Tornen les rutes turístiques nocturnes “A la Lluna de Paterna” - Nou Horta\nDimarts, 09 Juliol 2019 10:43\tEscrit per Redacció Publicat en Paterna-VAL Vist 67 vegades\nL'Oficina de Turisme de Paterna ha inaugurat una nova temporada de les rutes turístiques nocturnes que s'organitzen coincidint amb els mesos d'estiu.\nTal com ha assenyalat la regidora de Turisme, Cultura i Foc, Teresa Espinosa, “les visites nocturnes s'han convertit en una alternativa d'oci imprescindible, que combina història i cultura i permet, tant a veïns de la localitat com a visitants, descobrir els monuments més emblemàtics de Paterna d'una manera singular i original”.\nSota el nom “A la lluna de Paterna”, les rutes brinden als assistents la possibilitat de recórrer el patrimoni històric del municipi a la nit, oferint una mirada diferent dels monuments més recognoscibles de la ciutat.\nLa primera de les visites se celebrà el dia 5 i se succeiran durant tots els divendres del mes de juliol. A més, també es realitzaran dues rutes el 16 i 23 d'agost, durant les Festes Majors de la localitat.\nLes eixides començaran a les 21.30 h amb una visita al *Calvari, situat en el que era l'antic alcàsser àrab i on a més de gaudir de les vistes de la ciutat, els assistents podran recórrer una galeria subterrània, així com descobrir restes de la muralla àrab.\nLa ruta continua amb la Torre, imatge de la localitat, que es troba envoltada de coves, habitatges típics excavats en el terreny que daten de finals del segle XVIII i que han adquirit protagonisme en l'últim any després de convertir-se en l'escenari de l'última pel·lícula d'Almodovar.\nLes places per a participar en les visites són limitades i els interessats a participar hauran d'emplenar el formulari que trobaran en el Facebook de l'Oficina de Turisme i que estarà disponible dues setmanes abans de cada visita.\nModificat el Dimarts, 09 Juliol 2019 10:44\nMés en esta categoria: « Cecilia Calderón Edo es presenta com a nova Reina de les Festes Majors de Paterna 2019\tEl Pla de Seguretat del Parc Tecnològic de Paterna incideix en actuacions de millora d'accessos i de la seguretat viària »


Escrita per estevemirangels 20.5.21 Etiquetes de comentaris: ABELLAIRES\nAvui dia 20 de maig, dia mundial de l'abella, és un bon dia per a la creació d'una nova eina comunicativa del Col.lectiu d'Abellaires. És un grup de WhatsApp exclusiu per a socis i sòcies del col•lectiu i on només l'administrador hi podrà escriure.\nSerà un canal d'informació precís, sense rèpliques ni discussions estèrils. Per contra, s'oferirà el canal privat del secretari-veterinari 677029675 per respondre a tots els dubtes i suggeriments.\nA partir de l'1 de juny de 2021 és formalitzaran les inscripcions per associar-se.\nRecordem sempre que formar part del col•lectiu no té cost ni incompatibilitats amb d'altres associacions i que només caldrà acceptar un contracte de drets i deures de l'abellaire lligades a la nostra filosofia d'apicultora sostenible i sense afany de lucre.\nPer a més informació podeu visitar el nostre bloc provisional http://abellaires.blogspot.com/ o escriure'ns en el nostre correu collectiuabellaires@gmail.com


Jordi Larregola. | Pàgina 7\nCal un canvi i començar a dir en veu alta allò que fa lleig de sentir: que ens hem d’arremangar i pencar i exigir\nMalgrat tot, fins i tot malgrat els seus defectes, la justícia és l’últim reducte d’una legitimitat democràtica que es va erosionant més de pressa del que ens pugui semblar\nSi tothom assolís una competència general en jocs, sense haver jugat mai a res, podria jugar a qualsevol cosa. Brillant\nEl fet que no ens hagin detectat com a oportunitat de salvació -ja no dic de negoci- em fa posar en alerta. A veure si no serem tan segurs? Mira que si tancar-se amb trenta adolescents diferents cada hora resultés una conducta arriscada?\nHi ha dues formes d’aproximar-se al fet educatiu. La primera és mirant-se el melic i la segona, mirant els alumnes\nCatalunya i Espanya tornen a recular en un informe internacional sobre l’assoliment de les matemàtiques i les ciències a 4t de primària. Maleïts informes! Quina mania tenen en avaluar aprenentatges!\nSegur que centenars de petites ocasions de conversa, d’interès, de coneixença m’han passat per alt per culpa de les presses i les urgències absurdes. En canvi, com a educador, em dedico professionalment a recollir tots els moments que puc d’aquesta mena\nQuin mecanisme posareu que sigui més just per accedir a la universitat? La nota de batxillerat?\nSi aquesta és la legislació vigent, esquinçar-nos la vestimenta perquè el govern intenta -per fi- donar-li compliment sembla absurd. Hauríem d’aplaudir que alguna de les lleis en vigor sigui respectada, no passa sempre\nTant de bo m’equivoqui però fa la sensació que estem esperant el juliol i l’agost, a veure si amb un estiu tòrrid el virus s’esmorteix i el quinze de setembre passem tots amb una mascareta de paper, un sabonet, molt voluntarisme i un copet a l’esquena


Teatre i dansa - Prostitución - 57a Temporada de teatre - Agenda.ad\n'Prostitución' - 57a Temporada de teatre\nEl tema: la prostitució. El problema: el tracte, tràfic i explotació sexual de dones i nenes (i tots els que es deriven d’això: immigració il·legal, drogues, violència de gènere, etc.). Les bases del problema: la mercantilització de l’ésser humà. La indústria al voltant de la venda de sexe, la indústria del plaer. Plaer, una altra paraula en què cal detenir-se. I els diners, sempre els diners.\nTres actrius: Carmen Machi, Nathalie Poza i Carolina Yuste, compromeses com a dones i artistes, se submergeixen en un món ple de controvèrsia. Abolició; legalització; estigmatització; prejudicis morals, culturals, religiosos i interessos econòmics i polítics fan de la prostitució un tema transversal en la nostra societat, que a tots ens afecta i que molts desconeixen.\nTot l’equip artístic tractarà d’apropar al públic la seva veu, la seva emoció. Des de l’entrevista a peu de carrer fins a la música en directe, les nostres prostitutes alçaran aquesta veu.\nCarmen Machi, Nathalie Poza i Carolina Yuste\nDiumenge 27 de desembre del 2020\nDiumenge 3 de gener del 2021


ELS HÚSSARS NEGRES DE LA REPÚBLICA (sobre la dignitat IV)\nA l’Auchan de Perpinyà hi havia aquest estiu a la llista dels més venuts, en la categoria d’assaig, el llibre Composition française, Retour sur une enfance bretonne, de Mona Ozouf. Me’l vaig comprar. Ara, que ja quasi l’he enllestit, li he volgut dedicar aquest darrer post, dels quatre que he escrit sobre la Catalunya Nord (sobre la dignitat, els he posat per subtítol, però en podia haver triat d’altres de més encertats!) La senyora Ozouf, gran historiadora (especialista en l’etapa de la Revolució de 1789) i molt bona prosista, voldria una altra mena de França…\nVoldria una França que respectés les identitats i les llengües “regionals”, que no tingués por de la diferència. L’origen d’aquesta por, de la falta de respecte per la diferència -d’aquest odi, fins i tot- Ozouf el busca en el moment de la història de França que coneix més bé: durant la Revolució, quan hi havia el debat entre pensadors i polítics jacobins (els que creuen que no hi ha lloc per a cap mena de pas intermedi entre l’individu i la República) i els girondins (que voldrien preservar les coses bones de l’Antic Règim, entre elles algunes peculiaritats regionals). No cal dir que va triomfar la idea jacobina i que per escampar-la van comptar amb l’escola laica i republicana, amb aquells “hússars negres de la República”. El pare de la Mona Ozouf era mestre i nacionalista bretó (va morir quan ella era molt petita) i la seva mare, que també era mestra, parlava bretó a casa. L’àvia, que va viure amb mare i filla, era la “més bretona” de tots, però mentre li omplia el cap a la nena de llegendes i balades de naufragats i apareguts també li parlava tant com podia en francès (tot i que tenia un gran orgull de pertinença a la Bretanya i fins i tot la bandera bretona al calaix, també tenia un fort instint pràctic). El llibre es mou entre l’assaig d’idees polítiques i l’escrit memorialístic en el més pur estil proustià. De manera que tant ens posa exemples i contraexemples de les maneres de fer i de pensar dels més fervents teòrics republicans com de les contradiccions que ella com a filla de mestres (els hússars negres, que es dedicaven a rentar els cervells infantils de l’amor al terròs i a la llengua dels ancestres) i com a filla de nacionalista i com a dona progressista -fins i tot comunista durant un temps- i com a bretona de naixement, sentia i ha sentit al llarg de la seva vida. Per apaivagar aquestes contradiccions, Ozouf aposta per una cosa que aquí en diríem “regionalisme ben entès”, per una França “composta” oposada a una altra de més “jacobinista”, que és la que encara avui existeix; Ozouf creu en la suma d’identitats. Però no ens enganyem: en el fons la seva visió és molt francesa. El llibre, amb tot, és interessantíssim i obre una escletxa. Entre els exemples que posa d’identitats discutides hi surten occitans, corsos, bascos i alsacians, però molt poques vegades parla dels catalans. Tot el que diu, però, o quasi tot, de l’actitud dels bretons cap a França (vist com allò universal, laic, de progrés) i de la visió de la pròpia realitat (com a folclòrica, casolana, del cor, vergonyosa) es podria extrapolar perfectament a la manera de pensar que hi ha a les comarques nordcatalanes (on, sota una o altra forma, les qüestions identitàries es resisteixen a desaparèixer del tot). En un moment del llibre, l’historiadora bretona explica que quan la seva ciutat va ser alliberada després de l’ocupació Nazi, tothom va penjar la bandera tricolor, la francesa…tothom menys a casa seva (ella va acabar pintant una bandera de paper, perquè no volia ser diferent dels altres i la seva mare no li va dir res). En un poblet de vora Perpinyà el passat 14 de juliol no es veien gaires banderes franceses, però algú havia penjat els mitjons de l’Usap, amb les quatre barres, a la finestra de casa seva…qui sap si només els havien posat a eixugar o si era alguna cosa més, alguna cosa que no era fruit de cap casualitat!\nLA VÍDUA DE BORIS VIAN (Sobre la dignitat III)\nPublicat el 17 d'agost de 2009\nAl Conflent, enfilant-se rost i d’esquena i amb graons de pedra, pel vessant de la muntanya, hi ha un poble amb moltes hores de sol, molt cuidat, de mal caminar, que mira al Canigó de cara. Per fer venir la gent del nord a gastar euros, diuen que és “un dels indrets més bonics de França” i “un dels pobles amb més dies de sol de França”…perquè el món, per a alguna gent, s’acaba a França. Però a Eus hi ha una casa i una cortina que s’infla i gats que ronden i una dona que havia dormit amb Boris Vian…\nUrsula Kléber, vídua de Boris Vian -aquest juny va fer cinquanta anys que va quedar vídua- passa llargues temporades a la Catalunya nord. Ella i Hot d’Dée (de llarg el millor ballarí de bebop del Tabou, segons el mateix Vian) mantenen la Fundació Vian, amb seu a Eus. Però d’Dée ja no balla com abans i l’Ursula també s’ha fet gran. És per això que passejar per Eus, topar amb la finestra de la seu de la fundació, veure una cortina que s’infla, observar un gat que passa per la sala i, molt al fons, veure una ombra de dona que va cap a una gandula (o balancí o butaca) i pensar que aquesta ombra és de la que fou la darrera dona de Boris Vian i que junts van viure tot allò de Saint Germain, del Tabou, del Jazz, de la Patafísica i dels existencialistes, fa com enyorança; i pensar que eren joves, bevien, ballaven i s’allitaven, tot plegat fa venir un calfred al clatell, pel pas del temps, per la relativitat de totes les coses (inclosos l’art i la literatura i l’allitar-se) i també dels límits de la fama. I de les hores de sol. I de les pedres més ben posades del Conflent, de Catalunya o de la Grandíssima França. Amb tot, a Eus, on es fa un festival d’estiu (organitzat per la fundació Vian) es respira un cert aire de dignitat i temperança (i és un orgull que allò sigui terra catalana). Els seus carrers empedrats i rostos i encimbellats i d’esquena i els gats i les vídues i els balladors de bebop dels anys cinquanta, tot plegat encomana la sensació rara de món imaginari, de poblot inventat, de miratge poètic, d’indret trist i alegre i de faula. I et vénen ganes de tornar a llegir l’Escuma dels dies. De tornar a ser jove i tornar a llegir aquesta novel.leta de Vian (però poder-ho fer per primera vegada).\nPERPINYÀ (sobre la dignitat II)\nPublicat el 6 d'agost de 2009\nOnze de la “nit” en un poble de cap a mil habitants del Rosselló. Fa calor i anem a dormir deixant finestres i balcons oberts. De sobte uns acords de guitarra i unes veus -d’home i dona- ens treuen del llit…\nA la terrassa de la casa del davant fan un sopar a la fresca i algú -que no podem veure, però sí que sentim perfectament- es posa a cantar l’Estaca. Sabem que l’equip de rugbi de Perpinyà, l’USAP, fa servir aquesta cançó com a himne…però aquesta nit, a la terrassa dels nostres veïns, no sona com un himne esportiu, sona com una chanson: melodiosa, gronxadora, malenconiosa….em torna a agradar. La tenia avorrida, l’Estaca, de tant sentir-la, i aquesta nit d’estiu em torna a agradar. El noi i la noia que la canten ho fan amb el bell accent nordcatalà, però sense erres franceses. La cançó s’acaba i tothom aplaudeix. Els convidats continuen la gresca, parlant relaxadament en francès. El dissabte següent anem a Perpinyà: la majoria d’indicadors oficials estan escrits en francès i en català. La gare/ l’estació (l’estació de Perpinyà-el centre del món!) Anem al cor de la ciutat i ens prenem una cervesa davant la Llotja, al costat de la venus de Maillol. El cambrer entén el nostre català sense cap problema….una estona abans havíem anat a la botiga de samarretes Cantagrill; els venedors, un home i una dona de quaranta anys llargs, ens havien atès en català (les seves samarretes són reivindicatives de la manera de ser dels catalans del nord). No parava d’entrar i sortir gent de la botiga, demanaven gorres i samarretes catalanistes, però les demanaven en francès…tornem a la terrassa de bar de davant la venus de Maillol i alcem els ulls. Mirem la llotja gòtica i pensem en les de València, Palma, Barcelona. Abaixem els ulls. De sobte han arribat una colla de nois disfressats, per una banda, i una colla de noies disfressades, per l’altra, i s’han trobat tots ben guarnits vora la Llotja, davant la Venus de Maillol. Estan de comiat de solter. I de soltera. Fan cosa amb les seves disfresses i la seva cridòria passatgera a tocar d’aquelles eternes parets gòtiques, d’aquella austera estàtua mediterrània, d’aquell vertader centre de Perpinyà (i per uns moments i pels que som allà, del Món). Anem al pàrquing i el caixer automàtic també dóna les indicacions en català. Tornem al poble i provem de descobrir -entre la gent que hi ha asseguda sota el gran plàtan de la plaça, a la terrassa del cafè, al graó de davant de qualsevol casa, al parc de l’ajuntament, on sigui- les cares que no vam poder veure de la gent que l’altra nit sopava en una terrassa del nostre carrer, les cares dels que van cantar aquella malenconiosa versió de l’Estaca i les cares dels que van aplaudir. No les sabem trobar.


