La mare que em va parir....::) - Pàgina 2 - SocPetit.cat\nRe: Evitar l'exces de control...\nEntradaAutor: melicanyella2206 » dc. oct. 02, 2013 10:23 pm\nT'entenc molt bé, ma mare te feta la creu al meu cunyat, el marit de ma germana i t'asseguro que aquest cunyat meu es un sant. Sempre ha cuidat super bé ma germana i els seus fills i a mi sempre m'ha parlat amb respecte. És una persona com cal.\nAquestes mares tenen també la qualitat de ser selectives amb la gent. Si li caus bé, estas de sort, perque dintre de lo dolent del seu caràcter sempre excusarà les sortides de qui li cau bé. Vull dir que tenen persones faborites i tot i així els hi fan la vida impossible, però no tant a sac com a qui li cau malament.\nPer contra, si li caus malament, com el meu cunyat o jo mateixa, has begut oli...Al meu cunyat l'ha ficat a parir amb tothom, fins i tot amb els seus propis fills(els meus nebots)i ella sempre posant-se de victima.\nAvui ha trucat ma mare a casa mentre jo era a treballar, i en Mel li ha dit que encara era treballant...\nMa mare li ha respost: -Ah! Bueno, ja trucaré desprès o potser no, perque ja saps que quan ve cansada esta una mica així...de mal humor...eh?(amb veueta de mosqueta morta)\nEn arribar en Mel m'ho ha explicat rient perque justament no sabem d'on ha tret això, quan arribo a casa sempre estic contenta, però m'ha caigut fatal que truqui i li espeti això al meu home. He pensat que és estúpida...\nDesde que sap que estic prenyi que em truca cada dia, abans mai, però em truca quan poso el cul a taula per sopar i li responc bé i amb delicadesa...tot i que te tot el dia per trucar i el sopar se'm queda fred! Em te...que com amb el nen/a em deixi malament plegarem veles...\nPaparra...et planyo si et fa la teva sogra el mateix que ma mare al meu cunyat...ara...ton marit també ho deu pasar fatal, perque té de mare una sangonera. cuida'l!\nEntradaAutor: Delfina » dj. oct. 03, 2013 9:33 am\nAi sí paparra, cuida’l que està arreglat el teu home. I tu... doncs paciència maca, pensa que per lo menos no és ta mare, i tens la teva, que sembla com cal. Jo també he vist això que dieu en la meva cunyada(la dona del meu germà),pobre tia! Quina tortura de sogra . Jo amb la sogra tinc sort, és bona dona i no es fica en res. Però sí, tema sogres o mares vistes en el paper de sogres seria per altre post. I quin post seria també, oi?!!!.\nPotser hauríem de canviar el títol del post i posar un dels que va enunciar la melicanyella, com per exemple...”mal de mares”. El de “la mare que em va parir” també era molt bo, jajajaja.\nMelicanyella, això de les trucades en el moment més oportú i atendre-la perquè la cosa passi quant abans i més suaument millor, em sona. Jo a ma mare la trucava cada dia, durant anys. Si un dia no ho feia, a l’endemà la frase més maca era...”ah! ya te has acordado que tienes una madre?”.\nLa meva quan es va saber que estava embarassada, va dir....”la il•lusión de MI vida”. Però després es passava mesos sense trucar-me per veure si estava bé o no. Em va preguntar quin nom li posaríem 15 dies abans de sortir de comptes( i perquè li va dir la meva neboda que no m’havia preguntat ni pel nom). Al final vaig pillar que no l’interessava.\nVinga va, una de divertida. Quan vàrem tornar del viatge de noces, vàrem anar a veure als meus pares i em diu ma mare.....”mira que pendientes ME HE comprado para ti”. jajajajaja\nEntradaAutor: SòniaBanyoles » dj. oct. 03, 2013 10:38 am\nAcabo de canviar el titol jijij\nSabeu pq m'esta servint aquest post....per adonar-me que hi ha mares pitjors que la meva\nmelicanyella la meva tb em trucar cada dia si no em veu, pq ja de per si em veu cada dia a la consulta. Ahir que vam tenir visita i havia d'anar a treballar a les 14.00, és a dir ja em veuria, a les 12.30 ja m'estava trucant al fixe de casa i al mobil, evidentment no el vaig agafar pq igualment hi anava a la 13.00 a dinar!!! I quan va veure la eco va dir una altre vegada "el meu bebe" i jo que ja l'havia marcat li dic, "que et vaig dir!", no és el teu, és meu i de l'Eduard, ai si nena bueno però "el meu net" si que ho és, això si. Jijijiji mica en mica.\nI sabeu què li diu al meu mebot que té 8 anys i ja comença a se una mica esquerp amb els petons? Li diu, "tu a la iaia no li deixaràs mai de fer petons, oi que no rei!" , i el miro i fa una cara pobret, això és xantatge emocional a tot tai!!! Si mai li diu al meu fill/filla ja m'encarregare de dir-li "tu fes el que sentis nino, si un dia tens ganes fes i si un dia no en tens pos no facis!". Què és això d'haver de donar carinyo per obligació\nEntradaAutor: melicanyella2206 » dj. oct. 03, 2013 10:50 am\njajaja! Sònia! Ja he vist que has canviat el nom...m'he quedat...comorl? no era excés de control???n'ha obert un altre???... aix...avui tinc festa i estic a la parren...\nEntradaAutor: Delfina » dt. nov. 05, 2013 9:28 am\nNoietes, ja no heu explicat cap més anècdota. Llàstima! És una manera de desfogar-se amb humor . Per part meva, espero no haver-os espantat. Vaaaa ja no explico cap més història jo, jajajaja.\nEntradaAutor: melicanyella2206 » dt. nov. 05, 2013 11:49 am\nJajaja! Delfina...que bona!\nNo és que no hi hagin anècdotes...jaja...esque hi ha una treva abans de Nadal, ja se sap, ara estan maquinant el pla. No cridem al mal temps abans d'hora! juajuajua!\nEntradaAutor: petitaemma » dj. nov. 07, 2013 9:08 am\nAh, pos vamos alla!\nParlant de Nadal, a casa meva som de celebrar el 24 de desembre i caaaaada any pasava algo.\nAixí que fa un parell d'anys vam dir que un 24 a casa meva i l'altre a casa el meu home, perquè a més, si venen a casa ningú fa res de res i jo em tiro tot el dia a la cuina, i això no ve al cas, però quan elles tenien 9 mesos, primer nadal, ma cunyada em va deixar a ma neboda desde la nit anterior, més fer el sopar...\nA més mon germà marxa sempre el 25 perquè ma cunyada no és d'aquí, així que cap d'any toca amb mare... l'últim que vam celebrar amb ella (ara el celebrem amb amics i mala sort) vam convidar també a ma sogra (un fiestorro de cap d'any, vamos... ) i ma mare no recordo que havia passat i que havia imaginat que havia passat i se va tirar tot el sopar amb el cap baix... per no dir que, mentres preparàvem el sopar ella dormia al sofà... i la vergonya amb ma sogra ni us conto...\nL'anterior Nadal, ma germana havia discutit amb la seva parella i va sortir de l'habitació de convidats foten una patada a la porta... també estava ma sogra... es déu pensar que jo tampoc hi toco molt...\nI canviant de tema, la mare que us va parir també us feia veure sempre lo inútils que sou???\nAra a qualsevol que la vulgui escoltar li diu lo mala persona que sóc i mala filla i mala mare i ídem del meu home. Que no sap que la gent m'ho explica???\nAra per sort té wats app i quan li he de dir algo envio missatge i no cal escoltar la seva veu\nVinga, va, continueu amb històries de no dormir, que és molt divertit!\nEntradaAutor: melicanyella2206 » dj. nov. 07, 2013 10:54 am\nVa! vinga us explico alguna...encara que com ja he comentat ultimament hi ha una treva perque algo està maquinant...que duri\nUs explico coses que te ma mare incrustades al cervell i se les creu tan profundament que li has de seguir la veta o s'enfada i/o s'ofèn. I a tu t'infla el cap de gilipollades que dona gust!\nAvia'm per on començo..."La carta astral"\nA la seva psique...te la dichosa manía de classificar les persones, o sigui...ella necesita controlar-ho tot i per controlar-ho tot, te que tenir encasellades les persones. No ha sigut mai capaç de veure-hi mes enllà i entendre que d'avegades les persones actuen segons les seves experiències a la vida, segons l'entorn, segons el dia que han tingut, segons l'educació rebuda, etc...etc...hi ha molts factors que influèncien en el caràcter i decisions quotidianes dels individus. Per això no es pot jutjar ningú a la lleugera si tu no ets a la seva pell i s'ha de saber ESCOLTAR i RESPECTAR!!! Penso jo...\nBueno, pues dit això, ella associa i reacciona al caràcter de les persones segons els seu signe del zodiac i l'ascendent que aquest tingu(perque a mes sap fer la carta astral)\nPer posar un exemple: Segons ella tots els àries tenen mal geni i mal pronto i els agrada dur la contrària.\nVale: tenim un familiar que es àries, i aquest familiar quan li explica que ha tingut un mal dia perque alguna cosa a la feina no li ha sortit, ma mare automàticament salta i diu algo com: -Aiiii aquest àries!!! quin pronto que te!!!esque ets brusc en dir les coses!eh?!...\nQue et quedes: - Comorl? i ara això que te que veure?\nEn comptes de compendre'l o dona-li suport o yo que sé...o sigui que encara el fa sentir culpable.( i tot perque de llesta que es veu, no es veu lo que li falta)\nAixò que explico és força embolicat i surrealista però amb ella és el pa de cada dia.\nA mi em diu que la meva criatura naixera a l'abril i que serà aries, que si és àries serà molt nerviós, que tant de bó es retrassi el part i neixi a finals d'abril i així serà de signe Taure i serà més tranquil.\nPues mira, a mi se me'n fum bastant tot això, que neixi sa o sanna i les tonteríes aquestes que em vol ficar al cap se les guardi a l'ull que no hi veu. Sabeu que estem pensant últimament en Mel i jo...(que en Mel i jo reiem bastant d'aquestes situacions, esque tel.la)que tant de bó la criatura neixi el dia que fan el canvi d'hora i no li pugui fer la carta astral, ja que no sabrà l'hora exacta...perque pobre nen/a... que la seva àvia l'encaselli acavat de nèixer és una me!!! Alep ja li tindrà posat el sant benito amb un dia de vida...\nEstà ben pillada!!!però bueno, això de l'horoscop dintre del que cap no és de lo pitjor que te, es pot tolerar perque li segueixes la corrent, pases de tot i no fa mal a ningú. Hi ha vegades que si que fa coses greus, atentats i maquinacions per posar uns contra els altre a la famílas. Però ja la tenim fitxada, no abaixem la guardia i lo bó és que es pensa que encara no ens n'adonem...en fi...De tot se'n teuen coses positives i és que gràcies a ella soms persones una mica mes prudents i obertes de ment.\nAra jo vull saber també algun ramalasso d'aquests de les vostres mares, que esque fa riure tiu. Hauríem de fer un llibre o una peli o una obra de teatre on sortíssin personatges amb aquests caràctes...i riueríem de valent!. No per enfotre'm-en d'ella...sino perque és tan raro el caràcter i les mogudes que et monten que les situacions on et veus inmers fan molta gràcia quan ho veus desde fora.\nEntradaAutor: melicanyella2206 » dj. nov. 07, 2013 11:02 am\nPer cert petita Emma, això del fiestorro de Cap d'any amb la sogra i la mare m'ha fet pensar molt, jajaja, a mi també m'ha passat molts Nadals i Caps d'any...Penses...bueno el pasem en família i no es queden sols pobrets...yaaa!yaaa! i cadascú et ve amb la seva monserga i t'has has d'empasar tot, i al fial de la nit et quedes recolzat a taula esgotat amb un barret de cartró de Napoleon, un espantasogres que ja ni pita i pensant si ha quedat mes cava a la nevera...\nUn ambient JAJAJA!!! Do it yourself Mr. Bean...\nEntradaAutor: Delfina » dt. nov. 12, 2013 10:24 am\nAahh vale! pensava que us havia espantat.\nJajajajajaja. Ai sí! Els fiestorros de cap d’any, quins records!!!.\nPetitaemma, lo de dir-me inútil no, però lo de que sóc una mala filla, o que com a filla no estic a l’alçada de les seves expectatives, això sí que ho tinc clar. Però mira!estem empatades en això. Així que.... a fer punyetes. La meva, deixava escrits “personals” per la casa dient lo “bona” que jo era amb ella. I clar, si algú ho llegia per casualitat era per excés de curiositat i falta de respecte per la seva intimitat, perquè era com una mena de diari personal en fascicles. Així que ella no tenia culpa.....\nMelicanyella, m’agrada molt la manera en que ho enfoques. L’humor serà la nostre salvació! Jajaja.\nEntradaAutor: petitaemma » dc. nov. 13, 2013 10:17 pm\nAtenció, ma germana està vivint a Galícia desde l'estiu, i clar, ma mare no ha vist a la seva néta desde juliol, que van venir uns dies.\nMa germana, inocent, li ha pagat bitllet per anar cap allà, diu: el primer dia, molt bé, molt contenta... El segon, tots malalts, i ella per no ser menys diu que té vertigen i només s'aixeca per vomitar...\nÉs que és "culo veo, culo quiero"\nA tot això, el dia abans em va enviar wats dient que sentia mooooolt no poder anar a recollir a les meves al cole, però que ni amb més medicació li marxava el dolor... i al dia següent se casca no sé quantes hores de tren?\nHome, no em menteixis! que això al menys sí que m'ho vas inculcar a òsties...\nVinga, solteu prenda! volem riure una estona!\nEntradaAutor: melicanyella2206 » ds. nov. 16, 2013 10:46 am\nBon dia... Que tal? com va tot? apunt per un altre historieta?vinga!...un altre relat curt per no dormir...\nQuan ma germana o jo ens reunim i mirem una sèrie de riure on surt algun personatge una mica pillat, per posar un exemple: Mr.Bean, Vivian dels joves, N'hi ha que neixen estrellats, etc...etc...\nDonçs ma germana i jo ens afoguem de riure al sofà...mig plorant...\nPues ella no..ma mare es posa seria, i va dent...oixxxx...oixxxx!(tallant el bon rotllo de l'ambient)\nHem de riure amb ella!!!(és geloooosa!)\nI si li preguntes perquè no li agrada, diu que ella ha tingut molts bojos a la família i per això és incapaç de riure de gent que està malament del cap.(No distingeix la realitat de la ficció)Però es que a més, nomès ha tingut un familiar malalt(i poc malalt, es cuida per si sol). La resta tots han estat persones sanes amb mes o menys caràcter. El que passa és que com no han sigut com ella ha volgut,ja els encasella de no estar bé.( No és comprensiva o empàtica amb els estats o caràcters dels demès. Califica la gent des de el seu punt de vista i punt)\nTotal, que si en els riures hi està ella inclosa tot rutlla i seguim la broma fins que algú rep les burles de tots"excepte ella, mai fer broma d'ella o veuràs com es tronca la reunió"...sino, et surt amb respostes com aquesta dels familiars malalts, o fins i tot et diu que la deixem de banda i que ella vol formar-ne part(Ai la víctima!!!).\nAnys enrrera, quan vivíem sota el mateix sostre, ma germana i jo fèiem conya a la nostra habitació i rèiem juntes de xorrades nostres...pues si ens sentía riure, venía i ens dèia que de què ens estàvem rient i que si ja la estàvem criticant...\nFa poc, en un casament mentre erem a taula, el marit de ma mare em fèia riure fent el ximple amb una cullera...Pues ma mare que mig xerràva amb una altre dona, tenía mig ull posat en nosaltres i ja es va mosquejar i ens va espetar que si ens estàvem rient d'ella. Buf!!!