DECRET 317/1997, de 24 de desembre, del Govern Valencià, pel qual s'aprova el Pla Integral de Residus de la Comunitat Valenciana. [97/A0212]\n(DOGV núm. 3160 de 13.01.1998) Ref. Base de dades 0055/1998\nData d'entrada en vigor: 14.01.1998\nData de fi de vigència: 27.06.2013\nNotes: Conté la planificació global de les actuacions de la Generalitat Valenciana i les entitats locals en matèria de gestió de residus, el model de gestió, la zonificació i les prioritats d'actuacions i inversió, pel que fa a la política de gestió de residus.\nDECRET 81/2013, de 21 de juny, del Consell, d'aprovació definitiva del Pla Integral de Residus de la Comunitat Valenciana (PIRCV). [2013/6658]\nORDRE de 23 de juny de 1998, de la Conselleria de Medi Ambient, per la qual es convoquen subvencions destinades a activitats de tractament i gestió de purins. [1998/X5480]\nORDRE de 24 de juny de 1998, de la Conselleri de Medi Ambient, per la qual s'estableix el règim de subvencions a la minimització de residus a les empreses del sector industrial. [1998/C5487]\nORDRE de 3 de febrer de 1999, de la Conselleria de Medi Ambient, pel qual s'estableix el règim de subvencions a la minimització de residus. [1999/M1052]\nDECRET 32/1999, de 2 de març, del Govern Valencià, pel qual s'aprova la modificació del Pla Integral de Residus de la Comunitat Valenciana. [1999/X1944]\nDECRET 127/2006, de 15 de setembre, del Consell, pel qual es desenvolupa la Llei 2/2006, de 5 de maig, de la Generalitat, de Prevenció de la Contaminació i Qualitat Ambiental. [2006/10761]\nTemàtics: residu, programa d'actuació, protecció del medi ambient\nEl Reial Decret Legislatiu 1163/1986, de 13 de juny, pel qual es modifica la Llei 42/1975, de 19 de novembre, de Deixalles i Residus Sòlids Urbans, atribueix a les comunitats autònomes la competència d'elaboració de plans de gestió d'aquests residus en el seu àmbit territorial, plans que seran de compliment obligat per a les entitats públiques i privades.\nEl Decret 202/1997, d'1 de juliol, del Govern Valencià (DOGV núm. 3031, de 9 de juliol), va regular la tramitació i l'aprovació del Pla Integral de Residus de la Comunitat Valenciana.\nComplits els tràmits requerits per l'article 2 d'aquest decret, ja que, com a tràmits més significatius, el projecte del Pla Integral de Residus va ser aprovat inicialment per la Resolució de data 14 de juliol de 1997, del conseller de Medi Ambient (DOGV núm. 3036, de 16 de juliol); va ser sotmés a informació pública i audiència dels organismes establits en l'esmentat article 2; es van estudiar les al·legacions presentades en els dos tràmits i s'hi van introduir, d'acord amb aquelles, determinades modificacions, i va ser aprovat provisionalment per la Resolució de data 5 de desembre de 1997, del conseller de Medi Ambient, escau ara aprovar-lo mitjançant un decret del Govern Valencià.\nPer aquesta raó, a proposta del conseller de Medi Ambient, després de la deliberació prèvia del Govern Valencià en la reunió del dia 24 de desembre de 1997,\nAprovar el Pla Integral de Residus de la Comunitat Valenciana, el qual serà remés a les Cort Valencianes perquè en prenga coneixement.\nEs faculta el conseller de Medi Ambient perquè dicte les disposicions que calguen per al desplegament d'aquest decret.\nValència, 24 de desembre de 1997\nJOSÉ MANUEL CASTELLA ALMIÑANA


