (rebels) (ERVN)\nVietnam del Sud Exèrcit de la República de Vietnam (lleialistes) (ERVN)\nUn regiment de blindats, una unitat de la marina i tres batallons de paracaigudistes\n5a i 7a divisió de l'ERVN\nNo aclarit. Més de 400 morts en ambdós bàndols\nL'11 de novembre, de 1960, es va dur a terme un intent de cop fracassat contra el President Ngo Dinh Diem de Vietnam del Sud. Els promotors de la revolta van ser el tinent coronel Vuong Van Dong i el coronel Nguyen Chanh Thi de la Divisió Aerotransportada de l'Exèrcit de la República de Vietnam (ERVN).\nEls rebels llançaren el cop en resposta a la regla autocràtica de Diem i la influència política negativa del seu germà Ngo Dinh Nhu i la seva cunyada Madame Ngo Dinh Nhu. També lamentaven la politització dels militars, per la qual cosa els lleialistes del règim que eren membres de la família furtiva de Ngo, el Partit Can Lao, eren immediatament promoguts davant d'oficials més competents que no pertanyien al cercle intern. A Dong li donava suport en la conspiració el seu cunyat i tinent-coronel Nguyen Trieu Hong, l'oncle del qual era un oficial prominent en un partit menor de l'oposició. L'enllaç principal del cop era Thi, l'oficial comandant de Dong, que el va persuadir per unir-se al complot.\nEl cop va agafar la família Ngo completament desprevinguda, però també fou caòticament executat. Els conspiradors s'oblidaren de segellar les carreteres que porten a la capital Saigon per aïllar-la dels reforços dels lleialistes, i dubtaven després de guanyar la iniciativa. Després de ser inicialment ser atrapat dins del Palau de la Reunificació, Diem va aturar el cop mitjançant negociacions i prometent prometedores, com ara la inclusió d'oficials de l'exèrcit en l'administració. Mentrestant els polítics de l'oposició s'uniren a la lluita, intentant explotar la posició de Diem. Tanmateix, el propòsit genuí del president era comprar temps perquè les forces dels lleialistes entressin a la capital i l'ajudessin. El cop va fallar quan la 5a i 7a divisions de l'ARVN van entrar a Saigon i van derrotar els rebels. Més de quatre-centes persones -molts dels quals eren simples civils espectadors - van ser morts en la subsegüent batalla. Entre aquestes morts s'hi incloïen un grup de civils anti-Diem que van carregar a través dels murs del palau a instàncies de Thi i foren reduïts per tiradors lleialistes.\nDong i Thi fugiren a Cambodja, mentre que Diem renyava els Estats Units per una percebuda manca de suport durant la crisi. Després, Diem va ordenar un seguit unes mesures enèrgiques com ara empresonar nombrosos crítics antigovern i anteriors ministres. Aquells que ajudaven Diem es promovien puntualment, mentre aquells que no ho feien eren degradats. Es va celebrar un judici per a aquells que estaven implicats en el complot el 1963. Set oficials i dos civils van ser condemnats a mort in absentia, mentre que es van empresonar 14 oficials i 34 civils. El règim de Diem també acusava els americans d'enviar membres de l'CIA per donar suport al fallit complot. Quan Diem va ser assassinat, després d'un cop d'Estat, el 1963, aquells que van ser empresonats per la revolta de 1960 van ser alliberats per la nova junta militar.\nLa rebel·lió era conduïda pel tinent-coronel de 28 anys Vuong Van Dong, un vietnamita del nord que havia lluitat amb les forces de la Unió francesa contra el Viet Minh durant la Guerra d'Indoxina. Més tard va ser entrenat a Fort Leavenworth als Estats Units, Dong era mirat per assessors militars americans com un estrateg brillant i la promesa militar més brillant de la seva generació i servia en la Divisió Aerotransportada. Retornat al Vietnam, Dong es va sentir incòmode amb la forma de govern arbitrària de Diem i la seva constant intrusió en els afers interns de l'exèrcit. Diem promovia oficials més per lleialtat que per habilitat, i enfrontava els oficials superiors l'un contra l'altre per debilitar el lideratge militar i impedir-los així desafiar el seu poder. Anys després del cop, Dong afirmava que el seu únic objectiu era forçar Diem a millorar el govern del país. A Dong li donava clandestinament suport el seu cunyat, el tinent-coronel Nguyen Trieu Hong, director d'instrucció a l'Escola d'Estat Major Conjunta, i l'oncle de Hong Hoang Co Thuy. Thuy era un ric advocat de Saigon, i havia estat un activista polític des de la Segona Guerra Mundial. Era el Secretari General del partit del partit opositor de la minoria, anomenat el Moviment de la Lluita per la Llibertat, que tenia una petita presència en la decorativa Assemblea Nacional.\nBona part dels oficials de l'Exèrcit de la República del Vietnam (ERVN) eren membres d'uns altres grups nacionalistes anticomunistes que s'oposaven a Diem, com ara el Dai Viet Quoc Dan Dang (Partit Nacionalista del Vietnam superior) i el Viet Nam Quoc Dan Dang (VNQDD Partit Nacionalista Vietnamita), que funcionaven des d'abans de la Segona Guerra Mundial. El VNQDD havia dirigit una acadèmia militar en Yunnan prop de la frontera xinesa amb l'ajuda dels seus homòlegs xinesos nacionalistes, el Kuomintang. Diem i la seva família havien esclafat tots els nacionalistes anticomunistes alternatius, i la seva politització de l'exèrcit havia alienat els militars. Els apoderats es promovien sobre la base de fidelitat política més que per la seva competència, la qual cosa significava que a molts experimentats oficials del VNGDD i Dai Viet se'ls negaven aquestes promocions. Sentien que oficials políticament importats, que s'havien unit al Partit Can Lao de Diem, usat per controlar la societat sud-vietnamita, eren premiats amb la promoció més que aquells més capaços.\nEls plans pel cop s'havien desenvolupat durant un any, amb el reclutament per part de Dong d'oficials descontents. Això incloïa el seu comandant, el coronel Nguyen Chanh Thi. El 1955, Thi havia lluitat per Diem en contra del crim organitzat de Binh Xuyen en la Batalla per Saigon. Aquesta actuació va impressionar tant Diem—;un solter empedreït—; que posteriorment es referia a Thi com "el meu fill". Tanmateix, els americans que treballava amb Thi s'impressionaren menys. La CIA descrivia Thi com "un oportunista i un home mancat de fortes conviccions". Un assessor militar nord-americà descrivia Thi com "dur, desaprensiu, i agosarat, però estúpid".\nUns quants mesos abans del cop, Dong s'havia reunit amb el germà de Diem i assessor Ngo Dinh Nhu, àmpliament considerat com el cervell del règim, per demanar-li reformes i la despolitització de l'exèrcit. Dong deia que la reunió va anar bé i estava esperançat que Nhu introduiria canvis. Tanmateix, unes quantes setmanes més tard, Dong i els seus col·laboradors eren transferits a diferents comandaments i físicament foren separats. Com que temien que Diem i Nhu estiguessin intentant desequilibrar els seus plans, acceleraren el seu treball de planificació, i decidiren avançar-lo al 6 d'octubre. Tanmateix, aleshores s'estaven preparant per a una batalla contra els comunistes prop de Kontum a Tay Nguyen, la qual cosa els obligà a ajornar l'operació.\nEl cop s'organitzà amb l'ajuda d'alguns membres del VNQDD i del Dai Viet, a més de civils i altres oficials. Dong s'assegurà la cooperació d'un regiment blindat, una unitat de la marina i tres batallons de paracaigudistes. L'operació es va planificar per dur-se a terme l'11 de novembre a les 05:00. Tanmateix, els soldats aerotransportats no eren conscients del que els seus oficials estaven tramant. Se'ls deia que s'estaven dirigint al camp per atacar el Vietcong. Una vegada que eren en camí, els oficials afirmaren que la guàrdia presidencial, la qual se suposava que havia de vigilar el palau presidencial, s'havia amotinat contra Diem.\nCop[modifica | modifica el codi]\nSegons Stanley Karnow, que va guanyar el Pulitzer amb el llibre Vietnam: Una Història, el cop es va executar ineficaçment; encara que els rebels capturaren l'oficina central de l'Estat Major Conjunt a la base aèria de Tan Son Nhut, fracassaren a seguir la tàctica de manual de bloquejar les carreteres que porten a Saigon. També fracassaren a desconnectar línies de telèfon al palau, la qual cosa permeté a Diem de demanar l'ajut d'unitats lleials.\nEls paracaigudistes davallaren per la via principal de Saigon cap al Palau de la Independència. Al principi, les forces encerclaven el complex sense atacar, perquè creien que Diem compliria les seves demandes. Dong intentava trucar l'ambaixador dels Estats Units Elbridge Durbrow perquè pressionés Diem. Durbrow, encara que era un crític persistent de Diem, va mantenir la posició del seu govern de donar suport a Diem, manifestant "Que donem suport a aquest govern fins que falli". A la majoria dels soldats rebels se'ls havia dit que estaven atacant per salvar Diem d'un motí de la Guàrdia Presidencial. Només un o dos oficials en qualsevol unitat de rebels sabien la veritable situació.\nUna paret alta, una tanca i uns quants llocs de vigilància envoltaven el recinte del Palau. Els paracaigudistes sediciosos baixaren dels seus vehicles de transport i es traslladaren a les seves posicions per a un atac contra la porta principal. Alguns corrien endavant i altres escombraven amb foc d'arma automàtica la part de davant del Palau, esmicolant la majoria de les finestres i foradant les parets. Diem va estar a punt de ser mort amb els primers trets. Una metralladora rebel va disparar a la finestra del dormitori de Diem des de l'adjacent Palau de Justícia i va penetrar al seu llit, però el president tot just havia sortit escassos minuts abans.\nEl primer assalt dels paracaigudistes al palau es trobà amb una resistència sorprenent. S'estima que hi havia entre 30 i 60 membres de la Guàrdia Presidencial entre els rebels i Diem, però aconseguien repel·lir l'empenta inicial i matar set rebels que intentaven escalar les parets del palau i córrer a través de la gespa. Els rebels acordonaven el palau i mantenien el foc. Portaren més reforços i reprengueren l'atac a les 7:30, però la Guàrdia Presidencial continuava resistint. Mitja hora més tard, els rebels portaren cinc vehicles blindats i atacaren per tot el perímetre del palau. Dispararen als llocs de vigilància del perímetre i llançaren foc de morter contra els jardins del palau. Tanmateix, el tiroteig havia cessat a les 10:30. Mentrestant, els rebels havien capturat les oficines de la policia nacional, Radio Saigon i les casernes de la Guàrdia Presidencial. També havien posat la majoria dels generals que hi havia a Saigon sota arrest domiciliari, la qual cosa significava que els salvadors de Diem haurien de venir de fora de Saigon. Tanmateix, els rebels també patiren un contratemps quan Hong fou mort durant la batalla per l'oficina central de policia. Es trobava assegut al seu jeep, darrere la línia del front, quan una bala perduda el tocà.\nDiem caminava pel celler, reunint-se amb el seu germà més jove i confident Ngo Dinh Nhu, i la seva muller Madame Ngo Dinh Nhu. El general de brigada Nguyen Khanh, en aquella època cap de l'Estat Major de l'Exèrcit, s'enfilà sobre el mur del palau per arribar a Diem durant el setge. Khanh vivia en el centre de ciutat, a la vora del palau, i despertat pels trets, conduïa cap al focus de conflicte. Els conspiradors havien intentat posar-lo sota arrest domiciliari al començament del cop, però no eren inconscients que s'havia canviat de casa. Khanh es posava a coordinar els defensors lleialistes, junt amb Ky Quan Liem, el director representant de la Guàrdia Civil.\nA trenc d'alba, els civils començaven a concentrar-se a l'exterior de les portes del palau, animant verbalment els rebels i agitant banderes que defensaven un canvi de règim. Ràdio Saigon anunciava que un "Consell Revolucionari" s'havia fet càrrec del govern del Vietnam del Sud. Diem semblava perdut, mentre que moltes tropes de l'exèrcit, estacionades a Saigon s'unien als insurgents. Segons Nguyen Thai Binh, un rival polític exiliat, "Diem estava perdut. Qualsevol altre s'hauria rendit." Tanmateix, els rebels dubtaven com decidien el seu pròxim moviment. Dong sentia que els rebels haurien d'aprofitar l'oportunitat d'assaltar el palau i capturar Diem. Thi, d'altra banda, estava preocupat que Diem fos mort en un atac. Thi sentia que malgrat els defectes de Diem, el president era el millor líder disponible del Vietnam Sud, i creia que la reforma reforçada produiria el millor resultat. Els rebels volien Nhu i la seva muller fora del govern, encara que estaven en desacord sobre si calia matar o bé deportar la parella.\nEls rebels demanen que es faci fora la Primera Dama,Madame Ngo Dinh Nhu (aquí a l'esquerra, amb Lyndon Johnson)\nThi demanava que Diem anomenés un apoderat com a primer ministre i que Diem fes fora Madame Ngo Dinh Nhu del palau. Ràdio Saigon emetia un discurs autoritzat pel Consell Revolucionari de Thi, on s'afirmava que Diem estava sent destituït perquè era corrupte i suprimia les llibertats. Preocupat per la revolta, Diem enviava el seu secretari privat Vo Van Hai per negociar amb els líders de cop. A la tarda, Khanh marxava del palau per trobar-se amb apoderats de rebels i negociar les seves demandes, que reiteraven. Els negociadors dels rebels eren Dong i el major Nguyen Huy Loi.\nEls conspiradors van nomenar unilateralment el general de brigada Le Van Kim, cap de l'Acadèmia Militar Nacional Vietnamita, i de l'escola d'alts funcionaria Da Lat, com al seu nou primer ministre. Kim no era membre del Can Lao i posteriorment va ser posat sota arrest domiciliari quan Diem va recobrar el control. També suggerien que Diem nomenés el general Le Van Ty, cap de les forces armades, com a ministre de defensa. Diem preguntava a Ty, que havia estat posat sota arrest domiciliari pels conspiradors, si estava disposat, però l'oficial no ho estava.\nPhan Quang Dan s'uní a la rebel·lió i feia de portaveu dels rebels. El crític polític més prominent de Diem, Dan havia estat desqualificat per l'elecció legislativa de 1959 després de guanyar el seu escó per una proporció de 6 a 1, malgrat que Diem no havia jugat net en el procés electoral. Declarava que hi havia hagut mala direcció política de la guerra contra el Vietcong i la negativa del govern a ampliar la seva base política com la raó per a la rebel·lió. Dan parlava en la Ràdio Vietnam i planejava una conferència de premsa durant la qual un paracaigudista rebel depenjava un retrat del president de la paret, l'estripava i li donava puntades de peu Mentrestant, Thuy començava a organitzar una coalició de partits polítics per l'època post-Diem. Ja havia alineat el VNQDD, Dai Viet, i l'Hoa Hao i moviments religiosos del Cao Dai, i estava buscant més col·laboradors.\nKhanh retornà al palau i comunicà el resultat de la seva conversa al Ngos. Recomanava que Diem dimitís a causa de les demandes de les forces de rebels i els manifestants a fora del palau. Madame Nhu malparlava del fet que Diem acceptés un acord de participació de poder, afirmant que era el destí de Diem i la seva família salvar el país. La posició agressiva de Madame Nhu i les crides persistents perquè Khanh ataqués, impulsaven el general a amenaçar de marxar. Això forçava Diem a fer a callar la seva cunyada, i Khanh romangué amb el president.\nDurant aquest impàs, Durbrow, ambivalentment, va afirmar "que considerem de vital importància per al Vietnam i per al Món Lliure que s'arribi ben aviat a un acord, a fi i efecte d'evitar una divisió continuada, que més endavant comportaria una carnisseria que resultaria falta per a la capacitat del Vietnam per resistir-se als comunistes." representants americans, en privat, recomanaven ambdós bàndols que arribessin a un acord pacífic per compartir poder.\nLa Cinquena Divisió de Coronel Nguyen Van Thieu (a la foto) ajudà Diem a ser rescatat dels rebels.\nMentrestant, les negociacions donaven temps perquè els lleialistes entressin a Saigon i rescatessin el president. Khanh feia servir les línies de comunicació restants per enviar missatges a oficials superiors fora de Saigon. La Cinquena Divisió del coronel Nguyen Van Thieu, futur president, portava forces d'infanteria de Bien Hoa, una ciutat al nord de Saigon. La Setena Divisió del coronel Tran Thien Khiem introduïa tancs del Segon Batalló Blindat des de My Tho, una ciutat al sud de Saigon, en el delta del Mekong. Khanh també convencia Le Nguyen Khang, el cap en funcions del Cos de Marines de la República de Vietnam per enviar el 1r i 2n batallons. El secretari adjunt de Defensa, Nguyen Dinh Thuan, telefonava a Durbrow i parlava de l'impàs que era imminent entre els lleialistes que entraven i els rebels. Durbrow deia "Que espero que el Comitè Revolucionari i el President Diem es puguin reunir i acceptar cooperar, donat que una guerra civil només podria beneficiar als comunistes. Si un bàndol o l'altre han de fer algunes concessions, a fi i efecte d'arribar a un acord, crec que això seria desitjable per assegurar la unió contra els comunistes." Durbrow estava preocupat que si donava suport a una facció sobre una altra, i aquell grup era derrotat, als Estats Units se'ls imposaria un règim hostil.\nDiem aconsellà a Khanh de continuar negociant amb els paracaigudistes i cercar un acostament. Després de consentir negociacions formals, les parts van acceptar un alto el foc. Mentrestant, les forces dels lleialistes es continuaven dirigint cap a la capital, mentre que els rebels afirmaven públicament a la ràdio que Diem s'havia rendit, en un intent aparent d'atreure més tropes a la seva causa. Diem prometia acabar censura de premsa, liberalitzar l'economia, i celebrar eleccions lliures i justes. Diem es negava a fer fora Nhu, però acceptava dissoldre el seu gabinet i formar un govern que acolliria el Consell Revolucionari. En les primeres hores de 12 de novembre, Diem gravava un discurs on detallava les concessions, que els rebels van emetre a Ràdio Saigon.\nQuan el discurs s'estava emetent, dues divisions d'infanteria i tropes lleialistes s'aproparen al palau presidencial. Algunes de les unitats estacionades a Saigon, que s'havien unit a la rebel·lió notaven que Diem havia recobrat el poder i van canviar de bàndol per segona vegada en dos dies. Els paracaigudistes esdevingueren superats en nombre i foren forçats a retirar-se a posicions defensives al voltant de les seves casernes, que era un campament ad hoc que s'havia instal·lat en un parc públic aproximadament un quilòmetre més enllà. Després d'una batalla breu però violenta que va causar la mort d'unes 400 persones, l'intent de cop s'esclafava. Aquest nombre incloïa un nombre gran de civils, que havien estat participant en protestes anti-Diem a fora dels camps de palaus. Thi els exhortava a abatre els Ngo carregant contra el palau, i 13 foren abatuts pels soldats lleialistes mentre envaïen els voltants del palau. Els altres foren ràpidament dispersats.\nSeqüeles[modifica | modifica el codi]\nCoronel Lansdale (a la fotografia, amb l'uniforme de Major General), un agent de la CIA que va ajudar Diem en el passat, va ser cridat per substituir l'ambaixador dels Estats Units a Saigon.\nDesprés del fracassat cop fracassat, Thi i uns quants altres oficials prominents, fugiren a Tan Son Nhut i pujaven a bord d'un C-47. Fugiren a Cambodja, on els donà asil el príncep Norodom Sihanouk. Diem renegà immediatament de les seves promeses, i començà a detenir desenes de crítics, incloent-hi uns quants anteriors ministres i alguns del Caravelle Group, d'un total de 18 que havien lliurat una petició on demanaven reformes. Una de les primeres ordres de Diem després de restablir-se al poder, va ser ordenar l'arrest de Dan, que fou empresonat i torturat.\nArran del cop fracassat, Diem culpà Durbrow d'una percebuda manca de suport dels Estats Units, mentre que el seu germà Nhu anava més enllà i acusava l'ambaixador de col·lusió amb els rebels. Durbrow negava això, dient que havia donat "suport a Diem al 100%". El maig de 1961, Nhu deia " El que menys es pot dir....és que el Departament d'Estat era neutral entre un govern amic i els rebles que intentaven humiliar aquell govern...i l'actitud oficial dels americans durant aquell cop no fou gens ni mica l'actitud que el President s'hauria esperat". Durbrow feia crides perquè Diem tractés els líders de rebels de manera indulgent, accentuant la necessitat que Diem "unifiqui tots els elements del país", però Diem s'oposava inflexiblement a això, responent de manera enfadada l'ambaixador.\nL'establishment militar americà donava ple suport a Diem. El coronel Edward Lansdale, un agent de CIA que ajudava a atrinxerar Diem al poder el 1955, ridiculitzava els comentaris de Durbrow i demanava a l'Administració d'Eisenhower que cridés l'ambaixador. Lansdale deia que "és més que dubtós que l'Ambaixador Durbrow tingui encara alguna mena de crèdit. Diem ha de sentir que Durbrow estava amb els rebels emocionalment. Potser sent que els comentaris de Durbrow durant diversos mesos van ajudar a incitar la rebel·lió." El lloctinent General Lionel Mcgarr, el nou comandant del Grup consultiu d'ajuda militar, estaven d'acord amb Lansdale. McGarr havia estat en contacte tant amb el rebels com amb unitats dels lleialistes durant l'impàs i havia atribuït l'"acció coratjosa de Diem associada amb la lleialtat i adaptabilitat de comandants que porten tropes a Saigon" al fracàs del cop. McGarr va afirmar que "Diem ha emergit d'aquesta prova severa en posició de força més gran amb prova visible de suport sincer darrere ell tant de les forces armades com de la població civil." El general Lyman Lemnitzer, president de de la Junta de caps de l'Estat Major, deia que "quan tens forces rebels que van contra tu, has d'actuar amb força i no refrenar els seus amics. El punt principal és que a vegades la carnisseria no es pot evitar i que els al poder han d'actuar decisivament."\nDiem més tard va implicar dos americans, George Carver i Russ Miller com a persones involucrades en el complot. Els dos havien intervingut en l'intent de cop amb els oficials rebels. Durbrow els hauria enviat allà per estar al corrent de la situació, però Diem sentia que eren allà per fomentar la revolta. Més tard es va revelar que Carver tenia relacions amistoses amb els líders de cop i llavors va disposar que Thuy s'evacués del Vietnam del Sud quan els lleialistes aclaparaven els paracaigudistes. Els germans Ngo indicaren als americans que Carver hauria de ser deportat, i poc després, Carver rebia una sentència de mort. L'amenaça estava signada suposadament pels líders de cop, que estaven aparentment enfadats perquè Carver els havia abandonat i havia retirat el suport americà per a ells. Els americans pensaven que Nhu era el culpable genuí, però deien a la família Ngo que estaven traient Carver del país per a la seva pròpia seguretat, així permetien a totes les parts d'evitar la vergonya.\nL'esquerda entre representants diplomàtics i militars americans al Vietnam del Sud començava a augmentar. Mentrestant, Durbrow continuava la seva política de pressionar Diem per liberalitzar el seu règim. Durbrow veia el cop com un senyal que Diem era impopular i que el president sud-vietnamita feia només canvis cosmètics, l'ambaixador informava Washington que potser caldria deposar Diem. Això es reflectia a l'Exèrcit de la República de Vietanam i Diem. Els paracaigudistes s'havien considerat com la més lleial de les unitats de l'ERVN, perquè Diem intensificava la seva política de promoció d'oficials per raons de fidelitat, més que no pas per la seva competència. Khiem esdevingué general i fou nomenat cap de l'Estat Major de l'Exèrcit. Els germans Ngo eren tan paranoics que sentien que Khanh era sospitós pel fet que havia travessat les línies de rebels massa fàcilment. L'acció de Khanh li va guanyar una reputació d'haver ajudat el president, però fou criticat més tard per un peu en els dos camps. Els crítics afirmaven que Khanh havia estat en bones relacions amb els rebels i va decidir de no rebel·larse quan era clar que Diem venceria. Khanh, més endavant, fou enviat a Tay Nguyen com a comandant del 2n Cos. El general Duong Van Minh, que no va arribar a defensar Diem durant el setge i en canvi va romandre a casa, fou degradat. Durant la rebel·lió, els conspiradors havien nominat Minh per convenir al seu Ministre de Defensa, però aquest ho rebutjà quan va contactar Diem amb ell, afirmant que lluita voluntàriament per Diem al camp de batalla, però no tenia cap mena d'interès en el camp de la política. Tanmateix, Minh no vingué a ajudar a Diem, i el president respongué assignant-lo al lloc d'Assessor Militar Presidencial, on no tenia cap influència o tropes per comandar, en el cas que la idea de cop creués alguna vegada la seva ment.\nJudici[modifica | modifica el codi]\nEl judici dels acusats d'implicació en el cop es va produir més de dos anys després, a mitjans de 1963. Diem planificava l'audiència enmig de la Crisi budista, un moviment que s'interpretava com un intent de dissuadir el populatxo de dissentir més. S'acusava dinou oficials i 34 civils de complicitat en el cop.\nEls oficials de Diem donaren als americans un avís gens subtil per tal que s'abstinguessin d'interferir. El demandant oficial afirmava tenir documents que demostraven que un poder estranger es trobava darrere del fallit cop, però deia que no podria públicament anomenar la nació en qüestió. Més tard es va revelar que en diligències secretes va assenyalar dos americans: George Carver, un empleat de la Missió d'Operacions dels Estats Units (una missió econòmica) que posteriorment es va descobrir que era un agent de CIA, i Howard C. Elting, descrit com el cap de representants de la missió americana a Saigon.\nUn dels civils prominents convocats per aparèixer abans del tribunal militar era un novel·lista conegut que escrivia sota el nom artístic de Nhat Linh. Era el líder del VNQDD Nguyen Tuong Tam, que havia estat el ministre d'afers estranger de Ho Chi Minh el 1946. Tam havia abandonat el seu lloc per conduir la delegació vietnamita a la Conferència De Fontainebleau i fer concessions a la Unió francesa. En el 30 mesos següents al fracassat cop, la policia no s'havia pres les declaracions de conspiració prou seriosament per arrestar Tam, però quan Tam s'assabentà del judici, se suïcidà ingerint cianur. Deixà una nota on deia "M'he volguit suïcidar com a advertiment a aquella gent que està trepitjant tota la llibertat", en clara referència a Thich Quang Duc. El suïcidi de Tam es rebia d'una manera mixta. Tot i que alguns sentien que protegia la tradició vietnamita de mort per damunt d'humiliació, alguns membres del VNQDD consideraven les accions de Tam com les d'un romàntic i sentimental.\nEl breu judici començà el 8 de juliol de 1963. Els set oficials i dos civils que havien fugit del país després del cop fracassat van ser declarats culpables i condemnats a mort in absentia. Cinc oficials foren absolts, mentre que la resta fou condemnat a penes de presó que oscil·laven entre cinc a deu anys. Un altre líder del VNQDD, Vu Hong Khanh, fou condemnat a sis anys de presó. L'anterior ministre de Diem Phan Khac Suu fou condemnat a vuit anys, principalment per ser un signatari del Grup Caravell que demanava a Diem que introduís reformes. Dan, el portaveu, fou condemnat a set anys. Catorze dels civils foren absolts, incloent-hi Tam.\nTanmateix, el temps efectiu de presó fou breu, donat que Diem va ser deposat i assassinat en un altre cop d'Estat el mateix 1963. El 8 de novembre, els adversaris polítics que s'havien empresonat a l'illa de Poulo Condore eren alliberats per la junta militar. Dan s'engarlandà i fou portat a oficina central militar, i el 10 de novembre, Suu fou alliberat, i una gran multitud a l'ajuntament li donà la benvinguda. Suu més tard serví com a president per un període breu i Dan com a primer ministre. Thi retornava al Vietnam del Sud i continuava el seu servei a l'ERVN.\n↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 1,4 1,5 1,6 Jacobs, pàg. 117.\n↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 2,4 2,5 Karnow, pàg. 252–;253.\n↑ 3,0 3,1 3,2 3,3 3,4 3,5 3,6 Dommen, pàg. 418.\n↑ 4,0 4,1 4,2 4,3 4,4 4,5 Hammer, pàg. 131.\n↑ 5,0 5,1 5,2 5,3 5,4 5,5 5,6 5,7 5,8 5,9 Moyar, pàg. 109.\n↑ 6,0 6,1 6,2 6,3 6,4 6,5 Dommen, pàg. 419.\n↑ Hammer, pàg. 131–;133.\n↑ Halberstam, pàg. 23.\n↑ 9,0 9,1 Moyar, pàg. 108.\n↑ 10,0 10,1 10,2 10,3 10,4 10,5 Moyar, pàg. 110.\n↑ 11,0 11,1 11,2 Hammer, pàg. 132.\n↑ Moyar pàg. 109–;110.\n↑ 13,0 13,1 13,2 13,3 13,4 13,5 Jacobs, pàg. 118.\n↑ 14,0 14,1 14,2 Langguth, pàg. 108–;109.\n↑ 15,0 15,1 15,2 15,3 15,4 Moyar pàg. 111.\n↑ 16,0 16,1 16,2 16,3 16,4 16,5 16,6 Moyar, pàg. 114.\n↑ 17,0 17,1 17,2 17,3 Moyar, pàg. 112.\n↑ 18,0 18,1 18,2 Moyar |, pàg. 113.\n↑ 19,0 19,1 19,2 19,3 Jacobs, pàg. 119.\n↑ 20,0 20,1 20,2 Hammer, pàg. 133.\n↑ 21,0 21,1 21,2 21,3 21,4 Moyar, pàg. 115.\n↑ Halberstam, pàg. 180.\n↑ Hammer, pàg. 127–;128.\n↑ Hammer, pàg. 126.\n↑ 25,0 25,1 25,2 25,3 25,4 Hammer, pàg. 154–;155.\n↑ Blair, pàg. 70.\n↑ Blair, pàg. 81.\n↑ Karnow, pàg. 460–;464.\nBlair, Anne E. Lodge in Vietnam: A Patriot Abroad. New, Connecticut: Yale University Press, 1995. ISBN 0300062265. Dommen, Arthur J. The Indochinese Experience of the French and the Americans: Nationalism and Communism in Cambodia, Laos, and Vietnam. Bloomington, Indiana: Indiana University Press, 2001. ISBN 0253338549. Halberstam, David; Singal, Daniel J.. The Making of a Quagmire: America and Vietnam during the Kennedy Era. Lanham, Maryland: Rowman & Littlefield, 2008. ISBN 0-7425-6007-4. Hammer, Ellen J. A Death in November: America in Vietnam, 1963. New York, Nova York: E. P. Dutton, 1987. ISBN 0-525-24210-4. Jacobs, Seth. Cold War Mandarin: Ngo Dinh Diem and the Origins of America's War in Vietnam, 1950–1963. Lanham, Maryland: Rowman & Littlefield, 2006. ISBN 0-7425-4447-8. Karnow, Stanley. Vietnam: A history. New York, Nova York: Penguin Books, 1997. ISBN 0-670-84218-4. Langguth, A. J.. Our Vietnam: the war, 1954–1975. New York, Nova York: Simon & Schuster, 2000. ISBN 0-684-81202-9. Moyar, Mark. Triumph Forsaken: The Vietnam War, 1954–1965. New York, Nova York: Cambridge University Press, 2006. ISBN 0521869110. Obtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Cop_d%27Estat_de_Vietnam_del_Sud_de_1960&oldid=16956707»\tCategories: Història del VietnamCops d'estat del segle XXPolítica del Vietnam1960\tMenú de navegació\nDeutschEnglishEspañol日本語PortuguêsTürkçeTiếng Việt中文\tModifica els enllaços\tDarrera modificació de la pàgina: 10 maig 2016 a les 19:32.