El projecte CAUPROTECT convoca un concurs d'idees per al disseny d'un protector cranial\nUJI Notícies El projecte CAUPROTECT convoca un concurs d'idees per al disseny d'un protector cranial\nEl projecte CAUPROTECT convoca un concurs d'idees per al disseny d'un protector cranial Les propostes es podran presentar fins al 30 de setembre\nL'equip investigador multidisciplinari de l'UJI format per membres dels departaments d'Enginyeria Mecànica i Construcció i de Sistemes Industrials i Disseny, amb la col·laboració de l'Associació Escola El Cau i la Fundació Sergio García, organitzen el primer concurs internacional d'idees per al disseny d'un protector cranial amb l'objectiu d'evitar lesions als usuaris que pateixen esvaïments sobtats o crisis epilèptiques. Aquest concurs s'emmarca dins del conveni de col·laboració signat recentment per l'UJI, la Fundació Sergio García i l'Associació Escola El Cau per a desenvolupar aquest projecte anomenat CAUPROTECT.\nEls participants hauran de ser estudiants o joves professionals del disseny i l'enginyeria, amb edats compreses entre els 18 i 35 anys. La participació serà individual o en equips formats per un màxim de quatre persones. Les propostes es podran presentar fins al 30 de setembre de 2019.\nEl jurat, que s'encarregarà de la valoració de les propostes una vegada finalitzat el termini, estarà format per professionals de diferents àmbits: José Vicente García Ortiz, coordinador tècnic de CAUPROTECT i professor de la Universitat Jaume I, equip investigador de l'UJI participant del projecte; Alba i Juan Rodríguez, psicòlegs especialitzats en pacients amb TEA i educadors de l'Associació Escola El Cau de Castelló de la Plana; Sergio i Víctor García, de la Fundació Sergio García; i Ana del Villar, neuròloga de l'Hospital General de Castelló.\nAixí, s'estableix un primer premi, dotat amb 2.500 €, i dues mencions honorífiques, dotades amb 200 € cadascuna.\nEl pròxim dilluns 17 de juny tindrà lloc, a les 13 hores, a l'aula TD1302AA de l'Escola Superior de Tecnologia i Ciències Experimentals, una presentació informativa sobre el concurs del projecte d'investigació dirigida als alumnes de l’ESTCE i a persones interessades.


La SAREB vol tirar endavant el projecte d'edificació a Muntanyans II. Des de la CUP de Torredembarra considerem que aquest tema ja està més que tancat perquè la justícia ja va dir que NO es pot construir en aquesta zona.\nÉs un espai natural únic per les seves característiques que hem de conservar i aturar qualsevol intent d'especulació immobiliària.\nPer tot això volem donar tot el nostre suport a la Plataforma Salvem Muntanyans i en el proper ple de l'ajuntament farem una pregunta a l'alcalde demanant-li el seu posicionament.\nMoció per l'auditoria del deute\nDes de la CUP de Torredembarra creiem que l’alternativa a l’estafa que s’ha anomenat crisi és augmentar la democràcia, enlloc de reduir-la. Ampliar els àmbits col·lectius de decisió en tots aquells aspectes que ens afecten. Per desgràcia, molt sovint des de les pròpies institucions públiques, governades per forces que prediquen la llibertat de mercat mentre aprofiten el seu poder per afavorir grans empreses i corporacions bancàries, es privatitzen els serveis més bàsics reduint així la capacitat de moltes persones per construir-se un futur digne.\nPregunta a l'alcalde sobre Muntanyans\nQuè hi té a veure l'Ajuntament de Torredembarra amb aquest avanç de pla parcial urbanístic?\nQuina és la seva posició al respecte?\nQuan des de els partits que governen ens parlen d'ajustos pressupostaris, els seus representants (diputades, càrrecs de confiança. grups polítics) han aprovat a la Diputació de Tarragona uns sous i aportacions que res tenen a veure amb el que ens demanen a les classes populars.\nDavant l'intent per part de la SAREB de recuperar el Pla Parcial de Muntanyans, la CUP de Torredembarra recolça a la Plataforma Salvem Muntanyans.\nPer aquest motiu des de la Candidatura d'Unitat Popular de Torredembarra estarà pendent que el que la justícia ja va deixar clar no torni a reactivar-se, per la qual cosa instarà a l'actual govern que preservi aquest espai natural.\nEstem davant un espai protegit i entre tots l'hem de protegir.\nJornada Cal Bofill\nEn primer lloc ens va acompanyar Josep Manel Busqueta. És economista, militant de la CUP de Bellpuig i candidat a les primàries per confeccionar la llista de la CUP de cara a les eleccions del 27-S. Ens va donar una xerrada sobre economia, centrant-se principalment en el perquè del deute actual i com funciona el sistema capitalista.\nLa CUP de Torredembarra entrarà en el proper Ple de l'Ajuntament una pregunta per saber les gestions que està duent a terme l'equip de govern respecte a la saturació de la N-340.\nA l'apartat de documents es pot consultar la nota de premsa.\nIndult Sergi Hernández\nL'Assemblea Local de Torredembarra i el regidor Toni Sacristan, donen el seu suport a la lluita del company Sergi Hernández Medina. El Tribunal Suprem el vol condemnar a 3 anys de presó.\nPer aquest motiu l'AL de Torredembarra s'afegeix a la campanya de denúncia d'aquesta injusticia, pel fet de ser antifeixista no es pot condemnar ningú.\nDefensem la voluntat democràtica del poble català\nAhir la CUP-PA de Torredembarra va entrar una moció on demana la retirada del retrat del rei espanyol i penjar l'estelada a la part més visible de la façana del consistori.\nQue no ens amordassin\nLa llibertat d'expressió és un dret fonamental i amb l'aprovació d'aquesta llei s'aprova un arma repressiva contra les classes populars. Ens volen fer callar mitjançant sancions pel simple fet d'expressar-nos.\nÉs per aquest motiu que la CUP de Torredembarra diu NO a la Llei mordassa.


