Educació musical i dones a València: la Institució per a l'Ensenyament de la Dona - AVAMUS\nEducació musical i dones a València: la Institució per a l’Ensenyament de la Dona\nMª Esperanza Clares Clares\nLa Institució per a l’Ensenyament de la Dona (Institución para la Enseñanza de la Mujer, IEM), fundada en 1888 a València, a semblança de la Institució Lliure d’Ensenyament madrilenya, va fomentar l’educació musical de la dona valenciana. L’entitat va comptar amb una xarxa d’escoles de formació a València, com l’Escola Primària, l’Escola de Segon Ensenyament, l’Escola d’Institutrius i l’Escola de Belles Arts, en les quals s’impartien matèries com Solfeig, Piano i Cant. La IEM va insistir en la importància dels estudis musicals i els va considerar una alternativa professional per a la dona. Després d’una breu introducció sobre l’educació i professionalització de la dona, en aquest treball analitzem el paper de la música en la Institució per a l’Ensenyament de la Dona de València, l’organització, l’ideal educatiu, els plans d’estudis, el professorat i altres activitats musicals no educatives desenvolupades per la institució valenciana.\nLa Institución para la Enseñanza de la Mujer, IEM, fundada en 1888 en Valencia, a semejanza de la Institución Libre de Enseñanza madrileña, fomentó la educación musical de la mujer valenciana. La entidad contó con una red de escuelas de formación en Valencia, como la Escuela Primaria, la Escuela de Segunda Enseñanza, la Escuela de Institutrices y la Escuela de Bellas Artes, en las cuales se impartían materias como Solfeo, Piano y Canto. La IEM insistió en la importancia de los estudios musicales y los consideró una alternativa profesional para la mujer. Después de una breve introducción sobre la educación y profesionalización de la mujer, en este trabajo analizamos el papel de la música en la Institución para la Enseñanza de la Mujer de Valencia, la organización, el ideal educativo, los planes de estudio, el profesorado y otras actividades musicales no educativas desarrolladas por la institución valenciana.\nThe Institution for the Education of Women (Institución para la Enseñanza de la Mujer, IEM), founded in 1888 in Valencia, like the Free Institution of Education in Madrid, encouraged musical education for the Valencian women. The organization had a network of training schools in Valencia, such as the Elementary School, the School of Secondary Education, the School of Governesses and the School of Fine Arts, which taught subjects like Music Theory, Piano and Singing. The IEM stressed the importance of musical studies and these were considered as professional alternative for women. After a brief introduction on education and professionalization of women, in this study we analyze the role of music in the Institution for the Education of Women in Valencia, the organization, the ideal of education, curriculum development, faculty and other non-educational musical activities developed by the Valencian Institution.\nEn aquest treball ens proposem realitzar una primera aproximació a l’educació musical que va rebre la dona valenciana a través de la Institució per a l’Ensenyament de la Dona (Institución para la Enseñanza de la Mujer, d’ara endavant IEM). Aquesta institució, fundada en 1888 a València, a semblança de la Institució Lliure d’Ensenyament madrilenya, va fomentar l’educació musical de la dona valenciana. L’entitat va comptar amb una xarxa d’escoles de formació a València, com l’Escola Primària, l’Escola de Segon Ensenyament, l’Escola d’Institutrius i l’Escola de Belles Arts, en les quals s’impartien matèries com Solfeig, Piano i Cant. La IEM, desapareguda després de la Guerra Civil (Esteban, 1974:4), va insistir en la importància dels estudis musicals i els va considerar una alternativa professional per a la dona.\nEl període cronològic en què se centra aquest estudi comprén des dels orígens de la IEM fins a 1913, data simbòlica que coincideix amb la polèmica generada en l’opinió pública valenciana davant de l’anunci de l’Ajuntament de retirar la seua subvenció anual. Aquest estudi és una primera aproximació a un tema molt ampli, que continuarem en el futur.\nDesprés d’una breu introducció sobre l’educació i professionalització de la dona, en aquest article analitzarem el paper de la música en la Institució, l’organització, l’ideal educatiu, els plans d’estudis, el professorat i altres activitats musicals no educatives desenvolupades per la Institució valenciana.\nPer a realitzar aquesta investigació hem visitat diversos arxius i biblioteques de València i Madrid, en els quals hem consultat: memòries de curs, programes informatius –prospectes–, reglaments, discursos d’obertura de curs i altres publicacions literàries, així com premsa de l’època. Cal assenyalar que el corpus documental més important de la Institució valenciana no es conserva o no s’ha localitzat fins a la data. Les fonts que s’han conservat són, en relació a la documentació que l’esmentada institució va poder generar durant els quasi seixanta anys en què va existir, ínfimes, i a més estan molt disseminades.1\nLa Institució per a l’Ensenyament de la Dona de València ha sigut objecte d’un estudi, publicat en 2012, per Ana Reig, titulat El compromiso social de un político krausista. Rafael Albiñana y la Institución para la Enseñanza de la Mujer en Valencia.2 És la més recent i extensa investigació que ve a sumar-se a altres treballs anteriors, com els d’Esteban Mateo (1974), Bueno Ortuño (1979) i Blasco Carrascosa (1980, 1982 i 1984). Altres investigadors han aportat informació sobre l’ensenyament a València en els segles XIX i XX (Agulló, 1990; Canes, 1990; Fontestad, 2011; Martínez, 1985 i Piqueras, 1980 i 1983), sobre l’educació femenina a Espanya (Alcázar, 2007; Ballarín, 1989; Cantizano, 2004; Delgado, 1994; Mandado, 2011 i Parreño, 2011) i sobre dones i música (Álvarez, 2008; Picó, 2006; Ramos, 2003; Sánchez, 2009 i 2005 i Ozaita, 2001).\n1. EDUCACIÓ I PROFESSIONALITZACIÓ DE LA DONA VALENCIANA EN EL SEGLE XIX\n1. 1 Dones i música\nEn el segle XIX la dona espanyola era majoritariament analfabeta i va tenir un accés a la instrucció més limitat que l’home: en 1900 només un 25 % de les dones espanyoles sabien llegir i escriure (Canes, 1990: 87). En el segle XIX la dona era educada per a ser bona mestressa de casa, mare i esposa i l’estereotip femení vigent va estar íntimament lligat al rol que aquesta havia d’exercir en societat. Aquelles que podien rebre una educació reglada, solien pertànyer generalment a l’aristocràcia i la classe mitjana. En les escoles femenines s’ensenyava lectura, escriptura, costura i brodat, moral i religió i en els casos d’una formació més completa s’impartien nocions bàsiques d’economia, geografia, història, francés i «assignatures d’adornament», és a dir, música i dibuix (Sánchez, 2008:56).\nDes del punt de vista legislatiu, la primera meitat del segle XIX es va caracteritzar per la indefinició al voltant de l’educació femenina.3 La Llei Moyano de 9 de setembre de 1857 va suposar el primer avanç significatiu, des del punt de vista legislatiu, per a l’ensenyament de la dona a Espanya perquè va contemplar la creació d’escoles tant per a xiquets com per a xiquetes en pobles de més de cinc-cents habitants, i en els de menys població, una escola mixta. La nova llei proposava la creació d’Escoles Normals femenines i reconeixia també, per primera vegada, la conveniència de donar una formació pedagògica a les mestres. No obstant això, aquesta llei d’instrucció pública no preparava la dona per a cap treball que no fóra la llar o el magisteri.\nDurant el Sexenni revolucionari, els krausistes van mamprendre una sèrie de mesures encaminades a millorar l’educació de la dona espanyola, igualant els seus drets als de l’home, però sense contraposar els valors de la dona com a esposa i mare.4 El rector de la Universitat Central i antic franciscà Fernando de Castro (1814-1874), en el seu interés per fomentar l’educació de la dona espanyola, va promoure la creació de l’Ateneu Artístic i Literari per a Senyores (febrer del 1869) a Madrid i paral·lelament va organitzar unes Conferències Dominicals per a l’educació de les dones (des de febrer a maig de 1869). Encara que s’hi van tractar diversos temes, totes elles van reivindicar els mateixos drets i deures en matèria d’instrucció per a hòmens i dones, segons les missions que els uns i les altres tenien assignades. La dona, segons els krausistes, havia d’estar capacitada per a «compartir las preocupaciones de un marido progresista y saber comunicar esas ideas a sus hijos» (Alcázar, 2007: 17-18). També per iniciativa de Castro va nàixer l’1 de desembre de 1869 l’Escola d’Institutrius de Madrid i, a l’octubre de 1870 l’Associació per l’Ensenyament de la Dona.5 L’Associació madrilenya va comptar a més amb la Secció d’ Idiomes i Música (1878), Escola de Comerç (1878), Escola de Correus i Telègrafs (1883) i una Escola Primària (1884).\n1.2 Educació musical i dones en col·legis, acadèmies i societats valencianes\nCom era habitual en l’època, la música era una assignatura d’adornament i s’impartia en institucions religioses, col.legis i cases particulars. Ja que es tractava d’una materia complementària a l’educació, les famílies interessades calia que pagaren una quota per les classes de música. A València va haver-hi col·legis que oferien classes de música, com la Casa Enseñanza, dirigida per Catalina Lucena, el Col·legi Valentino, dirigit per Isabel Coll, el Col·legi Edetano, per María Gomis, i el Col·legi Sagrado Corazón, entre d’altres.6\nLes societats valencianes també van oferir classes de música –entre d’altres matèries, com escriptura, primeres lletres i dibuix– a totes les capes socials, inclosa la dona.7 Entre elles va despuntar la Societat Econòmica d’Amics del País de València, que va inaugurar en 1851 una Escola Popular de Música Vocal dirigida per Pascual Pérez Gascón. La contribució de la Societat Econòmica d’Amics del País de València va ser decisiva per a fomentar l’interés per la música en València, i gràcies a la seua iniciativa va nàixer en 1879 el Conservatori de Música de València, els ensenyaments del qual també anaven adreçats a dones.8 La Diputació Provincial i l’Ajuntament de València van contribuir amb subvencions significatives al desenvolupament del projecte, igual que van fer amb l’Escola de Comerç valenciana i la Institució per a l’Ensenyament de la Dona, de les quals ens ocuparem.\nGràcies a la tasca de difusió musical de les societats culturals i recreatives valencianes, l’Ajuntament de València “empezó a asumir responsabilidades en materia educativomusical” (Fontestad, 2011: 21). Diversos professors de música van oferir altrusitament els seus serveis a l’Ajuntament i es van fundar així les primeres escoles municipals de música. En 1868, un any més tard de la creació de l’escola musical per a xiquets pobres dirigida per Manuel Penella Raga, l’Ajuntament valencià va fundar la primera escola pública de música per a xiquetes, dirigida per la professora Consuelo del Rey i situada en l’Escola Normal de Mestres. En 1873, a petició de diversos pares de xiquetes pobres d’escoles públiques, l’Ajuntament va crear una altra escola pública de música per a xiquetes a més de la ja existent i va anomenar professora a Emilia Lacombe.\nEn la segona meitat del segle XIX va haver-hi a València diverses acadèmies de música privades (vegeu una selecció en Quadre 1) i altres acadèmies pertanyien a entitats culturals, les quals només permetien l’accés dels seus socis, com l’Acadèmia Filharmònica del Liceu Valencià. Totes les entitats pedagògiques esmentades, a més d’ocupar-se de l’aspecte didàctic, organitzaven concerts i col·laboraven amb altres entitats corals i teatres.\nAcademia de Música Vocal e Instrumental Carlos Llorens\nAcademia de Música Manuel Penella\nAcademia Vocal Spitzer-Sola Herminia Spitzer i Josep García Sola\nAcademia Amorós Amancio Amorós\nLiceo Artístico Musical Ramón Martínez\nAcademia de Música Pascual Faubel\nQuadre 1. Acadèmies de música valencianes de la segona meitat del segle XIX (selecció)\n2. FUNDACIÓ DE LA INSTITUCIÓ PER L’ENSENYAMENT DE LA DONA DE VALÈNCIA\n2.1 Antecedents: l’Escola de Comerç per a Senyores (1883)\nLa Institució per a l’Ensenyament de la Dona va ser fundada a València en 1888 i va tenir el seu origen en l’antiga Escola de Comerç per a Senyores, fundada l’11 de juliol de 1883 per iniciativa de la Societat Econòmica d’Amics del País de València. Juan Antonio Oliver, soci de l’Econòmica, va ser un dels seus principals promotors.9 L’Escola va inaugurar les seues classes el 23 de novembre de 1884 amb huit alumnes en el local de l’Escola Normal de mestres de València.\nL’objectiu de l’Escola de Comerç, segons el seu Reglament, era oferir a les dones instrucció pròpia per a l’exercici de la professió mercantil.10 Aquestos estudis atorgaven el Títol d’Aptitud Mercantil i les seues matèries s’organitzaven en dos cursos11 en els quals no s’incloïa música.\nLa favorable acollida del Títol d’Aptitud Mercantil va permetre l’ampliació gradual d’altres ensenyaments: un Curs Especial Preparatori i els Estudis d’Ampliació (vegeu Quadre 2). Aquestos últims es van impartir almenys des del curs 1887-88 –no hem trobat documentació dels dos cursos anteriors–. El Curs Especial Preparatori tenia com a finalitat 1) ampliar la instrucció primària de les alumnes i 2) preparar-les per a estudis posteriors.12 Els Estudis d’Ampliació oferien la possibilitat d’ampliar coneixements en diferents matèries, com idiomes, dibuix i música.13\nMatèries Curs Especial Preparatori Títol d’Aptitud Mercantil\n(2 cursos) Estudis d’Ampliació\nLlengua – Lectura\n– Elements de gramàtica espanyola Complement de gramàtica castellana i correspondència comercial en castellà\nLlengües estrangeres – Gramàtica francesa amb exercicis de traducció\n– Conversació i correspondència comercial en francés (2 cursos) Ampliació de francés, anglés, alemany, italià, portugués, rus i suec\nMatemàtiques Elements d’aritmètica i sistema mètric decimal Aritmètica general i mercantil amb nocions de geometria elemental\nFísica i Química – Elements de física\n– Elements de química aplicada al comerç\nGeografia i Història Rudiments de geografia i història Geografia mercantil i nocions de la general Elements d’Història natural\nMatèries econòmiques i mercantils – Tenidoria de llibres amb pràctiques mercantils (2 cursos)\n– Coneixements de les primeres matèries i punts de la seua producció (2 cursos)\n– Nocions d’Economia i legislació mercantil (2 cursos)\nLlar i vida diària – Elements d’higiene domèstica\n– Nocions de dret d’ús freqüent i general aplicació a la vida\nReligió Principis de religió i moral\nDibuix Elements de dibuix Dibuix de figura amb nocions de color i pintura a l’aquarel·la\nQuadre 2. Estudis oferits per l’Escola de Comerç per a senyores\nde València, durant el curs 1887-1888.\nFont: Elaboració pròpia a partir de Sela, A. (1888): «La enseñanza de la mujer en Valencia.\nEscuela de Comercio», BILE, 30 d’abril, p. 109.\n2.2 La fundació de la IEM i la seua trajectòria fins a 1913\nEn 1888, l’Escola de Comerç va canviar de denominació a Institució per a l’Ensenyament de la Dona, nom que va mantenir durant tot el període que hem estudiat.14 La Institució, que va ser reglamentada oficialment pel desembre de 1888, estava presidida per una Junta Directiva, integrada pels professors numeraris de la IEM a més de la Directora de l’Escola Normal de Mestres de València. Els assumptes econòmics depenien de la Junta General, formada per un president i dos vicepresidents, entre d’altres càrrecs, a més dels representants de les corporacions patrocinadores (Societat Econòmica d’Amics del País, Ajuntament i Diputació de València) i socis col·laboradors. Els socis es dividien en tres categories, que depenien de la subvenció que aportaven a la IEM.15\nL’ideal educatiu de la IEM seguia les pautes institucionistes de la Institució Lliure d’Ensenyament de Madrid, que reconeixia el dret de la dona per a desenvolupar totes les seues facultats de la manera més completa possible: educació per damunt de la instrucció per a formar el seu caràcter, desenvolupar el seu propi pensament i enfortir la seua autonomia individual per ensenyar-la a viure. Els criteris pedagògics s’assentaven sobre les bases d’una ensenyança intuïtiva, pràctica, basada en el treball experimental, no memorístic. El prospecte del curs acadèmic\n1891-1892 ho explicava clarament:\n[…] por el método intuitivo, haciendo ver las cosas antes que las palabras, y sustituyendo a la repetición mecánica de las ideas contenidos en un libro, el trabajo personal de la alumna, en el sentido de desarrollar su pensamiento y examinar en su propia conciencia las ideas pero con el auxilio, pero nada más que con el auxilio, del profesor. En dos palabras: enseñanza realista, en vez de la verbalista y libresca.16\nDes de la seua fundació en 1888, la IEM va continuar ampliant les opcions de formació per a dones amb dos tipus d’estudis: aquells que oferien a la dona una educació bàsica i general, és a dir, no professional i els estudis professionals, destinats a formar les alumnes per a obtenir una futura ocupació.\nEn el curs acadèmic 1888-1889, s’incorporen els estudis de Cultura General (o de Segon Ensenyament). Per a ingressar en aquestos estudis, calia que les alumnes tingueren superades les matèries corresponents a Primària i tenir més de deu anys. La finalitat dels estudis de Cultura General o Segona Ensenyança era:\nproporcionar a la mujer los conocimientos que hoy resultan indispensables para vivir en una sociedad culta y para contribuir a la educación de las futuras generaciones. Teniendo en cuenta la escasa preparación con que las alumnas de instrucción primaria salen de las escuelas oficiales, se ha mantenido también el curso preparatorio que tan excelentes resultados ha producido en los años anteriores.17\nDurant aquest curs també van quedar definitivament formades les Escoles d’Idiomes i Belles Arts (aquesta última dividida en Secció de Dibuix i Secció de Música), que procedien dels Estudis d’Ampliació.\nEn el curs 1889-1890 es va afegir l’Escola d’Institutrius18, els requisits d’accés a la qual eren tenir complits dotze anys i superar un examen de continguts generals, entre els quals hi havia principis de solfeig. L’Escola d’Institutrius tenia una doble finalitat:\nPuede considerarse a la vez como general y profesional, y de aquí su doble utilidad, pues no sólo proporciona un medio decoroso de vivir, que hoy no aprovechan más que las señoritas extranjeras, sino que es de suma conveniencia para la vida de familia y para el progreso de la educación nacional el que las madres puedan guiar conscientemente los primeros pasos de sus hijos.19\nEn el curs acadèmic 1896-1897, ja apareix l’Escola Professional, raó per la qual s’implantaria en algun dels dos cursos anteriors. En aquesta escola s’estudiaven assignatures com “Tasques d’adornament i costura” i “Costura de vestits i barrets de senyores”.20\nEn el curs 1898-1899 es va afegir l’Escola Primària, a la qual s’accedia amb cinc anys complits. Aquesta constituïa «el comienzo de la obra educativa, la que tiene la misión de guiar a la mujer en su más temprana edad y prepararla para adquirir con fruto los conocimientos que necesita».21\nAbans de 1912, la IEM va incorporar una Escola d’Adultes, una Escola de la Llar, una Escola de Llenceria i Brodat, així com cursos especials de «Tasques de costura» i «D’escriptura a màquina»22 que substituïen els antics estudis de l’Escola Professional.\nDes del curs 1889-1890, la seu de la Institució es va traslladar des de l’Escola Normal de Mestres -on es van començar a impartir classes-, fins a l’antic palau dels comtes de Parcent, situat en el carrer Juan de Vilarrasa, 12, 2a, on la IEM va habilitar sis aules per a les diverses escoles, amb mobiliari actualitzat segons els models recomanats pel Museu Pedagògic d’Instrucció Primària de Madrid i dependències destinades a Biblioteca, Secretaria i Sala de Gimnàstica, entre d’altres. Desconeixem si existia una sala específica per a les classes de música, encara que des del curs 1888-1889, es va comprar un piano Gómez per a la secció de música, gràcies a la subvenció de la Societat Econòmica d’Amics del País de València.23\nEl claustre de professors durant el període d’anys estudiat és extens. Durant el curs 1889-1890, per exemple, van formar part de la nòmina de docents Eduardo Serrano –Complement de Gramàtica castellana–, Elisa Schmidt –Gramàtica francesa–, Juan Antonio Oliver –Aritmètica general i mercantil–, José Sanmartín –Geografia mercantil–, Dolores Vicent –Cal·ligrafia–, Emilio Roig –Tenidoria de llibres–, Eduardo Boscá –Coneixement de les primeres matèries i punts de producció–, Julia Alarcón –professora de dibuix i pintura–, Adelaida Alarcón –professora de música–, Amancio Amorós –professor de música– i representants d’altres institucions com Joaquín Pardo –Advocat i Expresident de la Diputació Provincial de València–, Joaquín Arnau –catedràtic d’Universitat–, Carmen Godes (professora de l’Escola Normal de Mestres), Aniceto Sela –professor de la Universitat de València–, Manuel Zabala –catedràtic d’Institut– i Baltasar Perales –professor de l’Escola Normal de Mestres–.24\n3. LA MÚSICA EN L’IEM\nLa música era privilegiada dins de l’ideal educatiu de la IEM. No sols va estar present en la majoria de les titulacions oferides per ella sinó que va arribar a formar una secció pròpia que incloïa especialitats de solfeig –en diferents nivells–, cant i piano. La importància que se li va donar a la música en la institució valenciana, coincideix\nplenament amb els ideals educatius al voltant de la música de la seua homònima madrilenya. Per als institucionistes, la música havia de ser part de l’educació integral de l’home, o en altres paraules, havia de formar part de la base de la cultura general a la qual tots els ciutadans havien d’accedir (Sánchez, 2009: 251-262).\n3.1 La música en els plans d’estudis de la IEM\nLa música s’ensenyava en la IEM amb un propòsit clar. En la memòria del curs 1889-1890, Aniceto Sela aclaria:\nNo ha de tratarse en nuestra Escuela de formar artistas –misión que llenan cumplidamente el Conservatorio de Música y la Academia de Bellas Artes–, sino de desarrollar y cultivar el sentimiento y el gusto de las alumnas y de completar su educación con la educación estética. Pero tampoco han de considerarse estas enseñanzas cual objeto de adorno, como aún se las denomina con notorio desconocimiento de sus verdaderos fines.25\nEn la Institució valenciana la música es va concretar en diverses assignatures denominades «Solfeig», «Cant» i «Piano», a més d’una altra genèricament anomenada «Música».\nLa iniciació a la música tenia lloc en El Curs Especial Preparatori (després anomenada Escola Preparatòria), en el qual s’oferien nocions elementals de Solfeig. Els Estudis d’Ampliació, que només van tenir cabuda en els primers anys de la IEM, estaven destinats a completar la formació de les alumnes. Atés que eren estudis complementaris, i a un nivell avançat, les assignatures de música van haver d’oferir un major contingut conceptual. La música estava programada en tres cursos de solfeig, altres tres de piano i una altra assignatura de cant, la duració de la qual no consta.26\nEn l’Escola Primària s’impartia l’assignatura de «Música»; cal suposar que aquesta estiguera dividida en diversos cursos, en els quals s’alternaren el cant i el solfeig i que gradualment introduïren continguts més complexos.\nEn l’Escola de Cultura General o Segon Ensenyament i en l’Escola d’Institutrius s’impartien tres cursos de Solfeig. Almenys des de 1911, una altra assignatura de piano completava el solfeig en l’Escola d’Institutrius.\nEn l’Escola de Belles Arts s’impartia «Solfeig» –tres cursos–, «Piano» –tres cursos– i «Cant» –no ens consta el nombre de cursos–.27 L’Escola de Belles Arts va ser una de les més demandades per les alumnes. El Quadre 3 mostra una relació d’alumnes matriculades en les seccions de Dibuix i Música durant el curs 1889-1890.\nSecció Assignatura Curs Núm. alumnes\nDIBUIX Dibuix d’adorn 1r 8\nDibuix d’adorn 2n 1\nDibuix de figura 1r 4\nDibuix de paisatge – 2\nDibuix de l’antic – 1\nMÚSICA Solfeig 1r 4\nSolfeig 2n 8\nSolfeig 3r 1\nPiano 1r 12\nPiano 2n 4\nPiano 3r 3\nQuadre 3. Nombre d’alumnes matriculades en l’Escola de Belles Arts\ndurant el curs 1889-1890\nFont: Sela, A. : Memoria del curso de 1889 a 1890,\nValencia, Imprenta Francisco Vives Mora, p. 7.\nTal com es dedueix del Quadre 3, les assignatures de música tenien el doble de matrícules. L’èxit de la música encara es fa més notable quan comparem aquestes xifres amb les matriculades en altres escoles. Durant eixe mateix any, l’Escola Preparatòria va comptar amb 22 alumnes; 7 l’Escola de Comerç; 6 la d’Idiomes, enfront de les 48 de l’Escola de Belles Arts –16 i 32 de dibuix i música, respectivament–. Durant el curs següent (1890-1891) el nombre d’alumnes matriculades en la Secció de Música encara continuava sent superior a les matriculades en la de Dibuix –29 enfront de 24, respectivament–.\nLa Secció de Música de l’Escola de Belles Arts va tenir un caràcter professional, encara que amb matisos. Els seus objectius van quedar expressats en els termes següents:\nRectificada la errónea opinión que consideraba como de mero adorno la cultura artística, no hay necesidad de insistir sobre la importancia que estos estudios ofrecen ya como base de una honrosa profesión, ya como medio de educar y elevar el gusto y el sentimiento.28\nSubratllem l’expressió «como base de una honrosa profesión» perquè entenem que aquestos estudis eren insuficients per a la plena dedicació professional musical de la dona.\n3.2 Professorat i mètodes d’ensenyament musical\nDurant els anys estudiats, els professors i professores que van impartir les classes de música en la IEM valenciana van ser Amancio Amorós, Adelaida Alarcón i Asunción Peset.\nEl pianista i compositor Amancio Amorós (1854-1925) va ser el primer professor de Piano i Solfeig de la IEM, càrrec que va exercir entre 1888 i 1901. En 1902 i fins a 1925, Amorós va ser professor de Solfeig i Harmonia del Conservatori de música de València (Micó, 2012: 233, 235). Adelaida Alarcón va ser professora de Piano en la IEM des de 1888 fins a almenys 1894. Ens consta que també va treballar com a professora de piano en el Conservatori de València ja en el segle XX (Fontestad, 2011: 366). La professora de cant, Asunción Peset, va completar el quadre de professors de música, encara que no tenim referències sobre ella.29\nLa documentació consultada permet reconstruir, almenys en part, la metodologia que es va emprar en les classes de música. Segons l’horari del curs 1890-1891, les classes de solfeig i piano s’impartien de dilluns a dissabte, sempre en horari de vesprada i tenien una duració d’una hora i mitja –solfeig– i una hora –piano–.30\nL’assignatura de «Nocions de Música» de l’Escola Preparatòria, que era impartida per Amorós, combinava els rudiments del llenguatge musical amb l’aprenentatge d’algunes senzilles cançons –recordem que el cant coral va ser una parcel·la indispensable de l’educació musical per als institucionistes–.31 Aniceto Sela descrivia així la metodologia seguida en aquestes classes d’iniciació a la música:\nLa clase de Música de la Escuela Preparatoria no ha de limitarse […] a la enseñanza árida y seca del solfeo, que cansa y disgusta a las niñas. En este curso han aprendido algunas cancioncitas fáciles, pasando después de cantarlas de memoria a la notación musical, que sólo así les interesa.32\nLa memòria del curs 1890 a 1891ens aporta interessants dades sobre els mètodes emprats en les classes de solfeig i piano. En l’Escola Preparatòria, en la de Cultura General i en la d’Institutrius, Amorós utilitzava el seu mètode Elementos de Solfeo (ca. 1889-1891). Elementos de Solfeo, reeditat fins a deu ocasions, consta de cent lliçons en clau de sol. Destaca en aquest mètode una preocupació especial per la mesura i l’entonació. La tessitura que comprenen les lliçons va del Do3 al Fa4, sempre en la tonalitat de Do Major. Amorós comença amb exercicis per a aprendre el nom de les notes, després s’ocupa de l’entonació d’intervals i per últim presenta les figures musicals en diverses combinacions rítmiques (Micó, 2012: 272-279).\nEn l’Escola de Belles Arts, els tres cursos de «Solfeig» els impartia Amorós amb dos mètodes: un ja esmentat Elementos de Solfeo, de la seua autoria, i un altre mètode de Segura –probablement Roberto Segura Villalba, professor de piano d’Amorós–. El primer curs de piano de l’Escola de Belles Arts l’impartia Adelaida Alarcón Cárcel, amb el Método Elemental de Piano de Roberto Segura (1879). Els cursos segon i tercer de piano els impartia Amorós amb els mètodes de Czerny i Cramer. La memòria del curs 1890 a 1891 no especifica quins mètodes d’aquestos autors es van utilitzar.33\nLa Biblioteca de la IEM conservava exemplars d’obres i mètodes de piano i solfeig que havien sigut adquirits per compra o bé donats pels propis professors. En 1888, la Biblioteca va comprar, per exemple, el Método de Piano, –1a i 2a part–, de Czerny; el Método de Solfeo d’Eslava; el Método de Piano –1a i 2a part– de Segura i Sonatinas –un quadern–, de Clementi.34\n3.3 Altres activitats musicals\nLa IEM no sols va incorporar les assignatures de solfeig, piano i cant en el seu programa educatiu sinó que la música també va estar present, de manera destacada, en els actes d’inauguració dels seus cursos acadèmics. El repertori que amenitzava aquestos actes va suposar una autèntica promoció de la música de cambra amb obres de Haydn, Mozart, Mendelssohn i Schumann, entre d’altres. En aquestes vetlades no sols es va promocionar la música de cambra d’origen germànic sinó que es va estimular la creació d’obres d’aquest gènere per part de compositors espanyols. El programa que es va oferir al novembre de 1888, dirigit pel professor de la IEM, Amancio Amorós, va incloure la Serenata per a quintet de corda, piano i harmónium, de Pedrell; L’ultimo addio, de Giner; la Canción de cuna, de Schumann; el Scherzo, de Plasencia, i la serenata de López Almagro, Non ti destare.35\nAGULLÓ DÍAZ, C. (1990): «Mujeres para Dios, para la Patria y para el Hogar», en Mujer y Educación en España 1868-1975, IV Coloquio de Historia de la Educación, Santiago de Compostela, Universidad de Santiago, pp. 17-26.\nALCÁZAR CRUZ RODRÍGUEZ, M. (2007): «El acceso de las mujeres a la educación como eje fundamental para su promoción y participación», Sumuntán: anuario de estudios sobre Sierra Mágina, 24, pp. 9-30.\nÁLVAREZ CAÑIBANO, A. (coord.) (2008): Compositoras españolas: La creación musical femenina desde la Edad Media hasta la actualidad, Madrid, Centro de Documentación de Música y Danza.\nBALLARÍN, P. (1989): «La educación de la mujer española en el siglo XIX», Historia de la Educación: Revista interuniversitaria, 8, pp. 245-260.\nBLASCO CARRASCOSA, J. A. (1980): Un arquetipo pedagógico pequeño-burgués. (Teoría y praxis de la Institución Libre de Enseñanza), Fernando Torres, editor, Valencia.\n(1982): Krausisme i Renaixença a València, Valencia, Fernando Torres, editor.\n(1984): El krausisme valencià, València, Institució Alfons el Magnànim.\nBUENO ORTUÑO, J. (1979): La Institución Libre de Enseñanza y Valencia, Valencia, Real Sociedad Económica de Amigos del País.\nCANES GARRIDO, F. (1990): «La educación de la mujer en las memorias técnicas de las maestras de la escuelas públicas de la Ciudad de Valencia (1908-1909)», Mujer y Educación en España 1868-1975, IV Coloquio de Historia de la Educación, Santiago de Compostela, Universidad de Santiago, pp. 87-94.\nCANTIZANO MÁRQUEZ, B. (2004): «La mujer en la prensa femenina del siglo XIX», Ámbitos, 2, pp. 281-298.\nDELGADO, B. (1994): Historia de la educación en España y América. La educación en la España contemporánea (1879-1975), Madrid, Ediciones SM, vol. 3.\nESTEBAN MATEO, L. (1974): La Institución libre de Enseñanza en Valencia, Valencia, Donaire.\nFONTESTAD, A. (2011): El Conservatorio de Música de Valencia. Precedentes e historia temprana (1850-1910),Valencia, Institut Valencià de la Música.\nGALBIS LÓPEZ, V. (1999): “La educación musical española en el siglo XIX: el caso valenciano”, Eufonía, 17, pp. 79-87.\nINSTITUCIÓN PARA LA ENSEÑANZA DE LA MUJER (1889): Prospecto para el curso 1889-1890, Valencia.\n(1889): Prospecto para el curso 1899-1900, Valencia.\n(1890): Reglamento de la Institución para la Enseñanza de la Mujer, Valencia, Imprenta de Francisco Vives Mora.\n: Prospecto para el curso de 1891-1892, Valencia, Imprenta Vives.\n: Prospecto para el Curso 1893-1894, Valencia, Imprenta Gay.\n(1895): «Institución para la Enseñanza de la Mujer», Almanaque de las Provincias para 1895, pp. 279-284.\n. Prospecto para el curso 1896-1897,Valencia, Imprenta y Litografía de José Ortega.\nMANDADO GUTIÉRREZ, R. E. y otros (coords.) (2011): La Institución Libre de Enseñanza y la Asociación para la Enseñanza de la Mujer: bosquejo sobre la educación española del siglo XIX, Santander, Universidad Internacional Menéndez Pelayo.\nMARTÍNEZ BONAFÉ, A. (1985): Ensenyament, burguesia i liberalisme, Valencia, Diputación de Valencia.\nMICÓ TEROL, E. (2012): Amancio Amorós Sirvent (1854-1925) y su proyección en la vida musical valenciana, Tesis Doctoral, Barcelona, Universidad de Barcelona.\nOLIVER, J. A. : Memoria del curso de 1891 a 1892: Institución para la Enseñanza de la mujer, Valencia, Imprenta de Francisco Vives Mora.\n(1913): La educación de la mujer en Valencia, Valencia, Manuel Pau.\nONTAÑON, E. (2003): Un estudio sobre la institución libre de enseñanza y la mujer, Valencia, Universidad Politécnica de Valencia.\nOZAITA, Mª Luisa (1995): «Las compositoras españolas», dentro de ADKINS, P (1995): Las mujeres en la música, Madrid, Alianza Editorial, pp. 397-434.\nPARREÑO ARENAS, E. (2011): “Mujer y Educación. Una mirada sobre la educación femenina durante el siglo XIX”, III Congreso virtual sobre Historia de las mujeres del 15 al 31 de octubre de 2011, Jaén, Asociación de Amigos del Archivo Histórico Provincial. Disponible en http://www.revistacodice.es/publi_virtuales/iii_congreso_mujeres/ [acceso 23/07/2013].\nPICÓ PASCUAL, Miguel Ángel (2006): Sonidos en silencio. Música y mujeres en la España del siglo XIX, Valencia, Ediciones M. Chelcoip.\nPINEDO HERRERO, Carmen i altres (2003): 250 años, la enseñanza de las Bellas Artes en Valencia y su repercusión social, Valencia, Facultad de Bellas Artes de la Universidad Politécnica de Valencia.\nPIQUERAS ARENA, J. (1980): «Educación y crecimiento burgués en el País Valenciano», Anales del Centro de Alzira de la Universidad Nacional de Educación a Distancia, 1, pp. 373-391.\n(1983): El taller y la Escuela en la Valencia del siglo XIX, Valencia, Ayuntamiento de Valencia.\nRAMOS LÓPEZ, P. (2003): Feminismo y música: introducción crítica, Madrid, Narcea, Fundación Invesnes.\nREIG, A. (2012): El compromiso social de un político krausista: Rafael Albiñana y la Institución para la Enseñanza de la Mujer de Valencia, Valencia, Martín Impresores.\nSÁNCHEZ DE ANDRÉS, L. (2005): «El pensamiento estético del Krausismo español», Revista de Musicología, 28/2, pp. 961-976.\n(2005): «La música en la actividad educativa institucionista», Boletín de la Institución Libre de Enseñanza, II Época, 57, pp. 7-18.\n(2008): «Compositoras españolas del siglo XIX: la lucha por espacios de libertad creativa desde el modelo de feminidad decimonónico», dentro de ÁLVAREZ CAÑIBANO, A. (coord.) (2008): Compositoras españolas: La creación musical femenina desde la Edad Media hasta la actualidad, Madrid, Centro de Documentación de Música y Danza, pp. 55-74.\n(2009): «El pensamiento y la actividad musical de Francisco Giner de los Ríos. Iniciativas krausoinstitucionistas en el ámbito de la educación musical (1869-1915)», dentro de VÁZQUEZ-ROMERO, J. M. (coord.) (2009), Francisco Giner de los Ríos. Actualidad de un pensador krausista, Madrid, Marcial Pons, 2009, pp. 199-258.\n(2009): Música para un ideal. Pensamiento y actividad musical del krausismo e institucionismo españoles (1854-1936). Madrid, Sociedad Española de Musicología.\nSELA, A. (1888): «La enseñanza de la mujer en Valencia. Escuela de Comercio», Boletín de la Institución Libre de Enseñanza, 30 de abril, pp. 109-111.\n: Memoria del curso de 1888 a 1889: Institución para la Enseñanza de la mujer, Valencia, Imprenta de Francisco Vives y Cª.\n(1889): «Una nueva Institución para la Enseñanza de la Mujer», Boletín de la Institución Libre de Enseñanza, 15 de diciembre, pp. 353-356.\n: Memoria del curso de 1889 a 1890: Institución para la Enseñanza de la mujer, Valencia, Imprenta de Francisco Vives Mora.\n: Memoria del curso de 1890 a 1891: Institución para la Enseñanza de la mujer, Valencia, Imprenta de Francisco Vives Mora.\nSOLE ROMERO, G. (1990): La instrucción de la mujer en la Restauración: La Asociación para la Enseñanza de la mujer, Tesis Doctoral, Madrid, Facultad de Geografía e Historia, Universidad Complutense de Madrid.\nVÁZQUEZ RAMIL, R. (2001): La Institución Libre de Enseñanza y la educación de la mujer en España: la Residencia de Señoritas (1915-1935), Betanzos, Lugami.\n1. Esteban (1974:4) assenyala que la Junta Rectora presidida per la inspectora Ruiz Vallecillo va ser l’última encarregada de l’edifici i material de la institució després de la Guerra Civil.\n2. Els nostre agraïment a Ana Reig per atendre’ns i oferir-nos la seua ajuda a l’inici d’aquesta investigació.\n3. Sobre la situació educativa de la dona en la primera meitat del segle XIX, vegeu Sole, 1990:33-44.\n4. El Krausisme espanyol va ser un corrent ideològic que va estar vigent a Espanya entre 1854 i 1936, introduït per Julián Sanz del Riu, entre d’altres intel·lectuals. El krausisme es basa en les teories del filòsof alemany Friedrich Krause (1781-1832) i va sorgir per oposició al pensament intel·lectual tradicional del règim conservador de la Restauració. Vegeu Sánchez (2005). Els Krausistes van cultivar especialment els temes d’ètica, dret, sociologia i pedagogia, i van promoure un ampli moviment d’educació popular que va quallar en la Institució Lliure d’Ensenyament de Madrid. La creació de l’ILE es va emmarcar en l’esperit regeneracionista de canvi de segle, que va considerar l’educació en lloc destacat i plantejava una profunda reforma pedagògica, en la qual la música adquiria un nou valor. El Krausisme espanyol es va interessar especialment per l’educació de la dona. Vegeu els estudis de Sánchez (2009, 2009, 2005 i 2005).\n5. Sobre l’Associació per a l’Ensenyament de la Dona i la Institució Lliure d’Ensenyament de Madrid, vegeu: Alcázar (2007), Mandado (2011), Ontañón (2003), Parreño (2011), Sánchez (2009), Sole (1990) i Vázquez (2001).\n6. Vegeu Pinedo (2003: 45) i Sela, A. (1889): «Una nueva Institución para la Enseñanza de la Mujer», Boletín de la Institución Libre de Enseñanza –d’ara endavant abreujat com a BILE–, 15 de desembre, p. 353; Fontestad (2011: 23-37) i Galbis (1999: 86-87).\n7. Per a conéixer quines eren les principals societats culturals amb activitat musical en la València del segle XIX i principis del XX, vegeu Micó (2012:109-137).\n8. Sobre el Conservatori de Música de València i altres escoles ací nomenades, vegeu Fontestad (2011).\n9. Sela, A. (1888): «La enseñanza de la mujer en Valencia», BILE, 30 d’abril, pp. 109-110. A l’abril de 1881, la Societat Econòmica d’Amics del País de València va constituir una comissió encarregada d’estudiar la possibilitat de crear una Escola d’Institutrius i una Escola de Comerç per a Senyores a València. La comissió havia d’encarregar-se de resoldre el finançament i buscar professorat i local. Encara que, en no comptar amb suficients recursos, es va desestimar la creació de l’Escola d’Institutrius per a centrar-se en el projecte de l’Escola de Comerç per a Senyores, fundada finalment en 1883. Arxiu de la Reial Societat Econòmica d’Amics del País de València, d’ara endavant E:VAseap, III-11, C-222, «Escuela de Comercio para Señoras»; Arxiu Històric Municipal de València, d’ara endavant E:VAa, Secció III, Subgrup G Instrucció Pública, Classe II (Ensenyança Superior) Subclasse C, Escoles Especials (1850-1900), nº. 1, «La Sociedad Económica de Amigos del País, solicita una subvención para establecer en esta capital una escuela de comercio para señoras (1883)» i «La sociedad de Amigos del País solicita la subvención de 2000 pesetas en favor de la escuela de comercio para señoras (1886)»; E:VAseap, C. 246, X-Comptabilitat nº. 11, «Libramiento de pago de ciertas cantidades en concepto de subvenciones para el Conservatorio de Música y Escuela de Comercio (1888)»; E:VAseap, C. 255, III-Educació nº. 8, «Folleto relativo al espíritu que anima y al funcionamiento de la Institución para la Enseñanza de la Mujer (1891)»; Institución para la Enseñanza de la Mujer (1895): «Institución para la Enseñanza de la Mujer», Almanaque de las Provincias para 1895, pp. 279-284.\n10. E:VAseap, III-11, C-222, Reglamento de la Escuela de Comercio para Señoras, art. 1.\n11. E:VAseap, III-11, C-222, Reglamento de la Escuela de Comercio para Señoras, art. 4 i 5.\n12. E:VAa, Secció III, Subgrup G Instrucció Pública, Classe II (Ensenyança Superior) Subclasse C, Institución para la Enseñanza de la Mujer de Valencia : Prospecto para el Curso 1893-1894, Valencia, Imprenta Gay, pp. 1-2.\n13. Sela, A. (1888): «La enseñanza de la mujer en Valencia. Escuela de Comercio», BILE, 30 d’abril, p. 109.\n14. En E:VAseap, C. 258, III-Educació nº. 1, «Documentación relativa a la constitución de la Institución de la Enseñanza de la Mujer y su Reglamento (1892)» s’afirma: «Se reorganiza la escuela de comercio para señoras fundada por la Sociedad para constituir la Institución para la Enseñanza de la Mujer, conservando el patronato bajo el cual se estableció».\n15. Els socis «protectors» pagaven almenys 125 pessetes anuals; els «subscriptors», no menys de cinquanta cèntims de pesseta mensuals i els «corresponsals» eren els socis que residien fora de València i tenien a més altres funcions com «recaudar los fondos que se les encomendaren, recibir los donativos y legados que se hicieren a la misma, dar a conocer sus progresos y los beneficios que reporta a la humanidad, y poner en conocimiento de la institución todo lo que en beneficio de la mujer se estableciera en el punto de su residencia». Institución para la Enseñanza de la Mujer (1890): Reglamento de la Institución para la Enseñanza de la Mujer, Valencia, Imprenta de Francisco Vives Mora, pp. 10-11.\n16. E:VAseap, C. 255, III-Educació nº. 8. Institución para la Enseñanza de la Mujer : Prospecto para el curso de 1891-1892, Valencia, Imprenta Vives, p. 2. En aquest sentit, Oliver, J. A. : Memoria del curso de 1891 a 1892, Valencia, Imprenta de Francisco Vives Mora, p. 8 afirmava: «Cifra [la IEM] principalmente su esperanza en […] el método activo que opone a las antiguas formas expositivas y dogmáticas de la llamada ciencia librezca [sic], el trabajo personal de la alumna, su esfuerzo individual auxiliado solamente por el profesor, a fin de estimular su actividad y procurar que ejercite con toda espontaneidad sus propias energías».\n17. Institución para la Enseñanza de la Mujer (1889): Prospecto para el curso 1889-1890, Valencia, p. 1.\n18. Sela, Aniceto (1889): Memoria del curso 1889 a 1890, Valencia, Imprenta Francisco Vives Mora, p. 6.\n19. E:VAseap, C. 255, III-Educació nº 8, Institución para la Enseñanza de la Mujer de Valencia. Prospecto para el curso 1891-1892, p. 2.\n20. Institución para la Enseñanza de la Mujer : Prospecto para el curso 1896-1897, Valencia, Imprenta y Litografía de José Ortega,p. 2.\n21. Institución para la Enseñanza de la Mujer (1899): Prospecto para el curso 1899-1900, Valencia, p. 1.\n22. Oliver (1913: 79, 81).\n23. Sela, A. (1889): «Una nueva Institución para la Enseñanza de la Mujer», BILE, 15 de desembre, p. 356.\n24. E: VAseap, III-11, C-222, Escola de Comerç per a Senyores, profesorat;Institución para la Enseñanza de la Mujer (1889): Prospecto para el curso 1889-1890, Valencia, p. 1.\n25. Sela, Aniceto : Memoria del curso de 1889 a 1890. Valencia, Imprenta Francisco Vives Mora, p. 5.\n26. Sela, A. (1888): «La enseñanza de la mujer en Valencia. Escuela de Comercio», BILE, 30 d’abril, p. 109; Institución para la Enseñanza de la Mujer (1895): «Institución para la Enseñanza de la Mujer», Almanaque de las Provincias para 1895, p. 280.\n27. Institución para la Enseñanza de la Mujer (1895): «Institución para la Enseñanza de la Mujer», Almanaque de las Provincias para 1895, pp. 280-282 i Oliver (1913: 80-81).\n28. E:VAseap, C. 255, III-Educació nº 8, Prospecto de la Institución para la Enseñanza de la mujer, curso 1891-1892, p. 3.\n29. Institución para la Enseñanza de la Mujer de Valencia (1889): Prospecto para el curso 1889-1890, p. 1.\n30. Sela, A. : Memoria del curso de 1890 a 1891, Valencia, Imprenta de Francisco Vives Mora, pp. 19, 20, 22.\n31. Vegeu l’apartat que Sánchez (2009: 286-304) dedica en la seua monografia Música para un ideal als fonaments pedagògics, metodologia i repertori del cant coral en la Institució Lliure d’Ensenyança de Madrid.\n32. Sela, A. : Memoria del curso de 1889 a 1890, Valencia, Imprenta Francisco Vives Mora, p. 6.\n33. Sela, A. : Memoria del curso de 1890 a 1891, Valencia, Imprenta de Francisco Vives Mora, pp. 19, 20, 22.\n34. Sela, A. : Memoria del curso de 1888 a 1889, Valencia, Imprenta Francisco Vives y Cª, pp. 19-21.\n35. Ilustración Musical Hispanoamericana, 30-XII-1888 i Las Provincias, 18-XI-1888.


