ANOMALISA | M.A.Confidential\nTal com plasma de forma clara el seu títol, Anomalisa exposa una constant reivindicació de l’anomalia dins de la normalitat, de la diferenciació dins de la monotonia. Tot i que el joc de paraules que crea amb el personatge de Lisa és relativament fàcil i explícit, ningú pot discutir que expressa a la perfecció el que busca Charlie Kaufman amb aquesta obra. D’una banda, s’esmera en retratar, pas a pas, la quotidianitat i el tedi que viu el seu protagonista; de l’altra, representa de forma simple però molt significativa la seva necessitat de fugir d’aquesta situació. Així, Michael Stone de seguida deixa de ser una marioneta i ens emmiralla en la seva humanitat, i aquest contrast de l’artificialitat visual amb l’autenticitat del seu interior genera una especial sensibilitat cap a ell. Darrere els moviments bruscos de l'”stop-motion” i les costures dels diferents materials de què està fet, el personatge mostra una franquesa que pocs actors de carn i ossos aconseguirien. És un ninot, però la sensació és que podríem mirar-lo als ulls i parlar-hi.\nPerò la tècnica usada per Kaufman no només respon a repte del grau de realisme que pot assolir l’animació, sinó que queda molt més justificada per com representa el principal terror del seu protagonista: l’estandarització de la mediocritat. Les mateixes cares, les mateixes veus, les mateixes paraules, les mateixes accions… un entorn capaç de generar una soledat que fa por, però que a la vegada pot encendre una llum més brillant que mai quan es troba aquell element que se surt d’allò establert. La sensibilitat amb què Kaufman passa a observar aquesta nova il·lusió que pot ajudar Michael a escapar ens duu a moments realment memorables, com per exemple la versió més dolça i emotiva que s’ha fet mai del “Girls just wanna have fun” de Cindy Lauper. La direcció i el to del film evolucionen de forma paral·lela a la ment del seu protagonista, i és aquí on l’exteriorització dels dubtes, les desil·lusions i les resignacions porten a una revolució final que acaba de demostrar que Anomalisa és molt més versàtil del que pot semblar al principi.\nEntre tota la seva virtut tècnica i la escenificació del missatge que vol transmetre Charlie Kaufman, seria injust no destacar la decisiva aportació de David Thewlis i Jennifer Jason Leigh posant les veus als dos protagonistes d’Anomalisa. Tot aquest realisme és, en bona part, també mèrit seu, ja que saben convertir els personatges en un tot, i no simples marionetes amb veu a sobre. D’altra banda, la producció d’escenaris i efectes visuals és brillant, traspassant un cop més aquesta suposada artificialitat de textures i moviments que tindria el film pel fet d’estar animat, i permetent a Kaufman aconseguir enquadraments tan significatius com aquest genial aclariment del vidre entelat, la llum encegant els ulls de Michael o la suau carícia als cabells de Lisa. I el millor de tot és que el film ho fa sense buscar en cap moment amagar les imprecisions de la seva naturalesa artesanal.\nConeixent la ment de Charlie Kaufman, no deixa de sobtar que Anomalisa sigui, dins de la seva interpretació relativament apartada de la realitat, una obra tan senzilla i terrenal. I també sobta, o potser no tant, que en el fons resulti tan amarga en el seu sabor. Kaufman sempre s’ha caracteritzat per presentar-nos i simbolitzar-nos personatges atrapats dins d’un món propi i alienat que busquen desesperadament una via per a fugir (Cómo ser John Malkovich, Adaptation), però aquí demostra que no li fan falta les excentricitats mostrades en el passat per a expressar aquesta angoixa i inseguretat de no saber-ne sortir. A Anomalisa, només necessita unes quantes marionetes amb cares intercambiables i sense massa particularitats per a deixar-nos empremta de forma delicada, però molt intensa. I sí, possiblement li ha servit per a rubricar la seva pel·lícula més completa.\nOSCARS 2016 – Valoració →


Els municipis turístics creen un bloc a Cullera per a exigir un millor finançament | Cullera\nEl president de la comissió i alcalde de Cullera, Jordi Mayor, ha explicat al final de la reunió de treball que les ciutats turístiques valencianes «hem decidit crear un bloc per la millora del nostre finançament» i plantejaran al govern autonòmic que el pròxim estatut dels municipis turístics contemple que el fet d'ostentar este reconeixement «s'erigisca en element corrector per a rebre subvencions i, més concretament, diners del Fons de Cooperació Municipal de la Generalitat».\nEl primer edil cullerenc ha tornat a posar sobre la taula una de les reivindicacions per les quals ha lluitat durant estos últims tres anys. «Els municipis turístics realitzem un esforç extra per a prestar serveis per a tota la gent que rebem: policia, neteja, manteniment, etc; açò ha de vore's reflectit en els diners que rebem de les Administracions superiors, que han de reconéixer este sobreesforç. És una reivindicació justa i beneficiosa per a tots, residents i visitants, perquè es podran millorar els serveis que oferim com a ajuntaments».\nJordi Mayor ha recordat que municipis com Cullera «tenim un cens oficial que res té a vore amb la població flotant real al llarg de tot l'any. Si el criteri d'adjudicació d'ajudes públiques es fonamenta solament en la població empadronada, llavors s'està cometent una injustícia amb nosaltres i estic convençut que el govern autonòmic serà sensible a esta petició».\nLa màxima autoritat local ha recordat que l'actual sistema «genera un infrafinançament de les localitats turístiques» que, ha recordat, «som un pilar bàsic de l'economia valenciana».\nLa cita de Cullera s'emmarca en la política de la FVMP d'intentar acostar les seues activitats al territori. Actualment, la Comissió de Turisme treballa en una proposta d'estatut de municipi turístic, un treball que seguirà endavant.


El Madrid s'enfrontarà al Dinamo de Kiev\nEl partit d'anada es disputarà el 3 de març a Madrid i el de tornada dia 17 a Ucraïna\nEuropa Press/France Press | 17 desembre 1998\nEl sorteig de quarts de final de la Lliga de Campions deixà un bon emparellament per al Reial Madrid, ja que s'haurà d'enfrontar a un dels equips més fluixos que hi havia al bombo, sempre «a priori».\nEl Dinamo de Kiev compta amb el handicap que quan se celebri l'eliminatòria, el mes de març, sofriran l'aturada de la Lliga a Ucraïna, i alguns jugadors deixaran l'equip aprofitant aquesta circumstància.\nEl campió d'Ucraïna es classificà per a quarts de final de la Lliga de Campions com a campió del Grup E, deixant fora Lens, Arsenal i Panathinaikos.\nEl seu entrenador, el veterà Valery Lobanovsky, va fer gran el Dinamo de Kiev als anys 80, amb un equip que meravellà tot el món i guanyà la Recopa el 1986 a l'Atlètic de Madrid a Lió per 3-0, amb Belanov com a estrella. També havia guanyat la Recopa abans a l'any 1975.\nL'onze tipus del Dinamo de Kiev durant la primera fase de la Lliga de Campions ha estat el format per Shovkovsky, Luzhny, Vaschuk, Golovko, Dmitrulin, Balkevitch, Gusin, Kaladze, Kossovsky, Shevchenko i Rebrov.\nL'any passat va ser un dels millors equips de la primera fase i a quarts va ser eliminat per la Juventus de Torí.