Entrevistes als familiars sobre la seva trajectòria professional – Revista Claret Barcelona\nEntrevistes als familiars sobre la seva trajectòria professional\nPrimera persona: Mercè Sánchez\nQuè has estudiat? Quan ho vas tenir clar?\nVaig estudiar Filologia Catalana a la Universitat Autònoma de Barcelona.\nDes de ben petita m’agradava ensenyar i transmetre coneixements… No tenia clar a quina franja d’edat dedicar-me i vaig tenir dubtes entre Educació infantil-primària o especialitzar-me en una llengua. Finalment em vaig decidir per estudiar Filologia i més tard també Educació Infantil on ja fa més de 10 anys que m’hi dedico sent tutora de P1 i P2 en una llar d’infants del barri.\nEt sembla que és una carrera que no tothom pot estudiar? Difícil?\nÉs una carrera que té les seves complicacions, ( t’ha d’agradar llegir, la història de la literatura, la llengua, els seus dialectes, saber escriure sense faltes és tot un repte! I avui en dia amb tanta tecnologia es va perdent.. whassaps que es mengen lletres, paraules…) però crec q com totes les carreres si l’estudies perquè t’agrada es gaudeix i se n’aprén moltíssim. Jo no la vaig trobar difícil però no era una carrera només de comprendre sinó també d’estudiar molts autors, èpoques diferents…\nQuines diries que han sigut les teves majors dificultats?\nEl més difícil potser va ser la quantitat de materia que tenien els mòduls i també algunes assignatures que s’havien de fer obligatòries i opcionals que no eren del meu agrat ( llatí; idioma modern.. jo vaig fer italià).\nVas aconseguir feina de forma ràpida?\nTrobar feina quan vaig acabar la carrera fa més de 20 anys i amb el Certificat d’aptitud pedagògica no va ser difícil. Crec que la juventut i les ganes de treballar i ensenyar quan acabes la carrera es nota a les entrevistes de feina que fas…\nÉs fàcil mantenir un balanç entre el treball i la vida familiar amb aquesta professió?\nTenint aquesta carrera, com a la majoria de mestres si el teu fill estudia a l’escola on treballes ha de ser fàcil… evidentment no va ser el meus cas. Així que havia de deixar els meus fills a acollida i no arribava a les 17.00 a recollir-los perquè jo plegava a aquesta hora però fora de Barcelona.\nActualment, et dediques a una feina relacionada amb la teva carrera? Has tingut altres feines que no?\nEn el meus cas, van poder més les ganes d’estar aprop dels meus fills i tenir un horari més flexible que vaig canviar radicalment i em vaig posar a treballar a una llar d’infants del barri on em donaven l’oportunitat de portar i recollir els meus fills a l’escola i gaudir d’ells.\nI avui en dia segueixo al mateix lloc encara que els meus fills ja s’han fet grans.\nSegona persona: Maghglebe Landaeta\nVaig estudiar Enginyeria Mecànica, realment no era el que desitjava estudiar. Va succeir que quan vaig sortir del Batxillerat es va produir una vaga a totes les universitats Nacionals, i per no perdre temps, ja que es veia que la vaga anava a ser llarga per la lluita de les reivindicacions salarials dels professors, vaig decidir ingressar a una universitat privada i amb això vaig estudiar Enginyeria que era la carrera que estava oberta per a l’ingrés en aquell moment.\nEnginyeria diria que no és que sigui difícil, el tema és que requereix una base i coneixement molt sòlid en Matemàtiques, Física i Química. La poden estudiar tots aquells que compleixin amb aquests requisits i a més que estiguin disposats a realitzar un estudi diari ben estructurat per tal d’obtenir major profit.\nLa meva major dificultat va ser bàsicament aprendre a centrar-me d’una manera que no tenia necessitat en el Batxillerat, és a dir, aprendre per poder retenir els coneixements rebuts i sobretot no deixar acumular matèria perquè això és catastròfic, Enginyeria no s’estudia en un dia.\nVaig aconseguir treball abans fins i tot de fer la tesi, vaig ser la primera dona enginyera que va entrar a treballar en la Indústria Good Year de Veneçuela. Fa 46 anys, que són els que tinc de graduada, érem poques les enginyeres mecàniques en la indústria.\nRealment vaig treballar moltíssim sense hora de sortida de planta pràcticament, fins que vaig sortir embarassada. En aquest moment vaig baixar considerablement el meu ritme de treball i això em va fer considerar l’opció de postular per ser professora en Enginyeria a la Universitat de Carabobo i amb això, em va ser més senzill compaginar la meva vida laboral amb la familiar.\nActualment, dirigeixo tesis de graus i sóc assessora a distància de projectes especials al Departament Estructural d’Enginyeria. Vaig treballar durant 30 anys impartint Mecànica Racional i em vaig jubilar allà. Avui dia sóc assessora, ja que és feina que puc fer a distància.\nFet per: Martí Gil, Tomás Heredia, Aina Carulla i Andrea Izaguirre.\nCurs: 1r de Batxillerat B.\nandreaizaguirreb 4 febrer, 2021 Actualitat, entrevista, professionals, treball\nAnterior Entrada anterior: El treball de recerca (Què és? Com ho fem?)\nSegüent Entrada següent: How to deal with anxiety?