'Els jocs de la fam', més enllà de l'adolescència | Els Bastards | Blog en català de cinema, sèries i tot allò que envolta el món audiovisual\n2 desembre, 2013 Comentaris (3) Visualitzacions: 1542 Cinema Marc Bataller @marcbataller\nHo reconec, he pecat. A la meva tauleta de nit no tinc cap llibre de Mario Vargas Llosa, Gabriel García Márquez. Miquel Martí i Pol, Virginia Woolf, James Joyce, Mercè Rodoreda, Miguel de Cervantes, Josep Pla o Salvador Espriu. Tampoc no llegeixo Cahiers du cinema ni la revista Time. Ingmar Bergman em sona més a …\n'Els jocs de la fam', més enllà de l'adolescència\nHo reconec, he pecat. A la meva tauleta de nit no tinc cap llibre de Mario Vargas Llosa, Gabriel García Márquez. Miquel Martí i Pol, Virginia Woolf, James Joyce, Mercè Rodoreda, Miguel de Cervantes, Josep Pla o Salvador Espriu. Tampoc no llegeixo Cahiers du cinema ni la revista Time. Ingmar Bergman em sona més a un jugador de segona divisió sueca que no pas a un director de cine. No sóc cap cultureta, a diferència d’algun bastard, que ho és o que ho vol aparentar :))) Per tant, no tinc cap pudor en dir que he llegit la trilogia de Los juegos del hambre i que m’ho he passat teta. Segur que no tindré el mateix bagatge cultural que si hagués cultivat la meva ment amb Guerra y Paz, La Colmena, Ulises o Don Quijote de la Mancha, però segur que m’hauré divertit més.\nAra s’acaba d’estrenar a la gran pantalla la segona part, En Llamas, on ja es pot veure que la revolució serà imminent a Panem. La trilogia de Suzanne Collins és amena i fàcil de llegir gràcies als seus curts capítols plens d’acció i tensió. Està concebuda per enganxar els adolescents, però discrepo que sigui només literatura juvenil. Els adults, com un servidor, també poden quedar corpresos. Vint-i-quatre nens matant-se uns els altres està més a prop de pel·lícules com Battle Royale o Perseguido que no pas de les primeres entregues de Harry Potter o Las crónicas de Narnia.\nTot i sé un defensor a ultrança de Los juegos del hambre, reconec que un dia vaig passar vergonya quan l’estava llegint al tren. Una nena d’uns deu anys em va començar a mirar fixament i no comenceu a pensar ni en Lolita ni en res semblant. Els seus ulls es dirigien cap al meu llibre i de sobte em pregunta: “Quina part estàs llegint? Jo ja vaig per la tercera”. Moment en què vaig adonar-me que potser alguna cosa fallava. O no.\n» Cinema » 'Els jocs de la fam', més enllà de l'adolescència\n3 comentaris to 'Els jocs de la fam', més enllà de l'adolescència\n2 desembre, 2013 a les 9:45\nVaig llegir el primer llibre per curiositat, per comparar amb la peli i per si era més madur. Per entendre el rebombori i perquè la idea principal de la història no em desagrada. No sé ni per on começar a descriure’l. Horrible sería un bon punt de partida. Desapofita la història completament. És molt i molt fluix pel tema que tracta i poc explícit. Vol fer un llibre per tots els públics quan la temàtica no ho permet.\nPerò el que més em va enfurismar és que està mal escrit. No sé dir-te si en anglès fa tanta vergonya o és culpa de la traducció, però és una escriptura molt pobre, sense personalitat, de vocabulari increïblement planer, i plagat de faltes ortogràfiques. No té cap gràcia ni en les descripcions ni en la narració de les accions. El llibre fa mal als ulls i la història va decepcionant per moments.\nQue sigui un llibre enfocat als joves no vol dir que els hagis de tractar de tontos. No passa res per agafar un diccionari si no s’entén una paraula, home. I fins aquí la meva relació amb el llibre. Potser miraré les pelis per veure cm acaba tot plegat, però passo de posar en perill el meu “jo lector” amb un llibre que no es mereix el meu temps.\n2 desembre, 2013 a les 16:48\nAra ja entenc l’aberració de ressenya del llibre “Guerra Mundial Z”…\n2 desembre, 2013 a les 16:09\nHarry Potter sí que és una bona saga literària i cinematogràfica complementària. Juegos del hambre només he vist la peli i és entretinguda i prou. Veurem la segona què tal…?