Kereden Location Saint-Malo França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nKereden Location22 Avenue Pasteur, Sillon, Saint-Malo, França, 35400 - Veure al mapaExcepcional9,2Basada en57comentarisKereden LocationVeure més fotos"Great location one minute from beach and ten minutes walk to..."AndrewUnited KingdomVeure més fotosVeure totes les 40 fotosExcel·lent ubicació 9,2Veure al mapa9,2Ubicació\nSobre l'allotjamentDescripcióAl visitar Saint-Malo, vosté es sentirà com a casa a Kereden Location, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Fort National, Ciutat Enmurallada, Musée du Château donen a aquest hotel un encant especial. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Saint-Malo. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar per garantir el més gran comfort possible als seus clients. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, reproductor de DVD/CD, nevera, forn microones, renta vaixelles per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Kereden Location no troba competidors en cap categoria.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesiarentadorasecadoraforn microonesrenta vaixellestelevisió de pantalla plananeverareproductor de DVD/CD Idiomes ParlatsFrancèsHolandès Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantPlease note that a EUR 300 damages deposit will be requested upon arrival. This may be used to charge for any damages incurred to the accommodation during your stay.


L’Informatiu 18/11/2021 - TV Sabadell · Vallès\nAnterior L’informatiu 19/11/2021\nPròxim L’Informatiu 16/11/2021\n– L’ajuntament ja ha presentat el programa d’activitats de cara aquest nadal, que enguany torna a agafar protagonisme. La ciutat recupera clàssics com la cavalcada de Reis i també aposta per augmentar actes que ja se celebraven com la fira de Santa Llúcia.\n– Torna la panera solidària de la Fundació Atendis i aquest any ho fa amb més d’una cinquantena de premis. L’objectiu és arribar als 25 mil euros recaptats per tal de finançar projectes.\n– Veïns i veïnes del barri de Can Puiggener participen en el projecte “Posem color al barri”, una iniciativa que es desenvolupa en el marc del programa “Sabadell ON. La cultura al teu barri” i que acabarà amb una gran pintada a l’espai públic.\n– En esports, el Sabadell s’enfrontarà a l’Atlético Sanluqueño a la primera ronda de la Copa del Rei. Els arlequinats s’ho jugaran tot a partit únic al camp a l’Estadio El Palmar.


Laura Macías / Tomàs Blanes • crepuscle 791 • divendres 8 de juliol | e s c o l t i v e i g\nLaura Macías / Tomàs Blanes • crepuscle 791 • divendres 8 de juliol\n8 Juliol 201128 Juliol 2011 ~ escoltiveig\tAl final d’aquesta setmana arriba el programa 791 d’El crepuscle encén estels · IB3 Ràdio, 21:00 · Com cada divendres, intentarem esbrinar EL SENTIT DE LA VIDA, amb l’ajuda de Joan Roca, i parlarem de la sèrie Dos hombres y medio a la secció d’EL\nTELESCOPI. A continuació, parlarem amb dos dels nostres selenites, LAURA MACÍAS –directora artística de la Companyia de Dansa Pasodos– i el psiquiatre TOMÀS BLANES.\nHi ha pot haver alguna relació entre la dansa i el tractament dels trastorns mentals? Així ho creuen dansaterapeutes com la ballarina catalana Beatriz Langa, qui l’octubre passat presentà al 23è Congrés de la Societat Espanyola de Psiquiatria i Psicoteràpia de l’Infant i l’Adolescent una comunicació sobre l’ús de la Dansa-Moviment Teràpia per a tractar els trastorns infantils i juvenils de la conducta alimentària a l’Hospital Sant Joan de Déu d’Esplugues de Llobregat, una localitat de l’àrea metropolitana de Barcelona.\nPer cert, a Esplugues de Llobregat hi ha una de les 164 estacions del Metro de Barcelona, un transport públic que compta amb 11 línies, 123 quilòmetres de longitud i … 791 vehicles, entre màquines i vagons …791, precisament, com Crepuscles comptam fins el dia d’avui.\nPublicat a Radioscopi\tBalearsballarinaballetBlanescatalàcrepuscleDansaestelsestiuIB3illesLauraMacíasMallorcametgepsiquiatrepsiquiatriaradioTomàsvideo\tNavegació d'entrades\n< Previous Franz Liszt • crepuscle 790 • dijous 7 de juliolNext > GRANS FRACASSOS DE LA HISTÒRIA • 27. L’estiu: el bronzejat\tDeixa un comentari Cancel·la la resposta\tEscriu aquí el comentari...


El 50 anys del rellançament d’Edicions Proa al Museu de la Vida Rural - Bonart\nEl 50 anys del rellançament d’Edicions Proa al Museu de la Vida Rural\nbonart l'espluga de francolí - 04/05/15\nEl Museu de la Vida Rural de l’Espluga de Francolí inaugurarà el 8 de maig, a les set de la tarda, l’exposició La propera festa del llibre serà de color carbassa! que commemora el cinquantenari del rellançament d’Edicions Proa. Es faran càrrec de la presentació el seu comissari, Julià Guillamon; el director de Programes i Cooperació de Biblioteques de Barcelona, Juanjo Arranz; i el director del Museu de la Vida Rural, Ramon Rosich. L’exposició romandrà al Museu fins el 28 de juny.\nL’any 1964 es va rellançar Edicions Proa sota el patrocini del mecenes Joan B. Cendrós amb un cridaner eslògan, La propera festa del llibre serà de color taronja!. Feia referència al color de les portades de la col·lecció A Tot Vent, una col·lecció iniciada l’any 1928 amb la intenció de difondre la lectura en català dels clàssics de la literatura universal i nacional, a un preu assequible. Tot i que la idea va quedar estroncada després de la Guerra Civil, la feina feta fou prou important i significativa, i fins 1938 es van publicar 92 títols d’autors catalans consagrats, com Prudenci Bertrana, clàssics europeus com Dickens, Tolstoi o Proust, i joves talents com Alberto Moravia o Mercè Rodoreda. Els anys 60 les tímides escletxes que s’obrien en el règim van permetre el rellançament de la proposta i, sota el paraigües del mecenes Joan B. Cendrós, es van reeditar alguns dels antics títols i es van publicar nous autors com Salinger, Kerouac...\nLa importància d’aquesta exposició, a més de posar en valor i reconèixer el paper fonamental en la difusió del català que tingueren, amb la fundació de l’editorial, Marcel·lí Antich i Josep Queralt, i amb el seu rellançament, Joan B. Cendrós, rau en el fet, com explica el seu comissari Julià Guillamon, que “és un dels primers intents de connectar la cultura catalana dels anys 30 amb la represa dels anys 60 des d’una perspectiva d’història cultural, literària i bibliogràfica”.\nJulià Guillamon Museu de la Vida Rural Ramon Rosich Edicions Proa Juanjo Arranz Joan B. Cendrós\nLA FUNDACIÓ SETBA INAUGURA "SETBA JOVE"\nExposicions / Tortosa\nMIQUEL PATON EXPOSA AL TALLER D'ART CINTA DALMAU\nKADER ATTIA, PREMI JOAN MIRÓ 2017, A LA FUNDACIÓ JOAN MIRÓ\nCertàmens / Sant Cugat del Vallès\nLA GALERIA CANALS PORTA PEP PUJOL A LA FIRA JÄÄLPHOTO 2015