Com informar amb perspectiva de gènere / Cómo informar con perspectiva de género – MiM Comunicació\n16/04/2018 25/03/2018 mimcomunicacio\nAvui ens volem fer ressò d’un article de la revista del Col·legi de Periodistes de Catalunya, de Marta Roqueta, que ofereix una sèrie de consells amb l’objectiu d’aprendre noves tècniques que permeten informar amb perspectiva de gènere.\nEvitar estereotips: els estereotips associats a les dones més freqüents als mitjans són els de la superwoman, el de cuidadora i el de dona passiva. Per desactivar estereotips, es recomana aplicar la regla de la inversió, és a dir, imaginar que s ‘està escrivint sobre un home.\nBuscar més expertes: incorporar més dones a les taules de debats, com a fonts d’informació… per aconseguir-ho es recomana elaborar una base de dades de dones expertes en diferents àmbits.\nRigor en la violència masclista: utilitzar fonts especialitzades, explicar el context social i donar la xifra oficial de dones assassinades.\nLlenguatge inclusiu: usar el desdoblament en una notícia pot ser llarg, per això és recomana usar el llenguatge inclusiu, com substantius genèrics (ciutadania, classe política).\nEl sostre de vidre / El techo de cristal\nesp_ Hoy nos queremos hacer eco de un artículo de la revista del Colegio de Periodistas de Cataluña, de Marta Roqueta, que ofrece una serie de consejos con el objetivo de aprender nuevas técnicas que permiten informar con perspectiva de género.\nEvitar estereotipos: los estereotipos asociados a las mujeres más frecuentes en los medios son los de la superwoman, el de cuidadora y el de mujer pasiva. Para desactivar estereotipos, se recomienda aplicar la regla de la inversión, es decir, imaginar que se está escribiendo sobre un hombre.\nBuscar más expertas: incorporar más mujeres en las mesas de debates, como fuentes de información… para ello se recomienda elaborar una base de datos de mujeres expertas en diferentes ámbitos.\nRigor en la violencia machista: utilizar fuentes especializadas, explicar el contexto social y dar la cifra oficial de mujeres asesinadas.\nLenguaje inclusivo: usar el desdoblamiento en una noticia puede ser largo, por eso se recomienda usar el lenguaje inclusivo, como sustantivos genéricos (ciudadanía, clase política).\nperspectiva de género pespectiva de gènere\nEntrada anteriorCom divulgar ciència a YouTube / Cómo divulgar ciencia en YouTube\nSegüent entradaPots ser un motorista 2.0 /Puedes ser un motorista 2.0


Les empreses que vulguin adherir-se a la campanya de promoció turística EL SUPERMES per oferir un descompte especial a les famílies cal que omplin aquesta fitxa de participació.\nEls descomptes s'aplicaran durant tota la campanya de promoció: des de l'1 al 30 d'abril de 2017 (ambdós inclosos).\nQui es vulgui adherir a la campanya ho ha de fer abans del 24 de febrer complimentant el formulari de participació.\nL'usuari queda informat i consent que, en obtenir un descompte o promoció d'una tercera empresa en aquest lloc web, les seves dades personals seran cedides a aquesta empresa amb la finalitat de gestionar el servei requerit.