El Logronyès i el filial mallorquinista: dos equips i un sol destí\n24 setembre 2020 04:12\nAmbdós conjunts necessiten el triomf per allunyar el fantasma del descens\ndBalears | 04 abril 1999\nEl Logronyès ha de menester amb urgència una victòria davant el Mallorca B (Las Gaunas, 18.00 hores) per espantar el fantasma de la Segona Divisió B que ja comença a espantar seriosament l'afició blanc-i-vermella. Per la seva banda el Mallorca B no està exempt de necessitat dels tres punts, ja que els equips de la zona baixa de la classificació s'acosten a molta velocitat i les posicions de descens cada vegada estan més a prop.\nAixí, els dos equips tenen una mateixa fita per a un mateix objectiu i per tant es preveu un partit lluitat fins al darrer minut. El conjunt de La Rioja és el segon pitjor equip "només superat en el segon tram de la lliga per l'Ourense" i s'ha situat en una delicada zona de la taula, a cinc punts dels llocs de descens directe.\nAixò no obstant el tècnic Marco Antonio Boronat assegurà ahir que «és important però no transcendental». Boronat reconegué que les baixes de Luque i Tristán al conjunt balear «són importants», però "és conscient que seran ben substituïts.\nPer la seva banda Nando Pons té precisament aquest hàndicap important a l'hora de preparar un onze de garanties sobretot pel que fa a la zona d'atac, al temps que ha convocat tres porters davant el dubte de Leo Franco fins a darrera hora. Així, Nando Pons convocà 18 jugadors que són Valbuena, Rondo, Porto, Potenzoni, Ivo, Martí, Braña, Sastre, Maldonado, Valerón, Ramón, Leo Franco, Sergio, Cámara, Ortiz, Perera, Alisson i Novo.\nA les baixes de Luque i Tristán i el dubte de Leo Franco s'ha d'afegir també la baixa per sanció de Vaqueriza.