Agullana – Pàgina 10 – Fons Dr. Pere de Palol\nDiapositives (negatius) llibre d’Agullana\nPosted on 25 juliol, 2016 fonspalolLeave a commentPosted in Catàleg, Material fotogràfic\nDiapositives (negatius) llibre d’Agullana Registre: 012370 Fons: Arxiu documental Format: Negatiu Data: 1953 Zona geogràfica: Agullana ; Girona Matèries: Localitzador: NAH-0001 Nota: Gestió dels drets: Còpia permesa amb finalitat d’estudi o recerca citant la font. Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització. Citació: “Document conservat al Centre de documentació de l’Institut Català d’Arqueologia Clàssica […]\nP. de Palol ‘La necrópolis hallstattica de Agullana’\nP. de Palol ‘La necrópolis hallstattica de Agullana’ Registre: 010106 Fons: Arxiu documental Format: Documentació diversa Data: 1943 Zona geogràfica: Agullana ; Girona Matèries: Localitzador: 049.002.001 Nota: Gestió dels drets: Còpia permesa amb finalitat d’estudi o recerca citant la font. Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització. Citació: “Document conservat al Centre de documentació […]\n[Agullana. Introducció. Jordi López pròleg]\n[Agullana. Introducció. Jordi López pròleg] Registre: 009838 Fons: Arxiu documental Format: Documentació diversa Data: 2004 Zona geogràfica: Agullana ; Girona Matèries: Localitzador: 058.002.000 Nota: Gestió dels drets: Còpia permesa amb finalitat d’estudi o recerca citant la font. Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització. Citació: “Document conservat al Centre de documentació de l’Institut Català […]\nAgullana. Introducció Registre: 009837 Fons: Arxiu documental Format: Documentació diversa Data: c 2004 Zona geogràfica: Agullana ; Girona Matèries: Localitzador: 058.002.001 Nota: Gestió dels drets: Còpia permesa amb finalitat d’estudi o recerca citant la font. Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització. Citació: “Document conservat al Centre de documentació de l’Institut Català d’Arqueologia Clàssica […]\nJordi López pròleg\nJordi López pròleg Registre: 009836 Fons: Arxiu documental Format: Documentació diversa Data: 2004 Zona geogràfica: Agullana ; Girona Matèries: Localitzador: 058.002.002 Nota: Gestió dels drets: Còpia permesa amb finalitat d’estudi o recerca citant la font. Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització. Citació: “Document conservat al Centre de documentació de l’Institut Català d’Arqueologia Clàssica […]\nEl camp d’urnes de Can Bech de Baix (Agullana, Alt Empordà)\nEl camp d’urnes de Can Bech de Baix (Agullana, Alt Empordà) Registre: 009593 Fons: Arxiu documental Format: Documentació diversa Data: 2004 Zona geogràfica: Can Bech de Baix ; Agullana ; Girona Matèries: Localitzador: 075.007.000 Nota: Gestió dels drets: Còpia permesa amb finalitat d’estudi o recerca citant la font. Per a qualsevol altre ús cal demanar […]\nInauguració de les obres de restauració de l’església de Santa Maria d’Agullana\nInauguració de les obres de restauració de l’església de Santa Maria d’Agullana Registre: 009537 Fons: Arxiu documental Format: Documentació diversa Data: 1991 Zona geogràfica: Agullana ; Girona Matèries: Localitzador: 130.049.000 Nota: Gestió dels drets: Còpia permesa amb finalitat d’estudi o recerca citant la font. Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització. Citació: “Document conservat […]\nCatàleg dels enterraments i dels objectes de l’aixovar funerari\nCatàleg dels enterraments i dels objectes de l’aixovar funerari Registre: 009163 Fons: Arxiu documental Format: Documentació diversa Data: 2003 Zona geogràfica: Can Bech de Baix ; Agullana ; Girona Matèries: Localitzador: 058.004.005 Nota: Gestió dels drets: Còpia permesa amb finalitat d’estudi o recerca citant la font. Per a qualsevol altre ús cal demanar autorització. Citació: […]\nNecrópolis de Can Bech de Baix (Agullana, Alt Empordà). Estudi antropològic\nNecrópolis de Can Bech de Baix (Agullana, Alt Empordà). Estudi antropològic Registre: 009162 Fons: Arxiu documental Format: Documentació diversa Data: 2004 Zona geogràfica: Can Bech de Baix ; Agullana ; Girona Matèries: Localitzador: 058.007.000 Nota: Gestió dels drets: Còpia permesa amb finalitat d’estudi o recerca citant la font. Per a qualsevol altre ús cal demanar […]\nLa necròpolis de Can Bech de Baix, Agullana. Les campanyes d’excavació del 1970 al 1974\nLa necròpolis de Can Bech de Baix, Agullana. Les campanyes d’excavació del 1970 al 1974 Registre: 009145 Fons: Arxiu documental Format: Documentació diversa Data: 2005 Zona geogràfica: Can Bech de Baix ; Agullana ; Girona Matèries: Localitzador: 058.004.001 Nota: Gestió dels drets: Còpia permesa amb finalitat d’estudi o recerca citant la font. Per a qualsevol […]


Colòmbia | enciclopèdia.cat\nNom oficial deRepública de Colombia (es)\nLes ètnies, les llengües i les religions\nLa lluita per la independència i la República de la Gran Colòmbia\nDe la República de Nova Granada (1831) a les guerres civils (1894-1903)\nDe principis del segle XX ençà\nLa guerra civil: de l’M-19 a les FARC i el narcotràfic\nLa guerra civil: el conflicte amb les FARC (1990-2016)\nEstat del NO de l’Amèrica del Sud, entre l’oceà Pacífic i la mar de les Antilles, limita a l’W pel Panamà, a l’E per Veneçuela i el Brasil, i al S pel Perú i l’Equador; el territori insular és format, entre d’altres, per les illes de Sant Andrés, Providencia i Malpelo; la capital és Bogotà.\nEls materials que hom troba a Colòmbia són molt variats, puix que n'hi ha a partir de l’època precambriana fins a les èpoques més recents; es destaquen, però, els de l’era primària. Si hom n'analitza la composició geològica d’oest a est, es donen, a la serralada costanera de Baudó, roques volcàniques cobertes per gresos i argiles; a les branques dels Andes, roques granítiques i gneis, amb capes estratificades al damunt de gresos i esquists; materials cretacis i eruptius a la serralada occidental i al vessant occidental de la serralada central; esquists cristal·lins al vessant o serralada oriental; argiles i margues, que formen els dipòsits cretacis, a la serralada oriental, al damunt dels quals s’estenen llims terciaris i formacions quaternàries; a Sierra Nevada de Santa Marta materials cristal·lins (granits, gneis i esquists); Los Llanos són formats principalment per calcàries.