\nI pensem que amb els anys li han baixat una mica els fums, però lo que te dins ho porta de sèrie...\nI tot i així...l'estimem per que és la mare...quina pena, no sap lo que te...\nBon cap de setmana boniques!!!...espero llegir mes croniques...\nEntradaAutor: petitaemma » dg. nov. 17, 2013 8:33 pm\nPuf, jo tarda agobiada amb ma mare...\nHem anat a dinar a casa mon germà, era aniversari ma cunyada, i les nenes s'han quedat a dormir divendres i dissabte.\nJa m'ha avisat mon germà que hi aniria...\nDoncs, com sempre, centre del món... parlant super fort perquè només se la senti a ella, a més ma neboda fica la tele súper forta i al final te tornes boig...\nPerò el summum ha sigut quan me diu: i tu, a ver cuando vienes a mirar tus libros, a ver si sirve alguno.\nJo: Esto... como que a ver si sirve alguno?\nElla: Si, porque la 1a vez que se me inundó el trastero (ojo, que això vol dir que ha passat més d'una vegada... ) se mojaron tus libros...\nJo: Pues, si no me habías dicho nada!\nMama: Bueno, tranquila, libros no, partituras!\nJo: eso no me tranquiliza precisamente! tu sabes el dineral que tenía invertido ahí!!! si yo hubieses sabido que corrían peligro ahí me los habría llevado inmediatamente!\nElla: ay, hija, si tu supieras lo que yo luché para que el seguro pagará algo... (ja està, la pilota al seu sostre... )\nLlavors ha marxat a agafar abric, perquè ja "l'estava atacant" i li dic a mon germà: tú savies algo? perquè per mi primeres notícies!\nI ja ha vingut corrents: claro que te lo dije, mil veces, a todo el mundo, pero como nunca me escucháis!\nTotal, que ja ha marxat plorant...\nI se'n anava a veure a mon pare (està auna residència, es porten 21 anys) suposo que a dir-li lo mal fills que som. Doncs, vinga, marxa!\nEntradaAutor: melicanyella2206 » dg. nov. 17, 2013 9:03 pm\nOstre petitaemma! em quedo de pedra...s'assemblen tant!!!\nEsque encara no entenc com per res s'aixeca i s'ofèn!!!!...si s'han fet malvé les partitures i li fèia cosa dir-t'ho, pues penso jo que algú normal diria:\n- Mira...em sap greu dir-te que se m'ha inundat el garatge i les partitures potser s'han fet malbé. Si vols, pasa per casa quan puguis i fem una tria o veiem que es pot fer...\nNo sé...algo ben dit i amb tacte, ja se sobreenten que aquestes coses poden pasar...Però, ostres...esque s'assemblen tant aquestes mares...sempre a la defensiva!!!Girant la truita...victimes elles.\nPenso que es senten soles pobretes(tot i que jo sola no paro de fer coses i m'entretinc) i pensen molt mentre estan soles, fins que deuen treure les seves pròpies conclusions com per exemple, que si les partitures s'han mullat és culpa teva per haver marxat de casa. Quan s'haguèssin mullat igualment estant tu a casa o no. Però dintre la seva psike és la seva manera de retreure't-ho...i no són capaçes de veure que amb aquesta amargor, retrets i rencúnia contínua encara fan que ens n'allunyem mes.\nQui vol estar amb algú que la seva ment s'ha envoltat de maquinacions i pensaments negatius?...aix...\nS'assemblen molt...ma mare també es porten força anys amb el seu marit, que curiós...\nUna abraçada petitaemma, respira i ja li pasarà...ella avui duia això en el cap i ho ha tret de la unica manera que sap...quin pal!\nEntradaAutor: petitaemma » dl. nov. 18, 2013 9:00 am\nMelicanyella, ma mare MAI ha fet una frase tan amable com la teva...\nLa qüestió és que ha vingut perquè parlàvem d'una dona del barri que ha mort aquesta setmana, tenia càncer..., i diu, mira que me pelee tanto con el marido, cuando se me inundó el trastero porque no arreglaba como debía la terraza de arriba...\nI quan l'home li va dir que la dona estava molt malament, ella es va ficar a plorar (perquè clar, ella sempre més) i l'home li va dir: no llore, señora, que ya he llorado yo mucho... toma ja! zasca en toda la boca!\nEntradaAutor: melicanyella2206 » dl. nov. 25, 2013 11:13 am\nCom van les maquinacions pre-nadalenques?...jo ahir vaig rebre la primera trucada infernal i no sabeu lo bé que em va caure estant sensible per les hormones. Sento molt com em desafogaré!!!\nMa mare em va trucar super trista a les 20h de la nit del diumenge(visca! )...per dir-me que età super trista per 50 raons diferents:\nUna d'elles és:Que ha vist un viatge a alemania per visitar una fira de Nadal, i que tenía ganes d'anar-hi amb la meva tia, però que clar, no sap si anar-hi perque està farta d'haver de preparar ella els bitllets i el viatge, i que si algo surt malament ellà en serà responsable i que se sent molt sola de que ningú li organitzi res o l'ajudi(ajudar vol dir fer-se'n responsable de tooooooots els seus dubtes i fer-li la gestió) i clar, que li surti lo mes econòmic possible.(miracles a Lourdes)\nli dic que si vol li deixo diners si s'ha de quedar mes tranquil.la de que algo no rutlli com planejàva i s'agafi un viatge com deu mana(noooo...això mai de la vida diu, que no ha trucat pas per això... ah noo...i perque ha trucat?)No ha trucat perque li treguin les castanyes del foc?\n(aquesta és la gran preocupació que la té trista)\nDesprés d'això...em salta que no la anem mai a veure i que està molt sola(lo qual no és veritat, ma germana i jo ens repartim el cap de setmana com podem entre familiars, amics, etc)...però ma mare està a l'atur(malauradament)i passa moltes hores a casa pensant que ens ho estem passant pipa a la feina, que tenim sort per que tenim feina i la nostra vida és de color de rosa i que quan sortim de treballar, encara tenim temps lliure i energía per fer coses. I clar, ella vol que la truquem a les 20h per anar a fer algo juntes o anem a casa seva a sopar quan anem de p..u cul!!!i lo unic que volem és arribar a casa i descansar o recollir la casa per començar un nou dia laboral a l'endemà. I penso...pues que vingu ella!!! però clar...em fot un pal sentir els seus monòlges dramàtics fins pasades les 12h de la nit...que no li demano tampoc que vingui, perque no te modals!i a l'endemà nosaltres nes hem de llevar aviat!!!\nPer treure-hi ferro,(i com ja tenía l'orella inflada d'estar amb l'auricular enganxat) li explico una anècdota boníssima que fa riure a tothom qui expliques perquè és una "mica sexual"...( i no li entra, no li dona la gana de riure, ni així, ellà gira l'anècdota i en fa un drama dient que no sigui ordinària)Flipant!si no era res ordinari!!!...dic que ja la trucaré i que aviat serà Nadal, que no estigui trista que farem festa tota la família i ens divertirem. I em salta i diu:- Si ja...com sempre...Nomès per festes de Nadal!jo vull mes sovint...\nI li dic: - Bueeenoooo...almenys sempre hi som per festes que mai marxem de viatge ni res d'això...sempre soms a casa.\nI em salta i diu: -Si!yaaa...Bueno així quan ens veiem?quan tens la propera ecografía? ara afinals de mes em vàres dir?:-(( Ja t'hi acompanya el teu home?\nO sigui...¿tota aquesta pantomima de que et sents sola i no fem res amb tu(lo qual és fals) per acabar adonant-me que ho fa per que vol venir a la eco que em fan el dimecres?Tot aquest maltracte psicològic per fer-me sentir malament i dir-li que vingui? tota aquesta maquinació per que la truqui abans de dimecres i autoconvidar-se?...em va preguntar l'hospital i l'hora i no m'extranyaría que es presentés.\nDéu ni dó!!!Quina mala llet que te!!! Estic embarassada i em fa sentir així de malament per que te antull de venir a la eco tant si com no?!!!...EM CA.O EN LA MARE QUE M'HA PARIT!!!\nEntradaAutor: Gingis » dl. des. 16, 2013 3:49 pm\nUs llegeixo i veig a la meva mare...\nUs explico. Arran de la mort del meu pare (fa ja 6 anys) la meva mare va caure en una depressió. No sortia de casa i no volia fer res. La convidava cada dia a dinar a casa per a que no estigués sola (els meus germans vivien lluny) i sempre feia per a que ella no es sentís trista ni estigues sola gaires hores, pensava que li feia bé estar amb nosaltres, tindre una mica de vida. La dúiem d'excursions, a passejar, a dinar fora...\nQuan em vaig quedar embarassada de la meva primera filla, vaig tindre molts problemes amb ella. Primer, quan li vam dir que seriem pares, no ens va ni tan sols felicitar. Desprès vaig estar de repòs per amenaça de part prematur, des de la setmana 26 fins al final de l'embaràs (39s) i ella no va vindre ni un sol dia a dir-me Ei B, necessites res? Ella esta jubilada i no feia res, tenia tot el temps del món i el segueix tenint i desprès de tot el que jo vaig fer per ella arrel de la mort del meu pare va i em paga així. Va estar venint cada dia la meva sogra a fer-me el dinar i a netejar la casa perquè el meu marit en aquells moments marxava a les 6 del matí i no tornava fins les 8 del vespre. Ella ni aixecar el telèfon per preguntar-me si necessitava res, si havia de fer la compra... res.\nQuan va nàixer la Gisela se'm va acoblar directament a casa. Era la seva primera neta (els altres tres que té son nens) i estava com obsessionada amb vindre a casa. Això si, es tirava des de les 9 del matí fins les 9 del vespre (els dies que no es quedava a sopar) però enganxada a la nena, res de dir B vaig a comprar? B vols que netegi una mica? Res... tota l'estona amb la Gisela. Em sabia molt greu dir-li que marxés però al final li vaig haver de dir... escolta mamá, ja prou, no pots estar tot el dia amb la meva filla. És meva i tu has tingut oportunitat de criar als teus fills, deixa'm a mi criar els meus.\nBé, desprès d'això no va tornar a vindre més, només quan jo la convidava a dinar i poc més...\nDesprès em vaig quedar embarassada de la Gina i la cosa no semblava que anés malament. Ella em deixava espai i jo no la forçava a deixar-me'n encara més. Però malauradament el meu germà gran va morir en un accident de cotxe quan jo estava de 6 mesos i clar... una altre depressió. Doncs bé, aquest cop no vaig caure en el parany de convidar-la cada dia a dinar perquè desprès de la primera experiència vaig pensar que no volia estar altre cop així... i vaig posar terra de per mig. La vaig ajudar en tot el que vaig poder, anava jo a casa seva (tenint una nena de 2 anys i una altre en camí), li netejava JO casa seva, li feia el dinar... tot el que ella no va fer amb mi.\nDoncs sabeu que? Em vaig posar de part el dia 9 de febrer, vaig trencar aigües al pàrking d'un mercadona a les 8 de la nit. La vaig trucar per veure si, mentre jo anava cap a casa a dutxar-me ella podia quedar-se amb la nena. Sabeu què em va dir? Que ella estava molt deprimida, que no podia quedar-se amb la nena, que estava per a que la cuidessin a ella no per a cuidar a ningú!\nVaig quedar-me morta i al final vaig haver de trucar a la meva sogra per a que vinguessin ells perquè no tenia amb qui deixar a la nena. Total que entre que agafaven el cotxe o no i venien 3 hores van trigar, jo de part i la meva mare , que viu al costat de casa meva, a casa seva dormint que ja era tard i estava molt deprimida.\nDesprès va nàixer la nena i va ser com si no res, ella enganxada altre cop a la nena i jo... flipant.\nEl meu germà mitjà diu que no li faci massa cas que ella és així i no canviarà pas, però es que penso que si no li freno jo els peus ell no els hi pararà, que vale que el que ha viscut és dur, perdre un marit i un fill però cony...\nUf, m'he desfogat que no vegis! Sento el rotllo.\nEntradaAutor: Xop » dt. des. 17, 2013 2:14 pm\nDeu ni do..... m'he sentit molt identificada llegint-vos...\nLa meva mare pateix depressions-maníac-compulsives de tota la vida, des que jo recordo, sempre he patit atacs de nervis, etc... i jo doncs ho ha heretat.... la meva primera depressió va ser als 14 anys amb intent d'autòlisi i així fins ara que m'han retirat la medicació per estar embarassada...\nNomés estic d'unes 7-8 setmanes, i encara no em veig en cor d'explicar-ho als meus pares... suposo que s'alegrarà, però és molt probable que m'espeti algun comentari negatiu i desafortunat....\nTampoc sé com dir-ho als meus sogres, doncs només portem 4 mesos amb la meva parella i és 8 anys més jove que jo i em fa por la reacció i el que puguin pensar....\nEntradaAutor: Gingis » dj. des. 19, 2013 10:25 am\nXop ha escrit: Deu ni do..... m'he sentit molt identificada llegint-vos...\nXop maca, si us estimeu és igual que faci 4 mesos que 20 anys. Has de donar gràcies que has trobat una persona que t'estima i això és el que compta i si voleu plasmar el vostre amor amb un bebè.. doncs endavant. Jo vaig conèixer al meu marit als 20 anys i em vaig casar amb 24 (ara ja fa deu anys que som casats) i la primera nena va arribar als 30, imagina't la pressió dels amics i la família de "per a quan els nens?". A tu t'ha de donar igual el que puguin dir els demés, l'important sou tu, ell i el bebè que ve en camí\nJo tampoc ho he dit a ningú i també tinc por de dir-ho a la meva mare... Però por de que o se'm torni a enganxar a casa!\nEntradaAutor: melicanyella2206 » dj. des. 19, 2013 12:24 pm\nBon dia Xop i Gingis...\nTenim les mares que tenim i no les podem cambiar...però el que si podem fer és tenir les coses clares de per on volem que els nostres fills passin i per on no.\nDesde que estic embarassada, m'ha sortit un no sé que de dintre, una força com de lleona i tinc molt clar que per mi mateixa m'he callat i aguantat moltes coses desagradables de la meva mare...(justament per que és la mare i no pots comparar amb altres)\nJo faré el que crec que és correcte, allò que saps que has actuat com una persona com cal, jo provaré que hi hagi una relació avia-net si veig que no hi ha altercats a casa meva i un cert respecte...\nAra...com jo vegi que intenta fer-me, xantatge emocional al nen, que em deixa malament (a mi o al pare"aquesta ho gosa tot")davant el nen o altres familiars o que intenta imposar la seva voluntat(com sempre fa)...li diré el que em molesta i per on no passo i que si no ho pot canviar doncs marxi. I mes val per ella que ho entengui...i si no ho enten doncs millor per tots, que sempre te que ser el melic del món.\nJo l'aguanto molt per que és ma mare i ara jo ja soc adulta per racionar, tenir paciència i treure ferro a les coses que diu i que sé que son ximpleries de vella boja, però, el patró amb el meu fill, ja us dic jo que no el repetirà pas...per que jo ho vaig passar molt malament fins a entendre i acceptar que ma mare no rutlla bé i és una maniatica, mentidera-depresiva...\nAIx...no us vull espantar eh...però ja us dic que quan mes avança l'embaràs mes clar tinc aquest tema. Sempre li he anat al darrera per fer-la feliç i sempre he rebut cops de peu, ara mes val que sigui dolça o se li ha acabat el xollo...no vull problemes a casa meva.\nPer cert...s'acosta Nadal! Que tingueu unes bones festes!!! i boníques, no perdeu el temps i intenteu brillar amb aquells que us estimen de veritat!!!Feliçes festes!!!