Ja no ens alimenten molles: Quan el mal ve d'Almansa\nQuan el mal ve d'Almansa\nEl 25 d’abril de 1707, fa tres-cents anys justos, les tropes catalanes eren derrotades per l’aliança franco-espanyola de Felip V que, d’aquesta manera, iniciava l’ocupació del territori català. La resistència fou ferotge, acarnissada. Els nostres avantpassats van defensar amb la pròpia vida la seva independència, la nostra llibertat. Però les forces eren desiguals: set anys més tard, queia Barcelona i finalment, el 1715 ho feia Mallorca. La federació catalano-aragonesa, els Països Catalans, com a entitat nacional independent, passava a la història sota la repressió i el derecho de conquista dels espanyols. El Decret de Nova Planta n’estipularia els termes: persecució sense treva a la pròpia existència del fet català; un dels primers genocidis nacionals de la història moderna. Això sí, si pot ser “que se consiga el efecto sin que se note el cuidado”.\nSovint, als qui recordem d’on venim i quina és la raó que ens trobem on som ara, se’ns titlla d’essencialistes, d’identitaris. Però ja ho cantava el Raimon que “qui perd els orígens, per la identitat”. I la nostra identitat nacional es forja en la nostra història. Com fan tots els pobles amb un mínim d’autoestima. No em sorprèn que els espanyols procurin que oblidem que la nostra espanyolitat es fonamenta en l’ocupació, en la derrota, però que els propis catalans no volguem recordar que un dia vam ser lliures ens hauria de fer veure fins a quin punt la repressió, el càstig continu, el mesnypreu i la submissió s’han acabat instal·lant a l’ànima dels catalans.\nRecordar. No per llepar-se les ferides arraulits en la nostra impotència, sinó per ser conscients de la dignitat d’un poble que, tres-cents anys després, segueix ben viu. Perquè els anys no legitimen la injustícia, ni aigualeixen els nostres drets. Som la mateixa nació que érem i encara tenim tot el dret a ser el que vulguem.\nRecordar. Per ser conscients que som els hereus dels qui van vessar la sang per defensar el nostre dret a ser. Per denunciar que el rei d’Espanya, que tan estimen alguns penedesencs, és l’hereu directe de qui ens el va arrabassar la nostra llibertat, de qui va passar a sang i foc pobles i viles. Un rei que –no ho oblidem-, de la mà del dictador, ha assumit sense escrúpols tres-cents anys d’ignomínia.\nPotser ja és hora que diguem prou.\n25 anys de llibertat\nEquidistància a la vilafranquina\nDe la perplexitat al ridícul


Tàrraco Viva - PRESENTACIÓ\nDel 18 al 31 de Maig\nTarragona reviu durant catorze dies l’esplendor de la seva pròpia història. Un viatge que es remunta dos mil anys enrere; als seus orígens, a l’antiga civilització romana. La Tàrraco que l’emperador August va convertir en capital imperial romana i que l’any 2000 fou declarada Patrimoni Mundial per la UNESCO. Un festival cultural internacional que va en augment i que ja compta amb 42 activitats, més de 250 actes i 26 espais distribuïts arreu de la ciutat com l’Amfiteatre, el Camp de Mart o les Muralles.\nNomés cal passejar per la ciutat, deixar volar la imaginació i endinsar-se en la vida dels avantpassats romans. Les recreacions històriques entorn la vida militar i quotidiana ens permeten satisfer qualsevol curiositat sobre com eren els jocs de gladiadors en honor del déu Apol•lo a l’Amfiteatre, com jugaven els infants en aquella època, quins eren els plats típics de l’antic imperi, quin tipus de música devien escoltar, com enterraven els primers cristians als seus difunts... Tot un conjunt de propostes per fer embadalir tant a petits com a grans a través del patrimoni història i arqueològic.\nEs tracta del festival de divulgació i especialització de la cultura i la civilització de l’antiga roma més complet dels que se celebren avui en dia arreu d’Europa. Un Festival que potencia els grups locals de la ciutat on la seva participació supera el cinquanta per cent.\nI l’activitat tampoc cessa per la nit. «Les Nits de Tàrraco Viva» és una de les darreres novetats que s’han incorporat a la programació d’enguany. Durant dues hores i mitja, tothom qui ho desitgi pot gaudir de comentaris històrics sobre els monument on es fa l’activitat, realitzar diferents activitats de recreació i divulgació històrica i, per acabar, una comisatio, una mena de ressopó que feien els antics romans al finalitzar els banquets (convivium) per gaudir de la conversa i compartir qualsevol opinió.\nNo obstant, una de les novetats més destacades en el marc del Festival sorgeix l’any 2008 amb la pretensió d’estar present en cadascuna de les edicions. Es tracta de la Trobada Internacional sobre la Divulgació del Patrimoni Històric Romà amb la voluntat de posar en contacte programadors de diferents festivals com aquest.\nTarraco Viva és un certamen que va sorgir amb l’objectiu de donar suport ciutadà a la candidatura de Tàrraco com a Patrimoni Mundial de la UNESCO. Però, vist el seu èxit es va plantejar celebrar-ho anualment. Cada cop hi ha més acceptació i participació de públic, tan local, nacional com internacional. De fet, aquest és un dels objectius proposats per aquestes jornades. El poder crear un producte cultural de gran qualitat per generar turisme cultural relacionat amb el patrimoni històric. En la darrera edició, s’ha comptabilitzat més 50.000 visites a les diferents activitats amb aforament controlat, sense comptar els espais de lliure accés.