La femme et la démocratie de nos temps | Drupal\nParis, Chez Delaunay, Librarie, Palais- Royal et A. Pinard Libraire\nHortense Allart (1801-1879) va ser una intel·lectual francesa completa. Escriptora de nombrosos assajos, va reivindicar els drets de les dones, l'amor lliure i la condició femenina. Es va donar a conèixer el 1836 amb La femme et la démocratie de nos temps, però no va ser fins el 1857 quan es va endinsar en el món de la filosofia amb Novum organum ou sainteté philosophique. Després de morir va deixar una quinzena de manuscrits que s'han convertit en peces clau per entendre la història de les dones així com l'evolució del feminisme.\nL'autora presenta en la seva obra un manifest que defensa l'activitat política de les dones en el s. XIX i mostra la manca d'arguments que les desacreditin com a subjectes actius en la presa de decisions socials i civils. Un recorregut al llarg de la història de la política i una anàlisi de la situació de les dones en l'àmbit de les ciències polítiques són l'arma que Hortense Allart fa servir per reivindicar la situació de les dones en els sistemes democràtics europeus de l'època. La democràcia, com a via d'expressió de la voluntat dels subjectes, ha d'incloure en la seva estructura el vot i la participació de les dones.\nHortense Allart planteja un assaig a cavall entre la filosofia i la reflexió política. L'autora centra una primera part de la seva obra en el qüestionament del concepte de superioritat. La superioritat és un fenomen que no resideix en un cos sinó en uns individus: cap cos, sigui de sexe femení o masculí, porta en si mateix un valor de superioritat. És el grup qui condueix la societat, és el grup qui mou els fils de la vida política, qui, fent ús d'autoritat, concedeix superioritat a uns subjectes i no a uns altres. Allart ho diu clarament: "La femme supérieure ressemble à l'homme supérieur" (p. 23). Així doncs, la superioritat no està determinada pel cos.\nEn una segona part, l'autora estudia l'evolució de la superioritat en la societat, referint-se, així doncs, al grup polític com a col·lectiu dominant i conductor de les poblacions. La democràcia ha estat el sistema amb el que els grups polítics, formats per homes adults, doctes i pertanyents a l'elit, han regit les societats. Aquest sistema ha exclòs les dones, des de la seva creació fins dos segles més tard de la publicació de La femme et la démocratie de nos temps. Des dels romans fins a Napoleó, passant per les monarquies absolutistes i la Revolució Francesa, Allart fa un recorregut sobre la participació dels individus en les decisions polítiques.\nPer últim, l'escriptora tracta el paper de les dones en la vida política. Aquestes, no sent considerades com a subjectes i, encara menys, com a ciutadanes, han viscut en una comunitat que ha funcionat al marge de la seva existència. En aquest assaig es reivindiquen les capacitats intel·lectuals i emocionals de les dones com a eines que es poden desenvolupar al si de la democràcia.\nAixí doncs, Hortense Allart proposa una defensa del dret de les dones a participar en la vida política i prendre el poder dins d'una societat que no ha comptat amb elles. La femme et la démocratie de nos temps s'erigeix com un manifest per l'activisme de les dones en la presa de decisions en qualsevol democràcia.\nSanjuán Ruiz, Victòria (2009), "Hortense Allart. La femme et la démocratie de nos temps", Lletra de Dona in Centre Dona i Literatura, Barcelona, Centre Dona i Literatura / Universitat de Barcelona.