\nColòmbia La vall del Chicamocha\nConfiguren el relleu de Colòmbia dues grans unitats: la serralada dels Andes i Los Llanos. Els primers, a l’oest, travessen el país de sud a nord i, a partir del Nudo de Pasto, a la frontera amb l’Equador, es divideixen en dues cadenes paral·leles anomenades Cordillera Occidental i Cordillera Central, separades per una fossa tectònica que drenen els rius Patía i Cauca. Un altre nus orogràfic, el massís colombià, entre Almaguer i Popayán, dona origen a la tercera cadena andina, l’Oriental. L’occidental o del Chocó és la de menor elevació mitjana (2.000-3.000 m); l’extremitat sud és la més important, amb nevados i volcans de gran altitud (Cumbal, 4.764 m; Azufral, 4.070 m) i amb els altiplans de Tuquerrés i Ipiales, i la vall alta d’Urrao a l’Atrato. La serralada central o de Quindió és la més alta, puix que supera sempre els 3.400 m; els cims culminants són Tolima, Quindío, Ruiz i Huila (5.750 m); al nord hi ha l’altiplà d’Antioquia, format pels contraforts de la serralada central i les valls de Force i Negro. L’oriental o Sumapaz, la més llarga i ampla (3.200 m al sector central), separa la conca del Magdalena i Los Llanos i es divideix en dues branques, Sierra del Perijá i Cordillera de Mérida, que arriben fins a la depressió de Maracaibo. Les serralades extraandines són principalment les de Baudó, al nord-oest del país, que va del cap Corrientes fins a la frontera amb Panamà, seguint la línia costanera, on es destaca l’Alto de Buey. Però la més important, al nord, vora la mar de les Antilles i amb l’elevació més pronunciada del país, és el Nevado de Santa Marta, que, bé que és relacionada amb la Cordillera Central, n'és independent i culmina amb el cim Cristóbal Colón, de 5.780 m.\nA més del considerable muntanyam, cal assenyalar també les planes; al nord hi ha la plana al·luvial del Carib, on convergeixen els rius Magdalena, Cauca i San Jorge, i a l’oest, la plana del Pacífic. Al vessant oriental dels Andes s’estén la gran plana colombiana, que baixa graonadament cap a l’est; l’altitud és inferior a 150 m i és drenada pels rius de les conques de l’Orinoco i l’Amazones; la pluviositat permet de distingir dues regions ben diferents dins aquesta plana: Los Llanos al nord i l’Amazònia a la part meridional. La costa del Carib té una part oriental baixa amb albuferes i maresmes (Ciénaga de Santa Marta), el desguàs del Magdalena (Bocas de Ceniza), la badia de Cartagena i els golfs de Morrosquilla i Urabaz, i una regió occidental més rocallosa, formada per una línia de falles; hi ha l’altiplà de Guajira i les badies de Portete, Honda i Hondita. Al Pacífic hom pot diferenciar també dos sectors: el septentrional, de costa alta i rocallosa, formant amples badies (Humboldt, Cupico, Solano), i el meridional, a partir del cap Corrientes, de costa baixa coberta de manglars.\nVegetació a la costa de Isla Baru, a Colòmbia\nEl clima és tropical humit, per la posició zonal molt a prop de l’Equador, i canvia segons l’altitud, que en certs punts el suavitza. S'hi distingeixen una sèrie d’estatges climàtics: la “tierra caliente” (0-1.000 m), de clima equatorial amb temperatures mitjanes de 27 °C a la costa i 33 °C a les planes orientals i pluges molt abundants que arriben en alguns llocs a 7.000 mm anuals; la “tierra templada” (1.000-2.000 m), pròpiament tropical, amb temperatures de 18 ° a 20 °C i pluges de 1.000 a 2.500 mm; la “tierra fría” (2.000-3.000 m), amb temperatures mitjanes inferiors a 12 °C (a partir dels 3.500 m, són molt més baixes; l’àrea de neus perpètues arriba als 4.500 m).\nEls rius es reparteixen en quatre vessants: el del Pacífic, amb rius curts, com el San Juan, el Patía i el Mira; el de la mar de les Antilles, amb rius llargs i cabalosos, com l’Atrato, el Sinú i el complex de Magdalena; finalment, els de l’Orinoco i l’Amazònia, amb els rius Arauca, Meta, Vichado, Guariare, Quairiá, Vaupés, Caquetá i Putumayo.\nLa vegetació és molt diversa, per les diferències climàtiques del país; a cada zona correspon un tipus determinat d’associacions vegetals. El bosc i la selva tropical ocupen, dins el conjunt, extensions més grans; la vegetació arbòria és molt frondosa i, en aquest aspecte, s’hi distingeixen vuit grans àrees: l’Amazònia, la depressió de Maracaibo, Sierra Nevada, la vall mitjana del Magdalena, la vall baixa del Cauca, les valls de San Jorge i el Sinú, la plana del Pacífic i els vessants del Páramo de las Papas. El bosc en galeria segueix el curs dels rius, especialment a Los Llanos de l’Orinoco, on domina la formació de sabana. A la muntanya, sobre la selva, hi ha un primer estatge de roures (Quercus granatensis), i des dels 3.500 m, el páramo.\nColòmbia Conreu de te a la regió de Dapa\nEn l’economia colombiana, hi té un gran pes l’agricultura (19% del PIB i 30% de la població ocupada el 2001), que comparteix amb la mineria i el sector industrial, tot i que tan sols és conreat al voltant d’un 5% de les terres. El conreu més important és el cafè, del qual Colòmbia és el segon productor mundial, amb el 10% de la producció (1999); les plantacions són en una gran part en mans de petits colons. Les diferències climàtiques, però, fan que hi hagi una gran diversitat de conreus, i, així, el territori pot ésser dividit en quatre grans àrees agrícoles: la regió litoral del Carib i el Pacífic i la vall del Magdalena, on es concentra la producció de bananes (segon conreu d’exportació del país), el cotó, la canya de sucre, el blat de moro, l’arròs, el cacau, les hortalisses i les fruites tropicals altres que la banana (cítrics, ananàs, etc.) i palmeres d’oli; la regió de les valls del Cauca i el Tolima, que es dediquen a la producció de cotó, canya de sucre, cacau, tabac, arròs i cafè; la regió temperada, on es produeix el cafè, principalment als vessants de les tres grans serralades andines; i la regió freda, on el conreu principal és el dels cereals (blat, ordi i altres), com també patates i mandioca, pomes, peres i soia. Prop d’un 40% de la terra és dedicada a la ramaderia, principalment de porcins, ovins, equins i, especialment, bovins; aquesta darrera activitat dona origen a una important indústria de la carn, en grans explotacions que permeten de satisfer les necessitats internes i una certa exportació (les pastures ocupen prop d’un 36% del territori). Els boscs ocupen prop d’un 45% del territori: hom n'extreu fusta i un material per a adobar procedent del dividivi, a més de cautxú, del qual Colòmbia havia estat un dels primers productors, per bé que actualment és molt poc explotat. La pesca, modesta, procedeix majoritàriament dels rius i, en segon lloc, del Pacífic. D’altra banda, en gran part del territori són molt estesos els conreus il·legals de cànem indi, coca i opi (unes 140.000 ha el 1999).