Les residències suspenen majoritàriament la gestió de les administracions públiques durant la pandèmia | ACRA - Associació Catalana de Recursos Assistencials\nLes residències suspenen majoritàriament la gestió de les administracions públiques durant la pandèmia\nUna enquesta d'ACRA als seus associats recull l'impacte de la COVID-19 en els serveis d'atenció a la gent gran i la valoració que en fan de la seva gestió\nSegons els resultats d’una enquesta recent d'ACRA entre els seus associats, un 60% de les residències suspèn l'actuació de l'administració durant la pandèmia i el 86,3% considera insuficients els recursos destinats per les administracions públiques per gestionar la situació. Concretament, el 92,7% consideren que han faltat equips de protecció i tests pel personal.\nL’enquesta també visualitza l’esforç fet per les residències per superar la situació. Així, més del 96% de les residències han extremat les tasques de neteja, han aplicat protocols, han format el personal dels centres i han restringit les visites. El 91,5 % ha creat àrees netes per a les visites i gairebé la totalitat aplica els requeriments de salut per als nous ingressos.\nMalgrat la situació viscuda, més de la meitat de les residències considera que augmentaran les inversions en els seus centres i un 83% millorarà la disponibilitat d'equips de protecció i incrementarà els plans de formació pels professionals per continuar oferint els paràmetres de qualitat actuals.\nLes residències també és mostren partidàries de continuar sota el paraigües del Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya, mentre que un 74,5% segueix denunciant la congelació de les tarifes i la manca de personal qualificat.\nA l’enquesta, el sector valora molt positivament la gestió feta per ACRA durant tota la pandèmia, tant en l’àmbit d’oferir informació i serveis als associats com a l’hora de defensar les empreses i denunciar les mancances a les quals han hagut de fer front en moments molt complicats.\nL’enquesta posa de relleu que, com a conseqüència de la COVID-19, les residències catalanes han perdut un 17,5% d'usuaris, que el 90,8% ha patit afectacions a residents durant la COVID-19 i el 86,30% afectacions a les seves plantilles.\nEl 60% considera que veurà afectats negativament els seus resultats econòmics. El 92,8% de les residències va patir afectacions per estrès en els seus treballadors i d’aquestes, el 68,60% va patir baixes laborals durant la COVID-19.\nResultats enquesta afectació COVID-19


Per superar l'assignatura, es procedirà de la següent manera:\nEs proposarà un examen teòric que constarà d'una sèrie d'entre 5 i 10 preguntes de desenvolupament teòric i interpretació, amb limitació d'espai en la seua contestació. Aquest examen valdrà un 50% de l'assignatura. Serà obligatori superar l'examen teòric per a aprovar l'assignatura.\nLa matèria objecte de l'examen serà la impartida durant el curs pel professor, a més dels treballs assenyalats a aquest efecte i les notícies d'actualitat seleccionades.\nL'altre 50% de la nota final correspondrà a la part pràctica distribuïda entre totes les pràctiques realitzades en el curs. Com a mínim un 30% d'aquesta part pràctica, correspon a un treball en equip que haurà de ser lliurat quan s'indiqui. En el treball es valorarà la investigació realitzada, el contingut exposat, la forma de presentació i l'adequació en el plantejament.\nS'exigirà en tots els treballs i exàmens una perfecta sintaxi, ortografia i ordenació dels continguts exposats, segons l'anomenat Pacte Lingüístic de la Carrera.\nEn el cas dels alumnes que no assisteixin regularment a classe o que, per circumstàncies, no puguin acollir-se a aquesta avaluació continua, el treball pràctic podrà ser individual, però el tema, extensió i contingut hauran de ser pactats amb el professor de forma prèvia a la seva realització. Igualment, hauran d'aprovar la part teòrica i pràctica de forma independent.\nEn les convocatòries de setembre i desembre es seguiran els mateixos criteris. En el cas d'aprovar només una de les parts (teòrica o pràctica), aquesta es guardarà de forma indefinida per següents convocatòries, sempre que el temari i el professor continuïn.


Quan mirem d’imaginar la ciutat hostil, un conjunt d’imatges compartides ens assalta: la violència, la delinqüència, el narcotràfic, el perill i la brutícia són estampes que comparteixen el territori subjectiu del temor. Però, juntament amb aquestes visions de la degradació urbana, la ciutat de la por també comporta indrets habitats en els quals la vivència concreta discorre més enllà d’aquest imaginari –o malgrat aquest.\nA càrrec de Mónica Auban Borrell, arquitecta i membre del grup d’investigació Arquitectura, Ciutat i Cultura. Una Perspectiva Antropològica de l’Espai Construït i Habitat, i Débora Ávila, professora de la Facultat de Ciències Polítiques i Sociologia a la Universitat Complutense de Madrid, membre de l’Observatori Metropolità de Madrid i del grup d’investigació Antropologia de les Polítiques Socials i Culturals.


Crónica Alevines F-7 (Gr. 3º): Barracar «B» 2 – 3 A- LlubÍ\nAlineaciones: Barracar "B": Antoni Matamalas, Bernat Bonet, Francesc Riera, Aleix Alles, Jaume Gomila, Guillem Riera y Pere Ginard. También jugaron: Alexandre Bruno, Sergi Duran y Rafael Adrover A- LlubÍ: Joan Antoni, Carles Alomar, Rosa Perello, Francesc Perello, Joan T Munar, Teresa Perello ...\nRelacionados: A. Llubi, Barracar\nCrónica 1ª Reg.: A-llubi 5 – 1 Petra\nAlineaciones: A-llubi: David Martinez, Rafael Bauza, Gabriel Salva, Antonio Figuerola, Jesus Tamarit, Antonio Crespi, Javier Risco, Miquel Torrens, Gabriel Rossello, Joan C Gaya y Biel Alomar. Sustituciones: Gabriel Quetglas por Gabriel Salva (min.28), Jose D Cougil por Antonio Crespi (min.71), Andres ...\nAlineaciones: Alaro: Bartomeu Cladera, Llorens Rossello, Miquel Martorell, Jose R Martinez, Manel Hoffmann, Juan C Valle, LlorenÇ Perello, Guillem Piza, Andreu Ruiz y Lorenzo Sampol. Sustituciones: Enzo Herrera por Manel Hoffmann (min.46), Bartolome Mas por Andreu Ruiz (min.55) y Dante ...\nCrónica 1ª Reg.: Alqueria 2 – 0 A-llubi\nAlineaciones: Alqueria: Antonio Mas, Juan Rigo, Antonio M Monserrat, Jaime Barcelo, Silvestre Barcelo, Antonio O Lopez, Francisco R Pastor, Carles Ramon, Pere Lluis, Miguel A Cañas y Bernardo Ginard. Sustituciones: Silvestre Vicens por Francisco R Pastor (min.50), Francisco Ballester por Carles ...\nCrónica 1ª Reg.: Xilvar 2 – 2 A-llubi\nAlineaciones: Xilvar: Ramon Vallespir, Enzo D Mieres, Joan Reynoso, Miguel Llobera, Juan Coll, Antoni R Rotger, Gabriel Amengual, Pere J Vargas, Arnau Romero, Fernando Sastre y Lorenzo A Reynes. Sustituciones: Juan A Ferrer por Lorenzo A Reynes (min.46), Llorens Coll por ...\nAlineaciones: A-llubi: Jaume Llompart, Miguel Guardiola, Jose L Valens, Jose D Cougil, Antonio Figuerola, Antonio Crespi, Mateo Alorda, Gabriel Salva, Miquel Torrens, Miguel Pons y Timo D Dorrman. Sustituciones: Antonio Ferragut por Jose L Valens (min.46), Rafael Bauza por Antonio ...\nAlineaciones: Binissalem "B": Carlos F Barrios, Angel Jaume, Daniel Palmer, Soufiane Dagdag, Rafael Comas, Gabriel A Oliver, Adrian Notari, Jose Manuel, Jaume Rossello, Jose A Campos y Juan A Villalonga. Sustituciones: Miguel Bordoy por Rafael Comas (min.35), Juan Rubert por Adrian ...\nAlineaciones: A-llubi: Jose L Valens, Jose D Cougil, Antonio Crespi, Jesus Tamarit, Mateo Alorda, Antonio Ferragut, Miquel Torrens, Miguel Pons, Timo D Dorrman, Biel Alomar y Rafael Bauza. Sustituciones: Antonio Figuerola por Timo D Dorrman (min.43), Gabriel Salva por Jose L ...\nAlineaciones: Consell: Omar A Hernandez, Gabriel Pieras, Antonio Terrones, Lucas P Deya, Sebastian Martorell, Victor J Terron, Felipe J Reynes, Martin Blas, Juan A Navarro, Luis Gabriel y Fernando Vacas. Sustituciones: Abderrahim Haddouti por Martin Blas (min.71), Esteban Molina por Juan ...\nCrónica Pre-benjamines F-8 (Gr. F): A-llubÍ 2 – 3 Aquarius Campos\nAlineaciones: A-llubÍ: Joan Antoni, Tomeu Serra, Antoni Serra, Biel Perello, Joan Yankov, Antoni Soler, Joan Oliver y Damia Perello. También jugaron: Patrick Medina, Jordi Cladera, Maria Quetglas y Miquel Serrano Aquarius Campos: Adrian Morata, Joan Pons, Bartomeu Corbalan, Sebastia Barcelo, Rafel ...\nRelacionados: A. Llubi, aquarius-campos


Com s’aconseguien els esclaus? | esclaus\n← La vida dels esclaus romans\nOn estaven situats? →


ACOMPANYAR ELS ÀPATS DELS INFANTS | 1000 grues\nEl passat dilluns dia 17, un grup de famílies i alumnes de l’escola van poder gaudir de la primera xerrada d’aquest curs, organitzada per l’Escola de Pares i Mares.\nLa xerrada “Acompanyar els àpats del infants” va estar conduïda per la Gemma Salvador, dietista-nutricionista de l’Agència de Salut Pública de Catalunya.\nCompartim amb tots vosaltres tant els continguts d’aquesta xerrada com d’altres que creiem que poden ser del vostre interès mitjançant els següents enllaços:\nXerrada “Acompanyar els àpats dels infants”.\nL’alimentació en la primera infància.\nMenjar sa en màquines expenedores.\nRecomanacions per a les famílies. Dinars de carmanyola.\n← FEMXARXA – Trobada de Filoscoles\nAvui ens visita @pinheirosenador →