L'Ajuntament de l'Alcora posa en marxa les ajudes a autònoms del Pla Resistir - revistapoble.net\nInicio / L'ALCORA / L’Ajuntament de l’Alcora posa en marxa les ajudes a autònoms del Pla Resistir\nL’Ajuntament de l’Alcora posa en marxa les ajudes a autònoms del Pla Resistir\nEl termini per a presentar les sol·licituds finalitzarà el 31 de març\nL’Ajuntament de l’Alcora ha activat les ‘Ajudes Parèntesi’ incloses en el Pla Resistir de la Generalitat Valenciana. Estan dirigides a autònoms i microempreses de la localitat pertanyents als sectors més afectats per la pandèmia: hostaleria, restauració, turisme, oci i altres; llocs de venda i en mercats ambulants; arts escèniques, gestió sales d’espectacles i exhibició cinematogràfica; esports; creació artística i literària i activitats en museus i edificis històrics.\nEls sol·licitants han d’estar d’alta en alguna de les activitats (IAE) dels sectors detallats en l’Annex I de les bases de la convocatòria, publicades a la pàgina web de l’Ajuntament.\nEls beneficiaris percebran les següents ajudes econòmiques: una quantitat fixa de 2.000 euros per cada autònom o microempresa amb un màxim de 10 treballadors i una quantitat fixa de 200 euros per treballador afiliat a la Seguretat Social a data 31 de desembre de 2020.\nLes sol·licituds podran presentar-se tant telemàticament, a través de la seu electrònica, com presencialment, en el registre de l’Ajuntament.\nL’alcalde, Samuel Falomir, ha explicat que, dins de la línia d’ajudes Parèntesis, l’Alcora suma un total de 257.248 euros, quantia finançada entre la Generalitat Valenciana (62,5%), la Diputació de Castelló (22,5%) i l’Ajuntament (15%).\nAixí mateix, el primer edil ha recordat que el pressupost de 2021 inclou una partida dotada amb 300.000 euros dirigida a ajudar als autònoms de la localitat afectats per la crisi del covid-19. Així, “des del consistori traurem altres ajudes a las quals podran accedir també altres sectors afectats per la pandèmia no inclosos dintre de les ajudes Parèntesi del Pla Resistir”, ha indicat Falomir.


Beques Covid-19 - BM La Roca\nhttps://youtu.be/-K9lxy40_-IPublicat fa 2 días\nPartits proper cap de setmanaPublicat fa 1 semana\nTORNEM ALS PAVELLONSPublicat fa 3 semanas\nPRIMERA NACIONALPublicat fa 1 mes\nLLIGA CATALANA FEMENINAPublicat fa 1 mes\nPROPER CAP DE SETMANAPublicat fa 1 mes\nHome / Altres Noticies / Beques Covid-19\nEns complau informar-vos que el Patronat de la FundacióHandbolRoquerol davant la crisis generada per la Covid-19 ha aprovat per la temporada 2020-21 el programa de beques COVID-19 per a tots els jugadors/es del club.\nLes beques s’adjudicaran per ordre d’arribada de les sol·licituds i fins a exhaurir la quantitat destinada al programa. En cas que us interessi gaudir d’aquesta beca us preguem que passeu per l’oficina per tal de formalitzar la inscripció per la temporada 2020-21 abans del 17 de Juliol del 2020.\nDIMARTS, DIJOUS I DIVENDRES DE 17:45 FINS 19:30 HORES\n← Anteriors Calendari Partits Primera Nacional\nMés nous → Inscripcions Temporada 2020-21


Cinismo, diálogo, mano tendida y Muñoz Seca en el aniversario de su asesinato en Paracuellos, de rabiosa actualidad - La Paseata\nInicio Actualidad Cinismo, diálogo, mano tendida y Muñoz Seca en el aniversario de su asesinato en Paracuellos, de rabiosa actualidad\nJosé Crespo 5 comentarios en Cinismo, diálogo, mano tendida y Muñoz Seca en el aniversario de su asesinato en Paracuellos, de rabiosa actualidad\ncasta políticaCataluñaEspañahistoria de EspañaLa casa de la juergasecesionismo catalán\nArtículo anterior La ruina argumental y la dejadez de España ante los golpistas en las redes sociales\nArtículo siguiente Españoles olvidados de Norteamérica, en Bilbao junto a su autor, para presentar su segunda edición\nCayetana Álvarez de Toledo e Irene Montero: Dama, dama… Por Rafael Gómez de Marcos\nSi vis pacem por José Crespo: Muñoz Seca… De rabiosa actualidad – apserranoblog\nel 10 septiembre 2016 a las 11:11\n[…] Origen: Si vis pacem por José Crespo: Muñoz Seca… De rabiosa actualidad […]\nel 29 noviembre 2017 a las 0:06\nQuè poquito hemos avanzado. Magnífico artìculo.\nel 29 noviembre 2017 a las 1:26\nel 30 noviembre 2017 a las 19:47\nPues si,de borricos ineptos tenemos lleno este pais de castañuelas!!!!