\nEl subsol és molt ric en minerals, que són encara poc explotats a causa de les dificultats de les comunicacions i de la manca de capitals. És el quart productor de gas natural, i el cinquè de petroli de l’Amèrica Llatina, amb uns 32 milions de t (1996); la producció se centra als camps de l’Oriente colombià: divisions administratives de Vichada, Putumayo, Casanare i, sobretot, Arauca. Té la riquesa més gran de carbó de l’Amèrica Llatina, amb 33 milions de tones el 1997; les principals regions productores són les de l’interior (Cordillera Oriental, Valle del Cauca). Cal esmentar-ne tres grans jaciments: La Loma, La Jagua i El Cerrejón. Aquest darrer és la reserva més gran del món a cel obert (per tant, d’explotació barata), i hom ha construït un ferrocarril de 150 km per a extreure'n el mineral. Hom troba or a Antioquia i als al·luvions d’alguns rius: l’any 1997 se'n produïren 18.810 kg. És el segon productor de platí (826 kg el 1995), el més important de maragdes, a les mines de Muzo i Chivor, als Andes (fins a un 95% de la producció mundial); la producció de plata, centrada a Antioquia, també és important (1.000 kg el 1995), però tendeix a disminuir com la de mercuri; més notable és la de ferro (286.000 kg el 1996); hi ha urani al departament de Santander; els jaciments de sal gemma són propietat de l’estat, amb la famosa mina de Zipaquirá, però més del 80% de les 576.000 t de sal extretes el 1996 procedien de les aigües del Carib. També són notables els fosfats i el sofre. Quant a les fonts d’energia, tot i que el consum intern de carbó i de petroli és, respectivament, una cinquena part i la meitat de la producció (1996), el 75% de l’electricitat prové de centrals hidroelèctriques. El carbó i el petroli representen prop del 30% del valor de les exportacions. La xarxa d’oleoductes és de gairebé de 5.000 km. Tot i la seva abundància, el gas natural és destinat gairebé exclusivament a l’autoconsum. Hi ha uns 925 km de gasoductes.\nColòmbia La ciutat de Medellín\nLa indústria, que el 2001 representava aproximadament el 25% del PIB i ocupava prop d’un 20% de la població activa, és concentrada sobretot al districte especial de Bogotà i als departaments de Cundinamarca, Antioquia, Valle del Cauca i Atlántico. Les més importants són l’alimentària (cervesa, sucre, carn); la tèxtil (cotó i fibres artificials principalment), centrades a Medellín; la siderúrgica i la química són notables (l’any 1997 hom produí 710.000 t d’acer, a Paz del Río principalment, però també a Boyacá, Muñe, Valle de Tenza i Medellín), mentre que la indústria química i d’adobs se centra als ports caribenys de Barranquilla, Cartagena i Santa Marta, incloent-hi les refineries de petroli; unes altres indústries són les del ciment, del paper (al Valle del Cauca, que també destaca per l’elaboració del cafè) i de la fusta, que aprofita la riquesa forestal del país. Els anys noranta assolí relleu el muntatge d’automòbils.\nEl comerç interior és molt viu entre la regió costanera atlàntica i la vall del Cauca, Antioquia i Bogotà; els ports del Pacífic i el Carib (Buenaventura al Pacífic i Cartagena, Barranquilla i Santa Marta al Carib) donen pas a les rutes de comerç internacional. Un dels principals problemes interiors és la manca de bones comunicacions terrestres, dificultades per la complicada configuració fisiogràfica del territori, que encareix la construcció dels ferrocarrils i de les carreteres; la xarxa ferroviària que uneix els nuclis urbans amb els ports fluvials no és contínua (3.230 km el 1994), i després de la liquidació de la companyia Ferrocarriles Nacionales Colombia el 1989, el transport per ferrocarril sobreviu amb moltes dificultats. La xarxa de carreteres té uns 115.000 km de llargària (asfaltades en un 12%), incloent-hi l’autopista Panamericana, de 4.985 km. L’altra gran carretera internacional és la Simón Bolívar, de Caracas a Guayaquil (Equador), mentre que les carreteres nacionals més destacades són la costanera del Carib i la Vorera de la Jungla, que ha de facilitar l’accés de la Colòmbia poblada a la regió d’Oriente. El transport fluvial és molt important (més de 7.000 km el 1996), sobretot pel riu Magdalena, navegable, amb el seu afluent Cauca: en un recorregut de 1.761 km, concentra en 953 km aptes per a vapors el 90% del tràfic fluvial (Colòmbia disposa d’una flota mercant regular). Les altres conques navegables són la de l’Atrato (687 km), que desguassa també al Carib, vora la frontera panamenya; la de l’Orinoco, que s’interna a Veneçuela, i la de l’Amazones, amb la xarxa més llarga, i un port per a vapors a la frontera peruana: Leticia. Totes tres són desaprofitades en part per manca d’enllaços terrestres. Els ports més importants són, a l’Atlàntic, Santa Marta, Barranquilla i Cartagena i, al Pacífic, Buenaventura i Tumaco. Dins la circulació aèria cal destacar l’empresa Avianca, que intenta de suplir les deficients comunicacions terrestres amb línies regulars entre els aeroports interiors (un centenar) i entre aquests i els estrangers. Hi ha prop d’un centenar d’aeroports i aeròdroms, sis dels quals són aeroports internacionals: el més important és el de Bogotà, seguit dels de Medellín, Cali, Barranquilla, Bucaramanga, Cartagena, Cúcuta, Leticia, Pereira, San Andrés i Santa Marta.\nEl turisme situa Colòmbia en el quart lloc de l’Amèrica Llatina, amb 1.254.000 visitants. El 1996 arribaren procedents de Veneçuela (664.000), l’Equador (193.000) i els EUA (155.000).\nEl sistema financer és constituït pel Banco de la República, la Superintendencia de Bancos, la banca especialitzada, la comercial i les institucions de desenvolupament. El primer banc, fundat el 1923, és el Central, bé que no sigui del tot una institució oficial; l’organització de la banca i la relació dels bancs comercials és basada en el sistema de la Reserva Federal dels EUA. La Superintendencia de Bancos és una organització que depèn del govern i que n'és l’instrument de la política monetària. Els bancs especialitzats acompleixen activitats específiques; destaquen el Banco Central Hipotecario, el Banco Cafetero i la Caja de Crédito Agrario, Industrial y Minero.\nEntre les exportacions, ocupa el primer lloc el petroli (23,5% el 1999), seguit del cafè (20%), els productes químics (9,5%), el carbó (8%), els productes alimentaris (6%) i els articles tèxtils (5,5%). Pel que fa als compradors, ocupen un primer lloc destacat els EUA, amb una participació del 40%, seguits de Veneçuela (9%), Alemanya (6%), el Perú i l’Equador, amb un 4% cadascú, i el Japó. Les importacions consten sobretot de maquinària i equipament de transport (41%), productes químics (21%) i aliments (14%). Novament, el principal proveïdor, amb el 40% de les importacions, són els EUA, seguits de Veneçuela (10%), Alemanya (5%) i Japó (4%). Atès el crònic desequilibri de la balança comercial, el país ha contret un fort endeutament exterior —malgrat la millora que suposa el creixent predomini del sector petrolier—, que el 1998 era d’uns 34 000 milions de dòlars, i el pagament d’interessos i amortitzacions als EUA, principal soci comercial, arriba a consumir al voltant del 10%. L’exportació il·legal de cocaïna, marihuana i opi, d’altra banda, equival o supera el valor de les vendes del comerç legal. Els préstecs de l’exterior provenen, d’una manera majoritària, de les agències governamentals dels EUA, del BIRD i d’altres organismes internacionals.