- Escola Massana de Barcelona. Pintura i Procediments Murals-1971-76\n- Graduada en arts Aplicades i Oficis Artístics per l’Escola Oficial Superior de Llotja\nExposicions i intervencions\n- Galeria Ninots. Barcelona. Estudi d’anatomia animal. “Exposició de les potes”. Aquarel·les i pintures\n- Galeria Ninots. Barcelona. “Aus del Zoo”. Pintures i aquarel·les\n- Galeria Oliu. Puigcerdà. “Retrats”. Dibuixos i pintures\n- Sala Carmel. Barcelona. “Joiells ceràmics i esmalts”\n- Saleta Calafell. Calafell. “Aquarel·les marineres”\n- Sala Aragó. Perpinyà. “El meu barri”. Aquarel·les i olis\n- Treballs en estudi (pintura, escultura, esmalt i ceràmica)\n- Sala d’Exposicions Sanllehy. “El meu barri”. Barcelona. Presentació d’Antoni Piqué (filòsof). Dibuixos i pintures\n- Galeria Syra. Casa Batlló de Gaudí. Barcelona. “Escenari. Visió plàstica del Teatre”. Presentació periodística de Xavier Fàbregas (antropòleg) i col·laboració de Joan Soler Jové. Dibuixos i pintures\n- Casa de Cultura. Robert Brillas. Esplugues. Barcelona. “Pintures a Esplugues”\n- Casa de Cultura. Cornellà. Barcelona. “Pintures al Baix Llobregat”\n- Galeria Subex. Barcelona. “De l’Assaig a l’Estrena”, dedicada a Xavier Fàbregas. Dibuixos i pintures\n- Can Vidalet. Esplugues. Barcelona. “Pintures a Can Vidalet”\n- Museu de Vilafranca. “Obra recent de Millà”\n- Palau Güell. Barcelona. “Pinzellades de Teatre Català. Variacions pictòriques de Mariona Millà”. Presentació de Ricard Salvat (director teatral i catedràtic emèrit d’arts escèniques de la Universitat de Barcelona). 75 Aniversari de L’Institut del Teatre. Pintures i dibuixos\n- Museu Molí Paperer de Capellades. “X Aniversari. Grup teatral de Capellades”. Dibuixos i pintures\n- Teatre Regina. Barcelona. “Pintures de teatre al Jove Teatre Regina”. Presentació de Josep Montanyès (director de l’Institut del Teatre). Dibuixos i pintures\n- Teatre Romea. Barcelona. “Tirant lo blanc”. Dibuixos i pintures\n- Teatre Romea. Barcelona. “Retrats d’Autors”. Guimerà, Rusiñol, Segarra, Brossa, Pedrolo, Calders, Xavier Fàbregas, Salvador Espriu, Pere Quart, Benet i Jornet. Dibuixos\n- “La reina de la nit. La flauta màgica. W. A. Mozart”. Versió teatral. Teatre Lliure. Escultures i pintures\n- Cartoon Galeria. Barcelona. “Declinacions agòniques”. Presentació de Carles Castellanos (professor de la Universitat de Barcelona). Escultures i pintures\n- Provençal 7. L’Hospitalet de Llobregat. La Fura. “Pintures Provençal”\n- Cartoon Galeria. Barcelona. “Sàvia Diotima / Erotisme íntim”. Presentació poema de Manuel de Pedrolo (escriptor). Traducció al francès de Jordi Sarsanedas (escriptor). Edició del llibre blanc. Dibuixos\n- BIAF-90. Barcelona. Amb Cartoon Galeria. “Pintures darreres”\n- Cartoon Galeria. Barcelona. “Rues Chaudes/Barri Xino”1ª part d’humans de la trilogia Barcelona-París. Pintures, escultures i dibuixos\n- Espace 51. París. “Rues Chaudes/Barri Xino” 2ª part d’humans de la trilogia Barcelona- París. Pintures, escultures i dibuixos\n- Centre Culturel-Dourdan. França. “Rues Chaudes/Barri Xino” 3ª part d’humans de la trilogia Barcelona\n- “Rues Chaudes. Barri Xino”, amb Pilar Alonso. Presentació de Josep M. Cadena (periodista i crític d’art) i Michel Lequene (escriptor). 120 obres exhibides simultàniament\n- Museu de Zoologia de Barcelona. “L’animal urbà”. 2ª part de la trilogia Barcelona. Presentació de Jordi Sabater Pi (etòleg i antropòleg). Dibuixos i pintures\n- Casa Golferichs. Ajuntament de Barcelona. “Kafka i la metamorfosi”, amb Alfredo Salom (pintor i filòsof). Presentació de Feliu Formosa (escriptor i dramaturg). Deu obres a quatre mans Millà-Salom. Dibuixos i pintures\n- “25 pintures per a 25 poemes. Trempant t’empaito” amb Celdoni Fonoll. Edicions La Magrana. Presentació de Lloll Beltran. Il·lustracions gougache s/paper\n- Poppy. Sabadell. “Recull”. Diverses obres\n- Cartoon Galeria. Barcelona. “Barcelona fragments”. 3ª part de la trilogia Barcelona. Pintures\n- “Sis murals al Centre Dramàtic de la Generalitat de Catalunya” al Teatre Romea, després al Teatre Nacional de Catalunya. Barcelona. Títols: “15 anys d’autor, 15 anys d’escena, 15 anys de públic, 15 anys d’actors, 15 anys d’escenografia, 15 anys de vestuari”. Proposat pel director Domènech Reixach, tots ells de 300 x 550 cm. Pintures i murals s/fusta\n- Centre d’Art s’Estació. Mallorca. Presentació de Klaus Drobick. “Dibuixos i pintures de Mariona Millà”\n- Casa Elizalde. Ajuntament de Barcelona. “Iris de la Catalunya Divina. Viatge a l’imaginari col·lectiu”. Presentació de Maryse Badiou (escriptora). Dibuixos, pintures, escultures i joies d’autor.\n- Galeria E-96 Elbchaussee (Hamburg. Alemanya). Directors: Stvter i Klaus Drobick. “Pintures portuàries, entre Barcelona i Hamburg”\n- Palau Marc. Generalitat de Catalunya. Barcelona. Sta. Mònica. “XXV aniversari de dedicació a la pintura”. Presentació de Josep M. Cadena. Pintures\n- Universitat de Lleida. Vestíbul del Rectorat. “Llenguatge estètic de la mitologia catalana”. Projecte del Rectorat i de Josep M. March. Pintures\n- Sala d’Exposicions Estació. Ajuntament de Castelldefels. “Diàlegs”. Dibuixos i pintures\n- Belles Arts de Sabadell. “El meu Amic l’Home”, amb Maite Batalla. Presentació de Ramón Noé (antic professor d’Art de l’Escola Massana). Dibuixos i pintures\n- 700 Aniversari de la Universitat de Lleida. Elaboració d’una pintura i il·lustracions, commemorativa destinada al nou Centre de Cultures de Lleida. Per al llibre “10 artistes pel 700 aniversari”. Editat per Detres Comunicació. Dirigit per Josep Mª March (editor)\n- “Bestiari I”. Consell Comarcal de l’Alt Empordà. Figueres. Dibuixos, pintures, escultures i joies d’autor\n- Facultat de psicologia. Universitat de Barcelona. “Somnis, Mites i Llegendes”. Presentació de Mercè Torres (doctora? en psicologia per la UB). Dibuixos, pintures i Escultures\n- Sala Barradas. Ajuntament de l’Hospitalet. “Bestiari II”. Presentació de Paco Candel (escriptor). Actrius: Marta Millà i Anna Güell. Pintures, escultures i joies d’autor\n- Nova imatge per a la Federació Catalana d’Hípica. President: Mateu Rosell. Nom del cavall: Serafí. Logotip, medalles, trofeus…\n- Galeria Iris. Barcelona. “Energies del món”. Amb motiu dels 30 anys de dedicació a les arts plàstiques. Presentació del llibre Millà, una foguera d’art, amb pròleg de Josep Mª Cadena (periodista i crític d’art), editat per March Editor, vídeo d’Ester Xargay, fotografia de Teresa Sanz, foneria (?) Pessarrodona; actors: Marta Millà, Imma Colomer i Enric Majó; promotor: Andreu Parcerisas; premsa: Claudi Puchades de Catalunya Ràdio\n- Art Rubiralta. Manresa. Obra recent. Dibuix, pintura i joia d’autor\n- Pati del Palau de la Diputació de Tarragona. “L’ànima de les bèsties”. Presentació de Joan Aregio Navarro (president de la Diputació de Tarragona). Pintures, dibuixos i escultures\n- Museu Marítim de Barcelona. Reials Drassanes. “Mar Mestís”. 153 obres. Dibuix, pintures, alt relleu i joia d’autor\n- Edició del Quadern de Exposició a càrrec del Museu Marítim. Amb textos de: Ferran Mascarell, (conseller de Cultura de la Generalitat de Catalunya), pròleg; Ricard Salvat, (director teatral i catedràtic emèrit d’arts escèniques de la Universitat de Barcelona); text de presentació de l’obra pictòrica; Carles Ruiz Novella, (president delegat del Consorci de les Drassanes Reials i del Museu Marítim de Barcelona); text de presentació de l’exposició general dins el marc de les Drassanes; Mariona Millà, (artista), text de la gènesi de Mar Mestís sota el títol: “Fascinació per un viatge amb olor de permetrina, oli de llinosa i essència de trementina”\n- I·lustracions de l’auca pel llibre “Salflorvatge” d’Ester Xargay, Col·lecció Palimpsest. Editorial March Editor\n- Llibre “Zooflèxia”. Textuats per Ester Xargay i Carles Hac-Mor. Dibuixos i aquarel·les\n- Exposició “Zooflèxia”. Pintura, escultura, aquarel·la i joia d’autor\n- Pel·lícula “Mónica del Raval”, de Francesc Betriu amb producció de Factòtum. Participació en la pel·lícula tot fent el retrat de la protagonista. El quadre també n’és el cartell anunciador\n- Exposició “Les cuines del Vendrell. Mar, vinyes i oliveres.” March Editor- Edició a tot color del llibre amb el mateix títol. Es troba actualment a les llibreries\n- Xavier Fàbregas. Medalló de bronze amb el retrat a mida natural. Col·locat al “Camí dels Degotalls”. Muntanya de Montserrat\n- Retrat de Ricard Salvat. Homenatge de la professió. Teatre Romea\n- Ceràmica commemorativa del naixement de Lluís Millà i Reig al carrer Petritxol. Barcelona\n- Llibre de text: Viatge per la Pintura. Claus per entendre l’art i comprendre els artistes. Pròleg: Sebastià Serrano. Matèria: Història de la pintura, ensenyaments artístics\n- Participació en la 28ª Setmana del Llibre en Català. Organitzador: Vienna Edicions. “Viatge per la Pintura”\n- Exposició: “L’Ús de la matèria”. Museu Comarcal de Cervera Pintures murals i dibuixos sobre teatre fet a Catalunya. Homenatge a Manuel de Pedrolo\nEXPOSICIONS COL·LECTIVES, DISSENYS I CERTÀMENS\n- Escoles municipals de Castellterçol (impulsat per Maria Rosa Millà Reig). Dibuixos\n- Escola Massana. Col·lectiva d’estudiants. “Art Jove”, el Grup SIS i SIS\n- Horta. Guinardó. Carmel. “Barraques i col·lectiu gitano”\n- Casa de cultura de Castellterçol. Pintures s/paper\n- Galeria Prisma. Vilanova i la Geltrú. Grup SIS i SIS. Pintura\n- Galeria Sanllehy. “Panoràmiques de Barcelona”, (muntatge de Lluís Millà Reig, pare de l’artista). Aquarel·les\n- “Art al carrer”. Barcelona. Pintura\n- Sala d’exposicions de Saleilles. França. Impulsat per la família Marés, Martí i Rallo. “Avis”. Pintura\n- L’art del reciclatge. Barcelona. “Aprofitalles”. Tècniques diverses\n- Premi de pintura ràpida. Ciutat de Barcelona\n- Premi de pintura Esplugues de Llobregat\n- CEPA (Centre d’estudis alternatius). Molins de Rei. “En defensa de la natura”. Pintures, il·lustracions i cartells\n- Centre Penitenciari La Trinitat. Barcelona. Presentació de la Sra. Marta Ferrusola. Pintures i escultures\n- Cartoon Galeria. “X de X Homenatge a Joan Miró”. Presentació Arnau Puig (crític i historiador de l’art)\n- Fons d’art del diari Avui, amb l’obra “Bisbe Herèdia i Sibil·la”\n- Figures de gegants i capgrossos (la lluna, el dimoni i el fantasma). La Caterina, 4ª figura de la llegenda del castell de Picalqués. Colla de Geganters d’Esplugues de Llobregat\n- Can Vidalet. Esplugues de Llobregat. “Desembre cultural”. Pintures i dibuixos\n- Premi de pintura ràpida. Ciutat d’Esplugues\n- Cartoon Galeria. Barcelona. “Artistes de la Sala Cartoon”. Oleos\n- Fons d’art i documentació del Museu del Teatre de Barcelona. “Alias Serrallonga”. Els Joglars\n- Fons d’art del Museu del Molí Paperer. “El Balancí”, de l’obra La Desaparició de Wendy, de Josep Mª Benet i Jornet\n- Seminaris d’autoformació ecologista. L’Artesà de Gràcia. Barcelona. Logotip i cartell\n- Toulouges. França. “Associació Catalana d’Artistes Plàstics”. Pintures\n- Disseny i elaboració de trofeus per esports i dissenys industrials\n- Logotips, disseny i realització de rellotges de paret il·lustrats per a l’Associació de Revenedors de Barcelona. Entitat fundada l’any 1447. San Miguel Arcàngel\n- Sala Verdaguer. “Pintors d’Esplugues”\n- Cartoon Galeria. Barcelona. “Antimilitart”. Elaboració del cartell. Poema de Miquel Martí i Pol (poeta). Organització: MOC i Jordi Muñoz (mestre)\n- “Calaix de sastre”. Ajuntament d’Esplugues de Llobregat. 10è aniversari. 60 obres de col·lage. Il·lustracions per a textos seleccionats d’infants\n- Cartoon Galeria. Col·lectiva de Nadal. Montse Galve i Juanjo Gutiérrez\n- Convent de Ntra. Sra. dels Àngels. Barcelona. “Art solidari - lluita contra la SIDA 2na. edició”. Disseny de cartell i pintures\n- Itinerant. Madrid, Saragossa, Andorra, València, Barcelona i França. “La Sardana elèctrica”. Pintura\n- Quebec. Canadà. “Al voltant d’una escultura”. Dibuixos, estudi per a escultures de gel\n- Sala Noble de l’Edifici del Rellotge. Escola Industrial. Barcelona. “Un crit contra la intolerància I”. Consell Nacional de la Joventut de Catalunya. Campanya europea de la joventut contra el racisme. Presentació de Lluís Llach. Disseny i elaboració del cartell i exposició de pintures\n- “Art Solidari”. Lluita contra la sida 3ª edició. Pintures\n- Pati Manning. Casa de la Caritat. Barcelona. “Art en solidaritat amb les comunitats indígenes de Chiapas”. Mèxic. Pintures\n- Reials Drassanes de Barcelona. “Art solidari contra la SIDA. 4a edició”. Disseny del cartell i pintures\n- Teatre Versus. Barcelona. “Epifania de l’amor”. Kavafis. Actor: Oriol Genís. Disseny del cartell\n- Associació Donart. Casa Elizalde. Barcelona. “Homenatge a Cocó Chanel”. “Oui Cocó!” Pintures\n- Galeria Castellví. Barcelona. “Del retrat a l’autoretrat”. Antonio Nodar. Fotografia i pintura\n- “Art Solidari”. Lluita contra la sida. 5a edició\n- Itinerant. Barcelona i Girona. “Art fi de segle”. Pintures\n- “Art Solidari”. Lluita contra la sida. 6a edició\n- “Art Solidari”. Lluita contra la sida. 7a edició\n- “La Ruta del Císter”. Pagès i Fundació Mil·lenari del Císter. Sota la direcció de l’editor Josep Mª March de March Editor\n- “Art Solidari”. Lluita contra la sida. 8a edició\n- Il·lustracions de textos publicats en diversos diaris i revistes sobre esports, jazz, ecologia, literatura, teatre, llegendes i contes infantils\n- “Art Solidari”. Lluita contra la sida 9a, 10a i 11a edició\n- “Simbiosi. Artistes per a un Nou Món”. Dins del format Fòrum Barcelona 2004. Casa Pere Quart. Sabadell\n- La Casa dels Chuclis, per a les famílies de nens amb càncer\n- “Art Solidari”. Totes les edicions\n- “Esclats de Caterine Anna”, amb Joan Riera. Coordinació i direcció pictòrica de l’equip d’artistes pintors. Auca i utillatge\n- “Dau al set”, amb Quim Lecina. Col·laboració plàstica i utillatge\n- Teatre Malic. “Eròtic Giust”, de Marcel Casellas. Col·laboració escenogràfica, vestuari i il·lustracions en viu. Cartell\n- Teatre Romea. “Punts d’espectacle”. Obres pictòriques sobre obres clàssiques del teatre català\n- Pancarta-Lona monumental al Triangle d’Or. “Barcelona. Ciutat de Teatres”\n- “Antimilitart”. 10 anys de desobediència civil. Cap a un futur sense exèrcits. Organització: MOC i Jordi Muñoz. Disseny del cartell i pintures\n- “La casa de Bernarda Alba”. Direcció de Calixto Bieito. Disseny del cartell\n- Casa Elizalde. Barcelona. “Papers i Pentagrames”. Pintures en directe. Recital poètic. Direcció d’Araceli Bruch\n- “Les dones sàvies”, de Molière . Direcció de Rosa Novell. Disseny del cartell\n- “La Jungla de les Ciutats”, de Bertolt Brecht. Direcció de Ricard Salvat. Mercat de les Flors de Barcelona i Centre Dramàtic del Vallès. Disseny de l’escenografia, vestuari (arranjaments), maquillatge i cartell\n- Sala Muntaner i AIET. “Okupes al Museu del Prado”, d’Alberto Miralles. Direcció de Ricard Salvat. Disseny d’escenografia, figurins, màscares, quadres i cartell\n- AIET i Universitat de Barcelona. “El Doctor Faustus encén els llums”, de Gertrude Stein. Direcció de Pedro Gurrola a l’AIET i de Ricard Salvat a la Universitat de Barcelona\n- Auditori del Conservatori Superior de Música de Barcelona. “Cartografia del desig” (sis espectacles de poesia i música). Direcció d’Araceli Bruch i Lluïsa Julià. Direcció artística, disseny, escenografia, figurins i maquillatge\n- “Barna Port”, amb Marcel Casellas. Intervenció pictòrica en viu\n- “Un dia. Mirall trencat”, de Mercè Rodoreda. Amb Ricard Salvat. Cartell de l’obra i treball en utillatge i construcció del capgròs del cavall\n- Disseny del logotip de la “Fundació Ricard Salvat” (Està a punt de fer-se públic)\nDivulgació de l’art, classes, seminaris i ponències des de 1970 fins a 2012\n- Escoles infantils i d’adults, públiques i privades, escoles d’Educació General Bàsica, instituts d’ensenyament mitjà i universitari\n- Ensenyament individualitzat de tècniques artístiques adaptades a la gent gran amb demència senil, alzheimer, i amb discapacitat física.\n- Cursos i tallers pràctics d’especialitats artístiques: anatomia humana, (nu, amb model viu), retrat, (amb model viu); anatomia animal, (sortides a granjes i zoològics), tècniques pictòriques murals, (fresc i esgrafiat); pintura de cavallet, (totes les tècniques), ceràmica, modelatge, escultura diverses tècniques, sortides a “plein aire” paisatge rural, paisatge urbà, i història de l’art presentada des de l’experiència de l’artista. Tots aquests cursos han estat realitzats als següents centres de Barcelona i rodalia: Escoles Virolai, Escola ACIS, Escola Lola Anglada, Escola Vicenta Vives, Escola Dolors Montserdà-Santapau, Associació d’artistes del Baix Llobregat, Casa Elizalde i Casa Golferichs (Barcelona), El Suís (Sabadell), Can Palauet (Mataró), entre d’altres.\n- Directora i professora de l’Escola d’Art Municipal d’Esplugues de Llobregat\n- Fundadora i directora de l’Escola i taller d’art Estudi Obert, amb Alfredo Salom\n- Presidenta de l’Associació per a la Difusió de les Arts Plàstiques. Baix Llobregat\n- Membre de jurats i comissió d’exposicions en múltiples certàmens de pintura, dibuix i fotografia. Directora de l’espai d’art exposicions d’artistes emergents\nVisites guiades a museus, amb dibuixos explicatius in situ\nDarreres i en preparació:\n- Visites comentades i il·lustrades amb dibuixos per facilitar la comprensió de l’observador:\n- Visitem els Museus amb mirada d’artista. Amb Mariona Millà. Organització i col.laboració de l’empresa cultural Te de Tertúlia i Conxita Vera, (promotora cultural)\n- MNAC. 75 anys de la inauguració del Museu Nacional d’Art de Catalunya\n- MNAC. 1000 anys d’art català\n- Caixa Forum. Retrats de la Belle Époque\n- Caixa Forum. Els Impressionistes francesos\n- Museu Picasso de Barcelona. Col·lecció Permanent.\n- Museu Picasso de Màlaga. Museu Casa Natal Picasso\n- Museu Picasso de París\n- Caixa Forum. Eugène Delacroix\n- El Compromís social de l’art. Facultat d’Història de la Universitat de Barcelona\n- L’art i l’infant. Col·lectiu de mestres de diferents escoles\n- L’art i la dona. Caixa Manresa\n- Entre l’artesania i l’art. Centre d’Artesania de Barcelona\n- Transformacions de material reciclat en art. Facultat de Química de la Universitat de Barcelona\n- Investigació sobre pigments naturals aplicats a la pintura i la seva conservació. Centre d’Estudis i Projectes Alternatius (CEPA)\n- L’art a la perifèria de Barcelona. Ajuntament de Barcelona\n- L’art com a element decoratiu o l’art com a expressió. Ajuntament d’Esplugues de Llobregat i Ajuntament de Sant Just, Ajuntament de Molins de Rei\n- Procediments murals. El modernisme, impuls de l’Eixample. Pro-Eixample. Ajuntament de Barcelona. La Pedrera. Fotografies, textos i projecció de tècniques de bells oficis.\n- Com llegir un quadre. Casa Elizalde, Casa Golferichs. Ajuntament de Barcelona.\n- Els retrats més famosos de la història de la pintura. Casa Elizalde, Casa Golferichs Ajuntament de Barcelona\n- Visites comentades a museus i sales d’exposicions. (Podeu veure-ho a l’apartat de docència de la web)\n- Cursos especialitzats de tècniques pictòriques per a professors i artistes\n- Cursos de divulgació de la pintura a El Suís de Sabadell (Art al Suís)\n- Cursos de divulgació de la pintura a Can Palauet de Mataró amb T de Tertúlia i Conxita Vera (direcció)\n- Cicle de dos anys d’artistes convidats per explicar a les aules, la seva obra i les seves tècniques.\nParticipació, col.laboració i entrevistes a mitjans de comunicació\n- Onda Cero, Radio Nacional de España, Catalunya Radio, ICat FM, Catalunya Cultura, Ràdio Barcelona, Com Ràdio, Cadena Ser i d’altres d’àmbit local\n- BTV, TV3, Tele 5, 33, TV1 i TV2 i d’altres d’àmbit local\n- Durant el 2005-2006, col·laboradora del programa “Art” de Catalunya Cultura, amb Claudi Puchades, a través de l’espai “Calidoscopi Artístic de Mariona Millà”\n- Catalunya Radio “L’hora de les bruixes”, amb Santi Carreras, entrevista\n- RAC1 “Tot és possible”, entrevista\n- Catalunya Ràdio “La R Pública”, amb Joan Barril, entrevista\n- “Art amb Mariona Millà” Explicacions sobre tècniques artístiques i pintura en directe al plató, com a la pintora de “Els Matins de TV3”, col·laboració\nTria de textos de diversos autors sobre l’obra de Millà\n- “Cròniques pictòriques de Teatre”. La Vanguardia. Xavier Fàbregas\n- “Variacions pictòriques de Mariona Millà”. Ricard Salvat\n- “Vint-i-cinc versos per a la Mariona”. Manuel de Pedrolo\n- “L’animal urbà”. Jordi Sabater Pi\n- “X de X a Miró”. Arnau Puig\n- “Iris de la Catalunya Divina. Entre el crit i el silenci: El Deliri de l’Ànima”. Maryse Badiou\n- Diversos textos. Josep M. Cadena (veure’ls a la web)\n- “Art del segle XX”. Memòria personal. Conferència al Club d’Amics de la UNESCO. Víctor Pallàs i Arisa, (escriptor)\n- “El bestiari expressionista de Mariona Millà”. Marie-Claire Uberquoi, (crítica d’art)\n- “Mariona Millà: El Mite”. Mercedes Torres Viñals, doctora en psicologia de la Universitat de Barcelona\n- “Mariona Millà, intensa i volcànica”. El Periódico. “Coses de la vida”. Josep M. Cadena, (crític d’art)\n- “Pinzells rebels”. El Periódico. Mercè Conesa, (periodista)\n- “Humanitza els animals o bestialitza les persones?” Paco Candel, (escriptor)\n- “Mariona Millà, una foguera d’art”. Josep M. Cadena, (periodista i crític d’art)\n- “La fúria creativa de Millà a Mar Mestís”. Ricard Salvat, director teatral i catedràtic emèrit d’arts escèniques de la Universitat de Barcelona\n- “Des de la presó” Mercè Conesa, sobre una exposició al Museu Comarcal de Cervera. Diari Avui. Contraportada.\n- “Per què ens causa tant plaer la contemplació de l’art?” Sebastià Serrano, catedràtic de lingüística i teoria de la comunicació de la Universitat de Barcelona\n- “La intensa agitación de una fragilidad” Revistart, Susana G. Romanos, (articulista d’art)\n- “L’ús de la matèria”: homenatge al món teatral català”. Textos: Fundació Pedrolo i Jordi Coca (escriptor); i Museu de Cervera\nVegeu la relació dels autors i els textos referents a Mariona Millà, així com també imatges de l’obra plàstica de l’autora a la pàgina web que teniu a continuació:\nGran Via de les Corts Catalanes 710, principal 1a\nTel.: +34 696 90 37 03 · Fax: +34 93 265 55 97\nDirecció artística: Mariona Millà\nDirecció tècnica: Manel Pérez\nCol·laboracions: Hortensia Conejero\nFotografía: Helena Agell, Teresa Sanz, Arthur Larumbe, Manel Pérez, Oriol Marés Millà, Ester Xargay.\nWeb: Community Internet Barcelona – The Social Media Company\nActualitzat: Barcelona 2012