El vel d'Harmonia: Biblioteques\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 17:34\nIgnasi 23 d’octubre de 2011 a les 17:56\nVilatans - Memòria...\nEs més bonica la cançó que el que jo et pugui escriure.\nAnònim 24 d’octubre de 2011 a les 10:28\nSi no estic voltada dels llibres de la nostra biblioteca és com si anés sense pell -la meva pell- i això és impensable.\nAra bé, moltes biblioteques m'han instruït en el meu camí, i puc dir que la dels meus avis i dels pares m'han alimentat tota la vida. Herència i creixement.\nMolt mèrit és començar una biblioteca, com tu has fet; destinar uns diners que no sobren a comprar algun llibre. S'educa el criteri, la selecció, fins arribar gairebé a una perfecció final.\nPerò un enyorament: no haver pogut llegir tot allò que ens agradaria o necessitaríem, perquèno hi haurà prou anys a la vida.


Again (say not to the lack of hope)\nEm rellegeixo després de tant de temps i gairebé no em reconec: aquest sóc jo?, o, aquest era jo?\nI em sorprenc del que deia, del com, del de l'on sorgia, sorgeix, tot plegat.\nPerò, no és el canvi allò connatural al món i, sobretot, a l'ésser humà, que es féu humà justament en canviar la seva continuïtat amb el món natural i constituir-se en canvi emergent més i més humanitzat com més "separat" de la natura és? Una ruptura. I vegeu-hi platonisme en això si voleu, però del tot sublunar.\nCanvis. Parlava de sobiranisme. Concepte ambigu que caldria rebutjar del tot. Ara, la meva evolució m'ha dut a una posició que, després de la sentència sobre l'Estatut, només puc qualificar d'independentista. No hi ha remei. No hi ha a Espanya voluntat federalista de cap mena ni en la dreta ni en l'esquerra. Sinó tan sols el sentiment, arrelat de generacions i generacions (ultra els interessos polítics i econòmics), d'una unitat que té solament sentit com a unitat espanyola en positiu o en negatiu. Ja no diguem a l'hora de parlar de confederació o separació i nova relació sobre noves bases. Independència, doncs. D'esquerra (vulgui dir el que vulgui dir) sempre.\nEsclar, no ens enganyem (i que no ens enganyin) va per llarg. Qualsevol ingenuïtat en aquest sentit fóra perillosa, per decebedora i, doncs, desmobilitzadora.\nSi el nivell global de la literatura en català (que no catalana) fos el de la poesia, seria una torre visible des de força distància en l'skyline literari nord-occidental. Però no ho és. El nivell de la nostra narrativa és tristament baix, cristal·linament baix. La literatura dels "famosos" (que és del que més es ven)..., com deia aquell, corramos un tupido velo. L'assaig amb cara i ulls gairebé inexistent. Per sort, algunes editorials, petites en volum però grans en nombre i qualitat, de Barcelona i de fora, ens porten en un esforç extraordinari i valuós tota una riquesa de traduccions i produccions pròpies, en especial poesia, que és la millor notícia nascuda a llum en molt temps. Que duri.\nHo confesso, jo tinc e.book, i l'aprofito. En anglès, clar. Ha de desaparèixer el paper? No! És cosa mítica, irrenunciable. Però l'altre serà cada cop més present, per preu, per ecologia, per accessibilitat, per logística... No he deixat dit que l'essència d'allò humà i, doncs, els seus productes, és el canvi? Canviem. Canvien. Canviarem.\nCompte als nous valors en poesia que van sortint, per exemple, la Maria Cabrera, gironina callada que sona i ressona a dins. Llegiu-la.\nUn haiqú propi per acabar.\nNo oblidis d'on vens.\nPrò, d'on venim? On anem?\nSón tan clars els dies!\n# posted by Manuel Ballester @ 8:36 AM 0 comments\nLlegeixo Una muerte en la familia, de James Agee. Molt ben escrit, però m'esperava una altra cosa, menys in i més out. No negaré pas que l'autor és una mena de geni (o potser un obssessiu?) del detall, de la morositat, de l'emoció petita, quotidiana, no per per se. Tampoc m'acaba de convèncer aquesta família en què tots s'estimen tant i tant, a despit de l'alcoholització i les miliuna altres diverses penes, que com tothom sap, llevat del qui no hi vol veure, tota persona, i encara més tota família, té. No és debades --debades, per no dir en va, no fos cas que es malmetés la llengua, ai-- que vivim (en) el mateix món la immensa major part, pel cap baix, de la gent: japonesos, inuits, bantús, nosaltres, i entremig, la resta del total. Però, tornant a l'Agee, reconeguem, si més no, que escriu, escrivia, bé, aquest xicot, amb alguns passatges d'una gran llampegada poètica.\nSembla com si hi hagués una passa: ¿què cony deu voler dir sobiranisme?, com si tothom en parlés o, si fes cas d'algunes veus, com si tothom, de vegades ben al fons, en fos acòlit, d'aquesta religió --que és com se m'apareix sovint, veient com se n'omplen les boques en veritables actes de fe, en què la seguretat de reducte que proporciona l'afirmació i el refermament en ella --autèntic inexpugnable castell damunt el rocam més desplomat-- són el pa i gairebé l'única alimentació del hòmens.\nPerò, el món, les coses vivents, els seus productes, la societat, la seva estructuració, significacions, tramats, apories, les voluntats contradictòries, absències, desil·lusions, esperes i esperances, netes, brutes, sabudes i no, les memòries, lleialtats, necessitats, coercions, els límits, devinguts, naturals o impropis --per dir-ne només només uns quants dels mils de milers que en són el ble, la sang i el múscul, amén de l'os--, tot això, és a dir, tot, és tocat, constituït, travessat, sustentat i empès per allò que en diem complexitat, i,doncs, no susceptible de ser interpretat i encara menys de ser transformat i dirigit amb una sola afirmació o quatre simplificades argumentacions ad hoc --flaixos al capdavall de teories, potser més elaborades, però inexistents en la pràctica, que no praxis, política de l'ara i l'avui i avall que fa baixada. La utopia, he llegit fa poc en un comentari d'un del morro fort, és l'únic motor que compta, l'únic real, l'únic peatge que paga la pena pagar.\nSuposo que és més fàcil --ho sé per experiència pròpia-- viure dins d'allò que és senzill i clar i lluent, quasibé tant com la mateixa puresa. O tot o res. Pàtria o mort. Amb mi o contra mi. És possible, probable, fins i tot. Esclar que, tal com és el món, companys, el demà inclòs, anem donats.\nLa vida passa aviat, just el flap d'una guspira.\nLa mort, en canvi, com triga de finir.\nPerò vivim en la misèria mateixa del Déu, cecs i sords d'eternitat.\nEstimar, s'hauria de fer sempre.\nSer estimat, no viu el qui no ho és.\nSigueu realistes, demaneu el que és possible encara.\n# posted by Manuel Ballester @ 2:50 AM 1 comments\nEm pregunto si els homes són portadors d'alguna culpa especial, d'alguna mena de particular ignomínia tan greu, tan gravosa, tan d'esfereïdora crueldat i terribles efectes, que hagin estat condemnats a carregar-ho de pares a fills com una especificació genètica més, parcial però determinant.\nI compte, que quan dic homes vull dir gènere, vull dir aquell homínid que, entre altres coses, es caracteritza per tenir penis i testicles baixats del tot, que no s'ha d'entendre com que tingui realment, ja que, prou sovint, si ens entretinguéssim a comprovar-ho, veuríem que és més buit que una petxina de platja.\nAquest home, el baró, el mascle, és fràgil. Més enllà del múscul i la proteïna, és fràgil, i dèbil, molt dèbil. ¿Com s'explicarien, si no, les morts, tantes, de dones al cap de l'any si no fos per la impotència, la desesperació de veure's abandonat, sol, reduït als seus únics recursos emocionals i afectius? No insistiré, és un lloc comú.\nAl que em volia referir amb el prolegomen, al que volia obrir la porta, és a la consideració següent: si l'home és fràgil, ¿la dona, per contra i en una espècie de conservació de l'equilibri humà, és forta? Insisteixo, no parlem en termes de múscul, sinó de fragilitats o fortaleses diguem-ne interiors.\nNo tinc res a oposar al fet que es blasmi el maltractament físic, és oprobiós, indigne, vergonyós i criminal. I en efecte i com és lògic, és patrimoni en la immensa major part de l'home. El múscul mana.\nPerò la cosa ja no em sembla tan clara en el cas del maltractament psíquic. És més, estic convençut que aquesta és una arma --una habilitat, un instrument, una facultat..., digueu-li com vulgueu-- que la dona maneja molt bé, infinitament millor que aquell qui té, fins i tot amb una certa normalitat, en un ús quotidià que a ella li apareix, i ni tan sols se li acudiria plantejar-s'ho, formant part de la gestió natural de les qüestions o relacions humanes, de parella, si ho preferiu, però no pas únicament.\nLa dona té un sentit innat per detectar les debilitats de l'altre --o après, potser, per necessitat, com a conseqüència de l'adaptació evolutiva--, les insuficiències, les limitacions, els buits. I quan les coses van mal dades, és a dir, quan se sent en algun sentit ferida, per acció o per omissió, es regira i és d'una precisió esgarrifosa a l'hora de posar el dit a la llaga, de tornar --amb torna, que es deia abans-- el dany que sent que se li ha infringit, o, també i d'una manera més senzilla, de tornar la decepció que li ha causat --i aquesta decepció hi és sempre i en tots els casos, gairebé sense excepcions-- l'altre, la frustració per allò que ella donava per suposat rebria a canvi de donar-se ella mateixa en canvi.\nLa dona capta molt bé, sap, per instint o precondicionament i reforç cultural i social, i ho fa en estadis molt primerencs de la seva vida, que és l'objecte de desig de l'home --de fet el més desitjat, natura mana--, a part que de la mateixa manera sàpiga, sense que li calguin cursets d'aprenentatge, com despertar, estirar i intensificar aquest desig --sexual per excel·lència, off course--. És aquesta la seva força guardada, la que utilitza a l'hora d'establir la relació --no ho dubtéssiu pas, sempre tria la dona, sempre--: la possibilitat de concedir o denegar allò que l'home vol amb la més irrefusable de les pulsions. Ella se sap objecte (el més) valuós, i doncs, donar-se és un acte que només acceptarà de fer sobre la base d'un preu molt alt. Tan alt, de fet, que cap, cap, cap home podria --suposant que volgués, que en el seu il·limitat inhibicionisme emocional no és ni de bon tros cosa fàcil-- pot, ni en té la menor possibilitat, satisfer. Ben al contrari, la pressió d'una tan enorme demanda --que vuoi, que vuoi?--, que ell viu sense fons, l'empeny cada cop més a cuirassar-se en aquesta inhibició. Amb molt poc marge de maniobra.\nParlo en general, esclar.\nTornem al començament. L'home és fràgil, dèiem. Diguem ara, ¿no ho és la dona també, incapaç de fer front, o de fer-ho amb molt d'esforç i de manera precària --per mitjà dels fills, per exemple--, a aquesta decepció, a aquest buidatge interior que li arrabassa tota possibilitat de completesa? I seguim, la dona ho és tant que, de fet, no es dóna mai de la mateixa manera que l'home, no es lliura mai del tot, una part d'ella sempre continua sent seva, mira per ella --o pels fills, que són com una prolongació--, ho posa i ho viu tot en funció d'aquesta necessitat interna, inabrogable, de tenir, res material, concret, res que tingui res a veure amb el que l'envolta, però que per definició mai no tindrà, perquè és part constituent de l'escissió sobre la qual es basa la possibilitat d'engendrament de l'especificitat humana.\nQuan jo era adolescent, recordo que una vegada --anava, ai las, en un col·legi religiós-- em van donar un llibret per "estudiar" que es titulava Dani, donar --no puc assegurar que el nom del noi fos aquest però tant se val--. Fixeu-vos que identificaven l'home com aquell qui (es) dóna. M'he oblidat quin era el de les noies però amb tota seguretat no era donar, potser sentir o... Doncs mira, aquella colla de camàndules no deixaven d'encertar-la en algun remot sentit, encara que no en sapiguessin de la missa la meitat.\nVol dir que l'home estima més que la dona? Vol dir que l'home es lliura més, es posa en mans de l'altra més descuidadament, com una manifestació natural de la seva existència, sense plantejar-se --ni se li acudiria-- les conseqüències o els riscos per a ell mateix i l'altra a mig o llarg termini de la relació. És precisament aquesta falta de "càlcul", de previsió, d'interpretació, de lectura, d'allò afectiu que l'envolta i és una part d'ell mateix, el que fa que el sotraguegi de forma tan bàrbara --i sempre desprevinguda-- l'abandonament efectiu, o la possibilitat que es doni, o coses com aquell posar el dit a la llaga de què parlava abans, que en no haver-se reservat el mínim amor propi indispensable, literalment, per dir-ho així, el traspassa i el redueix, en un sentit o un altre, a allò més elemental i primari, menys recobert per la pàtina de la civilització.\n# posted by Manuel Ballester @ 4:54 AM 0 comments\n# posted by Manuel Ballester @ 4:40 AM 0 comments\nAhir, Antonio Gamoneda, en una de les sessions de converses amb poetes que organitza la biblioteca Mercè Rodoreda, coordinades per Jordi Virallonga. Grandeses i misèries. Comencem per les misèries: el Jordi, no mal poeta sense ser res de l'altre món, pot arribar a ser insuportable: és tan egocèntric, tan dat a l'exhibixió, al protagonisme fàcil d'una vèrbola diarreica que no sembla tenir aturador, que s'acaba convertint en la figura principal d'un acte del qual només hauria de ser el teloner. No és que digui barbaritats, disposa d'una acumulació de dades considerable i real que administra segons necessitats: ara un reguitzell de noms, ara de títols, ara una cita... Potser no diu gaire res de fons, actual, pensat per ell mateix: fa el que li serveix per anar-se mantenint al mig o al davant. Sembla que se n'alimenti.\nGrandeses, l'Antonio Gamoneda. Me l'imaginava, per les fotos que n'havia vist, més prim, més espiritual, però és un home força cossat, amb bastant cabells encara, al qual se li nota l'edat però no pas per causa de la pell, de l'actitud o del moviment, sinó pels ulls: té una manera d'aclucar els ulls, a mig pal, empetitint-los, que reprodueix els d'un nen petit o, el que ve a ser el mateix, els d'una persona molt gran. Home de parla tranquil·la, lenta fins i tot, reflexiva i tímida, gaudeix d'una veu fonda, greu, poderosíssima a l'hora de llegir la seva poesia. És un d'aquells casos en què la lectura decididament guanya valor, i molt: trasllueix tota la passió que l'habita, passió de la paraula, però passió també de la vida de la qual és expressió, per més que, diu ell, sigui una poesia del viatge cap a la mort. Miguel Delgado apuntava, al contrari, en un article, que era una poesia que sortia de la mort, que s'hi havia instal·lat i parlava des d'ella. Al meu parer, la mort és en l'origen d'aquesta poesia, tal com diem, per exemple, que estem marcats pel pecat original, una obscura marca que ell ha intuït i atribuït, ens els seus poemes i fora d'ells, a alguna cosa relacionada amb la mare i que segurament és així, encara que, naturalment, no sigui amb la mare de carn i ossos, sinó amb la mare simbòlica que s'ha fet àncora del dolor de viure. I és pel dolor de viure que la mort remunta. Tampoc crec que el paisatge sigui un element ornamental, de referència, d'intermediació, etcètera, sinó que és així mateix el símbol de l'origen per excel·lència, l'altre símbol, la negació d'allò humà gràcies al qual l'humà és una autoconsciència.\nVaig descobrir Gamoneda fa un quant temps i va ser des del darrer Gamoneda, a partir de l'enlluernament provocat pel Libro del frío i després per Arden las pérdidas, que crec que és amb diferència el millor Gamoneda. Ahir va parlar d'una certa poesia oficialitzada que titlla de reaccionària, en el sentit que abans de Garcilaso, quan encara no hi havia impremta i, doncs, el coneixement d'altres poesies era limitat i, a més, la poesia servia per recordar coses alhora que per cantar-les, per narrar-les, es feia una poesia informativa, però que posteriorment, de Garcilaso en endavant -ja deien els seus contemporanis que calia anar amb torxes per la poesia d'aquest-, ja es pot fer una poesia diferent, la poesia ja no ha d'informar, instruir, educar, etcètera, sinó que pot ser allò que és en algun lloc de l'ésser, sortir tal com es produeix en l'origen -com ho fan els somnis-, amb caràcter i realitat propis; en aquest sentit, la poesia ja no parla de la realitat perquè ella mateixa és una realitat, és cosa real, té els seus propis codis, normes, regiments, etcètera. Resultat: aquella poesia oficial, és doncs reaccionària perquè suposa un retorn a l'etapa anterior a Garcilaso, recular cinc segles en el temps.\nSi els éssers humans són en el conjunt de l'univers i del temps meres espurnes, un chisporroteo, i la nostra essència és ser éssers de paraula (parlêtres), l'enlluernament que em va provocar i em provoca Gamoneda és la justificació de la seva existència, o, si es vol, n'hi hauria prou per justificar-la.\nDiu Gamoneda que la poesia potser no és una part de la literatura, sinó una part de la vida mateixa, una mena de respiració o de batec de l'ésser.\nHa mort Miquel Bauçà, el llop per excel·lència, el que gosà ser-ho de debò, no només de boqueta. No sabia que vivia a Barcelona. Molts no ho sabien. Molts no en sabíem res de res: si no et fas amb els altres, sobretot amb els qui compten en l'establia literària, no ets ningú, com a màxim un nom per citar a les tertúlies o a les xerrades com a demostració de que tu saps. Bevia molt i gairebé no llegia gens; una altra cosa per pensar-hi.\n# posted by Manuel Ballester @ 12:44 AM 5 comments\nSempre m'ha semblat, o, més ben dit, i per ser exacte, d'uns anys ençà i cada cop més, que les persones necessitem estar amb altres, tant, almenys, com amb nosaltres sols. Però no succeeix així. Pors, temors, resistències, defenses, ferides, indiferència i un llarguíssim etcètera, omplen de raons l'aïllament, l'uimpuls a esdevenir illes, com deia aquell, encara que ell ho deia com a cosa de natura: érem illes per naturalesa, per l'origen, no pas com a efecte col·lateral. Potser sí. Hi ha alguna raó també, és de justícia reconèixer-ho, per relacionar-se amb els altres i molt: la natura novament, els sentiments de fragilitat, de debilitat, estesos però ambivalents -tant poden dur al sí com al no-, la solidaritat, l'ànim de joc, sexualitat inclosa, la caritat, l'alegria -qui la suporta ja si no és com una creu?-, que inclou sovint la quasi exigència de compartir-la perquè sigui disfrutada a fons... i l'amor. Ah, l'amor. Ens estimem, és cert; fins aquells qui fan de la soledat un ofici o un destí a la vida estimen alguna cosa o algú, han estimat i estimaran. Sense amor, el món no fóra possible. I amb això no faig l'amor sinònim del desig, però s'hi assembla. Esclar que som habituats a substituir la multiplicitat per la unitat -és sempre més manejable-, i així l'amor sol ser entès, només, com a allò que ens acosta a algú altre genitalitat mediant-hi. I no és que sigui del tot mentida: som éssers sexuats, si bé no de sexe unívoc, i aquesta és present en tot, i, doncs, en tota relació; però no inexorablement en primer pla ni com a condició sine qua non, sinó, senzillament, com a la sal de la relació, el frec a la pell que guarda una intensitat que una potencial i orgasmàtica descàrrega buidaria de valor per convertir-se tan sols en això: una descàrrega.\nPerò et trobes amb la gent moltes vegades per inèrcia, per compromís, no saps ben bé per què, per compulsió, perquè t'hi trobes millor que no fent-ho, perquè t'avorriries si no, per no dir no... Llavors les trobades són dispars, heterogènies, simulacions, màscares, artificis, amb moments bons, per què no?, í així mateix amb estones, diguem-ho clar, mortes: matem el temps. De fet, en les millors relacions s'hi arriba, excepció feta, tal vegada, dels primers enamoraments, els amors fou, i poca cosa més, en els quals, com que l'estat natural és de completa alienació, de follia, el temps no compta. En tota, i recalco tota, relació es mata molt el temps -sobre que ell mateix ja s'escarrassa prou a suïcidar-se ràpid-. Es passen estones bones, però moltes també de buides, opressives, penoses i negligibles. Cadascú sabrà què fer-ne. A mi, se'm fan insuportables i les evito, tot i que, reconec, en el meu cas la insuportabilitat és de banda estreta.\nQue tingui raons, és obvi, no vol dir que tingui raó. Ss sent vivament la contradicció i no es pot evitar d'heure-se-les amb un mateix: tensió entre desig i fuga feta omnipresent. Se sap que un desig gaire fort desborda i, en el límit, mata allò aconseguit amb penes i treballs. La filosofia popular ha creat frases com ara "morir d'amor" -autodestrucció-, "t'estimo més que a mi mateix" -autodissolució- "més que a la vida" -suïcida- "sense tu jo no sóc res"... És com si mai no s'arribés a controlar o moderar del tot el desig de fusió primigeni amb l'altre, la gran mare perversa que té fills com qui té un apèndix, un tap per als forats. Com si aquest aquest desig abassegador, absolutament intolerable -per a l'autoconservació!-, es mantingués en algunes persones intacte, hagués sobreviscut als assassins -el Nom del pare-. L'altre és aleshores el que, literalment, em vol: dic el seu nom i m'anomeno.\nLa poesia és un estat? I si és així, l'estat poètic és propi del poeta o de qui el llegeix? El subjecte que escriu, qui sigui, s'ha de posar en estat poètic o això no li importa a ningú i qui sí que cal que estigui en estat poètic, és a dir, a qui s'ha de desvetllar, per dir-ho així, a qui s'ha de donar la possibilitat de fer l'experiència poètica, és al lector? La poesia només existeix de debò quan la llegeix algú? Abans és tan sols un "allò", una obra en potència? El poeta és solament un instrument? Aleshores, qui és de veritat el poeta, l'autor o el lector?\nLi deia a NMV que la (lectura de) seva poesia era com estar follant amb una puta i adonar-te de sobte que no portes condó. Seria l'esglai que provocaria aquesta constatació. Aquesta esgarrifança és la que fa que la seva poesia em commogui profundament. És evident que amb freqüència m'afecta més l'espina que la rosa, i ja està bé, perquè emb tota seguretat és una poesia més viva que l'altra, al marge que hi hagi qui la qualifiqui de negativa, pessimista o torturada. No pretenc que sigui l'única mena de poesia possible, però moure'ns amb l'altre (com-moure'ns) exigeix que s'estableixi un llaç, que al seu torn dependrà de les condicions de possibilitat existents en autor i lector. És cert que de vegades, de vegades, n'hi ha prou amb la música; però s'ha de ser refotudament bo, i no n'hi ha tants. Enjogassats sí, que n'hi ha força, i el joc no deixa de ser creatiu si és autèntic; però, serveix de res al coneixement?\nSol a la barana,\ncossos i veus, sondes.\nTrets, de dret al cor.\n# posted by Manuel Ballester @ 7:52 AM 0 comments\nNo sempre és fàcil escriure. Els dies passen, ineluctables; els bons propòsits, també: àpats per a la pèrdua. No és una qüestió de contractilitats, enzims o proteïnes: d’oxigen, n’hi ha prou per als pulmons. Potser un dejuni espontani en el desig o un excés de carboni en l’aliatge que el formà. I has d’anar ovulant, grama artificiosa, a la gropa de corsers d’altres grops, en l’estela de qui escup saliva de ciutats velles des d'una nova boca. La usura del signe, sigui quina en sigui la causa, se sustenta aquí, en el sísif escarràs que romp aigües una vegada i una altra, i exhaust, acaba donant a llum, oh grums maleïts, un part de la muntanya. Artefactes, el menor dolor dels quals és que ni vénen ni van: deixen el bedoll de l’altre en la mateixa gràcil ramada que l’havien trobat.\nJoan Margarit conversa i llegeix. La seva presència física no és de poeta, més aviat d’un jubilat en ple repòs actiu després d’una vida de treball, quan ja no cal tampoc que s’amoïni pel vestit o per l’ordre que li perdura als cabells, en clar motí rebaixat per l’escàs volum i el to, com si també s’haguessin jubilat. M’agradi més o menys la norma que hi utilitza −versos sempre comptats, decasíl·labs, heptasíl·labs, quartetes..., accent sempre a la catalana, esclar−, és sens dubte un dels poetes vius més importants que tenim ara mateix: la forma neutralitza el llamp o ajuda a fer-ho, i en queda això que jo anomeno poesia de les petites diferències, que són alhora les grans diferències i la matèria bàsica de què es compon la vida. En aquest sentit, per més que hi apareguin mort, pèrdua, soledat, malenconia, i un llarg etcètera d’aquesta corda, la seva és una poesia plena de vida, feta de vida, extreta de la vida i adreçada a tornar-hi, a envigorir-la. Ell transpira vida quan diu, quan parla; per dir-ho així, la testimonia. I per aquesta raó m’agrada: li sobreïxen les bombolles cimentades per a les quals jo he de barallar-me cada matí. És a anys llum de poesies posteriors a ell i celebrades que només sonen a tòpics, això sí, de vegades ben escrits.\nEn rescato uns versos: I ja els amics / són assumptes llunyans, de quan el cos / no era un sòrdid objecte de conversa.\nEm crida l’atenció un petit paràgraf de P. Valéry. Ho trec del seu "Discurs sobre l’estètica". Fa més o menys així: allò que podia no ser se’ns imposa tot d’una com allò que no podia deixar de ser i que ha acabat sent allò que és. I em pregunto si no m’he passat tot aquest munt d’anys apilats al darrere jugant just aquesta mena de joc: pressentiment d’una infibulació que canvia l’anella de lloc. ¿Sóc jo que us esbocino, els meus ossos, o sou vosaltres que m’esteu esbocinant a mi? Ara us escolto, però no calia que xiscléssiu tant. Enllà del pobre cos d’aquest jo, Valéry vol salvar una resta inassequible al verb, un misteri; en el fons, una esperança lleu que ens poguéssim fer escàpols a la mort: allò no matematitzable −o, no verbalitzable− és brou per a la màgia, per a la impossibilitat, el deslímit, l’infinit. Racionals, però plens de temor encara, hem matat Déu però el substituïm per altres de pagans: plaer, misteri o ciència, en són tan sols alguns.\nLa muntanya pelada de nou. No li hauria de dir muntanya, però facilita parlar-ne. A dalt no hi ha ningú, tret d’un aire fred, glaçat. Ja em va bé. Algun cop, no puc deixar de preguntar-me si els ossos em permetran pujar-hi d’aquí cinc o d’aquí deu anys. Ja sé que els hauria de bandejar, aquests interrogants; però, qui és tan amo del seu propi temor? Em molesta la gent que s’hi aplega, sobretot els diumenges, sobretot guiris. Són exhibicions de vida, esclar −assenyalem-ho: l’exhibició està catalogada en certs camps de perversió−, i deu ser això, que la meva fuga al lupus no ho tolera, o qui sap si no és a l’inrevés: no tolerar-ho és el que em força d’anar al lupus. De tota manera, m’agraden el fred, el cel blau, la ciutat a sota, el mar, a tocar i que mai no toco, el sol d’hivern, que aquí és estella de primavera, la poca soledat, la força del cos, encara àgil, les innumerables resplendors de les teulades i els finestrals quan la claror els toca de biaix a aquesta hora del matí. M’agrada també pensar en mi, i en tu, en el desmentiment del que deia Valéry sobre el que podria ser.\n# posted by Manuel Ballester @ 11:38 AM 0 comments