Quan la persona ja ha assolit els objectius fixats en el seu camí però encara requereix de suport per estabilitzar el procés de millora, es posen en marxa altres recursos de l’entitat per continuar el camí. Ho fan, per exemple, amb el programa Llars, en el que participa en José. “Una llar és on tots ens desenvolupem com a persones, on podem relacionar-nos amb els amics i familiars, i és quan, les petites coses cobren sentit: fer un cafè quan ens ve de gust, comprar, cuinar… Aquests petits gestos quotidians són possibles quan es té una llar. tenir una llar és viure dignament en el teu propi entorn. és la base per refer-se i recuperar-se, trobar l’estabilitat i la seguretat que tots necessitem”. La Charo Sillero és la responsable del centre residencial Hort de la Vila. Porta 5 anys gestionant l’equipament, coordina els treballadors i educadors socials i és ella qui valora les arribades i les sortides de tots els usuaris del centre.“La nostra feina és estar al costat de les persones en situació de vulnerabilitat i d’exclusió en tot moment i el temps que sigui necessari”. Les persones que hi viuen són majoritàriament homes d’entre 45 i 70 anys. “Nosaltres partim de la base que tothom té capacitats i habilitats i que recuperar l’autonomia plena és possible”. SJD SS fa un seguiment personalitzat de tots i cadascun dels residents, que aborda totes les àrees imprescindibles per aconseguir-ho: des d’un treball emocional a un de formació professional, on els residents poden aprendre o desenvolupar diferents tasques com informàtica, lectura o costura.\nTemps d’incertesa i superació: quan l’acollida ho és tot\nSens dubte un dels moments més complicats de les persones que entren noves al centre és l’acollida, el primer contacte. Aquest moment genera molta incertesa i les persones noves ho viuen amb por i inseguretat. Venen de viure experiències molt difícils i doloroses, i alguns arriben directament del carrer. És per això que les persones que estan a la recepció han de tenir una sensibilitat extrema a l’hora de dur a terme aquesta primera acollida. És el cas del Marc Camprodon, ell és integrador social, que treballa al centre residencial Hort de la Vila des de 2011. “Les persones arriben molt nervioses, vulnerables, sovint desorientades i sobretot cansades. Moltes vegades, tenen necessitat de poder treure tot el que porten dins i ho fan només entrar. Hem de ser comprensibles i atents, acompanyar la persona en aquest procés i que ens vegi com a iguals. nosaltres només som frontisses que fem que la porta s’obri amb suavitat”. Un cop s’ha fet la primera acollida, comença un procés d’adaptació, en alguns casos és més complicada i en d’altres és més fàcil i ràpida. És el cas de l’Ángela. La coneixem mentre dina al menjador del centre, un espai important perquè és un dels cors d’Hort de la Vila, que en Marc també coordina i que, assegura, “ens serveix per establir diàlegs on la persona explica coses de la seva vida i experiències o records. També podem detectar mancances o problemes amb l’alimentació, la higiene… Realment és un espai on es poden establir molts bons vincles”.\nReconstruir la vida passa també per fer activitats que ajudin a desconnectar. “que les persones ateses participin en activitats els fa sortir de la rutina diària, que és bastant complicada, i fa que comparteixin moments amb els residents i voluntaris. normalitzes una situació”, segons ens explica Imanol Cordero, voluntari d’Hort de la Vila des de fa 1 any. L’Imanol dinamitza els espais lúdics d’Hort de la Vila, per exemple: jocs de taula, als cafès tertúlia, al ping-pong i molt especialment la petanca. Tots els seus companys coinci- deixen a dir que l’Imanol és un dinamitzador nat. Amb ell parlem sobre què l’ha dut a fer voluntariat i què n’extreu de tot aquest any fent aquesta tasca. “crec que puc aportar alguna cosa a la vida dels altres i a la societat. Tu tens la sort de poder gaudir d’una vida correcta: una famí- lia, un lloc on dormir… és veure com podem ajudar aquestes persones. Quan coneixes les persones que viuen aquí, canvia totalment la percepció que tenies sobre els persones sense llar”.