'Lumínic', el Festival de Fotografia, aterra a Sant Cugat\nFins al 17 de jul. de 2022\nEl festival de fotografia de Sant Cugat explorarà el concepte del límit de l'11 de juny al 22 de juliol\nQuè té a veure el límit amb la fotografia? Això és el que es podrà veure a diversos espais de Sant Cugat al Lumínic, de l'11 de juny al 22 de juliol. L'edició d'aquest any convida a explorar el concepte de límit a través d'una programació que compta amb artistes consagrats i emergents, tant a escala nacional com internacional. Es podran veure fins a 15 exposicions en diferents punts del municipi i també hi haurà taules rodones, conferències i tallers relacionats amb el món fotogràfic.\nUna de les exposicions més destacades és 'Avedon at Work', de Laura Wilson. Es tracta d'un conjunt de fotografies i de dietaris que expliquen els mètodes de treball d'Avedon, un reconegut fotògraf. També es podrà veure l'exposició 'Col·lectiva d'artistes d'Argentina', comissariada per Daniela Palafundi. José Luís Carrillo presentarà el seu fotollibre 'Los Hijos del Ciervo', editat per l'editorial LUMÍNIC, i que posa la mirada a la Vall de l'Alt Tajo, un dels territoris més despoblats d'Europa i dominat per la naturalesa salvatge. Una altra de les exposicions que podreu visitar és 'Brians. Dones Invisibles' de Camila Oliveira, una sèrie fotogràfica que retrata dones que han patit violència masclista, a les quals la fotògrafa va conèixer durant la seva estada als centres penitenciaris de Brians i Wad-Ras.\nPodeu consultar la resta d'activitats al web del festival.\ndg., 26 de juny 2022 2:00Diversos Espais\ndl., 27 de juny 2022 2:00Diversos Espais\ndt., 28 de juny 2022 2:00Diversos Espais\ndc., 29 de juny 2022 2:00Diversos Espais\ndj., 30 de juny 2022 2:00Diversos Espais\ndv., 1 de jul. 2022 2:00Diversos Espais\nds., 2 de jul. 2022 2:00Diversos Espais\ndg., 3 de jul. 2022 2:00Diversos Espais\ndl., 4 de jul. 2022 2:00Diversos Espais\ndt., 5 de jul. 2022 2:00Diversos Espais


Històries veïnals: HV 8/7: Absència\nQuan algú se'n va i algú es queda sol. Per molt temps? Què hi troba a faltar? Què deixa de tenir l'altra? No res, potser? Com redreça la situació? Això ens ho expliquen, amb palíndroms o sense, la Xica de Reykjavik, la Carme Fortià, en Robertinhos i en Pratinsky.\nNo sabia exactament quan de temps portava caminant, però s’havia anat fent de nit mentre deixava córrer les hores per carrers dels quals mai n’aprendria el nom.\nLa llum esmorteïda dels fanals, lluny de guiar les passes d’un cos—que ja no era un cos, sinó un bolidroc de pell, sang i ossos—; feia més trista, fins i tot insuportable, la realitat. Un desfici electritzant, gelatinós, li impedia deixar de caminar, perquè mentre caminava; era. Mentre caminava, el món, aquella ciutat, continuava sent un lloc real, difuminat i fràgil, però real; i en aquell context recent, palpable, havien passat coses, s’havien dit paraules, s’havien mantingut mirades que només havien deixat de ser al mudar en somriures, carícies o petons. I tot això havia estat tangible, encara que els records anaren desfent-se i assetjant les voreres amb aquell líquid dens i calent que ho embrutava tot; i aquella nota, dins del tremolós puny esquerre que la mantenia presonera, li recordava amb un silenci esfereïdor, la veritat trencadissa i cínica del que acabarien convertint-se els seus dies.