Xi'an Kaimei Apartment Xian Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRoom 0823, Unit 3, Building 15, Zhongmao Plaza, Chang'an N Rd, Porta Sud, Xian, Xina, 710000\nPagoda de la Petita Oca Salvatge570 m\nChangan International Mall630 m\nBiblioteca Shaanxi720 m\nPorta Yongning Men770 m\nOriental Shopping Mall (West friendship RD)880 m\nMur de la Ciutat de Xi'an980 m\nFortificacions de Xi'an990 m\nLianhu Ancient City Wall1,05 km\nXiangzi Temple1,07 km\nGaleria Yagushangpin1,08 km\nMés informació sobre Xi'an Kaimei Apartment\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Xian, no busqui més enllà de Xi'an Kaimei Apartment. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Xi'an Kaimei Apartment, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, escriptori, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Xi'an Kaimei Apartment.\nFortificacions de Xi'an - 990 m\nMuseu Bosc dels Estels (Museu Beilin de Xi'an) - 1,2 km\nCampanar - 1,82 km\nTorre del Tambor - 1,92 km\nMuseu d'Història Shaanxi - 1,98 km\nMesquita de Xi'an - 2,14 km\nBarri Musulmà - 2,58 km\nPagoda Gegant de l'Oca Salvatge - 3,22 km\nPagoda de la Petita Oca Salvatge - 570 m\nBiblioteca Shaanxi - 720 m\nPorta Yongning Men - 770 m\nMur de la Ciutat de Xi'an - 980 m\nGaleria Yagushangpin - 1,08 km\nEstació de metro Nanshaomen es troba a menys de 0.34 km


Nit de la Iguana - versió confinada! - TotSalt - Ateneu Coma Cros\nInici Oci Agenda Nit de la Iguana – versió confinada!\nNit de la Iguana: versió confinada! amb el documental: In the same boat\nDivendres 1 de maig:\n🕕18h: “Visualització del documental “In the same boat” pel canal de Youtube📽: https://youtu.be/tKSGHCh4c7g\n🕖19:20h: taula rodona virtual amb el director del documental. Rudy Gnutti Zoom🖥: https://us04web.zoom.us/j/73532636337\nDivendres 1 de maig: “Nit de la Iguana versió confinada” amb el documental “In the same boat”.\nEl dia dels treballadors i les treballadores des de l’Ateneu amb la guerrilla comunicacional, la troupe de la concòrdia (projecte teatral la Negra) i Nousol fem aquesta proposta cultural:\nLa idea és gaudir d’aquest gran documental, i poder comentar i reflexionar sobre el mateix amb el seu director. Qui no el pugui mirar a les 18h, el pot mirar des de la plataforma Filmin.\nSobre la pel·lícula:\nAmb intervencions de Zygmunt Bauman o José Mújica, En el mateix vaixell és una metàfora de la nostra civilització i de com ens relacionem amb la tecnologia.\nDocumental que parla de com aquest vaixell, metàfora de la nostra civilització, té al davant una oportunitat única: els avenços tecnològics podrien ser la clau per aconseguir un món millor i més just, però, si no aprenem a administrar-los, i no reorientem el timó d’aquest vaixell, el futur podria ser amenaçat. El film escolta els especialistes més importants, i personatges tan emblemàtics com Zygmunt Bauman o l’expresident d’Uruguai José Mújica, pero atén també els testimonis de la gent comuna: tots nosaltres.\nDirecció: Rudy Gnutti\nRepartiment: José Mújica, Tony Atkinson, Alex Brendemühl; Zygmunt Baumann\nArticle anteriorEl Teatre de Salt cancel·la tota la programació de la temporada fins al juliol\nArticle següentSalt activa un paquet de mesures de suport als comerços i empreses


Com utilitzar endolls de Afganistan a Anar\nConnectors, preses de corrent, adaptadors i altra informació necessària per viatjar des de Afganistan a Anar en aquesta pàgina. Si voleu un informe per a altres països, torneu a iniciar l’ assistent per trobar a adaptadors elèctrics per al vostre viatge aquí .\nLa tensió no és exacta, però la diferència sol ser tolerable pels dispositius elèctrics. És molt segur connectar el vostre aparell elèctric de Afganistan a Anar sense un adaptador de tensió. Si teniu algun problema amb un dispositiu especial, és a dir, un dispositiu mèdic, probablement voldreu demanar més ajuda professional.


Valls Company, Sergi - Resultats de la cerca - Dipòsit Digital de Documents de la UAB\nPàgina inicial > Resultats de la cerca: Valls Company, Sergi\n71 p, 1.8 MB Extracció del mapa de profunditat a partir d'una seqüència d'imatges / Valls Company, Sergi ; Sánchez Albaladejo, Gema, dir. (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Ciències de la Computació) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Escola d'Enginyeria\nAquest projecte resol les fases inicials d'un altre projecte més gran que té com a objectiu la conversió automàtica de seqüències d'imatges a 3D. El projecte s'ha centrat en la reconstrucció calibrada de col·leccions d'imatges mitjançant la tècnica anomenada structure from motion. [...]\nEste proyecto resuelve las fases iniciales de otro proyecto mayor que tiene como objetivo la conversión automática de secuencias de imágenes a 3D. El proyecto se ha centrado en la reconstrucción calibrada de colecciones de imágenes mediante la técnica llamada structure from motion. [...]\nThis project solves the previous stages of another bigger project which goal is the automatic conversion of image sequences into 3D. The project focuses on calibrated reconstruction of image collections using structure from motion computer vision technique. [...]


Exposició 'La biblioteca infinita' de Haris Epaminonda i Daniel Gustav Cramer | Guia BCN: agenda d'activitats, directoris i cursos de Barcelona Exposició 'La biblioteca infinita' de Haris Epaminonda i Daniel Gustav Cramer\nLes visites es faran de forma lliure i individual, a través d´un recorregut degudament indicat a l´entrada\nEs descarta la visita a l´obra-esdeveniment de la planta 3a, ja que comportava una interacció amb el visitant i no es podrien respectar les mesures de prevenció de l´actual situació.\nLa biblioteca infinita és una col·laboració en procés que el 2007 van iniciar Haris Epaminonda i Daniel Gustav Cramer, artistes establerts a Berlín. Es tracta d´un arxiu de llibres en constant creixement, creat a base de recombinar pàgines d´una o més publicacions trobades i datades entre 1890 i els anys vuitanta. Cada llibre es descompon, modifica i reestructura en volums nous i únics. Les imatges i les pàgines passen per un lapse no operatiu fins que es reuneixen per formar un altre conjunt. El concepte de cada nou volum es desenvolupa gradualment a partir del contingut del llibre original i de les associacions que es generen en el procés de creació. Mitjançant paràmetres empírics, conceptuals o poètics, la «biblioteca infinita» de Haris Epaminonda i Daniel Gustav Cramer planteja la plasticitat dels llibres impresos com una forma d´art i les innombrables possibilitats d´apropiar-nos d´aquest material a base de reciclar, encavalcar, juxtaposar, remesclar, fusionar o alterar, fins al punt que l´original deixi d´existir i modifiquem sens dubte la nostra manera de veure´l.\nEls artistes, que s´han inspirat en l´obra de Jorge Luis Borges, concretament en el conte La biblioteca de Babel, conceben la biblioteca com un espai per a totes les adaptacions i combinacions possibles, una metàfora de l´univers i de la humanitat en la seva recerca incansable de coneixement. Fins i tot es pot arribar a considerar el projecte com una analogia de l´evolució de les espècies, de múltiples finals i començaments, mitjançant la reproducció i els encavalcaments d´orígens, cultures i identitats. L´ús selectiu i la descontextualització d´un contingut i un coneixement existents també són un reflex de les tendències actuals.