Els advocats són favorables a la tipificació del delicte fiscal\nEls advocats, a favor d'establir el delicte fiscal\nCreuen que el país estarà adaptat a les recomanacions internacionals en matèria de blanqueig i de finançament\nEls advocats del país consideren necessari tipificar el delicte fiscal. En el marc d’un taller sobre aquest tema impartit ahir al Col·legi d’Advocats, els professionals Marc Vilallonga i Jean-Michel Rascagneres van destacar la importància de la nova llei que s’està tramitant al Consell General. “Andorra, ens agradi o no, està entre dos estats europeus i en aquest entorn pocs països no tenen el delicte fiscal tipificat”, va dir Vilallonga durant el taller per informar els associats dels nous canvis legislatius.\n“[La reforma] era necessària perquè Andorra pugui continuar adaptant el seu marc jurídic penal i fiscal a l’entorn d’una manera efectiva”,\nCollons que voleu que diguin els advocats, cuan mes delictes es crein, mes calaix faram.......\nLex va dir..Advocats i procuradors,a l'infern de dos en dos. A ells ja els va bé,més tipificació de delicte,més feina i més garrotada (econòmica) al pobre que els necessita.\nBen cert! Ho reconec! Però és el sistema i no els advocats el culpable, senyor batlle!\nSobren els advocats ! Tenim un ramat d'advocats que venen d'Espanya i que no coneixen el país !\nLa majoria d'advocats no són ni d'Andorra... No són andorrans, i encara menys s'hi senten.. Anem bé\nJordi va dir..Sobren advocats i sobra gent amb corbata, n'hi han masses. El que ens cal són pencaires i gent intel·ligent que sigui capaç de treure Andorra del forat on l'han ficada aquesta mena de salvadors de la pàtria. Andorra sense les seves parcularitats està ben morta.\nAdvocats i procuradors,a l'infern de dos en dos. A ells ja els va bé,més tipificació de delicte,més feina i més garrotada (econòmica) al pobre que els necessita.\n"Peculiaritats". (El corrector del tlf escriu com vol)\nSobren advocats i sobra gent amb corbata, n'hi han masses. El que ens cal són pencaires i gent intel·ligent que sigui capaç de treure Andorra del forat on l'han ficada aquesta mena de salvadors de la pàtria. Andorra sense les seves parcularitats està ben morta.