\nCentre comercial de Cartagena de Indias\nDes de la constitució com a estat independent (1923) fins ben entrat el darrer quart del segle XX, l’economia colombiana tingué en l’agricultura la principal aportació: en 1950 representava el 38% del PIB i, el 1980, encara el 25%. Els esforços per a la industrialització del país, iniciats els anys trenta, no prengueren impuls fins al descobriment i l’inici de l’explotació d’importants jaciments petrolífers a partir de la meitat dels anys vuitanta. Les exportacions de petroli passaren de representar un 10% del valor l’any 1980 a un 25% al final dels anys noranta. No obstant això, el país continua encara essent força dependent d’un sol conreu, el cafè, molt sotmès a les oscil·lacions de preu en el mercat internacional (foren especialment greus les baixades en el 1954-65).\nLa mitjana del creixement anual del PIB fou, en 1975-85, del 3,8%, en 1985-89, del 4,6%, i en 1990-99, del 3,3%. La renda per habitant és de 2.170 $ (1999), clarament superior a la de Bolívia i l’Equador, semblant a la del Perú i inferior a la de Veneçuela, estats veïns i de característiques més o menys similars a les de Colòmbia. D’altra banda, cal fer esment a les enormes desigualtats socioeconòmiques existents i que es reflecteixen, entre d’altres, en una taxa d’atur forçós situada al voltant d’un 20% (1999) i a l’efecte distorsionador que exerceix el narcotràfic sobre l’activitat econòmica: a meitat dels anys noranta, hom estimava que els ingressos que en procedien equivalien a entre el 5% i el 10% del PIB. Aquesta activitat il·legal té una incidència directa o indirecta en altres sectors, particularment en l’elevat nombre de petits agricultors que en depenen, ja que els beneficis són molt superiors als obtinguts dels conreus legals. Els càrtels de la droga, a més, han esdevingut un poderós grup de pressió en l’economia colombiana, que també es veu afectada per la política dels EUA (que representa el 80% del mercat de la droga produïda al país) d’instar les autoritats a destruir les plantacions. La violència política, que majoritàriament es finança amb el narcotràfic, és un altre obstacle que impedeix el desenvolupament, sobretot perquè repel·leix les inversions i pels freqüents sabotatges als oleoductes. Colòmbia forma part de nombroses organitzacions internacionals (FMI, BIRD, GATT, ALADI i Banc Interamericà de Desenvolupament) i també del Grup Andí, a més de l’OEA i el SELA, que agrupen pràcticament tots els estats llatinoamericans.\nColòmbia El poble de Salento\nDes del final del segle XIX, Colòmbia ha experimentat un augment demogràfic d’una gran importància: l’any 1912 tenia 4.507.000 h, i el 1938 s’havia quasi duplicat; s’havia triplicat en el curs del 1951, amb 11.548.172 h, però els vint-i-nou anys següents l’augment encara s’ha accelerat (el 1979 passà dels 26 milions d’habitants), i el 2002 superava els 40 milions; aquest increment és degut als elevats índexs de creixement natural (21,2‰ el 1998), puix que la natalitat és molt elevada, especialment fins a l’any 1959, i la mortalitat, per contra, s’ha reduït molt gràcies als progressos de la medicina i la higiene. La natalitat era del 32‰ l’any 1938, del 40,7‰ el 1959, del 34,9‰ el 1967, del 31‰ en 1980-85 i del 26,9% el 1998; la mortalitat, del 17,3‰ el 1938, del 9,4‰ el 1967, del 7,7‰ en 1980-85 i del 5,7% el 1998. La mortalitat infantil disminuí encara més ràpidament, i passà del 153‰ el 1938, al 70,4‰ el 1968, al 39,5‰ en 1980-85 i al 25,4% el 1998; per això la població té un percentatge elevadíssim de joves (més del 60% de menors de 29 anys, el 1998). La densitat no és gaire elevada pel fet que hi ha moltes regions pràcticament despoblades, puix que la distribució és molt desigual, concentrada a les muntanyes i al litoral: el districte de la capital té 3.784 h/km2, mentre que la comissaria de Guainía no arriba a 0,5 h/km2. Hi ha un intens flux migratori intern cap a les àrees urbanes. L’emigració exterior, que històricament no havia estat important, ha augmentat molt a partir dels anys noranta, a conseqüència de la intensificació de la violència: hom estima que en 1997-2000 abandonaren el país uns 2 milions de colombians. La població rural, des del tercer decenni del segle XX, disminuí a favor del creixement de la població urbana, que era el 38% de la total l’any 1951, i que cinquanta anys després passava a ésser-ne el 74%. La major concentració es troba al districte especial de Bogotà, que, amb tres ciutats més (Barranquilla, Medellín i Cali), concentra una quarta part de la població.\nEsglésia de Cartagena de Indias\nEl 47,8% de la població colombiana és mestissa; el 24%, mulata; el 20%, blanca, i el 2,2%, ameríndia. L’idioma oficial és el castellà; hi ha, però, una gran varietat de llengües indígenes, les més importants de les quals són el txibtxa, l’arauac, el quítxua i el carib. Gairebé tota la població és cristiana, i aproximadament el 95% és catòlica.\nL’any 1945 fou proclamada a Colòmbia la llibertat d’ensenyament; el govern estableix el programa que cal seguir en totes les escoles, i els mestres són pagats per cada departament i cada municipi en particular; l’estat n'assumeix la inspecció. És dividit en quatre fases: preescolar (per a nens més petits de sis anys), ensenyament primari (gratuït i obligatori dels cinc als dotze anys), ensenyament secundari (dels dotze als disset anys), i ensenyament superior o universitari, en què són inclosos els estudis universitaris, els d’escoles normals, d’instituts comercials i els estudis tècnics. Els estudis universitaris poden ésser donats per universitats privades o estatals (de les quals, el 1998, n'hi havia 25); les més importants entre les primeres són la Pontificia Bolivariana i la Pontificia Universidad Javeriana, i entre les estatals, les universitats Nacional de Colombia, Antioquia, Nariño, Atlántico, El Valle i Pedagógico i Tecnológico de Colombia. La lluita contra l’analfabetisme ha estat remarcable: d’un 20% el 1973 es reduí a la meitat el 1990.\nColòmbia és una república unitària de tipus presidencial independent des del 1819 i federada amb l’Equador i Veneçuela fins el 1930. D’acord amb la constitució aprovada el 1991, el president de la república, elegit per sufragi universal per a un període de quatre anys, és també el cap de govern i exerceix el poder executiu amb l’auxili dels ministres que ell nomena. El poder legislatiu recau en el congrés nacional, bicameral; el senat (102 escons) i la cambra de representants (161 escons), els membres de les quals són elegits per sufragi universal directe per a un període de quatre anys. Els dos partits més importants són el Partido Conservador (fundat el 1815 i d’ideologia de centredreta) i el Partido Liberal (fundat el 1815 i d’ideologia centrista). Colòmbia és membre de l’ONU, de l’OEA, del grup Andí i de l’ALADI.