12 abril 2021 01:44\nTot ha començat quan un usuari de Twitter li ha demanat, mitjançant aquesta xarxa social, al consolat d'Espanya a Nàpols un dubte sobre la seva situació respecte al coronavirus: «Som a Nàpols i demà tenim un vol per a tornar a Espanya. Podem tornar? Impossible contactar amb vosaltres. SOS».\nDesprés de la suspensió de vols directes entre Itàlia i l'Estat espanyol fins el 25 de març per intentar frenar la propagació del coronavirus, el consolat ha aconsellat a aquest usuari com botar-se la restricció: «Si no sortís el seu vol, tenen l'opció de treure un bitllet amb escala en un altre país, ja que només s'han suspès les connexions directes».\nLa irresponsable resposta del consolat ja ha estat esborrada de Twitter, no obstant això ha provocat una allau immediata de reaccions.\n@ Joanet, noi et proposo per ser suplent si mai els hi cal un funcionari al consolat de Nà pols . Si algú pot fer la feina pitjor del que han demostrat, sou els que encara ho defenseu.\nPer Gènova, fa dervers d'un any\nun govern estranger no pot fer recomanacions que vagin en contra de les instruccions que dona el govern italià.\nNo hi veig gens de picaresca ni irresponsabilitat, perquè el consell està ben donat. S'han suspès els vols directes des d'Itàlia, però no s'ha prohibit als espanyols que són a Itàlia que tornin fent marrada.\nNo critiqueu només per criticar.