El català i els alemanys\nJoan Melià | 21 gener 2010\nDilluns, en aquest mateix diari, el director del Mallorca Magazin, Bernd Jogalla, va publicar "Els alemanys i el català", un interessant tast sobre les percepcions que tenen els alemanys que viuen a Mallorca sobre la situació sociolingüística. En aquest sentit, mostra que el ventall d'opinions va dels qui veuen bé les intervencions institucionals a favor del català fins als qui s'hi manifesten en contra. Quan parla de les opinions reticents, esmenta les representacions que es fan alguns alemanys de la realitat insular, les quals -a dir ver- no tenen sols els alemanys, sinó que podem trobar-les també en altres col·lectius, entre els quals hi hem de comptar els autòctons. Com que en la majoria de casos aquestes opinions que descriu l'autor s'assenten en bases poc sòlides, m'he permès reprendre el tema i comentar-ne algunes.\nPer exemple, que hi hagi alemanys que considerin que el català a les Illes té massa importància mostra que realment en té poca. Fixem-nos que pocs qüestionarien la importància que té el portuguès a Porto o el grec a Atenes i ningú no negarà que en tenen més que el català a les Illes. En tot cas, si els estranya l'oficialitat de dues llengües, haurien de veure l'anomalia en la importància que hi té el castellà. Un altre fet que els provoca malestar és que després de l'esforç fet per a aprendre spanisch, quan s'adrecen a institucions públiques "els contesten exclusivament en català". Tenint en compte l'experiència -directa o observada- que tenim de les nostres relacions amb les institucions, ens és difícil creure que això passi amb gaire freqüència. Més aviat, el problema que tenim és que adreçant-nos-hi en català sovint no hi obtenim la resposta o que, en alguns àmbits oficials, a la pràctica, no ens hi podem expressar en català i que, en canvi, disposen d'intèrprets perquè s'hi puguin expressar en alemany, per exemple.\nTambé n'hi ha que es demanen per a què serveix el català si "només el parlen 14 milions de persones en el món". A part de la poca consistència que té un argument que basa la utilitat d'una llengua en la seva demografia, se'ls pot contestar que si fan comptes viure entre els qui la parlen serveix -pel cap baix- per a evitar-los els problemes que diuen tenir perquè no en saben. Igualment comenta que una part del rebuig pot explicar-se pel fet que, després "de l'era nazi", a Alemanya sona molt malament la paraula Nationalismus. Convendria fixar-se que, oposant-se al català, donen suport a un dels objectius prioritaris del règim espanyol que, a la seva manera, va fer costat als nazis. En aquest tema, als qui defensen el català, el paper que els ha tocat és molt més lluny dels nazis que, per exemple, dels polonesos.\nSens dubte, les Balears és un dels llocs on els autòctons més canvien de llengua per a adreçar-se a persones de fora i a persones que no la parlen -com recorda l'autor de l'article. Aquesta actitud, però, no hauria de ser usada en contra del dret a una regulació que permeti mantenir la vigència de la llengua pròpia. És probable que aquestes percepcions que tenen una part dels alemanys -i altres col·lectius- residents a les Illes siguin fruit de la desinformació. Si no, les preguntes i les respostes serien unes altres. A part de descriure aquestes percepcions, el senyor Jogalla, també mostra dades que indiquen l'existència d'actituds diferents d'aquestes entre els alemanys i manifesta, amb el mateix esperit constructiu, que la creació d'un marc de convivència necessita que totes les parts hi col·laborin a partir de la voluntat d'entendre les raons alienes.\nPer Josep CatalÃ i prou, fa mes de 11 anys\nDes d'Alemanya us puc dir que la culpa és nostra. Per posar-ho (gairebé) tot en castellà, a l'aeroport, a les oficines de turisme, agències immobiliàries, als comerços, hotels i restaurants, al carrer etc. La llengua del país no ha de ser sols d'anar per casa, s'ha de fer sentir!\nPodria ser que els alemanys no ens entenguessin perquè pensen que els estats espanyol i alemany són iguals; però hi ha una diferència importantíssima: mentre l'espanyol és plurinacional, l'alemany és uninacional. Els "länder" són de llengua i cultura alemanyes, no són nacions sotmeses a un estat d'una nació diferent, com ens passa a nosaltres. Els alemanys no deuen sentir la necessitat d'alliberar-se d'Alemanya; és la seva nació. En canvi aquí, a més de sentir-nos part de la nostra, la catalana, sí que tenim aquella necessitat respecte d'Espanya.\nAu Sebel·lí, si insultes i fas befa d'una llengua i/o dels seus usuaris, amb quina cara pots demanar respecte per la teva llengua?\nEl nacionalisme és com una bufa ,només agrada al que el molla .Salut\nSi nosaltres els mallorquins no tenim clar que la nostra llengua és el català, com volem que ho entenguin els alemanys?\nJoan Fullana i Juan, crec que ets molt optimista pel que fa al nombre d'illencs que parlen alemany. Si hi ha il·lusos que esmercen el seu temps, en comptes d'aprendre altres llengües més melodioses, a xampurrejar aquest detestable neogermànic, només apte per ensinistrar doberman, envair Polònia o parlar amb cavalls bretons, només puc dir que em fan llàstima.\nLa gent, pertot arreu, estima la pròpia comoditat. Pel que fa als alemanys, la majoria dels qui passen llargues temporades a l'illa es molesten, per pura necessitat, per a aprendre el castellà, una miqueta si més no, però si a més hom els diu que han d'aprendre català, és massa esforç afegit. Si una mica de castellà els basta, perquè haver d'aprendre una altra llengua que no tenen la percepció que els faci cap falta? I que també noten que fins i tot els mallorquins no l'aprecien gaire, i molts ni tan sols la parlen mai? La dignificació de la nostra llengua amb més mitjans és una tasca urgent i ben necessària.\nPer Joan Fullana i Juan, fa mes de 11 anys\nSprechen Sie Deutsch? Ja naturlich. Molts de mallorquins, - jo diria que en nombre creixent, per diversos motius, sobretot pels econòmics per sobre dels culturals -, respondrien així a la pregunta del visitant germànic. Per què s'han d'esforçar, idò, els alemanys que ens visiten en aprendre la nostra llengua si no els és necessària? La majoria dels parlants germànics que han estudiat castellà (Spanisch per a ells) probablement desinformats desconeixen la nostra llengua, el català, perquè, en altres raons que ho explicarien, el govern central i les seves institucions culturals no fan res per donar a conèixer a l'exterior que existeixen altres llengües de llarga tradició cultural.


BORGES TRAIL: EL BORGES TRAIL S’INICIA A LA II LLIGA CATALANA\nTranqui , que això només és el começament. Segur que els fotaràs molta canya.\n7 de març de 2010, a les 21:18


cuina archivos - InfoRoses\nTodos Negocisen ‘Cuina’\nAdreça: Gran Via Pau Casals, 103-107, Roses, Girona\nAdreça: Passeig Maritim, 29, 17480 Roses, Girona\nEntre els atractius destacan un tracte familiar i la el.laborada cuina mediterránea. Un lloc tranquil per disfrutar de la bona cuina i del mar duran unes vacances que no oblidaran ni vosté ni la seva família. Un ampli menjador ideal per les trobades familiars com comunions, batejos o inclus reunions Leer más [...]\nAdreça: Plaça Catalunya, 20, 17480, Roses (Girona)\nEl Restaurant Bistro del Mar compta amb una gran tradició a Roses amb excel·lents arrossos, peix i marisc de la badia. Recentment reformat per donar servei a terrassa exterior i amb una oferta gastronòmica renovada amb la incorporació d’una carta de bar amb plats per poder gaudir en petit format Leer más [...]


Santa Magdalena Setmana de la Dona | Castellón Información\nLa programació s'iniciarà el 4 de març amb un recorregut interactiu amb el títol, ‘Descobrint algunes dones de la història de Castelló’\nLa programació s’iniciarà el dimecres, dia 4 de març amb un recorregut interactiu amb el títol, ‘Descobrint algunes dones de la història de Castelló’\nL’Ajuntament de Santa Magdalena, a través del departament de Serveis Socials, ha donat a conèixer els actes de la II Setmana de la dona, amb un bon nombre d’activitats que se celebraran entre el 4 i el 8 de març.\nLa programació s’iniciarà el dimecres, dia 4 de març, a les 18h, a l’Auditori Municipal, amb un recorregut interactiu amb el títol, ‘Descobrint algunes dones de la història de Castelló’. En finalitzar es realitzarà un photocall feminista. Es tracta d’una activitat que compta amb la col•laboració del Centre dona Rural Sant Mateu.\nEl dijous, 5 de març, a les 17.30h, l’alumnat de la Ludoteca Municipal i de les activitats extraescolars del CEIP Albert Selma, penjarà un llaç commemoratiu i una pancarta del Dia de la Dona, a la façana de l’Ajuntament i realitzarà una activitat col•laborativa amb totes la persones, que assistisquen a la plaça Espanya.\nEl programa d’actes es tancarà el diumenge, 8 de març, amb la II Marxa Senderista ‘Salut i Natura’, organitzada pel Parc Natural de la Serra d´Irta i que compta amb la col•laboració de l’Ajuntament d’Alcalá de Xivert-Alcossebre. La marxa es realitzarà entre els castells de Xivert i Polpís i té una duració de 6 hores, amb un recorregut de 17 km. A les 7.30h. tindrà lloc la concentració de participants en el CESAL d’Alcalá de Xivert, on es degustarà café i pastes típiques. A les 8h es procedirà a la lectura del manifest del Dia de la Dona i es realitzarà l’eixida cap als dos castells. Sobre les 14h, aproximadamentestà prevista l’arribada de la marxa a Santa Magdalena, on un autobús portarà de tornada als participants fins a Alcalá.\nLes inscripcions per a participar en aquesta marxa es poden realitzarals Ajuntaments de Santa Magdalena i Alcalá i a través del telèfon del Parc Natural de la Serra d´Irta 679 19 63 98. Es recomana l’ús de calçatcòmode, roba esportiva, crema solar. L’esmorzar és a càrrec dels participants.\nSergio Bou, alcalde de Santa Magdalena, explica que: “en la línia que ja vam iniciar l’any passat, hem programat una setmanadedicada a la dona, en la qualhembuscat la implicació de totselssectors de la població, amb un objectiu comú buscar la igualtat real entre homes i dones i conscienciar a la població amb tota la problemàtica relacionada amb la dona”.\n8 de març11 activitats297 Día de la Dona48 santa magdalena550 Setmana de la Dona24


Humans de l'Anoia: Jaume Singla Sangrà\nHumans de l’Anoia: Jaume Singla Sangrà\nJAUME SINGLA SANGRÀ\nSoc igualadí de naixement i vocació, però des de fa nou anys per raons sentimentals, visc a Manlleu. Soc el pare de la Laia i el Jaume i l’avi d’en Jofre i la Rita.\nTinc molt present allò que passa a l’Anoia, gràcies a La Veu, però trobo a faltar alguns amics que veig ocasionalment quan vinc a Igualada.\nTafaner de mena, soc el que podríem dir un tastaolletes. Vaig començar treballant d’impressor. Després en recuperació de retalls tèxtils i durant disset anys vaig fer d’adober. Per la meva afecció a la política municipal em vaig convertir en periodista quan l’Antoni Castells em va oferir un lloc de treball a La Veu de l’Anoia. Mai he estat elegit per a cap càrrec excepte el de director que vaig exercir durant 23 divertits i estressants anys.\nSent periodista he tingut ocasió de viatjar i poder viure desenes de vivències fent amics per tot el món. Curiosament m’ha estat més fàcil i planer parlar amb els presidents de Veneçuela i d’Honduras o amb la ministra de Turisme Paraguai que amb secretaris comarcals dels partits amb presència a l’Anoia. He fet molts amics entre els alcaldes anoiencs i per sort, també molt enemics, un dels quals el temps gairebé el posa al seu lloc.\nDurant la meva etapa de director de La Veu de l’Anoia ens varen interposar 13 demandes judicials i les vàrem guanyar totes. (És el que té dir la veritat…. i tenir advocats que ho saben demostrar).\nIgualada ha elegit, per fi, un alcalde amb més capacitat de gestió que ambició personal. A poc que els igualadins es mirin bé qui voten –i els partits posin els candidats adients- no renuncio a veure publicada a La Veu aquesta bona notícia que a mi, com a director, se’m va negar.\nArticle anteriorTres brèxits\nPròxim articleLa JOSA, aquests 30 anys, ha estat una pedrera de grans músics igualadins