rei|vin|di|ca|dor Mot Agut Adjectiu variable\nreivindicador — reivindicador, ra 1. adj. Que reivindica (ǁ reclama algo a lo que cree tener derecho). Apl. a pers., u. t. c. s.) 2. Que reivindica (ǁ argumenta en favor de algo o de alguien). Apl. a pers., u. t. c. s.) … Diccionario de la lengua española


Use this identifier to quote or link this document: http://hdl.handle.net/2072/40698\nOto Aibal, Alícia; Solé Congost, Maria\nLa Revolución Energética Cubana (REC) surge de las necesidades de resolver la situación social y económica de Cuba, sumergida en una crisis energética con constantes apagones que limitaban por completo todo desarrollo del país. La REC (2006) se basa en los principios de la autosuficiencia energética, el ahorro y uso racional de la energía, y el incremento de la eficiencia en todos los aspectos. En el presente trabajo se realiza el análisis de la sostenibilidad socio-ambiental de la REC en la Universidad Central Marta Abreu de Las Villas (UCLV), ubicada en Santa Clara (Cuba). La valoración se ha efectuado mediante el análisis de los impactos ambientales y sociales en dos estudios paralelos que se complementan aplicando la técnica de conmensurabilidad débil. El conjunto de los programas de la REC han propiciado mejoras en el suministro eléctrico y en el ahorro energético, disminuyendo en un 44% las emisiones de CO2, a pesar del incremento en la actividad docente y en la flota de equipos. Las medidas adoptadas han incidido en la calidad de la docencia, las condiciones de vida, la concienciación y la participación de la población, dando lugar a un impacto social positivo. De esta manera, el balance global de la REC es positivo ya que ha permitido el desarrollo de la UCLV sin incrementar los impactos ambientales, por lo que se puede considerar un paso en el camino hacia la sostenibilidad socio-ambiental.\nLa Revolució Energètica Cubana (REC) sorgeix de les necessitats de resoldre la situació social i econòmica de Cuba, submergida en una crisis energètica amb constants talls en el subministrament elèctric que limitaven completament el desenvolupament del país. La REC (2006) es basa en els principis de l’autosuficiència energètica, l’estalvi i ús racional de l’energia, i el increment de l’eficiència en tots els aspectes. En el present treball es realitza l’anàlisi de la sostenibilitat socio-ambiental de la REC a la “Universidad Central Marta Abreu de Las Villas” (UCLV), ubicada a Santa Clara (Cuba). La valoració s’ha efectuat mitjançant l’anàlisi dels impactes socials i ambientals en dos estudis paral·lels que es complementen aplicant la tècnica de la commensurabilitat dèbil. El conjunt dels programes de la REC han tingut com a principal conseqüència la millora en el subministrament elèctric i l’estalvi energètic, produint la reducció de les emissions de CO2 en un 44% malgrat l’augment de l’activitat en la UCLV i de la flota d’equips. Les mesures adoptades han incidit en la qualitat de la docència, les condicions de vida, la conscienciació i la participació de la població, donant lloc a un impacte social positiu. Així doncs, el balanç global de la REC és positiu ja que ha permès el desenvolupament de la UCLV sense incrementar-ne els impactes ambientals, fet pel qual es pot considerar la REC com un pas en el camí cap a la sostenibilitat socio-ambiental.\nNota: Aquest projecte s’ha desenvolupat conjuntament amb el titulat “La revolución energética cubana: ¿un paso en el camino hacia la sostenibilidad?. Parte II: Análisis de los impactos sociales”, a càrrec de Maribel Calvó i Mercedes Ibáñez.\nRECuba_UCLV_Part01_resum.pdf 476.9 KB PDF Resum del projecte\nRECuba_UCLV_Part01.pdf 4.179 MB PDF Projecte


podi és podi: Institut de France - París\nPubblicato da Carlos Portillo - podi a 06:39\nPatricia Moll 23 aprile 2015 14:13\nBellissima foto Podi.\nCarlos Portillo - podi 23 aprile 2015 16:31\nParigi è davvero una bella città.\nLaura. M 23 aprile 2015 15:30\nParís con sus palacios y puente...Habrá que volver ;)\nCarlos Portillo - podi 23 aprile 2015 16:35\nYo, entrar en museos, no mucho, pero atravesar puentes, contemplar los edificios monumentales, los bulevards, andar aquí allá, este barrio, el otro,... eso sí.\njosep 23 aprile 2015 21:18\nParis es una ciutat meravellosa que sempre ens guarda quelcom per a sorprendre'ns.\nCarlos Portillo - podi 23 aprile 2015 22:03\nTens raó, perque en els sis dies que vaig estar-m'hi vaig visitar tots els barris... Tots els barris que un turista ha de visitar; després hi ha tota una ciutat per sorprendre'ns, potser en una pròxima visita.


Ara mostrant els elements 1-10 d 1045\nAdell i Gisbert, Joan Albert; Albin, F. (2013-05-10)\n0.- Emplaçament i situació\n0.IN-1.- Planta general palau de l'Abat sagristia nova\nFors, Jordi, dib.; Adell i Anglès, Enric (2010-09-14)\n01. Planta situació.Estat actual\nAutor/aRiu Barrera, Eduard (855)Adell i Gisbert, Joan Albert (134)Pastor i Mongrell, Alfred (125)Navarro i Cossio, Antoni (117)Catalunya. Servei del Patrimoni Arquitectònic (67)... Veure mésMatèriaPreromànic (1044)Romànic (1044)Gòtic (1015)Monestir (987)Interior (519)... Veure mésComarcaAlt Empordà (1045)Municipi\nFormatImatge (763)Planimetria (281)Expedient (1)


Descarregar XSplit Broadcaster 3.1.1709.1535 – Vessoft\nDescarregar XSplit Broadcaster\nXSplit Transmissor – un popular programari per a la captura de pantalla de l’ordinador i les emissions de diferents materials de vídeo. El programari permet canviar entre les diferents fonts d’emissió durant la transmissió, afegir el contingut d’una càmera de vídeo, afegir les seccions seleccionades de la pantalla de l’ordinador, les imatges i el contingut flash. El programari conté moltes eines per ajustar la imatge i qualitat del senyal de transmissió tenint en compte les possibilitats del seu equip. El programari és compatible amb el treball amb els serveis populars de YouTube, Twitch, Dailymotion, GG !!, Justin.tv, Ustream i altres. El programari també li permet guardar difusió a l’ordinador per a la posterior anàlisi i edició.\nCaptura de pantalla i difusió\nTreballar amb múltiples càmeres\nÀmplies possibilitats de configuració\nDoneu suport molts serveis de streaming\nComentaris sobre XSplit Broadcaster:\nXSplit Broadcaster Programari relacionat:\nUn conjunt de codecs d'àudio i de vídeo que ajuda a reproduir la majoria dels formats d'arxiu multimèdia i interactua amb els jugadors.\nEl programari funciona amb els arxius de l'oficina de diferents formats i té una funcionalitat significativa i conté un conjunt de plantilles disponibles.\nAIDA64 Extreme 5.92.4300 Standard i Portable\nL'eina per provar i analitzar les capacitats del sistema. El programari mostra la informació detallada sobre el seu component de maquinari de l'equip.\nUn programari per millorar les connexions d'internet en fer els canvis necessaris en la configuració del mòdem i altres mòduls de xarxa.