NOVEDADES – Revoluciones y Revolucionarios\nEl ‘Congreso Internacional Revoluciones y Revolucionari@s’ conmemora el 50º aniversario de la muerte de Ernesto Che Guevara. Se ha elegido la presentación en tres sedes, Universidad Jaume I de Castellón, Universidad Pablo Olavide de Sevilla y Universidad de Las Palmas\nPresentación de comunicaciones hasta el 31 de octubre 2017\nEl Congreso Revoluciones y Revolucionari@s se celebra en tres sedes: U. Jaume I de Castellón, U. Pablo Olavide de Sevilla y U. de Las Palmas de Gran Canaria en Gran Gran Canaria. Para el Congreso que se celebrará en la\nComienza el Congreso Revoluciones y Revolucionari@s en Castellón\nSe inaugura el Congreso que conmemora el 50 aniversario de la muerte de Ernesto Che Guevara en la Universidad Jaume I de Castellón, primera sede que acoge esta iniciativa. La Universidad Jaume I acoge desde ayer la primera cita del


Venda de Fire Og Bx3 de BC Bud Depot\nFire Og BX3 és una planta de marihuana regular del banc de llavors BC Bud Depot, la qual és la mare de més que coneguda marihuana Wifi que tanta presència està tenint actualment en els dispensaris d'USA per ser una de les soques OG kush més potents i saboroses del moment, ara la mare de Wifi està disponible en llavors regulars per poder gaudir-ne tant per al cultiu com per al breeding.\nAquesta soca de cànnabis de gran qualitat ha anat prenent forma a partir d'una gran selecció per trobar el fenotip exacte que reprodueixi les millors qualitats del cep original. Aquest objectiu es va complir a partir d'un BX3 en el qual tots els elements es donaven en una sola planta, sent estable en totes les llavors.\nFire Og BX3 té un creixement vigorós, pots ser conreat tant en SCROG com en SOG o cultiu convencional tot i que cal destacar el topping com a tècnica de cultiu per optimitzar la producció de cabdells.\nEl seu període de floració és de 67 dies després dels quals es poden veure uns cabdells molt compactes i extremadament resinados amb els quals es poden realitzar unes extraccions de gran qualitat i potència psicoactiva que acompanyada dels sabors originals d'Og Kush que tant agrada als més sibarites .\nFire Og Kush BX3 té unes qualitats medicinals que poden ajudar aquells que pateixen de dolors crònics, o mentalment per ajudar en la reducció de l'estrès provocat pel dia a dia, motiu pel qual es recomana consumir-la durant les últimes hores del dia doncs també ajuda als seus usuaris a agafar el son i obrir la gana.\nLes seves produccions tant en interior com en exterior són a la mitjana dels ceps Og Kush del mercat sent aquesta de producció mitjana a alta segons tipus de cultiu i tècniques aplicades a aquest.\nSens dubte una excel·lent cep indica/sativa de qualitat que no deixa indiferent a ningú que l'hagi pogut degustar.\nCaracterístiques de Fire Og BX3 de BC Bud Depot\nNom: Fire Og BX3\nGénetica: Fire Og Cut\nFloració exterior: Inicis d'octubre\nProducció en interior: Mitjana / alta\nPropietats de Fire Og Bx3\nGranes Regulars Cannabis Medicinal Indica Sativa Efecte relaxant Scrog Sog Genètica OG Kush\nOpinions de Fire Og Bx3 i preguntes\nVols donar la teva opinió sobre Fire Og Bx3 o preguntar sobre aquest producte?