Barranquisme Corcega — Societat Esportiva Espemo\nInici / Activitats / Barranquisme Corcega\nEscrit el 16 maig 2015\nEl company Vicent i jo hem estat disfrutant de l’illa de Corcega durant una setmana. Vam eixir de Morella el divendres en furgoneta. El dissabte vam creuar en ferry el Mediterrani desde Toulon fins a Ajaccio (anada i tornad els 2 + la furgo 352€). Ens vam desplaça fins al surest de la illa, a la zona de Alta Rocca on vam fer 3 barrancs: el diumenge Purcaraccia i Vacca, i el dilluns el Puscia du Gallu. El diumenge en acabar vam fer un segon barranc a suroest de la illa, el Baracci superior. Per ultim vam ana fins el centre de l’illa, a 1500mts desde on el dimarts vam descendre el Monte Tignoso. Dimecres ens vam desplaçar al centre oest per a fer el Cardiccia (o Richiusa). El dijous una mica mes cap al nord, en la zona de Calanches, Piana, Patrimoni de la Humanitat, vam fer el Dardu que desemboca al mar. Divendres descans i de nit barco i dissabte cotxe i cap a casa. Un total de 2400km de furgo.\nLa illa estave prou seca per a la época del any pero tots el barrancs portaven suficient aigua per a disfrutarlos. La pedra de granito, els tobogans, l’aigua verda, el entorn ple de montanyes i agulles, la roca roja de Calanches… Impressionant. En general son barrnacs curts (de 2 a 4 hores).\n– aparcar explanada en barrera, just abans del refugi de Matalza. Pista per a 4×4 o furgo alta.\n– aproximacio: 30′ senda + 1h pista + 30′ camp a traves seguint un afluent del Tignoso. Es pot fer de nit si s’estime convenient per a allargar el dia segons l’epoca del any.\n– despres del 1er meandre, trobem el indicador de nivell que estave a 21.\n– C26 (abans de la C50): amb fort caudal moviment de aigua que dificulte la eixida de la poza per el marge dret. Recomanem al primer baixar en la corda de recuperacio i nadar pel centre de la poza asegurat pel company desde dalt del rapel, fins arribar a la reunio de la C50 d’on la recuperacio es comoda. Inclus opcional montar un rapel guiat per a la resta.\n– C50: rapel de 15m + destrepe de 10m per la ESQUERRA ( no dreta) + rapel de 20m desde 2 chapes\n– desde la C11 amb el tronc fins la C16 hi han obstaculs varis sense corda que no estan ressenyats en la topo del llibre corcega Canyons\n– C16: natural arbre esquerra o destrepar esquerra i cruzar nadant la recepció\n– C20; dos spits sense chapa. Destrepable amb cert risc. Evaluar i portat chapes en tornillo\n– C25: caminar per la dreta fins a arbre. Rapelar desde ell fins la recepcio. Per a eixir de ella trepar fins petit podium i cruzarla nadant. Altra opcio es no rapelar fins baix i realitzar un 2on rapel desde un altre arbre continuant per la dreta.\n– C13: sols 1 spit. Rapel que cau a la part final cascada. Amb aigua perillos. Evaluar. Nosatros vam optar per una escalada de 4o fins a una faixa superior i rapel desde arbre.\n– Retorn: obligatori mapa i bruixola i molt recomanable GPS amb track. Començament complicat: despres del D8 hi ha un torrent a la esquerra, desetimar. Ho ha un seguent afluent a la esquerra, barranc de\nEixida de barrancs a Aínsa\nper Andreu Fabregat 21 juliol 2020\nBarranc del Toll d’En Drac (Portell de Morella)\nper David Fabregat 24 maig 2020\nper Espemo 23 març 2013\nper Espemo 27 octubre 2012\nBarrancs a broto (Huesca)\nper Espemo 22 juny 2012\nper Espemo 5 abril 2012


Cuina Cinc: Delicioso - Délicieux\nAlfred Goula 12 de febrer de 2022, a les 5:19\nCuina Cinc 12 de febrer de 2022, a les 7:59\nT'agradarà! Merci Monsieur\nblog Xocolatera 12 de febrer de 2022, a les 7:58\nQuines ganes. No n'havia sentit parlar.\nCuina i cine, com sempre un bon atractiu. La mirarem en poder. Gràcies\nCuina Cinc 12 de febrer de 2022, a les 8:19\nÉs preciosa! t'agradarà!\nGràcies a tu per venir, llegir el post i escriure.\nInhala 13 de febrer de 2022, a les 11:50\nLa vem veure acabada d' estrenar. Si ets amant de la gastronomia, no te la pots perdre, els detalls, la llum, la interpretació, l' ambientació.. és molt bonica. Gràcies per dedicar-li aquest post, se'l mereix. Una abraçada!\nCuina Cinc 13 de febrer de 2022, a les 22:13\nGràcies a tu, Inhala,\nPer venir, llegir-lo i escriure.\nEm va passar el mateix acabada d'estrenar ...és possible quela torni a veure.