\nLa regió colombiana a l’època precolombina\nHom creu que les primeres poblacions prehistòriques daten del 9000 al 8000 aC i que ocuparen l’àrea compresa entre l’Amèrica Central i el nord de l’Equador. Gràcies a les aportacions ètniques provinents del Pacífic occidental, el Neolític colombià experimentà una forta expansió demogràfica i un alt nivell tècnic i cultural, com ho testimonien les restes arqueològiques de San Agustín o de Leiva. Sobre aquestes bases evolucionaren les poblacions precolombines, que es dividiren en quatre grans grups: les tribus costaneres del Pacífic i de l’Atlàntic, anomenades caribs, les tribus quítxues, entre les quals sobresortien els quimbayas, situades a la vall de l’Alt Cauca i a la Cordillera Central, les tribus de les planes orientals, i les tribus de cultura txibtxa, situades a l’altiplà. En general es caracteritzaven per una agricultura intensiva, demografia molt densa i agrupada en poblets, religió estructurada, divisions de classes i herència materna dels càrrecs polítics i religiosos; a la vall del Cauca i a la Cordillera Central no hi hagué grans ciutats a causa de la insalubritat del terreny; però, per contra, la població hi assolí una gran perfecció artística i una forta tradició comercial. Probablement una tercera part de la població total era de cultura txibtxa, la qual al segle XV acabava un procés d’unificació política i d’expansió comercial, particularment amb els quimbayas: la llengua txibtxa era coneguda a gairebé tot el territori. Els caribs de la costa de l’Atlàntic es caracteritzaven per llurs costums ferotges.\nAlonso de Ojeda (1499) i Rodrigo de Bastidas (1500-01) foren els primers europeus que recorregueren les costes atlàntiques de Colòmbia. Pizarro (1525) ho feu per les del Pacífic. La fundació de Santa Marta per Bastidas, el 1525, proporcionà una base de penetració a l’interior, completada el 1533 amb la fundació de Cartagena per Heredia. Gonzalo Jiménez de Quesada sortí el 1536 de Santa Marta, explorà la desembocadura i el curs del Magdalena i, atret per la llegenda del Dorado, travessà els Andes i arribà a l’altiplà, on descobrí el regne txibtxa. El territori fou dominat amb facilitat i rebé el nom de Nuevo Reino de Granada. Per l’agost del 1538 Quesada fundà Santa Fe de Bogotà, als contraforts orientals dels Andes. Mentre hom acabava de saquejar el regne txibtxa, arribaren les expedicions de Nicolás de Federman des de Veneçuela i de Sebastián de Benalcázar des de Quito (1538), i el fèrtil territori fou repartit entre aquestes tres columnes. El 1550 fou establerta a Bogotà una audiència amb poders administratius i judicials sobre tot Nova Granada, la qual audiència depenia del virrei del Perú. Durant els segles XVI i XVII, les distàncies i les dificultats de comunicació, la decreixença demogràfica i la destrucció dels sistemes comercials indígenes produïren una vida colonial amb formes regionals i locals molt peculiars, que atorgaren a Nova Granada una forta fragmentació. La creació d’un virregnat el 1717 (provisional fins el 1723 i restablert el 1740) i les reformes administratives borbòniques revifaren Nova Granada, que tingué un període molt pròsper. L’agricultura i la ramaderia a l’altiplà, la mineria (or, sal gemma i maragdes) a l’Alt Cauca i a l’Atrato, la indústria tèxtil i el comerç a la costa, foren les bases econòmiques del virregnat. Diversos virreis il·lustrats crearen un fort moviment cultural, que es traduí en un elevat nivell en l’ensenyament i en diverses expedicions científiques, com la del botànic Mutis.\nAixò no obstant, ja des del 1780 es notaren símptomes de rebel·lió, com la dels Comuneros del Socorro, que exigien una major liberalització, i Antonio Nariño, cap al 1795, introduí l’esperit revolucionari francès dins els sectors criolls. Malgrat els esforços de Nariño, Miranda, Camilo Torres i altres a favor de la independència, les institucions granadines es declararen fidels a Ferran VII des del 1808 fins al 1810. Això no obstant, les dificultats amb la metròpoli i la creació de juntes a tot l’imperi espanyol menaren els criolls a exigir un cabildo obert el 20 de juliol de 1810 (data oficial de la independència colombiana), que substituí l’audiència i es constituí en junta. Ben aviat esclatà la lluita entre reialistes i independentistes i entre centralistes i federalistes, que portà, el 16 de juliol de 1813, a la proclamació de la independència total de les Províncies Unides a Nova Granada. La reacció espanyola permeté la recuperació de Nova Granada entre el 1815 i el 1816, però la repressió posterior encengué de nou la lluita. El veneçolà Simón Bolívar, president provisional des del 1819, derrotà, amb l’ajut britànic, les forces del virrei a Boyacá (agost del 1819) i entrà a la capital; l’alliberament posterior de Veneçuela (1821) i de l’Equador (1822) assegurà la independència de l’antic virregnat. El congrés d’Angostura (desembre del 1819) proclamà la República de la Gran Colòmbia amb jurisdicció sobre Nova Granada, Veneçuela, l’Equador i Panamà. Bolívar en fou elegit president i Santander en fou el vicepresident efectiu, mentre Bolívar acabava la guerra i començava la modernització i la reorganització del país. En el congrés de Cúcuta fou redactada la primera constitució (1821). Els intents centralitzadors, autoritaris i panamericans de Bolívar toparen amb les tendències federalistes, o àdhuc separatistes, de diverses regions; la lluita entre Bolívar i Santander permeté la secessió de Veneçuela i de l’Equador (1830).\nFormació històrica de Colòmbia\nLa mort de Bolívar s’esdevingué durant la convenció del 1830, que el 1831 atorgà una nova constitució solament per a la República de Nova Granada. Però les províncies del sud es revoltaren davant la usurpació i la dictadura del general Urdaneta i esclatà la guerra civil. El 1832 triomfaren els legitimistes i Santander fou elegit president: el país es dividí aleshores entre liberals, que controlaren la zona costanera, l’altiplà i la capital, i conservadors, que ocuparen la vall del Cauca i Antioquia, Santa Marta i la zona muntanyosa del sud. La guerra civil de 1839-42 donà el poder als conservadors, els quals milloraren l’economia i les obres públiques, introduïren el ferrocarril i la navegació amb vapor, centralitzaren l’administració i reformaren l’ensenyament. Els liberals, fortament arrelats entre els menestrals i els estudiants, influïts per la revolució francesa del 1848, aconseguiren el 1849 l’elecció del president López, i el 1853, la del general Obando. Fou adoptada una constitució federalista, laica, democràtica i liberal (1853) i una legislació que abolia les estructures colonials sobrevivents, com el sistema d’imposts i l’esclavatge. El conreu del tabac proporcionà durant aquests anys una poderosa font d’exportacions. Una coalició conservadora i liberal de comerciants tornà el poder als conservadors el 1854. Tot i que havia estat reconeguda la federació (des del 1858 la república s’anomenava Confederación Granadina), el 1858 un intent centralitzador promogué una guerra contra alguns estats federals, que imposaren llur tendència i llur capitost, el general Mosquera, el 1861. La constitució de Rionegro (1863) creà els Estats Units de Colòmbia amb un govern liberal-radical. La crisi econòmica provocada per l’endarreriment de l’agricultura i l’exportació única motivaren la caiguda del règim radical: el 1886 un conservador, Rafael Núñez, promulgà una nova constitució regeneracionista, inspirada en la Restauració espanyola, de caire unionista, presidencialista, clerical i moderat, que provocà tres guerres civils (1894-1903); la tercera, la guerra dels Mil Dies, produí 100.000 morts i la ruïna de Colòmbia.