Qui dia passa, any empeny - 7 de gener - Diari La Veu\nEscriba el número 539450\nQui dia passa, any empeny - 7 de gener\nUna llegenda difícil de confirmar però tan antiga com la mateixa imaginació assegura que, tal dia com hui, el pare Noé va començar a tallar els arbres que necessitava per a construir l’arca. I una altra llegenda, més patriòtica però igualment imaginativa, proposa Morella com el lloc on el pare Noé, els seus parents i els animals, inclosos els dinosaures, van baixar de l’arca, després del diluvi, per a refer la humanitat, amb els mateixos resultats manifestament millorables que abans.\nEl cas és que Morella, un dels pobles més bells del món, celebra cada 7 de gener el dia del seu sant patró, sant Julià, amb diversos actes, sobretot religiosos però també cívics, com ara el lliurament de la medalla de santa Llúcia a les persones que han contribuït a conservar o millorar la cultura morellana en qualsevol dels seus aspectes.\nLa festa hauria de commemorar l’ocupació de Morella pels cristians, però la documentació històrica no ho confirma i diuen que és probable que, en realitat, es tracte del dia en què es va consagrar l’església arxiprestal de Santa Maria la Major, un dels monuments gòtics valencians més impressionants que hem sabut conservar.\nEl sant patró de la ciutat, sant Julià, també té una història tan incerta com totes les anteriors, perquè hi ha qui l’invoca contra diverses malalties, qui el considera patró dels que viuen nòmades pel món, com els músics ambulants, els saltimbanquis, els que feien ballar óssos o cabres o les persones que treballaven en els circs... Però també hi ha qui diu: “Sant Julià, patró de qui se’n va”, perquè és protector i guia dels que se n’han d’anar lluny de casa per a poder guanyar-se la vida, com han fet tants morellans.\nMorella, al cor de l’hivern, continua rebent fornades de turistes que passegen pels carrers costeruts del poble; admiren el castell i els edificis senyorials; escolten les explicacions dels guies; fan milions de fotografies, i es deixen algun euro a les botigues, els forns i els restaurants de la ciutat. Però quan es queda buida, a mitjan vesprada, erta de fred tant si ha nevat com si no, només s’hi escolten les veus dels xiquets que juguen en eixir d’escola, els gralls dels corbs i les campanes glacials de Santa Maria.\nVeure com es pon el sol des del Pla de l’Estudi o l’Albereda, ben abrigats, és un bàlsam per a l’ànima, sobretot si ha nevat, i el ventet fred que baixa del castell o puja des del Bergantes és tan pur com el que devia respirar Noé.\nÉs aleshores, mentre el crepuscle convida a buscar refugi a la vora del foc, amb bona companyia si és possible, quan el foraster té l’ocasió de conéixer el tresor més valuós de Morella: les persones que l’habiten, que suporten els turistes amb un somriure quan fa bon temps i derroten el fred amb la calidesa del seu caràcter quan ve l’hivern. Uns homes i unes dones que no sols estimen el seu poble, sinó que saben encisar els visitants, amb paraules i fets, perquè l’estimem tant com ells mateixos.\nEscriba el número 712733


WorldPay és un proveïdor de serveis de pagament per totes les mides d'empreses. Acceptar pagaments amb targetes de dèbit i targetes de crèdit en línia i en múltiples monedes.\nWorldPay passarel·la de pagament és un plugin per a WordPress que permet el connector WooCommerce per acceptar pagaments amb targeta de crèdit sense haver de preocupar-se dels clients Targetes de crèdit detalls que són atesos pel WorldPay.\n29 febrer 16\neCommerce, eCommerce, tots els Articles, american express, Amex, targeta de crè, dit, comerç, electrò, nic, targeta MasterCard, pagaments en lí, nia, passarel·, les de pagament, terminal de pagament, WooCommerce, wordpress, WorldPay, passarel·, la de WorldPay, WorldPay.com, Comerç, electrò, nic wp


avibotet.cat: APLEC DEL MORELL\nAPLEC DEL MORELL\nCobles: Cossetània, Maricel i La Principal del Llobregat\nD'esquerra a dreta, el president de l'Associació Cultural i Sardanista del Morell, Antón Granell;\nl'autor de la sardana "L'estrella de David", Josep Enric Peris; l'alcalde d'El Morell, Pere Guinovart\ni la regidora de Benestar Social i Sanitat, Maria Lluïsa Policarpo.\nMembres de la Junta de l'Entitat Sardanista, amb l'amiga, Carme\nPruñonosa, fidel col·laboradora en totes les edicions d'aquest aplec.\nImatges de diferents moments del dinar.\nInici del galop, en el concurs de colles improvisades.\nPanoramica del Parc Camí de l'Estació en un moment de l'Aplec.\nEtiquetes de comentaris: APLECS 2012, Cossetània, El Morell, Maricel, Principal del Llobregat\nUs recomano: APLEC DEL MORELL ~\nL'Aplec del Morell es un aplec molt familiar i mi trobo molt be amb ells. Trobar-vos a tu i a l'Àngels va ser fantàstic, així els sardanistes d'arreu que us segueixen el bloc, es poden fer una idea de com ha estat el 4art. aplec del Morell i tot gràcies a vosaltres!


Comic Con Africa (2019) | Roster Con\nPublished on 15 November 2018 - Last update : 19 September 2019\nSeptember 21st 2019 to September 24th 2019\n$#*! My Dad Says, 3rd Rock from the Sun, A Twist in the Tale, All That, Avengers Assemble (TV Show - 2013), Baki the Grappler (Grappler Baki kyokudai taikai), Barbary Coast, Basilisk: Kôga ninpô chô, Blade (TV Show - 2011), Bleach, Boston Legal, Breaking Ground, Con Man, Darker Than Black: Kuro no keiyakusha, Dragons: Race to the Edge, Dragons: Riders of Berk, Fullmetal Alchemist (TV Shows), Generator Rex, Good Girls Revolt, Gormiti: The Lords of Nature Return!, Guardians of the Galaxy (TV Show - 2015), Gunslinger Girl, Haven, Hooker, Kekkaishi, Kôdo giasu: Hangyaku no rurûshu (Code Geass: Lelouch of the Rebellion), Mad (TV Show - 2010), Marvel, Meitantei Conan, Monster (TV Show - 2004), Naruto (TV Shows), Negima! (Mahô sensei Negima!), One Piece, Persona 4: The Animation, Pig Goat Banana Cricket, Pretty Little Liars, Reaper Tales, Regular Show, Rick & Morty, Sanjay and Craig, Saving Hope, Scooby-Doo (TV Shows), Sharp News, Soul Eater, Spider-Man, Star Trek, Star Wars, Street Legal, Sureiyâzu (The Slayers), Teenage Mutant Ninja Turtles (TV Show - 2012), TekWar, The Avengers: Earth's Mightiest Heroes, The Galaxy Railways, The Indian Detective, The Originals, The Vampire Diaries, Titansgrave: The Ashes of Valkana, Transformers Prime, Transformers: Robots in Disguise (TV Show - 2000), Trinity, TripTank, Tsubasa: Reservoir Chronicle, Ultimate Spider-Man (TV Show - 2012), Vampire Knight, Vampire Knight Guilty (Vanpaia naito: Girutî), Voltron: Legendary Defender, William Shatner War Chronicles, Wolverine and the X-Men, X-Men (TV Show - 2011), Young Justice\nGallagher Convention Centre, Halfway House, Midrand, Afrique du Sud\nYour anecdotes about the convention Comic Con Africa (2019)\nSimilar Conventions - Comic Con Africa (2019)


(La) Patufada organitzada | Patufets al món\nCasals, seccions dins de casals, associacions, grups de pares i mares repartits per tot el món, fora dels Països Catalans, es dediquen a ensenyar, compartir i promoure la llengua, la cultura i les tradicions catalanes entre els menuts (i menys menuts). Alguns sumen anys d’activitats i experiències, de lliçons apreses, de reflexions i altres que tot just comencen arriben amb molta energia i noves idees que els nous temps permeten. Tots els grups tenen un relat molt interessant a compartir que pot animar a altres, inspirar, recolzar o interessar a altres grups, tant els que fa temps que existeixen com els que potencialment poden començar demà (!). A (La) Patufada Organitzada volem recollir aquests relats, de la veu dels seus protagonistes, i crear així un espai on ens coneixem i podem compartir reflexions i contactes! Així doncs, en aquesta secció trobareu tot un seguit d’articles signats per cadascun d’aquests grups i amb un contacte per a que pogueu trobar-los fàcilment.\nDins d’aquesta secció, hi hem afegit tres apartats que ens han anat acompanyat al bloc aquests anys, però que, per un motiu o altre, han quedat relativament inactius. Els hem convertit en sub-seccions de (La) Patufada Organitzada, ja que en part hi estan relacionats. Els continguts no varien i continuen sent actives com fins ara: Activitats al món, Llibres al món i Espai Patufets: Cat viatgers.\nSi trobeu a faltar grups i casals que treballin específicament amb nens i joves i si falten localitzacions per a Llibres al món, no dubteu a posar-vos en contacte amb nosaltres: patufetsmon@gmail.com I, evidentment, no dubteu en omplir noves fitxes a activitats al món, tant si formeu o no part d’algun d’aquests grups (persones individuals que elaboren activitats a casa també hi són benvingudes), i en crear nous perfils de Cat viatgers!\nPer accedir als articles, cliqueu aquí.


Cinc detinguts en dos dies a Roses per un robatori en un domicili i una botiga de telefonia La República\nACN Roses.-Els Mossos d’Esquadra han detingut cinc persones en dos dies de diferència a Roses (Alt Empordà) per dos robatoris. El primer d’ells va ser el 21 de març quan […]\nACN Roses.-Els Mossos d’Esquadra han detingut cinc persones en dos dies de diferència a Roses (Alt Empordà) per dos robatoris. El primer d’ells va ser el 21 de març quan la policia va aturar dos homes de 18 i 33 anys de nacionalitat romanesa i veïns de Badalona (Barcelonès) en un control als accessos de la població. Als peus hi portaven sis telèfons mòbils que tenien l’alarma posada. Els Mossos els van detenir per un delicte de robatori amb força. L’endemà a la tarda la policia va detenir tres joves de 18, 20 i 24 anys de nacionalitat marroquina i veïns de Roses per un robatori amb força a l’interior d’un domicili. Els agents van trobar-los donant cops de pedra al pany d’una porta per accedir a l’interior.\nEl primer dels fets va succeir a la matinada del diumenge 21 de març. Quan eren prop de dos quarts de cinc, els Mossos van rebre l’avís que s’estava produint un robatori en una botiga de telefonia a l’avinguda de Jaume I de Roses. Mentre una patrulla es dirigia fins a l’establiment, d’altres van situar-se als accessos de la població per fer controls i evitar que els lladres s’escapessin.Poc després, els agents van detectar un turisme amb dos homes a l’interior que circulava per la Gran Via de Pau Casals en direcció a Figueres. Quan van aturar el vehicle, els agents van veure que als peus del conductor i del copilot hi havia sis telèfons mòbils, tots ells amb l’alarma encara posada. També hi havia uns guants de treball.En paral·lel, la patrulla que estava a la botiga va veure que hi havia un forat al vidre de l’aparador fet amb una tapa de clavegueram i que algú s’havia emportat sis telèfons del taulell amb l’alarma inclosa. Davant de les evidències, els homes van quedar detinguts per un delicte de robatori amb força a l’interior d’un establiment.L’endemà a la tarda, el dilluns 22 de març, els agents de la comissaria de Roses van rebre una trucada avisant que algú estava intentant entrar en una casa del carrer de la Punta. En arribar a l’adreça indicada, els agents van sentir sorolls que venien del darrere del domicili. En apropar-s’hi, es van trobar amb tres joves que donaven cops de pedra a un pany d’una porta i dues altres portes estaven forçades. Els Mossos van trobar dues pedres, dos tornavisos, un ganivet, unes tenalles, unes tisores i una bossa plena de roba. Per aquest motiu van quedar detinguts.Els arrestats, dos d’ells amb antecedents, han passat a disposició judicial el dilluns 22 i dimarts 23 de març i han quedat en llibertat amb càrrecs.