Cros de Girona - Foto: Victor Coris\nAquest cap de setmana s’inicia la temporada catalana de cros amb la celebració el proper dissabte 20 d’octubre del 21è Cros de Cerdanyola.\nLa temporada té com a culminació, en l’àmbit català, el Campionat de Catalunya de Cros Individual i Clubs que se celebrarà el proper 9 de febrer a Mataró en la que serà la cent-una edició de l’autonòmic de cros. El Campionat de Catalunya de Cros Curt Individual i per Clubs aquesta temporada es disputarà a Calonge el 22 de desembre. El Campionat de Catalunya de Relleus Mixtes es realitzarà el 19 de gener a Caldes de Malavella i el Campionat de Catalunya Màster a Sabadell el proper 26 de gener.\nA nivell estatal, hem de destacar el Campionat d’Espanya de Cros, que es realitzarà el proper 8 de març en seu per designar, el Campionat d’Espanya de Cros per Clubs que se celebrarà el l’1 de març i el Campionat d’Espanya Màster el 15 de març a Pamplona.\nA nivell internacional, la cita més important de la temporada és el Campionat d’Europa que se celebrarà el proper 8 de desembre a Lisboa.\nArticle anteriorRUTA 12 i 13 D’OCTUBRE\nSegüent articleRUTA 20 D’OCTUBRE


Presentem l’Associació Ràdio la Veu de Cerdanyola, una entitat molt propera a Mataró Cultural | Mataró Cultural\nWe present the Associació Ràdio la Veu de Cerdanyola, an entity very close to Mataró Cultural\nby f02916b9ed on 05/06/2020 with No Comments\nThe member of Mataró Cultural Quim Fernàndez talks to Eva Sánchez, soul and director of Ràdio La Veu de Cerdanyola, a non-profit association with a vocation for public service.\nRadio the Voice of Cerdanyola és un mitjà de comunicació local de titularitat privada. L’hem escollit perquè dedica una part de la seva programació a la difusió cultural. També és l’emissora que aculli quinzenalment el nostre programa, dedicat íntegrament a la cultura.\nEva Sánchez, ànima de l’entitat i directora de l’emissora, ens explica com va sorgir la idea i com ha anat creixent.\nLa iniciativa que presentem avui a The Voice of Institutions és un exemple del que es pot arribar a fer des d’una associació quan hi ha un equip humà disposat a implicar-s’hi.\nRàdio La Veu es pot escoltar connectant amb el seu web. Els diferents programes es poden recuperar al seu canal de ivoox i també al de youtube. El mitjà emet, a més, en directe a facebook. Pròximament disposarà d’una aplicació el mòbil, el que facilitarà encara més que s’escolti.\nLa pandèmia ha agafat l’entitat en ple procés de canvi. En el futur preveuen un canvi de local adequat a les necessitats reals.\nEn aquests moments, amb la necessitat de fer ràdio des de casa per poder continuar donant servei, la programació se centra amb les tertúlies sobre diferents temàtiques.\nSi seguiu l’entrevista, us adonareu que el projecte s’ha fet gran i té al davant un futur molt engrescador.\norganizations, program radio Associationism, Cultural Diffusion, Radio\nWe give the voice to the Training and Prevention Center to know its ALTERARTE program\nWe know the trajectory of a sociocultural activist like Antoni Vilá\nMataró Cultural reviews its trajectory on the occasion of the broadcast of program number 25\nThe trumpeter from Mataró, Ivó Oller, explains his professional career and experience in the field of music at Mataró Cultural


SÒCRATES. BRUN, JEAN. 9788496061323 La Llar del Llibre\nEl personatge de Sòcrates ha plantejat sempre a la civilització occidental una paradoxa curiosa: tota la història de la filosofia grega està tradicionalment organitzada al seu voltant, però no sabem qui fou realment Sòcrates. Sòcrates, com diu Jean Brun, és un "fet històric" que escapa a la història i la seva influència ha estat encara més gran si tenim en compte que no va deixar cap obra i que només el coneixem pels testimonis dels seus contemporanis, testimonis que ens diuen massa o massa poc de la seva personalitat i que sovint entren en contradicció. Més enllà del personatge, però, hi ha el missatge i la vigència del pensament socràtic. Malgrat els jutges que el van voler reduir al silenci, aquesta veu que s’alçà a Atenes fa més de 2300 anys no ha deixat mai de sentir-se, i les seves màximes, "coneix-te a tu mateix", "només sé que no sé res"... continuen sent motiu de reflexió per a qualsevol que es plantegi l'actitud ètica de l'home respecte a ell mateix i al món que l'envolta.


Tres anys i mig de presó per tenir 24 plantes de marihuana a Paüls | Diari de Tarragona\nTres anys i mig de presó per tenir 24 plantes de marihuana a Paüls\nHaurà de pagar una multa de 54.000 euros. L’acusat destinava la droga a la seva venda tot i que va dir que era per a autoconsum perquè no tenia diners, quan té un treball remunerat\n16/08/2021 12:14 | Actualizado a 16/08/2021 12:14\nEn els darrers anys han proliferat les plantacions de marihuana. FOTO: DT\nVolia obtenir un rendiment econòmic fàcil i ara haurà de complir tres anys i mig de presó i pagar una multa de 54.000 euros. L’home tenia 24 plantes de marihuana a Paüls per a la seva venda a terceres persones, segons la sentència del Jutjat del Penal 2 de Tortosa. Ara la Secció Segona de l’Audiència Provincial de Tarragona ha rebutjat el recurs d’apel·lació de l’advocat defensor que, entre altres motius, al·legava «estat de necessitat» per l’addicció ja que, degut a la seva situació precària, buscava autosubministrar-se la droga. Però els magistrats recorden que el processat en cap moment va dir que era consumidor i, a més, va manifestar tenir treball estable.\nL’acusat és un ciutadà espanyol sense antecedents penals. Cap a tres quarts d’onze del matí del 3 de setembre de 2019, els Mossos d’Esquadra van observar que el processat tenia a l’interior de la finca que gestionava al terme de Paüls un total de 24 plantes de marihuana, d’una alçada aproximada de dos metres i mig. Es trobaven amagades a la vista sota una malla verda.\nLes plantes tenien un pes brut de 132,5 quilos i un de net de 17,09 quilos, amb una valoració econòmica de 27.241,46 euros.\nEl recurs d’apel·lació rebutjava que la droga fos destinada a la seva venda sinó per al consum propi, ja que no s’havia trobat cap element que permetés acreditar el tràfic. També denunciava l’agreujant de notòria importància i recordava que des de 2020 la Convenció Única d’Estupefaent la marihuana ha passat de ser una substància «perillosa» a «insana». Finalment, assenyalava que hauria d’apreciar-se l’atenuant de col·laboració.\nEls magistrats de l’Audiència recorden que l’explotació del cannabis segueix sotmesa a autorització prèvia així com a estrictes procediments de control i fiscalització. I la modificació del 2020 fa referència a què s’obre la porta al seu ús medicinal, únic permès junt amb finalitats científiques.\nQuant a la quantitat, recorden que els protocols de l’Instituto Nacional de Toxicología indiquen que de la planta verda s’ha de quantificar que només entre un 10 i un 15 per cent és droga per consumir, per la qual cosa se situa en 17,095, lluny dels 7,300 quilos que es calcula que una persona pot autoconsumir en un any (uns 20 grams diaris). Per això, aquest cas no es considera que era per a consum propi.\nFinalment, la Secció Segona recorda que l’acusat no va acreditar ni dir en cap moment que era consumidor. Tampoc que, com no tenia prou diners, conreés les plantes per a ell. En aquest sentit, va dir que tenia un treball remunerat.\nAbsolt per un altre conreu a Deltebre\nLa mateixa Secció Segona de l’Audiència de Tarragona ha absolt un veí de Deltebre a qui els Mossos li van confiscar 12 plantes de marihuana que tenia plantades. Els magistrats consideren que per la quantitat de droga i que no s’han trobat indicis que es dediqués al tràfic , no se’l pot condemnar. D’aquesta manera, revoca la sentència condemnatòria dictada inicialment pel Jutjat del Penal número 1 de Tortosa, que havia imposat a l’home un any de presó i pagar una multa de 7.484 euros.\nUna patrulla dels Mossos d’Esquadra, el 4 d’octubre de 2018, va veure diverses plantes de marihuana en un hort contigu a un habitatge de l’avinguda de la Generalitat de Deltebre. Eren conreades per l’acusat. L’hort era propietat del pare de l’acusat. Van ser trobades 12 plantes plenes de cabdells i a punt per a la seva recol·lecció. Tenien un pes brut de 44,5 quilos i net de 5,373. El seu valor en el mercat il·lícit era de 7.484,58 euros.\nEn el recurs d’apel·lació, l’advocat defensor indicava que els agents no van trobar al domicili de l’acusat cap utensili propi del tràfic de drogues. L’acusat no té una nòmina com a treballador. Tanmateix, apuntava que la quantitat es podia considerar per ús propi anual, tenint en compte que hi ha un consum mitjà d’entre 15 i 20 grams. El processat va declarar al judici que era consumidor de marihuana, que la prenia en infusió i fumada, i que la consumia tots els dies. I l’Audiència dona la raó a la defensa i procedeix a l’absolució de l’acusat.


Eleccions legislatives gregues de 2009 - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n6.858.421 43.269 142.916\nMoviment Socialista Panhel·lènic — Georgios Andreas Papandreu\nDiputat 102 160 58\nNova Democràcia — Kostas Karamanlís\nDiputat 152 91 61\nDiputat 22 21 1\nReagrupament Popular Ortodox — Georgios Karatzaferis (en)\nDiputat 10 15 5\nDiputat 14 13 1\nResultats de les eleccions per províncies, en verd guanya el PASOK i en blau ND\nLes eleccions legislatives gregues de 2009 se celebraren el 4 d'octubre de 2009 per a renovar els 300 diputats del Parlament Hel·lènic. El PASOK va guanyar per majoria absoluta i el seu cap Georgios Andreas Papandreu fou nomenat primer ministre de Grècia\nResultats de les eleccions al Parlament Hel·lènic de 4 d'octubre de 2009\nPASOK Georgios Andreas Papandreu 3.012.373 43,92 +5,82 160 +58\nNova Democràcia Kostas Karamanlís 2.295.967 33,48 −8,38 91 −61\nPartit Comunista de Grècia Aleka Papariga 517.154 7,54 −0,61 21 −1\nReagrupament Popular Ortodox Georgios Karatzaferis 386.152 5,63 +1,83 15 +5\nCoalició de l'Esquerra Radical Alexis Tsipras 315.627 4,60 −0,44 13 −1\nVerds Ecologistes Comitè de Sis Membres 173.449 2,53 +1,48 0 —\nRenaixement Democràtic Stelios Papathemelis 30.856 0,45 −0,35 0 —\nEsquerra Anticapitalista de Cooperació per l'Enderrocament[A] D. Desillas, et al. 24.737 0,36 +0,04 0 —\nEcologistes Grecs Dimosthenis Vergis 20.019 0,29 +0,27 0 —\nUnió Popular-Chrysi Avyi Nikólaos Mikhaloliakos 19.636 0,29 — 0 —\nUnió de Centristes Vasilis Levendis 18.278 0,27 −0,02 0 —\nKoinonia Emmanouil Voloudakis 10.682 0,16 — 0 —\nPartit Comunista de Grècia (marxista-leninista) Gr. Konstantopoulos, et al. 10.213 0,15 −0,10 0 —\nDemòcrates M. Meletopoulos 7.611 0,11 — 0 —\nPartit Comunista Marxista-Leninista de Grècia Antonis Papadopoulos, et al. 5.506 0,08 −0,03 0 —\nPartit Revolucionari dels Treballadors Sabetai Matsas 4.536 0,07 — 0 —\nOAKKE Ilias Zafiropoulos, et al. 1.652 0,02 −0,01 0 —\nEntregaré la terra, pagaré els deutes – Moviment Laborista Panagrari de Grècia[B] M. Tzalazidis 1.376 0,02 — 0 —\nGrups de Fumadors per l'Art i la Creació Artística[C] Nikos Louvros 1.355 0,02 — 0 —\nLlum – Veritat – Justícia[B] Konstantinos Melissourgos 867 0,01 ±0 0 —\nIndependents — 277 0,00 ±0 0 —\nDesenvolupament Regional Urban [C] Nikolaos Kolitis 8 0,00 — 0 —\nAmics de l'Home[C] K. Stamoulis 8 0,00 — 0 —\nVella República[C] A. Daskalopoulos 3 0,00 — 0 —\nVots vàlids 6.858.342 97,36\nVots nuls 143.658 2,04\nVots en blanc 42.479 0,60\nTotals 7.044.479 100,00 — 300 —\nElectorat i participació 9.933.385 70,92\nFont: Ministeri de l'Interior, Administració Pública i Descentralització, amb 20.937 (100,00%) de 20.937 taules escrutades a les 06:53, 7 d'octubre (UTC)\nA Els resultats de l'Esquerra Anticapitalista de Cooperació per l'Enderrocament són comparats amb la suma dels obtinguts el 2007 per l'Esquerra Unida Anticapitalista i el Front d'Esquerra Radical.\nB Només participà en dues constituències.\nC Només participà en una constituència.\nEscons representats al parlament sortint\nMoviment Socialista Panhel·lènic: 160 escons\nNova Democràcia: 91 escons\nPartit Comunista: 21 escons\nReagrupament Popular Ortodox: 15 escons\nCoalició de l'Esquerra Radical: 13 escons\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Eleccions legislatives gregues de 2009\nMaria Margaronis, Grècia vota Socialista, The Nation, 5 d'octubre de 2009 (anglès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Eleccions_legislatives_gregues_de_2009&oldid=24550837»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 19 ago 2020 a les 19:31.