\nAquell matí, al despertar, no podia imaginar com anaven a canviar les coses. Tot romania igual i no obstant això, tot era ja distint. La casa acusava l’absència inesperada d’una respiració i en un primer moment mentre travessava el tros de passadís des del dormitori fins a la cuina, amb la seguretat de trobar damunt la taula el mateix pastís de festucs i mascarpone de tots els dissabtes del matí que pogués recordar, no va ser capaç de reaccionar, de preveure el que significava aquell tros de paper, que ocupava el seu lloc, damunt la taula.\nFeia dies que la seva mirada es trobava absent, dies que li havia semblat notar una buidor creixent, una tristor difosa en l’ambient que s’havia anat camuflant entre els somriures discrets que sorgien de les seves carícies cada nit. Però aquell matí el silenci fou complet, el blanc vertiginós de les parets l’acusava per totes les paraules no dites, per totes les veritats no explicades que havien crescut enverinades... La maleta no hi era; faltava la seva roba, el seu llibre preferit, el portàtil on desava totes les seves històries i la banda sonora de la seva vida. Mancava la seva pròpia ombra i la seva essència començava a desaparèixer. Ja només podia intentar buscar-la, atrapar la seva silueta vagant per la ciutat, desitjant que li concedís el perdó. I començà a caminar sota el sol del matí, seguí caminant sota la calor asfixiant del migdia, i pels carrers més foscos de la nit. En ocasions li semblava captar l’olor del seu perfum, veure el seu perfil en un banc, sentir la seva veu o el seu riure plaent. Però tot era el caprici de la seva culpabilitat, recordant-li allò que havia perdut, havent-se perdut a si mateix.\nVa arribar al seu lloc de feina. Un dia més la mateixa porta, la cara antipàtica del recepcionista i la mateixa habitació tronada. Fotografies d’art déco de gust dubtós, llençols prims com paper de fumar de tantes rentades, esquitxades i suors aliens. Li esperaven vuit hores de separar la seva ment del seu cos, de volar lluny d’aquell antre on ni els escarabats gosaven entrar. Vuit hores per pensar que havia perdut l’únic que li importava a la seva vida. Vuit hores de llepar cossos estranys i de satisfer les demandes dels clients del meublé, de la casa de relax masculí on treballava. Vuit hores de suplici físic que, en aquell instant, li semblaven menys dures d’aguantar que el terror de tornar a casa seva, a una casa buida, testimoni de l’absència de la seva respiració.\nOn podia estar? On podia haver anat? Tan sols tenia aquell missatge, deixat al mateix lloc on abans hi solia trobar un pastís. S’estava tornant paranoic. La començava a veure arreu. Fins i tot al metro havia agafat a una noia per la cintura, fent-li aquella broma de sorprendre-la quan no s’ho esperava que tants riures i abraçades havia generat. Malauradament, a la desconeguda no li va agradar i tampoc es va creure les seves excuses. Tal espectacle van protagonitzar que va acabar a la comissaria de la Guardia Urbana. Per sort, el sergent de guàrdia era client habitual seu i, a canvi de no fer públic el seu vici secret i a quina part de la seva anatomia li agradava que li fiquessin un tipus especial de crema, el va deixar lliure sense càrrecs.\nCada dia anava a pitjor. Ja no vivia. La seva vida era una absència continuada. Havia de fer alguna cosa.\nVa decidir-se a traspassar la porta del cibercafè pakistanès que tenia més proper al prostíbul on oferia els seus serveis. Va gogglejar frenèticament el nom d’ella amb resultats confosos. Seguint una entrada més enllà de la sisena pàgina de resultats, va trobar un enllaç que el va dirigir a Twitter, i que el va tensar més encara. Va trobar-lo en una pàgina d’esoterisme a la que s’oferien vidències i sanacions per un grup multiracial d’expertíssimes bruixes.