per Redacció - Fotografia: Facebook Ral·li Internacional de la Noguera Pallaresa 10/07/2013 00:00h\nEl Ral·li Internacional de la Noguera Pallaresa celebra la 50a edició| Redacció - Fotografia: Facebook Ral·li Internacional de la Noguera Pallaresa\nL’Ajuntament de Sort en col·laboració amb el club d’esports AEPallars i un gran nombre d’institucions i d’empreses del sector privat han organitzat per al mateix dia 13 una exposició que explica el paper de la Noguera Pallaresa com a bressol del piragüisme d’aigües braves a Catalunya i a l’Estat espanyol. Durant la presentació del 50è Ral·li, celebrada aquest dimecres, el president de la Diputació de Lleida, Joan Reñé, ha destacat l’impacte econòmic i turístic d’aquesta pràctica esportiva per a la comarca del Sobirà.\nEn aquest sentit, l’alcalde de Sort i president del Consell Comarcal del Sobirà, Llàtzer Civis, ha posat l’accent en el nombre d’empreses que s’han creat arran d’aquesta activitat. I fent balanç d’aquestes dècades d’aigües braves ha tingut un record especial per a Josep Biosca Tomàs, impulsor i organitzador fins l’any 1974.\nLa roda de premsa de presentació ha comptat també amb la participació del vicepresident del Patronat de Turisme, Gerard Sabarich, i del medallista olímpic Saül Craviotto, que, apadrinant la celebració d’aquesta 50a edició, n’ha felicitat els organitzadors i els ha desitjat la continuïtat d’aquest projecte en el futur.\nEl 50è Ral·li compta amb el suport de la Diputació de Lleida i també de l’IEI. Durant els dies que se celebrarà els allotjaments turístics del Sobirà estan pràcticament al complet.\nEl Lleida Esportiu comptarà amb Molo la propera temporada


ERC no veu risc al govern, però JxCat li retreu alguns pactes | Xavier Miró | barcelona | Política | El Punt Avui\nERC no veu risc al govern, però JxCat li retreu alguns pactes ERC no veu risc al govern, però JxCat li retreu alguns pactes ERC no veu risc al govern, però JxCat li retreu alguns pactes ERC no veu risc al govern, però JxCat li retreu alguns pactes + ERC no veu risc al govern, però JxCat li retreu alguns pactes E-mail\nAlbert Batet, portaveu de Junts per Catalunya, compareixia ahir al Parlament per valorar els pactes municipals ACN.\nERC no veu risc al govern, però JxCat li retreu alguns pactes ERC no veu risc al govern, però JxCat li retreu alguns pactes ERC no veu risc al govern, però JxCat li retreu alguns pactes ERC no veu risc al govern, però JxCat li retreu alguns pactes ERC no veu risc al govern, però JxCat li retreu alguns pactes E-mail\nEl PDeCAT reivindica alcaldies de JxCat, 22 amb el PSC\nEl PDeCAT es va reivindicar ahir com la primera força municipal de Catalunya, amb 393 alcaldies, comptant-hi 21 entitats municipals descentralitzades (EMD), tot i que la marca electoral va ser la de Junts per Catalunya. Ho va fer després que la mateixa JxCat s’hagués reivindicat com a primera força del país en nombre d’alcaldies per boca del portaveu parlamentari, Albert Batet. Tenint en compte que el PDeCAT és propietari de la marca JxCat, la formació es va mostrar satisfeta en un comunicat. “Que la formació política que tu representes sigui la que té més alcaldies és una gran satisfacció”, afirmava Bonvehí en l’escrit. D’altra banda, el PSC feia públiques ahir les alcaldies d’altres partits a les quals han donat suport els socialistes per integrar-se al govern. Precisament és JxCat la que té més alcaldies amb el suport del PSC, concretament en 22 municipis. En 19 dels quals, l’alcaldia de JxCat és fruit d’un pacte exclusiu amb el PSC, com ara a Calella, les Franqueses del Vallès, Premià, Vilafranca del Penedès, Lloret, el Morell i Vila-seca. Amb alcalde de JxCat gràcies a un pacte amb el PSC i ERC, hi ha Cabrera i Maçanet de la Selva. En canvi, són 12 les alcaldies d’ERC aconseguides per un pacte amb el PSC, una de les quals és la ciutat de Figueres.\nEl Punt Avui. Girona 18-06-2019, Pàgina 12\nEl Punt Avui. Nacional 18-06-2019, Pàgina 12


Gavà amplia i millora el servei de recollida de roba mitjançant contenidors de reciclatge\nNOTÍCIES GAVÀ | ROBA USADA | CONTENIDORS RECICLATGE\nL’Ajuntament de Gavà i Humana Fundación Pueblo para Pueblo han signat un acord per a la gestió del servei de recollida selectiva del residu tèxtil a la ciutat. En total s’han instal·lat 33 contenidors a la via pública on dipositar-hi la roba, el calçat, els complements i el tèxtil de la llar que ja no s’utilitzen i als quals se’ls hi dóna una segona vida mitjançant la reutilització o el reciclatge.\nL’alcaldessa de Gavà, Gemma Badia ha afirmat que “és molt important comptar amb aquest servei de recollida del residu tèxtil i afavorir així el reciclatge i incrementar les taxes. Aquesta roba que rep la posa a diferents botigues de segona mà i amb aquests diners que en treuen de la venda fan col·laboració i cooperació amb gent necessitada.”\nEls residus tèxtils s’han convertit en un problema global: el consum de roba ha crescut de forma accelerada i la seva vida útil cada vegada és més curta. Es calcula que al voltant del 40% de la roba que tenim als armaris no es fa servir durant tot l’any.\nMalauradament, la recollida selectiva a Catalunya representa el 10,6% del total de residus tèxtils provinents del consum a les llars; la resta acaba a la fracció resta, per tant en un abocador o en una incineradora.\nLa reutilització i el reciclatge del tèxtil contribueixen a l’estalvi de recursos, la protecció del medi ambient i la lluita contra el canvi climàtic. Redueixen els residus en els dipòsits controlats i a les plantes incineradores i, per tant, l’emissió de gasos d’efecte d’hivernacle.\nLa Comissió Europea calcula que per cada kg de roba que es reutilitza i no és conduit a un centre de tractament per a incineració, s’hi evita l’emissió de 3,169 kg de CO2.\n#Gavà #roba #calçat #tèxtil #segonamà #residus #reciclatge #reutilització #contenidors #gasosefectehivernacle #CO2 #mediambient #canviclimàtic


1 1 m. [LC] [ED] Peça de drap o de cuir que serveix per a resguardar el davant del vestit de la cintura per avall, o bé, de més, el pit. Davantal de cuina. Davantal amb pitet. Ella era davall l'arbre i tomava les fruites amb el davantal.\n1 2 m. [AGR] Peça de cuir que es posa penjada al ventre dels marrans, davant del penis, per evitar que cobreixin les ovelles.\n2 m. [LC] [IMI] Peça d'un objecte, especialment d'una màquina, que, per la seva posició o servei, es pot comparar a un davantal, com la peça de fusta brunyida que hi sol haver al davant dels telers mecànics per a protegir la roba del refrec de l'operari.\n3 m. [AF] Full transparent col·locat sobre un original amb què es complementen les informacions per a fer una bona reproducció.\n4 m. [LC] En un periòdic, text situat sota els titulars grans de la primera plana.\n5 m. [AQ] Superfície vertical d'un esglaó.


RE: La Taula..... invita\nIntervenció de: bardissa | 13-08-2013\nUn dels meus plats predilectes, i invitada, gràcies Joan!\nLes futeses capten la meva atenció? Depén precisament del significat que els dongui. I em sembla que amb això estic donant també la resposta a la resta de qüestions que has plantejat.\nA tall d'exemple, la caiguda d'unes ulleres dins la tassa d'un wc public i brut convindreu amb mi que es pot catalogar de futesa o insignificància, oi?\nDoncs aquesta insignificància no serà tal en funció del significat que el prota li otorgui doncs ningú parteix d'un full en blanc. M'explico:\nSi estic depressiu perque la tassa es troba a un hospital on apliquen paliatius al pare en els seus darrers dies potser m'enfonsaré més perque aniré a la autocompassió perquè tot el que em passa és "dolent".\nSi estic emprenyat perque cap metge s'atreveix a parlar clar i català del que està succeïnt potser em posi en plan emcagoentot i no deixi metges ni dones de neteja sanse escarni.\nSi estic neguitós perque les decissions que estic prenent en aquells moments sento que em superen i no sempre coincideixen amb el que sento o amb el que faig, potser em quedi immobilitzat de por i ni tan sols sàpiga el que fer amb tassa, ulleres ni merda.\nPerò si em sento en pau, en PAU!, potser llavors somrigui i em surti la vena creativa mentre se'm fa palés quant catxonda pot ser la vida.\nNo recordo com copiar l'enllaç però trobareu la vivència a "La mà entre la merda"\nbardissa | 13/08/2013 a les 11:01\nRE: RE: La Taula..... invita\nMena Guiga | 13/08/2013 a les 13:09\nRE: RE: RE: La Taula..... invita\nMena Guiga | 13/08/2013 a les 13:10\nSi cliqueu les lletres de la taula en vermell surt el relat, bar!!!!\nMena Guiga | 13/08/2013 a les 13:11\nRE: Si cliqueu les lletres de la taula en vermell surt el relat, bar!!!!\nMena Guiga | 13/08/2013 a les 13:13\n"Però si em sento en pau, en PAU!, potser llavors somrigui i em surti la vena creativa mentre se'm fa palés quant catxonda pot ser la vida."\nAquí rau tot. Sí. I no sempre és fàcil. Pau, somirure, creativitat, catxondisme. Sí.\nGràcies, bar, per recordar-m'ho, que estic de baixon (coses de ser com sóc!)\nJoan G. Pons | 13/08/2013 a les 12:43\nCert i m'apunto..... a la paraula trascendent que escrius.... "Depén.... del significat". Cert. La valoració de les futeses és totalment segons el significat, com dius. Gràcies.\nI és que és cert...\nMena Guiga | 13/08/2013 a les 13:32\nL'insignificant són petits TOTS plens i t'hi atures perquè et criden i cadascú té també els seus (tot i tenir-ne en comú). Nosaltres mateixos, cada persona, som petits TOTS insignificants en el gran cosmos.\nPer això cada persona és un tresor i diferent, tingui capes més fotudes i capes més animoses (funciona així) i val la pena conèixer aquestes no foteses per entendre's un mateix i als altres. De la mateixa manera que podem començar observant una fulla per acabar amb l'arbre sencer. I vas englobant. Holística pura.\nMena (jo, per exemple, necessito molt recordar les paraules que he posat entre cometes de la bar, perquè caic molt sovint i sóc molt tossuda per fer cas al que diuen, encara que no ho sembli).