Col·lecció: La Gent del Llamp (Vària), núm. 69\n“És la meva obra favorita. És el consens general aquí [a la Gran Bretanya] que és la millor de les meves obres de teatre. Així que li tinc molt d’afecte. Mai se sap en el moment —algunes obres milloren amb el temps i altres fan el contrari.” (13 d'octubre de 2010, Los Angeles Times És obvi que Contes de Hollywood, com diu el seu autor, millora amb el temps; el compromís polític de l’escriptor o l’artista és un tema que apel·la a cada generació, encara que de maneres diferents depenent del context històric. Durant la Segona Guerra Mundial, les tries estilístiques i estètiques significaven la possibilitat de posar en risc la pròpia vida, com demostra la història encara per escriure’s de l’exili dels escriptors alemanys als Estats Units. L’obra escenifica els problemes polítics, estètics, econòmics…, que van haver d’afrontar aquests escriptors, i la seva relació conflictiva amb el món de Hollywood. Hi apareixen, de manera destacada, els germans Mann i Bertolt Brecht, junt amb personatges mítics del cinema de Hollywood, com els germans Marx o Johnny Weissmuller, a més de l’austrohongarès Ödön von Horváth, que llavors ja era mort, però que es converteix en el nostre particular Virgili i ens guia pel purgatori i l’infern hollywoodià dels anys quaranta. D’altra banda, la distància cultural entre la tradició intel·lectual europea i les idees i formes de la indústria cinematogràfica americana ens fa reflexionar sobre la inevitable incomunicació entre persones de diferents referents culturals.\nChristopher Hampton (Açores, 1946) és un dels dramaturgs britànics de més èxit. Ha escrit adaptacions per al cinema, com Les amistats perilloses (1988) o Expiació (2007), i entre les seves obres teatrals destaquen els títols: Eclipsi total (1967), El filantrop (1969) o Salvatges (1974). Entre les diverses col·laboracions que ha dut a terme en el món del cinema, també ha fet de director dels seus guions Carrington (1995) o Imaginant Argentina (2003). Ha traduït autors com Yasmina Reza o Ödön von Horváth, autor que ha convertit en personatge a Contes de Hollywood. Rosanna Rion és professora de traducció a la Universitat de Barcelona i ha traduït obres teatrals d’autors clàssics com Sheridan o Goldoni, com també d’altres de contemporanis, com Janusz Glowacki.


Rússia, Estats Units i l’OTAN, fora d’Ucraïna! | Diari Sant Quirze\nInici » a-ultimesnoticies » Rússia, Estats Units i l’OTAN, fora d’Ucraïna!\nPOLÍTICA. Durant les últimes setmanes, la tensió mundial s’ha disparat a causa del desplegament massiu de tropes russes entorn de la frontera amb Ucraïna davant la seva possible adhesió a l’OTAN.\nBarcelona Diari Sant Quirze Lluita Internacionalista News SQ\t2022-01-27


OIX – HOSTAL DEL BAC – TORALLES - OIX | CET\nOIX – HOSTAL DEL BAC – TORALLES - OIX\nVersió en Word per descarrregar 140.5 KB\nOIX – HOSTAL DEL BAC – TORALLES - OIX (Alta Garrotxa)\nVehicle. Autocar. Trajecte. Teià – Girona – Besalú - Oix. 145 km. Temps aproximat. 2.00 hores.\nRecorregut. 1r Nivell. Dificultat baixa. Distancia 14 km. Desnivell acumulat. 333 m. Temps 4.30 h.\nRecorregut. 2º Nivell. Dificultat mitjana. Distancia 18 km. Desnivell acumulat. 532 m, Temps 5.00 h.\nDescripció de l’itinerari. Interessant recorregut pel un entorn, considerat un dels espais naturals mes importants del Preperineu pel seu valor biològic. Al llarg del camí, contemplarem diferents panoràmiques del Montmajor, el Montpetit i Bassegoda i podem admirà l’església de Sant Martí de Toralles, (s/XII) en procés de restauració, les diferents masies i el bonic poble d’Oix, punt de sortida i arribada d’aquest recorregut circular.\n8.45 h. En arribar a Oix, esmorzarem.\n9.15 h. Inici del recorregut. Sortim del poble d’Oix, seguin les marques del GR1, fins creuar, la Riera d’Oix, 300 metres mes enllà, cruïlla de camins, on veurem les marques del PR186.\n1r Nivell. Continuarà el GR1, direcció Cal Quic i l’església de Sant Martí de Toralles. Arribat aquest punt deixem el GR1, direcció Coll Sapell, deixem la pista i entrem en un sender que ens conduirà La Ferreria i Oix.\n2º Nivell. Segueix les senyals del PR186 seguin la Riera d’Oix, per les Gorgues de la Batlle, fins arribar el Seguer de la Pera, on deixarem les senyals per entrar en el bosc del pas del Bodelquer, que anirem seguin fins arribar el Molí de la Coromina i Hostal del Bac, on tornem ha trobar les marques del GR1, que les anirem seguin fins el veïnat de Toralles. No mes ens manca, la part del recorregut descrit en Nivell 1r.\n14.15 h. Arribada al punt d’inici Oix.\n14.30 h. Desplaçament amb autocar direcció Montagut.\n15.00 h. Dinar en el Restaurant Mas Pi. Montagut Telf. 97 228 72 47.\n17.30 h. Viatge de tornada a Teià.\nData màxima d’inscripcions. 11/11/12.\nDissabte, 17 Novembre, 2012 (Tot el dia)