\nNo podia creure que hagués pogut passar gairebé un any de la seva vida amb la vident Tnediv (tal i com informava el peu de fotografia de la web).\nVa aprofitar per fer una trucada al número que apareixia a internet: 906 666 609. Una veu masculina però amb un to agut que portava a confusió, el va atendre sol·lícitament, però l’informà que malauradament la vident Tnediv en aquell moment no estava disponible. A canvi, el podia posar en contacte amb sis vidents de contrastada experiència, i que la tarifa del servei no superava els tres euros per minut (amb l’IVA a part). Intentà sense èxit que l’home de la veu dubtosa l’informés del horari en que la dona estaria disponible.\nVan seguir molts dies de trucades al 906 666 609, a partir de les quals va descobrir que la veu atiplada que atenia el telèfon s’alternava amb una altra de femenina i poc modulada, però càlida al final. La tercera setmana de trucades va arribar el rebut d’Amema: 685,86 €. Això sí que era un problema, un veritable problema. Tot i haver renunciat al pastís de mascarpone i festucs, a finals de mes mai tenia més de 100 € al banc (la crisi l’havia portat a acceptar una feina de “puto” assalariat). el club el pagava per jornada treballada a finals de mes sense comptabilitzar clients ni la complexitat de cada encontre (això darrer quedava a discreció del client i aquí també la crisi feia estralls).\nFent mans i mànigues va recórrer al marit de la seva germana (mai s’havien fet patxoca, però ell en reconeixia un aspecte que la seva germana ni sospitava). Se li va oferir obertament i el bordegàs s’hi va atansar frenèticament.\nUn mes més tard va recuperar amb ell la tradició del pastís sabàtic.\nI aquí un gat i allà un gos, aquest palindrom ja és fos.\n© La Xica de Reykjavik, Carme Fortià, Robertinhos i Pratinsky\nPublicat per Unknown en dijous, de gener 13, 2011\nEtiquetes: Carme Fortià, D'Històries veïnals, Pratinsky, Roberthinos\nFelicitats veïns, veig que heu sabut redreçar bé la situació.


El Parlament de Catalunya valora demanar la compareixença de banquers andorrans - FÒRUM.ad\nEl Parlament de Catalunya valora demanar la compareixença de banquers andorrans\nOn: 18/11/14 15:22\nDiversos grups parlamentaris catalans han demanat la compareixença de quatre banquers de BPA i Andbank a la comissió d’investigació sobre el frau i l’evasió fiscals i les pràctiques de corrupció política. En especial es vol aclarir el ‘cas Pujol’. També s’ha demanat la compareixença de l’ambaixador d’Andorra a Espanya i l’exresponsable de seguretat de l’ambaixada d’Espanya. Si la mesa de la comissió aprovés les compareixences, aquestes serien voluntàries.\nEntre els grups parlamentaris d’ERC, el PSC, ICV-EUiA i la CUP s’ha demanat la compareixença al parlament català de quatre banquers d’Andorra. Són el president d’Andbank, Manel Cerqueda; el seu conseller delegat, Jordi Comas; el president de BPA, Ramon Cierco, i el vicepresident, Higini Cierco.\nJuntament amb Ciutadans, també volen que comparegui l’extinent coronel de la guàrdia civil i exresponsable de seguretat de l’ambaixada d’Espanya, José Matas Zapata.\nA més, la CUP també demana que comparegui Jaume Gaytán, ambaixador d’Andorra a Espanya. La mesa de la comissió haurà de votar les compareixences que proposen els diferents grups parlamentaris. En cas d’aprovar-se, però, els cridats a declarar no tenen l’obligació de fer-ho.\nLa demanda de compareixences es podria ampliar més endavant.\nNext Post: Ferran Torrent a Encamp per “Andorra Negra”