Les obres del complex Sant Jordi a Tarragona encaren la recta final | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nPanoràmica del complex de Sant Jordi\nPiscina interior del complex de Sant Jordi\nLes obres del nou complex Sant Jordi encaren la recta final. Ubicat en zona cèntrica de Tarragona, l'àmbit estrena nou pavelló esportiu, de més de 9.000 metres quadrats, amb piscines cobertes i una d'exterior, sales de fitness i pistes de pàdel, que deixa enrere el vell edifici, tancat i en desús durant tretze anys. Al costat es manté l'antiga residència d'estudiants. En funcionament -com l'antic pavelló- des de l'any 1950, es veu més envellida al costat de la nova residència, amb capacitat per a 160 persones. Universitaris i comunitat educativa gaudiran de descomptes del 25% al complex esportiu, gestionat per l'empresa Viding Fitness SLU. Amb les noves instal·lacions, l'objectiu és atraure estudiants de postgrau, màster i doctorat, amb un perfil més adult i internacional.\nLa construcció d'aquest faraònic projecte, fruit d'una iniciativa público-privada impulsada per Generalitat, Ajuntament, URV i l'operador privat, s'ha enfilat fins als 14 milions d'euros. Aquest mes de juny ja estarà enllestit el centre esportiu i al mes següent, al juliol, ho estarà la nova residència Sant Jordi. De fet, ja hi ha contractats grups de la URV per aquest juliol, si bé l'obertura a ple rendiment serà de cara al setembre, amb l'inici del nou curs educatiu.\nAmb més de 9.000 metres quadrats, el nou edifici esportiu, que té diverses plantes, ofereix una immensa sala de fitness de 1.800 metres quadrats, tres sales d'activitats, una sala de ciclo, tres piscines, spa, sauna i bany turc, solàrium, quatre pistes de pàdel, ludoteca i cafeteria.\nEl projecte inicialment preveia que acollís la modalitat de voleibol en el marc dels Jocs Mediterranis, però l'ajornament del 2017 al 2018 va fer replantejar el projecte. El voleibol es disputarà a la Tàrraco Arena Plaça, mentre el centre esportiu Sant Jordi s'emprarà com a seu d'entrenament.\nJust al costat s'ha alçat la nova residència estudiantil, amb una vuitantena d'habitacions d'uns 25 metres quadrats, que poden ser individuals o dobles, equipades com petits apartaments. Els allotjaments es complementen amb diverses sales d'ús comú, en totes les plantes.\nPer a estudiants 'adults'\nL'objectiu del nou complex és captar alumnat internacional. "L'actual residència està adreçada a estudiants de grau, mentre que la nova està més enfocada a grups que fan estades o a estudiants adults, i internacionals", ha afirmat Carles Cano, director comercial de Resa, l'empresa que explota les dues residències de la URV. En qualsevol cas, els estudiants que ara ocupin la residència antiga es podran passar a la nova, i hi tindran prioritat.\nUn 25% dels estudiants de màster de la URV són estrangers i un 20% més provenen d'altres universitats del país. La URV ha engegat una campanya publicitària per vendre el complex i competir amb l'oferta de Barcelona. "És un tipus d'instal·lació que no hi era, i era imprescindible", ha afegit el rector de la URV. "Ordenem un àmbit de la ciutat que estava abandonat i ordenem també la carta de serveis que pot oferir la Universitat", ha conclòs Ferré.\ncomplex de Sant Jordi\nCreen un web per comprar producte fresc en línia als mercats de Tarragona


Principi d'acord a Roca per l'ERO temporal\nLa taula negociadora i la direcció de Roca han arribat a un principi d'acord sobre l'ERO temporal presentat pel grup amb la intenció de suspendre durant un any 1.990 contractes en les seves fàbriques de Gavà, Alcalà de Guadaira i Alcalà de Henares.\nAquest principi d'acord respon a les principals exigències marcades durant les negociacions per UGT, al qual correspon el 50% de la comissió negociadora.\nAixí, finalment l'ERO temporal s'acotarà a un màxim de 7 mesos en un període de 10, amb caràcter rotatori. Aquesta és una de les principals reivindicacions de l'UGT amb la finalitat que els treballadors es trobin durant el menor temps possible en situació temporal de desocupació.\nTanmateix, l'UGT ha aconseguit que, durant el període de desocupació, l'empresa complementi el sou brut dels treballadors fins al 80%, alhora que es garanteix el 100% de la quantia de les pagues extres, les vacances i la antiguitat.\nEl principi d'acord serà sotmès a referèndum el proper dimecres, en cadascun dels centres afectats.


Can Carrasca - Animafesta: Referéndum. Sevilla vota sobre la Feria d'Abril...\nReferéndum. Sevilla vota sobre la Feria d'Abril...\nOntinyent, a vint-i-tres de setembre de 2016.\nAquesta vesprada, i olé, el tòpic es farà carn i habitarà entre nosaltres acabadet d'arribar des de Sevilla.\nResulta que en acabar hui mateix el referèndum (millor "consulta popular" per evitar conflictes lingüístico-proindependentistes) que ha organitzat l'ajuntament de la capital andalusa, se sabran els resultats. I quina és la qüestió tan important preguntada a la societat hispàlica? Doncs una d'altíssim interés social que ha mobilitzat mig milió de persones majors de setze anys: heus ací les dues preguntes:\n“¿Está de acuerdo en que la Feria de Abril del 2017 comience la noche del sábado 29 de abril, con el tradicional alumbrado de la portada, y finalice el sábado 6 de mayo a las 24:00 horas con los fuegos artificiales?”.\n“¿Está de acuerdo con que la Feria de Abril cuente siempre con un día festivo de carácter nacional, autonómico o local?”.\nEn resum. Ampliem la Fira dos dies per davant, tot ocupant un espai festiu ja existent com a "preferia" per atreure el foraster i assegurar-nos les divises i aprofitem per posar un dia de festa formal si no l'hi ha ja?\nAquestes preguntes, la consulta mateixa, esdevenen un exemple màxim de populisme polític, clar i de manual.\nEls promotors, socialistes, avisen que amb ella inauguren un procés de consultes de temes importants a la ciutadania, que en vindran més... Serà el temps qui diga, doncs, si ha estat vampirització festiva la iniciativa política aquesta o no. La faiçó, la té sense cap dubte.\nEls opositors, tots els altres, acusen primer de populisme i després de vampirització l'ajuntament. Si comencen un sistema de consultes, ho fan amb un tema menor en una societat ofegada per l'atur i altres greuges dolents tot assegurant-se una participació massiva atés el caràcter atribuït a la població. D'ací, que es desperten risses per la insistència que sembla fer-se en el tòpic de l'alegria despreocupada atribuïda a la sevillania... A més, sembla ser que les condicions de la votada no han seguit, per la mateixa alta participació, les esperades pautes de correcció, rapidesa i rigor que les tecnologies semblaven assegurar. Vaja, que s'ha muntat un sainet de tres parells de "rebujitos", sempre segons fonts contràries a la consulta...\nA mi m'han encantat els comentaris que relacionen aquesta permissivitat consultiva sevillana front al tancament desaforat a les possibilitats d'una consulta independentista a Catalunya. Sí, mesclen oli i aigua, però escoltar-te dir: "Última hora: el Pp amenaza con suspender la autonomía de la Feria de Abril si sigue adelante la consulta", "Catalanes, no sintais envidia, aquí se hacen referéndums porque importamos una puta mierda", no té preu. Com tampoc relacionar-ho amb tantes altres realitats: "Pp i Psoe llegan a un principio de acuerdo para que la Feria de Abril no coincida con el dia de Navidad", "Que se amplie la Feria de Abril hasta que haya gobierno", "Menos mal que se hace un referéndum en España. Ya era hora de que el puebo participase en decisiones importantes de su día a día". "¿Después del referéndum sobre la Feria de Abril viene uno sobre Monarquía o República?"\nI així, ad infinitum...\nI damunt, la consulta no té caràcter vinculant...


Vessaments de líquids d'escombraries a Llavaneres\nNeteja d'una de les zones afectades pels vessaments de líquids\n20 de juliol de 2021 (18:01 CET)\nEls vessaments de líquids d'escombraries a Llavaneres generen pudors i malestar\nUna avaria en els camions del servei ha provocat pèrdues de líquids, i l'Ajuntament duu a terme una neteja intensiva dels carrers afectats\nUna avaria en un dels camions del servei de recollida d'escombraries ha provocat pudors i malestar a Llavaneres. El vehicle afectat ha deixat anar líquid quan recollia la matèria orgànica i la premsa. L'Ajuntament del municipi maresmenc està treballant per resoldre la incidència.\nSegons informen des del consistori, de cara a resoldre aquesta problemàtica, detectada quan el servei ja estava en funcionament, la regidoria de Medi Ambient ha encarregat una neteja intensiva, amb aigua i sabó, dels carrers afectats.\nUna de les zones de contenidors afectada. Foto: Ajuntament\nLa previsió és que aquest mateix dimarts es disposi d'un camió en bones condicions per fer la recollida, en substitució del que ha patit l'avaria. Però si s'ha de posar en funcionament el camió que té pèrdues de líquids, s'acompanyarà de la hidronetejadora: anirà darrera del camió i netejarà les àrees afectades pels possibles vessaments.\nL'Ajuntament ha demanat disculpes als veïns afectats i ha informat que aquest dimarts al matí s'ha reunit amb la concessionària del servei de recollida per parlar de la situació generada amb els vessaments. S'ha pactat que en cas que hi torni a haver incidències d'aquest tipus, de manera immediata es procedeixi a la neteja de la via afectada


santiroes 10 noviembre 2019 CARRERA BAHIENSE2019-11-11T21:26:31+00:00 ESPAÑA, OTRAS NOTICIAS No Comment\nLuis Carestía, ausente en el último mensual, se impone en la Carrera Bahiense 2019, y lidera el listado de los ocho jugadores que disputarán el sábado 7 de diciembre el octogonal clasificatorio al Master 2020. Ver interior.\nhttps://scrabble-santandreu.com/2019/11/carrera-bahiense/https://i0.wp.com/scrabble-santandreu.com/wordpress/wp-content/uploads/2016/10/carestia-2.jpg?fit=130%2C100&ssl=1https://i0.wp.com/scrabble-santandreu.com/wordpress/wp-content/uploads/2016/10/carestia-2.jpg?resize=80%2C80&ssl=1 2019-11-11T21:26:31+00:00 santiroesESPAÑAOTRAS NOTICIASespañaLuis Carestía, ausente en el último mensual, se impone en la Carrera Bahiense 2019, y lidera el listado de los ocho jugadores que disputarán el sábado 7 de diciembre el octogonal clasificatorio al Master 2020. Ver interior. santiroes santiroes2@yahoo.esAdministratorScrabble Santandreu\n« SOBRE LA PRÓXIMA EDICIÓN DEL DICCIONARIO\nPLATENSES (extraido de 0221.com.ar) »\nArchivos Elegir mes noviembre 2019 (26) octubre 2019 (22) septiembre 2019 (14) agosto 2019 (29) julio 2019 (30) junio 2019 (24) mayo 2019 (23) abril 2019 (27) marzo 2019 (21) febrero 2019 (17) enero 2019 (13) diciembre 2018 (17) noviembre 2018 (17) octubre 2018 (16) septiembre 2018 (19) agosto 2018 (20) julio 2018 (17) junio 2018 (19) mayo 2018 (19) abril 2018 (13) marzo 2018 (12) febrero 2018 (15) enero 2018 (22) diciembre 2017 (20) noviembre 2017 (14) octubre 2017 (20) septiembre 2017 (18) agosto 2017 (21) julio 2017 (19) junio 2017 (20) mayo 2017 (20) abril 2017 (20) marzo 2017 (23) febrero 2017 (22) enero 2017 (16) diciembre 2016 (16) noviembre 2016 (18) octubre 2016 (23) septiembre 2016 (16) agosto 2016 (11) julio 2016 (18) junio 2016 (17) mayo 2016 (20) abril 2016 (10) marzo 2016 (18) febrero 2016 (16) enero 2016 (13) diciembre 2015 (7) noviembre 2015 (11) octubre 2015 (20) septiembre 2015 (19) agosto 2015 (13) julio 2015 (18) junio 2015 (16) mayo 2015 (14) abril 2015 (10) marzo 2015 (17) febrero 2015 (14) enero 2015 (8) diciembre 2014 (8) noviembre 2014 (14) octubre 2014 (13) septiembre 2014 (18) agosto 2014 (13) julio 2014 (12) junio 2014 (15) mayo 2014 (13) abril 2014 (6) marzo 2014 (9) febrero 2014 (19) enero 2014 (11) diciembre 2013 (10) noviembre 2013 (11) octubre 2013 (17) septiembre 2013 (7) agosto 2013 (13) julio 2013 (16) junio 2013 (17) mayo 2013 (15) abril 2013 (7) marzo 2013 (15) febrero 2013 (18) enero 2013 (15) diciembre 2012 (21) noviembre 2012 (4) octubre 2012 (14) septiembre 2012 (9) agosto 2012 (22) julio 2012 (20) junio 2012 (13) mayo 2012 (13) abril 2012 (5) marzo 2012 (8) febrero 2012 (9) enero 2012 (11) diciembre 2011 (5) noviembre 2011 (15) octubre 2011 (12) septiembre 2011 (14) agosto 2011 (9) julio 2011 (13) junio 2011 (4) mayo 2011 (8) abril 2011 (2) marzo 2011 (5) febrero 2011 (1) enero 2011 (2) diciembre 2010 (5) noviembre 2010 (6) octubre 2010 (1) septiembre 2010 (4) agosto 2010 (4) julio 2010 (4) junio 2010 (3) mayo 2010 (6) abril 2010 (1) marzo 2010 (3) febrero 2010 (2) enero 2010 (2) noviembre 2009 (1) octubre 2009 (2) septiembre 2009 (2) julio 2009 (2)