Ajuntament de Badia del Vallès - Ajuda de material escolar de l´Ajuntament de Badia\nPortada > Infants > Serveis\nAjuda de material escolar de l´Ajuntament de Badia\nL'ajuda escolar és una subvenció que dona l´Ajuntament a les famílies amb dificultats econòmiques.\nL´objecte del present procediment és informar i assessorar sobre les ajudes que ofereix l´Ajuntament pels alumnes empadronats a Badia del Vallès que cursin els seus estudis en centres públics de qualsevol població.\nL´abast del present procediment son tots els alumnes empadronats a Badia del Vallès matriculats en centres públics en qualsevol curs d´educació infantil, d´educació primària i d´educació secundària obligatòria, independentment que cursin els seus estudis en un centre educatiu del municipi.\nOAC- OFICINA D´ATENCIÓ CIUTADANA


Adrián Rosa. 2015, La dona com a pretext. En Sala de Cultura de Eivissa SA NOSTRA, Ibiza / Eivissa | La Ventana del Arte\nLa figura de la dona en les arts plàstiques ha estat constant al llarg de la història i -en referència a l'obra de Rosa- la representa des d'una perspectiva lliure de prejudicis per concentrar-se en el seu caràcter misteriós i en la seva bellesa.\nA més, destaca el fet que és una obra que prescindeix de tot el que és secundari i es concentra en el que és essencial’ del catàleg.\nText de l'artista\n‘Sempre vaig estar apassionat per la pintura figurativa des d'Altamira fins a Picasso però amb la convicció que en el segle XIX es va caure en un excessiu costumisme i en el fet anecdòtic; per aquest motiu algunes avantguardes reivindicaven a principi del segle XX la importància de valors plàstics com ara: la línia, el color, la forma, la construcció, la matèria o el ritme, tractats tots amb independència del que representaven: el seu objectiu era la transformació de la realitat. Jo el 1995 vaig iniciar un moviment que consistia a construir, a estructurar per plans allò representat deixant-me influir lleument pel cubisme.\nI encara que defensava el protagonisme d'aquests valors plàstics no vaig voler oblidar la importància dels sentiments. La tristesa, l'amor, l'alegria, la serenitat o la tragèdia formen part de la vida i tenir-les presents en les obres pictòriques pot contribuir a enriquir-les.\nEncara que pot ser, al capdavall tal com va ben dir Eduardo Haro Tecglen que “La razón única del arte es la intensidad: hacer intenso, por cualquiera de los millones de medios o estilos o escuelas, lo que hay de oculto en lo ordinario”.\nI sobre la dona, què he de dir jo sobre la dona? Serà ella el més atractiu, bell, misteriós que he tingut al meu voltant? Tots hem tingut una mare, molts una esposa o amant, alguns una filla. Els tres casos han enriquit la meua vida.\nPer tot això, el mínim que puc fer és manifestar un respecte per aquest gènere tantes vegades maltractat. I per acabar, aquí està l'obra que ella, la dona, m'ha suggerit'.\nL'horari de visita a la sala és de 11 a 14 i de 17 a 20:30 hores.\nInicio » Mapa de museos y exposiciones » Illes Baleares » Ibiza / Eivissa » Ibiza / Eivissa » Sala de Cultura de Eivissa SA NOSTRA » Adrián Rosa. » exposición Nº 7354


Revisió 2017.09 amb millores dins del mòdui de presentació de l'SII\nRevisió 2017.09 amb millores dins del mòdui de presentació de l'SII (18/10/2017)\nEn la presentació a l'SII de factures rebudes es permet realitzar canvis en la data dels assentaments implicats de forma massiva mitjançant una nova opció inclosa dins del menú emergent.\nD'igual forma es permet assignar un únic concepte a un conjunt de factures.\nEn la pantalla de selecció de factures de la presentació de llibres registre de l'SII es permet ordenat la llista resultant per qualsevol camp.\nEn la nova versió, els llistats de repàs de l'IVA al ser exportats a excel inclouen una nova columna amb el NIF de la contrapart.\nLes factures emeses i rebudes que tenen com a contrapart un no resident (NIFs que comencen amb la lletra N) eren admeses amb errors per l'AEAT doncs el detall que es requereix és el del tipus d'operació (serveis o lliurament de bens) en lloc del del tipus d'IVA.


Ajuntament de Sant Vicenç de Montalt - La cultura i les tradicions marquen l´equador de la Festa Major\nLa cultura i les tradicions marquen l´equador de la Festa Major\nFeu de corresponsals de la Festa Major\nSi voleu que publiquem algunes de les vostres imatges de la Festa Major, només heu d'enviar-nos un correu electrònic a comunicacio@svmontalt.cat i fer-hi constar el vostre nom i el peu de foto que voleu que hi aparegui. Amb tot el material que tinguem, podreu seguir el dia a dia de la Festa Major des de l'Àlbum de la Festa.\nTot i que el teló festiu ja s´havia aixecat el passat 16 de gener amb la lectura del Pregó per part del Club Ciclista Xurribikers, aquest cap de setmana Sant Vicenç ha viscut els actes central de la Festa Major. Actes variats i per a tots els gustos i edats i, sobretot, rellevants pel seu caràcter popular.\nTot i que les previsions meteorològiques apuntaven pluges, totes les activitats programades es van poder celebrar amb total normalitat ja que el sol va acompanyar, ni que fos tímidament, la majoria dels actes que s´havien de dur a terme a l´aire lliure. Així, amb bona temperatura es van poder ballar sardanes, inclosa la versió actualitzada de la Sardana de Sant Vicenç; degustar el vermut popular de la plaça del Poble; acompanyar la colorista i concorreguda cercavila de gegants i capgrossos, que va comptar amb la participació d´11 colles; o gaudir de la singular i divertida Baixada de carretons.\nLa Festa Major de Sant Vicenç 2010 en imatges\nEn definitiva, la vila ha viscut un cap de setmana llarg i intens, ja que els actes festius van arrencar dijous, dia 21 a les 8 del vespre, amb la disputa del Memorial Toni Colomé i es van tancar diumenge, dia 24 al capvespre, amb el Festival d´hivern de patinatge artístic. I entremig, la Missa solemne, en honor al nostre patró, Sant Vicenç, concerts i balls a l´envelat, cinema infantil al Centre Cívic i discoteca juvenil al Cau Jove.\nPerò, la xerinola i la gatzara de moment no ens abandonen, ja que dissabte, dia 30, desprès d´haver recuperat forces Sant Vicenç encararà la recta final d´aquesta Festa Major 2010 que clourà diumenge, dia 31, quan el Mercat de pagès de la plaça de l´Església tanqui portes.


Comarques I - curs 2015/16: LA LLEGENDA. CE GRESOL 3r i 4t de Primària\nLA LLEGENDA. CE GRESOL 3r i 4t de Primària\nJa us vam dir que la nostra escola està a tocar amb la muntanya de Sant Llorenç del Munt. De totes les llegendes pròpies de la nostra zona i ciutat, la que hem triat i ens agrada més per explicar-vos se situa en aquesta muntanya que tenim tan propera.\nLlegiu-la, esperem que us agradi.\nSegons la tradició, el drac de la muntanya de Sant Llorenç del Munt fou portat pels sarraïns quan era molt petitet. El tenien amagat en una cova i l'alimentaven amb bous, bens, cavalls i altres animals de grans dimensions. Era un drac molt afamat que tenia molta, molta gana.\nQuan els sarraïns se n'anaren, el drac, sol i gran com s'havia fet, sortí de la cova, i va causar mil estralls pels entorns. Tan aviat caminava i corria, com amb un vol se n'anava a gran distància o nedava pels rius. Tots els elements li eren favorables i ningú no el podia combatre ni aturar. Els habitants d'aquell lloc demanaren ajut al comte de Barcelona, que envià els seus millors cavallers a lluitar contra la fera. Aquests fracassaren i, finalment, va ser el mateix comte qui s'enfrontà al drac.\nS'explica que el comte va fer construir una mena de gàbia, amb espases i llances, i es col·locà al seu interior. El drac, en veure'l, s'hi posà al damunt i quedà mig ferit per les punxades dels ferros de la gàbia. Aleshores, el comte s'hi encarà i, quan la bèstia volgué agafar el vol, el va retenir agafant-li una pota. Ben agafat, no parava d'anar clavant-li llançades al mig del cos. La bèstia s'anà dessagnant i perdent força, fins a caure a terra, on el comte la rematà.A partir d’aquell moment els habitants de la zona van poder viure en pau.\nSi pugeu a la Mola, a dalt de la muntanya de Sant Llorenç, possiblement passareu per davant de la Cova del Drac; heu de saber que és precisament en aquest indret on vivia aquest animal ferotge.\nA través d’aquest dibuix us podreu fer una idea de com era el drac de Sant Llorenç del Munt.\nPublicat per susanna vinyals a 0:38\nEtiquetes de comentaris: C.E. Gresol, LLegendes


DES DEL MEU MAR: Fons d'armari (en català)\nJo, que procuro respectar els silencis dels llocs de culte i que em costa compaginar la religiositat i el turisme, em vaig sentir molt malament un dia que tot just entrava en una esglesia anglicana, venia un presbiter i em fotia directament fora simplement per no ser de la seva comunitat. O poder es que jo feia molta pinta de turista? En qualsevol cas, fa de mal barrejar.\nun petó fort per tu, com retrobament :-)\n13 de gener, 2008 10:27\nNo anem bé, Vertito, si cadascú té el seu déu particular. Per això val més no tenir-ne cap...\nUn altre petó per tu, ben fort. M'alegra la teva tornada. Bé, espero que tornis per saber com va acabar la historieta :)\n13 de gener, 2008 11:35\nquines ganes de llegir la continuació...\nhas captat tan bé el sentiment de voler fer una cosa (tocar l'orgue) i no gosar fer-ho i després el sentiment que desperta la música!!!\n13 de gener, 2008 12:40\nGràcies, Deric, aviat. És que tota la historia són 5 pàgines i em semblava que quedava un post massa llarg!\nbé, està literaturitzat i hi ha coses inventades, obviament, però si vols veure l'origen de la història...\nVeus? aquest és un relat que vaig enviar a un certamen literari i que no devia agradar perquè .... res de res... tant que m'agrada a mi, coi, que trista és la vida dels escriptors d'estar per casa,hehehe...\n13 de gener, 2008 13:00\nUn bona narració, maca!\nEspero la resta... Geni!\n13 de gener, 2008 16:12\nDemà més, Glòria. Gràcies. Un petonet.\n13 de gener, 2008 16:54\nquè bonic, arare\nm'agrada com expliques l'emoció compartida de treure-li la pols a aquell orgue... i també tota la descripció que fas abans. tinc ganes de llegir la continuació.\nm'ha fet gràcia quan dius que "era un vell. sense concessions"...\ni aquells turistes, fotografiant l'església -"tot allò en què no creien, encara que no tenia un gran valor artístic, llevat de l'orgue i el vitrall"- amb "el mateix tractament" amb què havien fotografiat abans "un gos que bevia a la font de la plaça"...\npotser això últim no m'hauria de fer gràcia... per respecte al "valor artístic"... o a l'església... però m'ha fet somriure llegir-ho amb les teues paraules.\nm'alegra que "el vell" i "la carme" puguen acariciar l'orgue d'esta església petita... i que tu mos dixes llegir este "fons d'armari", sense "jutges" intermediaris\n13 de gener, 2008 22:07\nnina... és d'una dolcesa extrema... he pogut veure el lloc, l'orgue, la Carme, el vell...\nsento les notes... la tebior de les llàgrimes...\nno tardis, si pot ser, en penjar la continuació...\n13 de gener, 2008 22:57\ni què esperes a penjar aquesta música per poder-la escoltar en acabar de llegir-ho? Així plorem tots, amb el mossèn i al Carme.\nPS Aquest Barbollaire és incorregible! Ara també et diu nina a tu! (Per cert, et baixo la guitarra).\n14 de gener, 2008 00:01\nComenço a escoltar en silenci la música i espero la continuació...\n(em sembla que a vegades són els propis propietaris de les esglésies -si és que les esglésies tenen propietaris- els qui inicien el mercadeig)\n14 de gener, 2008 01:09\nSaps, iruna? al cap i a la fi, em sembla que em dedicaré a no ficar mai més jutges intermediaris entre els meus lectors - amics, coneguts i saludats- i jo, escriptora d'estar per casa. Perquè quan et presentes a un concurs, si no el guanyes, la moral et cau per terra i tens la sensació que, allò que tha costat tant de fer, no té cap mena de mèrit, perquè "no agrada". I està clar que no és així, que només és que no agrada a determinats membres de determinats jurats, cosa lògica, per altra banda. Però desanima. Per altra banda, si guanyes amb un "relat menor" - com penso que és el que va guanyar el certamen dona més dona, penses "com és possible, si el vaig escriure en una tarda i amb l'altre hi he treballat durant mesos?\nIncomprensible (o no), ves... que tot depèn dels gustos de qui s'ho llegeix. Malgrat tot, els tossuts com jo, continuem gastant en fotocòpies i enviant les nostres parides a qualsevol certamen que es convoqui. Em va dir la Júlia de la panxa del bou que en algunes entregues de premis d'alguns certamens literaris s'hi havia anat trobant sempre la mateixa gent, per alguna cosa deu ser. I malgrat tot, també s'ha de reconèixer que hi ha gent molt bona que és descoberta a través d'aquests mateixos certamens... així que no se sap mai.\nI jo sóc tossuda, tossuda (ja m'ho deia la meva iaia, que en pau descansi)\nQue tinguis una bona setmana pel Delta, bonica!\n14 de gener, 2008 08:34\nAquesta tarda, Barbollaire. Et va bé? Hauràn tingut temps, els meus lectors - amics, coneguts i saludats- de llegir la primera entrega? ;)\nUn cistell dels d'anar a buscar bolets ple de petons per tu!\n14 de gener, 2008 08:35\nVeí, tus órdenes son deseos para mi - o era al revés?- com veus, ja està posada la música i a més, gràcies per dir-m'ho, perquè ja tinc preparades les músiques per als altres fragments del meu petit relat. Ah! i tranquil, el Barbollaire, de nines, en fa col·lecció, però jo sóc de les primeres, ep! (encara hi ha classes, hehehehe)\nbarbollaire, que és broma, hooooooome, no em miris aixíiiiiiii\nUn petonet, veí!\n14 de gener, 2008 08:37\nuix,Veí, i gràcies per la guitarra! que me n'he oblidat!\n14 de gener, 2008 08:38\nTens tota la raó, Pere... algun dia, si s'escau, ja parlarem del Duomo de Firenze... i de Pisa i de Siena i de... marededéu, el "cleru" com està!\nVeus? i gràcies a la idea del veí ja no has de llegir silenciosament, ja pots escoltar, tancar els ulls i pensar que és l'Oscar qui toca a la petita gran església.\nGràcies per llegir-me, Pere, ja saps que per mi és important, la teva opinió (diguis el que diguis)\n14 de gener, 2008 08:40\nEscriptora d'estar per casa?\nPerdona..., gran escriptora d'estar per casa..., per casa seva i per la nostra i...\npotser perquè encara no l'ha llegida qui ho hauria de fer..., escriptora d'estar per casa de tots o de qualsevol que la vulgui llegir.\n14 de gener, 2008 11:23\nDoncs m'asseuré a l'esglèsia (m'aprofito que em dic Carme), escoltaré la teva música i esperaré poder llegir el final del relat. M'agrada el silenci de les esglésies.\n31 de març, 2008 00:23\nCarme, el relat continua en els dos posts següents a aquest :D\n31 de març, 2008 08:37