Los 10 mejores hoteles cerca de Agios Haralampos Preveza - Tripadvisor\nHoteles cerca de Caravan Tours\nResorts cerca de Nicopolis Museum\nResorts cerca de Zalongo Monument\nMoteles cerca de Nicopolis Museum\nMoteles cerca de Zalongo Monument\nMejores hoteles cerca de Agios Haralampos Preveza, Grecia\n25 21Is Oktovriou, Preveza 481 00, Grecia\nLeé opiniones sobre Agios Haralampos Preveza\nA 50 km de Agios Haralampos Preveza\n129 de 2.025 establecimientos coinciden con tus filtros. Quitar todos los filtros\n2.025 establecimientos en Preveza\n1. Margarona Royal Hotel\nRoad of Preveza - Agios Thomas, Preveza 481 00, Grecia\nA 2,0 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 1 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\nProvincial Road of Lefkada-Nydri, 31100, Grecia\nA 22,9 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 2 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\n3. Villa Olga Apartments & Studios\nA 17,9 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 3 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\n“Perfecto sitio para desconectar,estuvimos en una suite comodisima decorada con mucho estilo,la cama muy cómoda,disponen de una piscina espectacular,el desayuno casero y muy bueno.Otra cosa a destacar es la...”\n4. Must Boutique Hotel\nA 12,8 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 4 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\n5. Christina Studios\nA 18,4 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 5 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\n6. Aliki Hotel\nA 24,1 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 6 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\n7. Ionion Star Hotel\nA 14,2 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 7 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\n8. Hotel Eleana\nA 22,4 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 8 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\n9. Saint Georges House Hotel\nA 20,1 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 9 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\n10. Hotel Dionysos\nA 6,4 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 10 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\nA 22,8 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 11 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\n12. Porto Galini\nA 24,7 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 12 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\nEl hotel con mejores calificaciones a 1,7 km de Agios Haralampos Preveza\n13. Caretta - Caretta Hotel\nEO Prevezas Igoumenitsas, Lygia 480 62, Grecia\nA 1,7 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 13 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\n14. Vergina Star Hotel\nNikiana Lefkada, Nikiana 31100, Grecia\nA 24,0 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 14 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\n15. Hotel Odyssey\nA 22,5 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 15 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\n16. Avra Beach Hotel\nMain Street, Nidri 31084, Grecia\nA 27,7 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 16 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\n“Nos sentimos muy bien en el hotel, especialmente en el bar, todas las noches estábamos allí con Ioannis y Ioanna y también los recepcionistas eran tan amables y serviciales Lo pasamos muy bien y la piscina es...”\n17. Hotel Lefkas\nPetrou Filippa Papagou 2,, 31100, Grecia\nN.º 17 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\n18. Ionian Blue Bungalows & Spa Resort\nA 24,3 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 18 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\nNidri, Nidri 31084, Grecia\nA 27,9 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 19 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\n20. Hotel Captain Stavros\nA 28,6 km del Agios Haralampos Preveza\nN.º 20 en relación calidad-precio de 2.025 lugares donde alojarse en Preveza\n21. Oscar Hotel


Sant Joan s'afegeix als consistoris investigats per donar suport a la moció sobiranista - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nSant Joan s'afegeix als consistoris investigats per donar suport a la moció sobiranista\nredacció 05.04.2016 | 16:08\nEn primer terme, l´alcalde de Sant Joan de Vilatorrada Gil Ariso. Arxiu/Josep Sallent\nL'Ajuntament de Sant Joan de Vilatorrada s'ha afegit a la llista de consistoris investigats per l'Audiència Nacional per haver aprovat una moció de suport a la resolució del passat 9 de novembre del Parlament de Catalunya. El ple de l'Ajuntament va aprovar la moció el passat 26 de novembre.\nDimecres de la setmana passada agents dels Mossos d'Esquadra van comunicar a l'Ajuntament de manera oficial el requeriment en què es demana la documentació relativa al ple municipal del 26 de novembre.\nSuport al món local\nEn aquest context, l'alcalde de Sant Joan de Vilatorrada, Gil Ariso, va participar divendres al matí a Barcelona a l'acte convocat per l'Assemblea Nacional Catalana, Òmnium Cultural, l'Associació de Municipis per la Independència i l'Associació Catalana de Municipis.\nLa trobada, celebrada a la plaça del Rei de la ciutat, va escenificar el suport de les entitats nacionalistes i el món local als ajuntaments investigats per aquesta causa. Les entitats convocants van criticar la desproporcionalitat i abús del govern espanyol per perseguir els ajuntaments i els càrrecs electes que han aprovat durant els darrers mesos mocions de suport a la declaració del Parlament de Catalunya.


Lindy Hop | Pep & Emi\nEl Lindy Hop és un ball de parella dels anys 30. Va néixer a les sales de ball de Harlem de les ganes que el jovent tenia de passar-s’ho bé amb la música de les Big Bands. La música de moda als anys 30 era el Swing (el tipus de Jazz més ballable) i el Lindy Hop s’hi adapta perfectament (pot ser lent o ràpid, energètic o delicat, senzill o fins i tot acrobàtic!). És un ball molt dinàmic i creatiu que engloba moltíssims estils diferents: tothom pot trobar la seva pròpia manera de ballar Lindy Hop.\nAmb la 2a Guerra Mundial va desaparèixer. A finals dels anys 80 es va tornar a posar de moda des dels Estats Units i també des de Suècia. I ara torna a estar de màxima actualitat per tota Europa i Amèrica del Nord (i també a altres països com Austràlia, Argentina, Japó, Corea i Singapur). Actualment encara hi ha ballarins i cantants d’aquella època com: Norma Miller, Dawn Hampton, Sugar Sullivan, Chazz Young, Barbara Billups…..\nGràcies a ballarins d’aquella època com Frankie Manning vam poder recuperar el Lindy Hop. Va donar classes fins el 94 anys a tot el món, i especialment al campament que es realitza a Suècia “Herräng Dance Camp”. Mai no li podrem estar prou agraïts per tot el que va donar al món del Swing.


Simfònica de Corda i Cobla | Sonabé.cat\nTag Archives: Simfònica de Corda i Cobla\nLa Simfònica de Cobla i Corda presenta nou disc\nDesprés de l’èxit assolit el 2008 amb el seu primer disc, la SCCC presentarà el 20 de novembre de 2009 el seu nou disc “Inoblidables en concert”. Ho farà a l’Auditori de Girona amb un repertori d’obres inoblidables de la música catalana, especialment orquestrades per aquest esdeveniment.\nLa formació orquestral integrada per La Principal de la Bisbal – Cobla oficial de la Generalitat de Catalunya i Creu de Sant Jordi – i l’Orquestra de Cambra de l’Empordà – Premi Nacional de Música de Catalunya – (fins a un total de 42 instrumentistes) i dirigida per Francesc Cassú i Carles Coll, presenta per primera vegada un repertori d’obres inoblidables de la música catalana amb peces tant emblemàtiques que van des de “L’Hereu Riera” fins a “Boig per tu”, expressament orquestrades per a aquest enregistrament que ha comptat en la seva creació amb compositors i músics de talla internacional com Monsenyor Valentí Miserachs, President de l’Institut Pontifici de Música Sacra, Ricard Miralles, Max Havart, Manel Camp o Josep Cassú d’entre molts altres.\nLes entrades per aquest concert son disponibles a partir a les taquilles de l’Auditori de Girona i al ‘Servicaixa’.\nEtiquetes: Carles Coll, Francesc Cassú, La Principal de la Bisbal, OCE, Orquestra de Cambra de l'Empordà, SCCC, Simfònica de Corda i Cobla\nCategories Actes i activitats, Cobla, Concert, Orquestra\nUna orquestra única en el món\nCarles Coll explica així en què consisteix la Simfònica de Corda i Cobla: «Multipliques per dos els músics de l’OCE per tenir una simfònica i substitueixes els instruments de vent habituals d’aquestes orquestres pels vents de la cobla, més l’arpa i la percussió.»\nEn total, 37 músics que completen una formació òbviament irrepetible en altres cultures i fins i tot sense precedents en la nostra, on algunes orquestres simfòniques sí que han adaptat sardanes però sense el tret diferencial dels vents de la cobla.\nTambé l’OCE havia gravat un disc titulat Sardanes de corda per a Metalquimia, però ara l’empresa creada pel besaluenc i sardanista reconegut Narcís Lagares volia anar més enllà i va plantejar aquest nou repte a Carles Coll i Francesc Cassú. «Volíem començar la casa pels fonaments i per això vam triar una sèrie de sardanes que tothom coneix, però encarregant a bons orquestradors que les adaptessin i aconseguissin un bon equilibri perquè els vents no trepitgessin les cordes en aquest experiment de laboratori», explica Coll.\nEl disc, gravat aquest estiu als estudis 44.1 d’Aiguaviva, es va completar amb tres sardanes noves: Sirenes, d’Albert Guinovart; Companyonia universal, de Salvador Brotons -tots dos autors seran presents al concert de divendres a l’Auditori (21.00 h), presentat per Martí Gironell i gravat en vídeo perquè es pugui veure després al web de l’orquestra-, i la composició …i en Jordi i la Maria, que Narcís Lagares ha dedicat als seus néts nascuts recentment i que complementa, ja des del títol, una sardana anterior: Estimada Laia. La resta d’obres incloses a Sardanes per al món són La Santa Espina, d’Enric Morera, orquestrada per Esteve Palet; Girona aimada, de Vicenç Bou, adaptada per Marc Timon; La pubilla empordanesa, de Josep Serra (Carles Coll); Una rosella, de Manel Saderra (Coll); A Palmira, de Jaume Cristau; Al capdavall del pont vell, de Josep Cassú; Niu d’amor, de Ricard Viladesau (Josep Cassú); La festa de Sant Martirià, de Conrad Saló (Cassú); Sant Martí del Canigó, de Pau Casals; Aurora promesa, de Francesc Cassú, i Bona festa, de Josep Vicens, l’avi Xaxu, orquestrada per Marc Timon.\nL’objectiu és anar encarregant noves obres per a aquesta formació, que, tot i els compromisos de l’OCE i de la Principal de la Bisbal, vol fer uns 25 concerts durant el seu primer any de vida. Ja està previst que la SCCC ofereixi el 10 de gener vinent al Jardí el concert inaugural de Figueres com a capital de la cultura catalana del 2009. «Hi ha moltes ciutats pubilles de la sardana, però Figueres n’és la mare, i ara que la sardana està en crisi tenim el repte d’aconseguir que no desaparegui.»\nFont: XAVIER CASTILLÓN per http://www.vilaweb.cat/www/elpunt/noticia?p_idcmp=3071675\nEtiquetes: Albert Guinovart, Alt Empordà, Avi Xaxu, Carles Coll, Conrad Saló, Enric Morera, Esteve Palet, Figueres, Francesc Cassú, Jaume Cristau, Josep Cassú, Josep Vicens, Manel Saderra, Marc Timon, Martí Gironell, música, Metalquimia, Narcís Lagares, Orquestra de Cambra de l'Empordà, Pau Casals, Principal de la Bisbal, Punt Diari, Ricard Viladesau, Salvador Brotons, Sardanes de corda, Simfònica de Corda i Cobla, Vilaweb, Xavier Castillón, Xaxu\nCategories Concert, Instrumental, Orquestra, Sardana, Tradicional


Persones Grans amb Opinió: La Constitució, 42 anys\nLa Constitució, 42 anys\nLa Constitució de l'any 1978\nAl 1978 l’incipient democràcia del nostre país va aconseguir amb penes i treballs fer una nova constitució apartada dels anys foscos del franquisme. Amb un gran esforç per part de totes les parts, dretes, esquerres i centres, van aconseguir fer una constitució que ha regit amb bé i mal fins els nostres dies.\nLa figura del Rei, pilar de la Constitució\nLa pobra Carta Magna, després d’aquests anys, sembla que hi ha algun tema important que comença a grinyolar, es basava com a pal de paller en la figura del Rei i sense entrar en cap mena de comentari és obvi que no esta donant la talla.\nDesprés de 43 anys la Constitució ha envellit,\nsembla un llibre foradat\nTenim un altre punt molt important que és el dret al treball, per descomptat aquest ni s’acosta a cap situació real i jo diria que cada cop està més allunyat de la realitat. Si parlem de l'habitatge, “ni te cuento”, ja estem a un nivell d’abandó social que ens fa mirar als països del tercer món, on els nostres joves, una gran majoria sols poden aspirar a viure amb pisos compartits o amb els pares.\nUna nova forma de treballar\nNo parlem de l'educació, on cada govern intenta fer una reforma pensant jo crec més en la seva política que pel bé dels mestres i alumnats. També el dret de la igualtat entre homes i dones que encara que s’avança poquet a poquet, no deixa d’haver-hi un espai encara infranquejable. I la situació de les autonomies no deixa d’estar amb alguns aspectes embastada.\nAquesta noia, que sembla que no ha mort mai cap mosca,\nHa obert la Caixa de Pandora\nCom ha passat amb altres països s’han anat fent reformes per ajustar-les al segle XXI, però aquí al nostre Estat de moment no es veu plausible. I cada dia que passa, es nota que es queda curta per a poder modernitzar el nostre país. Qui obrirà la capsa de Pandora per aconseguir una Carta nova per a tots els espanyols ???\nBatussa en el Parlament Japonès\nAquí encara no hi hem arribat!!\nDe moment com que el Covid tot ho acapara, no es veu pas factible, però a la llarga alguna cosa haurem de fer. Si que és cert, ens agradi o no que hem passat d’una transició democràtica modèlica, a un estat que molta gent ja no confia en la seva efectivitat. Veure les batusses diàries entre partits, perdent-se el respecte i alimentant a mitjans d’informació que el que fan es tirar més llenya al foc i no es veu pas la llum cap a una solució digna.\nAixò si que és una bona estirada d'orelles\nAixò també es veu en les estirades d’orelles que els organismes internacionals donen a certs estament del nostre estat, com a aplicació de pràctiques poc ajustades al dret internacional.\nI quan he vist un anunci a la TV dient que Espanya és el país més ric del món...\nCrec que pequem una miqueta de falses pretensions.\nÉs lamentable comprovar que els optimistes projectes de la Constitució de l'any 1978 han quedat, al cap de més de quaranta anys, en això, en simples projectes, sense acabar-se de realitzar, especialment pel que fa referència al dret a l'habitatge.\nPer altra banda, el pal de paller del que ens parla en Salvador CM, també ha acabat fallant, de manera que tot plegat ens ha deixat en una lamentable inseguretat social. No hi ha dubte que una posada al dia de la nostra vetusta Constitució, seria molt necessària.\n24 de gener de 2021, a les 22:25