Noticias de La Nausea: Itineraris per Barcelona\nUs proposem un seguit de rutes literàries a partir d’algunes novel·les ambientades a Barcelona. El centre de la ciutat, però també alguns dels seus barris, la muntanya i el mar són els escenaris d’aquests itineraris, on la literatura clàssica i moderna ens ensenya les altres cares d’espais quotidians i, tanmateix, molts cops oblidats. Passejar guiats pels llibres ens permetrà retrobar-los.\nMONTALBÁN A VALLVIDRERA\nTot i haver nascut al Raval, un dels seus espais vitals fou Vallvidrera, del qual deia que era un lloc ideal per «fugir de la ciutat però no massa». Passejarem per Collserola i evocarem l’univers personal i literari d’aquest gran autor.\nData: dissabte 5 d’abril, 10 h\nInici: B. Collserola-Josep Miracle (Reis Catòlics, 16-34)\nFinal: domicili de la família Montalbán (a tocar de l’estació de ferrocarrils de Vallvidrera Superior)\nRecorregut que se centra en l’obra de Benguerel i el barri on va viure fins als 33 anys, quan s’exilià a França per després embarcar-se cap a Xile. El Poblenou de Benguerel, de fums i fàbriques, s’allunya de l’actual, completament transformat durant les darreres dècades.\nData: dissabte 12 d’abril, 10 h\nInici: B. Xavier Benguerel (av. Bogatell, 17)\nFinal: rambla del Poblenou\nEl barri de les Tres Torres, al cor del districte de Sarrià-Sant Gervasi, acollí el poeta barceloní a partir del 1950. En el centenari del seu naixement, passejarem pels carrers del vell Sarrià i descobrirem els temes i els escenaris que marcaren la seva poesia: l’obra d’un poeta autodidacte, que creia que la poesia era l’únic que podia donar sentit a la vida.\nData: dissabte 26 d’abril i 17 de maig, 10 h\nInici: B. Clarà (Dr. Carulla, 22-24)\nFinal: carrer Castellnou\nINSCRIPCIONS A TOTES LES RUTES\nTel.: 93 225 18 64\nHorari de la ruta: 10-12.30 h\nPreu per ruta: 9 €. Cal tenir el carnet de Biblioteques de Barcelona.\nExempcions de pagament:\n- 50%: targeta rosa reduïda, Carnet Jove, famílies nombroses o monoparentals\n- Gratuït: aturats, targeta rosa gratuïta\nEl Districte de Sants-Montjuïc ha convocat la dissetena edició d'aquest certamen literari. Com altres anys, el concurs consta de tres modalitats: relat curt (juvenil i adult), reportatge periodístic i poesia. El tema és lliure en les tres modalitats, però en el reportatge periodístic ha de basar-se en fets reals.\nEl premi per al guanyador de cada modalitat és un trofeu, un llibre electrònic i 200 euros en material bibliogràfic.\nEls treballs poden estar escrits en català o castellà, i es poden fer arribar fins al 4 d'abril a qualsevol de les tres biblioteques del districte: Biblioteca Vapor Vell (Joan Güell 14-22), Biblioteca Francesc Candel (Amnistia Internacional 8-10) i Biblioteca Poble-sec Francesc Boix (Blai, 34).\nEl jurat estarà format per representants de l'Ajuntament de Barcelona del Districte de Sants-Montjuïc, entitats de la Marina i especialistes en les diferents modalitats del certamen.\nEl veredicte es farà públic durant l'acte de lliurament de premis, el dijous 29 de maig, a les 19 h, a la Biblioteca Francesc Candel.\nEl Districte de Sants-Montjuïc publicarà els textos originals guanyadors a la seva web i també es difondran a través de les biblioteques, que disposaran d'un llibre amb les diferents obres guanyadores.


Ben Reitman - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nBen Lewis Reitman (1879, Saint Paul (Minnesota) - Chicago, 1942) va ser un anarquista nord-americà i metge dels pobres ("el metge rodamón"). Es recorda per haver estat amant de l'anarquista Emma Goldman. Reitman era un personatge extravagant, excèntric. Goldman descriu la seva primera trobada amb Reitman amb aquestes paraules:\n« Va arribar a la tarda, un personatge exòtic, pintoresc, amb un barret de vaquer negre de grans dimensions, amb una corbata de seda folgada i una cana enorme. "Així aquesta és la damisel·la, Emma Goldman," em va saludar: "Sempre t'he volguda conèixer." La seva veu era profunda, suau i aduladora. Li vaig respondre que jo també estimava el curiós que havia cregut prou en la llibertat d'expressió per a ajudar Emma Goldman. El meu visitador era un home alt amb una testa de formes fines, cobert amb una massa de cabells negres i encrespats, que a l'evidència no s'havia rentat de feia algun temps. Els seus ulls eren castanys, grossos i somiadors. Els seus llavis, que revelaven unes dents boniques quan somreia, eren plens i apassionats. Semblava un brut atraent. Les seves mans, fines i blanques, exercien una fascinació peculiar. Les ungles dels dits, com els seus cabells, semblaven estar en vaga contra el sabó i raspall. No podia apartar els ulls de les seves mans. Un encant estrany en semblava emanar, acariciant i aconhortador... »\nReitman va néixer a Saint Paul (Minnesota), fill d'immigrants jueus russos pobres, i va créixer a Chicago. A l'edat de deu anys, es va fer rodamón, però va tornar a Chicago i va treballar en el Laboratori de la Policlínica com "nen de laboratori". El 1900, va entrar al Col·legi de Metges i Cirurgians a Chicago, completant els seus estudis de medicina el 1904. Durant aquest temps va estar breument casat, ell i la seva dona van tenir una filla plegats.\nVa treballar com a metge a Chicago, i oferia els seus serveis a vagabunds, prostitutes, pobres i altres marginats de la societat capitalista. En particular, practica avortaments, que eren il·legals en aquest moment. Reitman conèix a Emma Goldman el 1908, i els dos inicien una relació amorosa apassionada, que Goldman descriu com l'"esplèndida gran passió" de la seva vida. Ambdós viatgen junts durant gairebé vuit anys, treballant per la causa del control de la natalitat, la llibertat d'expressió, els drets dels treballadors i l'anarquisme. Durant aquest temps, la parella es va involucrar en la Lluita per la Llibertat d'Expressió de Sant Diego entre 1912 i 1913. Reitman va ser segrestat, colpejat brutalment, cobert de quitrà i plomes, i marcat amb "IWW". Alguns anys més tard, la parella va ser detinguda el 1916 sota les lleis de Comstock per defensar l'avortament, i a Reitman el van condemnar a complir sis mesos de presó. Tots dos creien en l'amor lliure, però el comportament de Reitman va provocar sentiments de gelosia per part de Goldman. Ell es va tornar a casar quan una de les seves amants es va caure prenyada, i Reitman i el fill de la seva esposa nasqué mentre ell era a la presó. Goldman i Reitman van acabar la seva relació el 1917, després que Reitman fos posat en llibertat. Reitman va tornar a Chicago i durant la dècada de 1930 va crear la Societat de Chicago per a la Prevenció de Malalties venèries. La seva segona esposa va morir el 1930, i Reitman es va casar per tercera vegada, amb Rose Siegal. Reitman més tard va mantenir una relació seriosa amb Oliver Medina, i la parella va tenir quatre filles (Meca, Medina, Victoria i Oliva). Reitman va morir a Chicago d'un atac al cor a l'edat de seixanta-tres. Va ser enterrat al cementiri de Waldheim (en l'actualitat el cementiri de Forest Home), a Forest Park, Chicago.\n↑ 1,0 1,1 1,2 Emma Goldman, Living My Life, Volume 1.\n↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 2,4 2,5 2,6 2,7 Reitman profile, UIC.\n↑ «Browse by City: Forest Park». Findagrave.com. [Consulta: 5 maig 2008].\nISNI: 0000 0000 8108 5747\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ben_Reitman&oldid=19674536»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 19 feb 2018 a les 15:53.


Colau critica els “unicorns” que sobrevolen l’ampliació del Prat\nL'alcaldessa acusa Aena, el govern espanyol i la Generalitat de mentir sobre els beneficis del projecte\nL’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, ha criticat el projecte d’ampliació de l’aeroport del Prat que planeja Aena i que ha rebut la llum verda inicial del govern espanyol i de la Generalitat de Catalunya. Un pacte “secret, en ple mes d’agost i d’esquenes a la ciutadania”, ha lamentat Colau en un article d’opinió publicat a El País. “No sé exactament a qui interessa aquesta ampliació, però tinc clar que a la majoria de la ciutadania de Catalunya, no”.\nColau ha assegurat que els nous consensos socials van en la direcció de reduir emissions per evitar les conseqüències nefasta d’un canvi climàtic que “ja és aquí, el patim ara, any rere any de manera cada vegada més greu”. L’alcaldessa ha lamentat que l’aposta d’Aena davant d’aquesta situació sigui el “negacionisme climàtic” i una ampliació que farà passar de 50 a 70 milions de passatgers l’any.\nLa mentida de les emissions\nPer això la dirigent dels comuns no entén que Aena, el govern espanyol –del qual forma part el seu partit– i la Generalitat s’entestin a repetir “una mentida que, per molt que es repeteixi, no deixarà de ser una mentida: diuen que l’ampliació permetrà reduir emissions, fer l’aeroport ‘més verd d’Europa”. Màgia! Un aeroport d’unicorns!”, ha dit abans de demanar que no tractin la gent de “ximples”.\nSegons Colau, l’única certesa que hi ha ara mateix respecte a l’ampliació del Prat és que implica destruir la llacuna de la Ricarda, augmentar el nombre de vols que operen a l’aeroport i que portarà fins a 20 milions més de viatgers a Barcelona, tres coses que només porten a “augmentar emissions”, no a reduir-les. També acusa Aena de buscar el benefici dels seus accionistes privats a costa de massificar la capital catalana i precaritzar encara més el mercat de treball.\nAda Colau Aeroport del Prat Ajuntament de Barcelona\nton c. agost 09, 2021 | 10:15\nsra. Colau i del port i del Hermitage que no en parlem, perque aixó si que li correspon a vosté, cínica.\nAmb els comuns no podem agost 09, 2021 | 13:02\nFrau kolau, i tu ets la unicornia, que sobrevola Barcelona, amb els bitllets gratuïts del manuel vals