Librer�a: Ellenwood Media\nISBN: 8477273057 Precio: EUR 6,85\nDescripci�n: Quaderns Crema S.A. PERFECT PAPERBACK. Estado de conservación: Fair. 8477273057 (3-11) Cover is NOT in good condition, but interior is readable. Additional items ship at a discounted rate (not free). Please ask for details. Please Note: Pictures may be catalog/stock photos and NOT an actual picture of the actual item being sold. If you are looking for a particular cover art or edition, please ask BEFORE buying. Typical transit time for standard media mail is 7-10 business days. N� de ref. de la librer�a SKU1018766\nISBN: 9788477273059 Precio: EUR 14,65\nDescripci�n: Quaderns Crema, 1993. Estado de conservación: New. Language: cat. N� de ref. de la librer�a 13773232\nISBN: 9788477271055 Precio: EUR 8,69\nDescripci�n: Estado de conservación: Good. 159 Gramm. N� de ref. de la librer�a M08477273057-G\nDescripci�n: Estado de conservación: Very Good. 159 Gramm. N� de ref. de la librer�a M08477273057-V\nEl perquè de tot plegat (Paperback)\nISBN: 9788477273059 Precio: EUR 16,93\nDescripci�n: Edicions dels Quaderns Crema, 2000. Paperback. Estado de conservación: New. 180 x 120 mm. Brand New Book. N� de ref. de la librer�a ESB9788477273059\nDescripci�n: Rústica. Estado de conservación: Bien. Octavo. Quaderns Crema, 2009. Alguna anotacion a lápiz. Buen estado. Está Firmado Por El Anterior Propietario. N� de ref. de la librer�a 020314\nDescripci�n: 1993. Barcelona, Quaderns Crema, S.A., 1993, 12x18 cms., 169 pàgs., rústica, anotació antic propietari. Col.lecció "Mínima de Butxaca" nº 48. (2E) Oferta Especial: La Llibreria Central ofrece por tiempo limitado un descuento del 15% en todo su inventario. All items discounted by 15%. Precio original de este ejemplar / Original price of this book: 5 euros. N� de ref. de la librer�a 12744\nDescripci�n: Quaderns Crema. Codigo: 125489. Tema: Novela. Editorial: Quaderns Crema Minima Minor, 48 en 1997. Pags:169. Rustica con solapas tapas blandas. (). Estado:Muy Bien. Idioma:(Libros en Catalan). N� de ref. de la librer�a 125489\nPerquè de tot plegat, El. (Relats). (Nova edició revisada per l autor).\nISBN: 9788477273059 Precio: EUR 12,50\nDescripci�n: Barcelona, Quaderns Crema, 2006, 8a. reimpr. de la 2a. edició, 2006. 171p., rústica. Mínima minor, 48 ISBN 9788477273059EJEMPLAR NUEVO / NEUBUCH / NEW ITEM Els trenta relats que integren aquest recull de Quim Monzó es complementen els uns als altres per formar un tot que ens mostra amb precisió l eterna incertesa humana. En "El perquè de tot plegat" els recursos sintètics de Monzó arriben al seu maxim de puresa: aparentment simples i esquemàtics, són una exhibició enèrgica de mestria. Mínima minor, 48 200 gr. N� de ref. de la librer�a Bestell-Nr. 11765\nDescripci�n: Encuadernación de tapa blanda. Estado de conservación: Bien. Monzó, Quim El perquè de tot plegat Barcelona, Quaderns Crema, 1994, 10ª reimpresión. Rústica con solapas. 11,5x18 cm. 169pp. Cubiertas algo deslucidas, interior muy bien. Libro en catalán. N� de ref. de la librer�a 001459\nDescripci�n: Quaderns Crema, Barcelona, 1993. Encuadernación de tapa blanda. Estado de conservación: Bien. Estado de la sobrecubierta: Bien. Contes Ilustrador. 6¿ Edición. El servicio contra reembolso tiene un coste adicional de 3 euros. N� de ref. de la librer�a 32586\nDescripci�n: Quaderns Crema, Barcelona, 1993. tapa tova. Estado de conservación: Bien. N� de ref. de la librer�a a001984\nDescripci�n: Quaderns Crema, 1993. Enquadernació de tapa tova. Estado de conservación: Bé. 1ª Edició. Cobertes amb senyals d'ús; exlibris a pàgina de respecte. 169 pg. N� de ref. de la librer�a 008757-8J4\nISBN: 8477273057 Precio: EUR 11,00\nDescripci�n: Quaderns Crema S.A., 1993. PERFECT PAPERBACK. Estado de conservación: New. 8477273057. N� de ref. de la librer�a 849994\nDescripci�n: ATENCION: EL ENVIO GRATIS SE TRAMITA POR CORREO ORDINARIO Y NO SE ACEPTA CONTRAREEMBOLSO (LEA LAS CONDICIONES PARA MAS INFORMACION). Ed. Quaderns Crema; Barcelona. 1994. Catalan. Rustica. 1 vols. 18x11 cm. 169 pags. Buen estado, salvo leves roces en margenes. NOVELA. N� de ref. de la librer�a 24290\nISBN: 8477273057 Precio: EUR 26,33\nDescripci�n: Edicions Dels Quaderns Crema. Paperback. Estado de conservación: Brand New. In Stock. N� de ref. de la librer�a zk8477273057\nISBN: 8477271054 Precio: EUR 22,49\nDescripci�n: Quaderns Crema, S.A., Barcelona, Spain, 1992. Tapa Blanda Con Solapa. Estado de conservación: Excelente. Primera edición. PRIMERA EDICIÓN. FIRST EDITION. EXCELENTE ejemplar. 169pp + catálogo de colección. N� de ref. de la librer�a 007245\nDescripci�n: Barcelona, Edicions dels Quaderns Crema, 1993. 170 p., 3 f., 8è. Rústica editorial il.lustrada. Molt bon exemplar 1ª edició. Primera edición. 1st edition. First edition. Literatura catalana. Llibre en catala. Libro en catalán. Book in Catalan. Narrativa. N� de ref. de la librer�a 3991\nDescripci�n: Quaderns Crema. Barcelona. 1993. 169pp. Texto en val. 18 x 11 cm. Rústica. N� de ref. de la librer�a A.1602\nTodos los libros Nuevos (4) Antiguos o usados (15) Encuadernaci�n


Avis legal - Hielos Torne y cia - Fabricas de hielo y logística en frío\nEn compliment de la Lley 34/2002, d’11 de juliol, de “Servicios de la Sociedad de la Información y Comercio Electrónico” (LSSI CE), informem als usuaris de les dades de l’empresa propietària d’aquesta web:\nDenominació Social: HIELOS TORNE Y COMPAÑÍA,S.L.\nDomicili Social: Mercabarna, C/ Transversal 6, nº9, 08040 Barcelona.\nInscrita al Registre: Barcelona, en F.176, T.931, Ll.88, Secc.3ª, F.1706, Insc. Iª\n1. RESPONSABILITATS DELS USUARIS\nL’ Usuari és completament responsable del accés i correcte ús de la Web amb subjecció a la legalitat vigent, sigui nacional o internacional, així com als principis de bona fe, a la moral, bones costums i ordre públic.\nEls Usuaris s’abstindran d’usar els serveis i continguts de la Web amb finalitat o efectes il·lícits i que siguin lesius dels drets i interessos de tercers, o que, de qualsevol manera puguin danyar, inutilitzar, afectar o deteriorar la Web, els seus continguts i els seus serveis. Així mateix queda prohibit impedir la normal utilització o gaudi de la Web a altres Usuaris.\nEls que incompleixin aquestes obligacions, respondran de qualsevol perjudici o dany que ocasionin.\n2. RESPONSABILITAT DE HIELOS TORNÉ\nL’Usuari és responsable de comptar amb els serveis i equips necessaris per a la navegació per Internet i per accedir a la Web. En el cas de qualsevol incidència o dificultat per accedir a la Plataforma, l’Usuari pot informar-ho a HIELOS TORNÉ al correu electrònic: hielos@torneycia.com\nHIELOS TORNÉ no respondrà en cas d’ interrupcions del servei, errors de connexió, falta de disponibilitat o deficiències en el servei d’ accés a Internet, ni per interrupcions de la red d’Internet o per qualsevol altre raó aliena al control de HIELOS TORNÉ.\nLes pàgines que composen la Web poden contenir enllaços (links) merament informatius a altres pàgines titularitat de tercers aliens. Per tant, HIELOS TORNÉ no es fa responsable ni de la informació continguda en els mateixos ni de qualsevol efecte que pogués derivar-se d’aquesta informació per escapar al control de HIELOS TORNÉ. Si qualsevol Usuari o tercer observés que aquests enllaços puguin ésser contraris a les lleis, la moral o l’ordre públic, deurà informar-nos per mitjà del correu electrònic lmataix@torneycia.com per a que es prenguin les mesures oportunes.\n4. ACTUALIZACIÓ I MODIFICACIÓ DE LA WEB\nHIELOS TORNÉ es reserva el dret de modificar, en qualsevol moment i sense comunicació previa a l’ Usuari, el present Avís Legal.\nAixí mateix, HIELOS TORNÉ es reserva la facultat d’efectuar, en qualsevol moment i sense necessitat d’avís previ, actualitzacions, modificacions o eliminació d’ informació continguda a la seva Web, a la configuració i presentació d’aquesta i de les condiciones d’accés, sense assumir cap responsabilitat per això.\n5. PROPIETAT INTEL.ECTUAL\nHIELOS TORNÉ és titular o llicenciataria de tots els drets de propietat intel·lectual i industrial inclosos a la Web, així com sobre els continguts accessibles a través de la mateixa.\nEls drets de propietat intel·lectual de la pàgina web, així com : textos, imatges, disseny gràfic, estructura de navegació, informació i continguts que es recullen en ella són titularitat de HIELOS TORNÉ, a qui correspon l’exercici exclusiu dels drets d’explotació dels mateixos de qualsevol forma i, en especial, els drets de reproducció, distribució, comunicació pública i transformació, de conformitat amb la legislació espanyola de drets de propietat intel·lectual i industrial.\nL’ autorització a l’Usuari per a l’accés a la Web no suposa renúncia, transmissió, llicència o cessió total ni parcial sobre drets de propietat intel·lectual o industrial per part de HIELOS TORNÉ.\n6. FUR I LEGISLACIÓ APLICABLE\nEl compliment i interpretació del present Avís Legal es durà a terme de conformitat amb el que es disposa a la normativa espanyola. En cas de qualsevol conflicte en relació al present Avís Legal, les parts es sotmetran, amb renúncia expressa a qualsevol altre fur, als Jutjats de Barcelona


Fa un parell de mesos vaig tenir la oportunitat de mostrar-vos dues fundes a prova dels elements de la companyia Otterbox. Avui us porto dues fundes més de la mateixa companyia que poden ser-vos útils si exposeu els vostres telèfons mòbils a certes dificultats, ja sigui en els vostres moments d’oci o per necessitats de la vostra feina.\nPer una banda tenim la versió per a iPhone 4/4S de la Defender Series with iON Intelligence. La Defender Series és una funda pensada i fabricada per a protegir el mòbil dels impactes i pressions que, de rebre directament, el trencarien. Aquesta versió incorpora el que Otterbox anomena iON Intelligence, un sistema que proporciona una bona quantitat de càrrega addicional de bateria i que gestiona aquesta càrrega de forma més eficient i ens permet gaudir de més hores d’ús, a més de mantenir-nos informats de forma fidedigna de l’energia que tenim disponible al sistema, gràcies a una app que proporcionen de forma gratuïta.\nPer l’altra banda tenim la versió per a iPhone 5 de la Armor Series. Aquesta gamma de fundes, com ja us vam mostrar quan vam provar la versió per a iPhone 4/4S, està dissenyada de forma que el nostre telèfon quedi ben protegit de les inclemències meteorològiques. El fa resistent a l’aigua i altres partícules perilloses a més de proporcionar una gran resistència contra els impactes físics.