Ressenya | Dr Read Good\nArxiu d'etiquetes: Ressenya\nUn heroi de peus a terra\nPublicat el Mai 16, 2012 per Marta\nEl nom del vent, Patrick Rothfuss\nAquesta és la primera entrega de la trilogia Crònica de l’assassí de reis que amb la seva publicació l’any 2007 va revolucionar el món de la fantasia èpica. El nom del vent segueix les peripècies de Kvothe, mag, assassí, músic i aventurer. Kvothe neix en\nuna família d’artistes itinerants i després de la mort tràgica dels seus pares inicia un periple per descobrir-ne els assassins que el portarà a profunditzar al món de la màgia. Amb gran modèstia, el mateix Kvothe descriu les seves gestes:\nArribats a aquest punt podríem concloure que ens trobem davant una mostra de la típica novel·la de fantasia èpica, potser amb un heroi més hàbil que la majoria, però poc més. I estaríem completament equivocats; El nom del vent és qualsevol cosa menys una típica novel·la fantàstica. Des de la primera pàgina, Patrick Rothfuss (no us sorprendrà saber que és professor de llengua i literatura a la Universitat de Wisconsin) pren els elements habituals d’aquest tipus d’històries -heroi orfe, mentor poderós, llegendes que resulten ser certes, infàncies tràgiques –i estableix una dinàmica d’inversions que juga amb les nostres expectatives sobre el gènere fantàstic.\nEl mateix Kvothe estableix aquesta dinàmica quan narra la seva vida al Cronista, és sorprenent les moltes vegades que inicia un paràgraf amb una variació de la següent estructura Si això fos una de les teves llegendes, aquesta seria el moment en que faria X, però com que és la vida real, vaig fer Y (he intentat trobar la citació, però ximple de mi no vaig marcar la frase a cap de les seves cinquanta mil aparicions). Kvothe demostra que coneix els mecanismes de la narració èpica, però sap que no pot aplicar-los al món real (encara que aquest sigui un món on la màgia és possible). El millor exemple d’aquest sistema d’inversions és l’escena on Kvothe rep la seva primera lliçó d’Elodin, l’arcanista que es convertirà en el seu mentor. Elodin demana a Kvothe que es llanci des del terrat de la universitat, en un acte de fe que demostrarà el seu compromís amb l’aprenentatge de la màgia. Com a lector, estàs convençut de que quan Kvothe superi els seus dubtes, saltarà i descobrirà que pot volar o controlar la seva caiguda o que Elodin el salvarà. El que no esperes és el que acaba passant: Kvothe cau del terrat com un sac de patates i avergonyit i ple de blaus ha de suportar les burles d’Elodin per la seva inconsciència i temeritat.\nKvothe és, doncs, un heroi vulnerable i on això es veu més clar és en la seva relació amb els diners. Al llarg de la novel·la, Kvothe pateix problemes econòmics contínuament, els diners són una preocupació constant, especialment quan el protagonista inicia els seus estudis universitaris. Un cop més, ens trobem amb una altra inversió: no hi ha tresors que solucionin els problemes, ni monedes de plata, ni doblons d’or sinó un complex sistema de monedes que Rothfuss descriu al detall i que estic convençuda que es convertiria en el tema central dels malsons de Kvothe si no fos per la dramàtica mort dels seus progenitors.\nEn última instància, El nom del vent segueix tenint molt en comú amb els seus predecessors al món de la fantasia èpica, només cal veure l’univers ric en llegendes en què té lloc per veure la influència de Tolkien. La gran diferència és que Rothfuss fa baixar l’heroi del seu pedestal i l’obliga a tocar de peus a terra i, com és lògic, el pobre de tant en tant ensopega.\nDiu Wikipedia que Kvothe es pronuncia “cuouz”, suposo que és millor que “Bote”, que és com ho pronunciava jo dins el meu cap.\nAl principi quan sentia parlar del llibre, jo també el confonia amb L’ombra del vent. Potser seria hora de pensar en un nou sintagma nominal amb què titular bestsellers inesperats.\nA banda de jugar amb l’estructura habitual del gènere i les expectatives del lector, Rothfuss reflexiona sobre el procés pel qual els fets reals es transformen per mitjà del boca-orella i acaben per convertir-se en mites.\nHi ha moments en què Kvothe demostra competència en tantes àrees (música, lluita, màgia, interpretació, etc.) que corre el perill de convertir-se en un Marty Stu\nLa segona part de la trilogia ja està a la venda i es titula El temor d’un home savi. El títol provisional de la tercera entrega és The Doors of Stone.\nPer cert, el títol complet del llibre és El nom del vent. Crònica de l’Assassí de Reis: Primer dia. Abans no m’he vist amb cor d’escriure’l sencer.\nEntre una cosa i una altra no us he dit si m’ha agradat el llibre. Haig de dir que entenc perfectament l’atractiu que li troben tant els aficionats a la fantasia com el públic en general, però també haig d’admetre que m’ha deixat una mica freda. En part perquè un cop vaig identificar-ne l’estructura em va semblar previsible, però sobretot perquè no suporto els personatges que parlen en aforismes.\nEl nom del vent, Plaza & Janés (Traducció de Neus Nueno Cobas)\nEl nombre del viento, Plaza & Janés (Traducción de Gemma Rovira)\nThe Name of the Wind, DAW Books\nPublicat dins de Ressenyes\t| Etiquetat com a DAW Books, El nom del vent, El nombre del viento, Fantasia heroica, novel·la, Patrick Rothfuss, Plaza & Janés, Ressenya, The Name of the Wind\t| Deixa un comentari\nLa lluita per la llibertat és cosa de dones\nPublicat el Març 21, 2012 per Marta\nFreedom’s Daughters, Lynne Olson\nAquest mes es celebra als Estats Units el Women’s History Month, dedicat a posar de relleu la contribució de les dones a la història i a la societat americanes. Es tracta del tipus d’iniciativa que hauríem d’importar a les nostres terres, així que aquí va la meva contribució: Freedom’s Daughters. The Unsung Heroines of the Civil Rights Movement from 1830 to 1970.\nLynne Olson explora amb rigor acadèmic i prosa absorbent el paper crucial de les dones al moviment en favor dels drets civils als Estats Units. Olson ens guia a través de les vides de més de 60 dones admirables que van canviar per sempre el rostre dels Estats Units. El recorregut comença als estats del sud durant els anys 30, on ens trobem amb figures com la de Harriet Tubman que després d’escapar de l’esclavitud va liderar tretze missions per rescatar més de 70 esclaus. Durant la Guerra de Secessió, Tubman va actuar d’espia pels exèrcits del nord i, acabat el conflicte, va dedicar els seus esforços a la lluita pel sufragi femení. Malauradament, Tubman va viure per veure implementades les Jim Crow Laws que, després d’un brevíssim període d’igualtat per als ciutadans negres, van establir el sistema de segregació racial als estats del sud.\nOlson també traça els estrets vincles entre raça i gènere, així com entre racisme i misogínia, llaços que col·loquen les dones al centre dels conflictes socials durant més de dos segles. És al sud on neix el mite de la Bella Surenya, la dona blanca símbol de puresa i bondat la defensa de la qual s’utilitza com a excusa per la violència contra els homes negres. En contrast, la imatge de la dona negra és la de la lascívia i la sexualitat a flor de pell, fins el punt que la violació de dones negres a mans d’homes blancs (un fenomen tristament habitual) arriba a considerar-se culpa de les mateixes víctimes.\nEls linxaments com a conseqüència de suposades afrontes contra l’home blanc arriben al seu punt culminant l’any 1982, amb un total de 225 linxaments. Els homes negres estan contínuament subjectes a l’amenaça de violència en una societat en la que el menor signe de rebel·lia pot interpretar-se desafiament a la sobirania blanca. En aquest context, són les dones negres les que han de prendre la iniciativa en la lluita per la igualtat.\nLa periodista Ida B Wells (1862 -1931) va tenir un paper fonamental per posar fi als linxaments. Wells va dedicar els seus esforços a documentar centenars de linxaments al llarg dels Estats Units, demostrant que els actes de violència normalment s’utilitzaven per controlar i castigar els negres que competien amb els blancs al terreny econòmic. Wells va obtenir l’atenció internacional i va organitzar una xarxa de voluntàries dedicades a documentar el fets, l’acció de les quals sovint obligava les forces de l’ordre a intervenir.\nDurant els anys 60 del segle XX també són les dones negres les que impulsen el moviment per la igualtat. Prenem per exemple la figura de Rosa Parks, famosa per haver-se negat a cedir el seu seient a l’autobús a un home blanc. La seva acció va provocar el famós boicot contra els autobusos a Montgomery que va servir per propulsar el reverend Martin Luther King Jr com a líder del moviment. El que molts desconeixíem és que el boicot va ser ideat i implementat per Jo Ann Robinson (professora a Alabam State College) i el seu comitè de dones.\nJo Ann Robinson després del seu arrest durant el boicot dels autobusos a Montgomery\nÉs difícil fer justícia a totes les dones que van fer possible la fi de la segregació racial als Estats Units, dones com Diane Nash, Ella Barker, Septima Clark o Pauli Murray van ser\nPauli Murray: Advocada, poeta, sacerdot, feminista i organitzadora del moviment pels drets civils.\nverdaderes líders, sense les quals la igualtat hauria estat impossible. Dones que no només van haver d’enfrontar-se al racisme dominant, sinó també a una societat eminentment masclista que volia limitar la seva influència a l’esfera domèstica. És per això que els seus noms encara són desconeguts entre nosaltres, la narrativa dominant del moment va preferir destacar el paper dels homes al moviment, deixant de banda dones que van ser ideòlogues, estrategues i guerreres a les trinxeres de la lluita. Més tard, moltes d’elles van concentrar els seus esforços en la lluita per la igualtat de les dones, una raó més per recordar i celebrar els seus esforços i els seus sacrificis, els fruits dels quals, gaudim a dia d’avui.\nPublicat dins de Inèdits\t| Etiquetat com a Assaig, Diane Nash, Ella Barker, Feminisme, Freedom's Daugthers, Història de la dona, Ida B Wells, Jo Ann Robinson, Lynne Olson, Pauli Murray, Racisme, Ressenya, Segregació racial, Septima Clark\t| Deixa un comentari\nPublicat dins de Novetats, Ressenyes\t| Etiquetat com a La Galera, Novel·la juvenil, Promise, Razorbill, Ressenya, The Probability of Miracles, Wendy Wunder\t| 2 respostes\nL’altra Jenna Fox\nPublicat el febrer 21, 2012 per Inés\nJenna Fox no és una adolescent com altres. El seu cas és particular, però tan sols sap això, que el que li passa no és normal. La història comença uns dies després de despertar-se d’un coma, en el que ha estat immersa durant un any. Li diuen que ha tingut un accident, però ella no recorda res de la seva vida abans del coma. Així comença l’aclamada novel·la juvenil de Mary E. Pearson que va arribar a les llibreries catalanes fa gairebé dos anys i que aviat tindrà segona part traduïda tant al català com al castellà.\nL’adorada Jenna Fox es situa en un futur no molt llunyà, on els progressos científics i tecnològics són força considerables. El seu pare és un aclamat metge que es pot permetre tots els luxes tant per a ell com per la seva família, ja que en el seu dia va ser l’inventor de Bio-Gel, del qual no entraré en detalls, haureu de fer una ullada al llibre. Jenna intenta esforçar-se per recuperar la memòria, però aviat se n’adona que no tot és el que sembla: on són les seves pertenences d’abans? I els vells amics, no s’interessen per ella? I per què han creuat el país per canviar de ciutat mentre Jenna encara estava inconscient?\nDes del punt de vista narratiu, L’adorada Jenna Fox és una novel·la força interessant. En tot moment, la història ens és presentada des del punt de vista de la protagonista i, per tant, compartim la mateixa confusió i “amnèsia”. Això fa que la trama sigui intrigant, però alhora mantenint un equilibri, de manera que arribem a respectar el ritme de la protagonista i els seus descobriments. Les persones que envolten Jenna Fox són completament desconeguts per a ella i per a nosaltres, de manera que poc a poc anem endinsant-nos en els caràcters, obtenint com a resultat un personatges rics i complexos.\nL’objectiu de la novel·la és provocar la reflexió entre els joves lectors sobre la relació entre el progrés tecnològic i científic i l’ètica, fins on la medicina i la biologia poden interferir en la vida i la mort de les persones. Una novel·la juvenil ben estructurada i escrita on Jenna Fox haurà de lluitar per establir una identitat pròpia i el poder de l’elecció de què vol fer amb ella.\nL’adorada Jenna Fox, Cruïlla\nAdorada Jenna Fox, SM\nThe Adoration of Jenna Fox, Henry Holt Books\nPublicat dins de Ressenyes\t| Etiquetat com a Adorada Jenna Fox, Cruïlla, L'adorada Jenna Fox, Mary E. Pearson, Novel·la juvenil, Ressenya, SM, The Adoration of Jenna Fox\t| Deixa un comentari\nPublicat dins de Inèdits\t| Etiquetat com a Karen Russell, Knopf, novel·la, Ressenya, Swamplandia!\t| 3 respostes\nPublicat dins de Còmic\t| Etiquetat com a Còmic, Emily Carroll, Ressenya, Webcomic\t| 4 respostes\nPersonatges que justifiquen novel·les\nPublicat el gener 16, 2012 per Marta\nQuè surt quan barreges dins l’olla Charles Dickens, Wilkie Collins i Charlotte Brontë? Dubto que el resultat fos aquesta novel·la de la Jane Harris, però s’hi acostaria prou.\nA The Observations seguim la narració en primera persona de la Bessy Buckley, una noia que fuig d’un passat fosc a Glasgow i acaba trobant feina de donzella a la mansió del matrimoni Reid, enmig del no-res entre Glasgow i Edimburg. Ben aviat, la Bessy descobrirà que la seva mestressa -l’Arabella Reid- també amaga un secret en relació amb la mort de la seva donzella anterior, l’aparentment perfecta Nora Hughes. Però el que torba més l’ànim de la Bessy és la tasca que li encarrega l’Arabella: escriure un diari on ha d’explicar en detall les seves activitats i pensaments del dia.\nTots els elements són a lloc: secrets del passat, una mansió antiga i una noia jove i ingènua enfrontada a una societat sense misericòrdia per als desemparats. Jane Harris pren prestada la imatgeria de la novel·la victoriana, des de l’ambientació, passant pels trets gòtics i l’elecció del tipus d’heroïna, però amb aquests elements construeix una història molt actual sobre l’amistat, el camí cap a la independència personal i l’escriptura com a medi de conèixer’s un mateix.\nL’ànima de la novel·la rau en la improbable amistat entre la Bessy Buckley i l’Arabella Reid; una noia de quinze anys que fuig dels baixos fons de Glasgow i una dona de família adinerada amb un marit en plena campanya per entrar al parlament. És difícil imaginar-se dues persones amb menys en comú, però si rasquem una mica sota la superfície, veurem que ambdues han patit en pròpia carn els efectes de la doble moral sexual del moment, a més del seu estatus d’immigrants que les marginalitza de maneres diferents: la Bessy és irlandesa, mentre que l’Arabella és una londinenca perduda a la campanya escocesa\nMalgrat tot, l’amistat entre les protagonistes no està lliure de malentesos i tensions de fons. Al llarg de la novel·la, les dues lluiten per obtenir el dret a explicar qui és la Bessy, aquesta última mitjançant el seu diari i l’Arabella amb les seves observacions suposadament científiques. És aquí on brilla de veritat el talent de Jane Harris, que dota la Bessy d’una veu única i distintiva gràcies a la frescor i la inventiva del seu llenguatge. El seu ús enginyós de l’argot i la barreja d’humor i aflicció que transmeten les seves paraules, a més del seu to picaresc i honest converteixen la Bessy en un personatge inoblidable, comparable amb el Huck Finn de Twain.\nEn tot cas, és justament aquesta batalla de narracions contraposades el que permet a la Bessy donar sentit a la seva experiència i lliurar-se de la pesada càrrega del seu passat. És així com la Bessy troba la seva pròpia veu, tot gràcies a l’Arabella. Com diu la mateixa Bessy:\nEn què penses? Quines coses de dir. En tota la meva vida, ningú m’havia fet mai una pregunta com aquesta.\nHem d’agrair que l’Arabella li fes aquesta pregunta perquè és així com arribem a conèixer la Bessy, un personatge a través del qual brilla el talent de la Jane Harris. Aquest és el seu debut a la novel·la i, tot i que el final de la història no està al nivell de la resta, The Observations apunta a un futur alentidor i ens regala un d’aquells personatges que justifiquen tota una novel·la.\nObservaciones, El Aleph (Traducció de David Fernández y Ana Mata Buil)\nThe Observations, Faber & Faber\nPublicat dins de Ressenyes\t| Etiquetat com a El Aleph, Faber & Faber, Jane Harris, novel·la, Observaciones, Ressenya, The Observations\t| Deixa un comentari