\nEl 3 de novembre de 1903 Panamà s’independitzava de Colòmbia. Fou aquest el moment culminant de la triple problemàtica colombiana: les relacions entre l’administració central i la local, les relacions església-estat amb el control de l’educació i la desamortització, i la rivalitat entre conservadors i liberals. Seguí un període de calma, que inicià una etapa de recuperació. Colòmbia es beneficià de l’apropament als EUA, de la Primera Guerra Mundial, de la reforma fiscal i de les inversions estrangeres. El cafè es convertí en l’exportació bàsica, i des del 1921 fou explotat el petroli; la United Fruit Company amplià el conreu de bananes. Però aparegué la inflació, que provocà diverses revoltes socials entre el 1925 i el 1929, i l’economia restà vinculada a les grans empreses internacionals. La crisi del 1929 desuní els conservadors: els liberals guanyaren les eleccions del 1930 i governaren fins el 1946, que dimití el president López. En aquests anys foren reformades la sanitat pública, l’educació i la legislació laboral i fiscal, i foren impulsades les obres públiques i la reforma agrària; l’estat se separà de l’església i es formaren sindicats de treballadors. Però el govern no aconseguí el control real de l’oligarquia conservadora ni dels capitals estrangers. El 9 d’abril de 1948 un popular dirigent de l’esquerra liberal, Jorge Eliecer Gaitán, morí assassinat. La reacció popular obligà els conservadors a admetre els liberals en el govern. El president Laureano Gómez (1950-53) reprimí ferotgement el partit liberal i les guerrilles rurals i amb les seves mesures dictatorials desencadenà el terror i la guerra civil. Sostingut pels conservadors i liberals moderats, el general Rojas Pinilla feu caure el règim de Gómez (juny del 1953) i establí un règim conservador paternalista. Combatut per conservadors i liberals, suspengué el congrés i intentà una dictadura, però fou destituït per la coalició d’ambdós partits, que es repartiren el govern. El Pacto de Sitges o Pacto Nacional (1957), en vigència fins el 1974, establí un sistema alternatiu en les eleccions presidencials i modificà la constitució. D’aquesta manera els liberals governaren del 1958 al 1962 amb Alberto Lleras Camargo i del 1966 al 1970 amb Carlos Lleras Restrepo, i els conservadors, del 1962 al 1966 amb Guillermo León Valencia i del 1970 al 1974 amb Misael Pastrana Borrero. L’immobilista Pacto Nacional no resolgué la vida política; l’abstenció electoral, el malestar social, la crisi universitària, l’aparició de forts partits d’oposició i, sobretot, la presència d’importants forces guerrilleres denunciaven el fracàs de la reforma agrària i la crisi financera i administrativa.\nA les eleccions del 1974 resultà guanyador el Partido Liberal, i Alfonso López Michelsen esdevingué president de l’estat. El 1978 tornà a guanyar el partit liberal, que portà a la presidència César Turbay Ayala. Durant el seu mandat l’activitat guerrillera s’incrementà, especialment la portada a terme pel grup M-19 (Movimiento 19 de abril), organització fundada el 1970 que inicià la guerrilla urbana el 1974. Les eleccions del 1982 donaren la victòria al Partido Conservador, i Belisario Betancur esdevingué nou president. Pel que fa a la política exterior, el 1982 Colòmbia es declarà dins del Moviment de Països No-alineats, i des del 1983 formà part del grup de Contadora. El desgast polític del govern conservador a causa de la greu crisi econòmica, del fracàs del procés pacificador al país (fet accentuat pel novembre del 1985, quan forces del grup M-19 assaltaren el palau de justícia) i, fins i tot, l’erupció del volcà Nevado del Ruiz pel novembre del 1985 que provocà milers de víctimes, possibilitaren una àmplia victòria del liberal Virgilio Barco en les eleccions presidencials de l’any 1986. Barco encetà una política de pacificació envers les guerrilles, però aviat hagué d’enfrontar-se al narcotràfic que, des del 1989, revelà el seu enorme abast polític, econòmic i social. Des d’aleshores restà oberta la lluita contra els nombrosos càrtels de la droga (Medellín, Cali, Bogotà, Santa Marta, etc.). L’agost del 1989 fou assassinat Galán, candidat liberal a la presidència de la república; el març del 1990 també ho fou Jaramillo Ossa, el candidat de la Unión Patriótica (formació comunista i esquerrana). El nou president des del maig del 1990, César Gaviria Trujillo, anuncià una nova estratègia en la lluita antidroga: tots els traficants no subjectes a extradició que es lliuressin a les autoritats serien jutjats a Colòmbia i no pas extradits als EUA, política aquesta que decidí la rendició dels germans Ochoa, capitostos d’una de les principals famílies de traficants, i de Pablo Escobar, dirigent del càrtel de Medellín (juny del 1991). Paral·lelament, el govern continuà les converses amb la guerrilla, amb la qual cosa aconseguí la reducció dels grups M-19 (1989), que es convertí en partit polític, del Partido Revolucionario de los Trabajadores (1991) i de contingents de l’Ejército Popular de Liberación (1991). No obstant això, les negociacions amb les FARC (Fuerzas Armadas Revolucionarias de Colombia), grup guerriller creat el 1966, i amb altres organitzacions armades fracassaren. A partir del principi de la dècada de 1990 les FARC, finançades amb el narcotràfic, es convertiren en la principal organització paramilitar enfrontada al govern. Aquests anys també emergiren les Autodefensas Unidas de Colombia (AUC), grup paramilitar d’extrema dreta creat per combatre la guerrilla al marge del govern però que també hostilitzava grups i persones vinculats a les esquerres.\nEl juliol del 1991 entrà en vigor una nova constitució, i a l’octubre se celebraren eleccions legislatives que, amb una abstenció de més d’un 65%, donaren majoria absoluta al Partido Liberal. En les presidencials del juny del 1994, el candidat liberal Ernesto Samper resultà elegit president. Malgrat la mort del cap del càrtel de Medellín, Pablo Escobar (2 de desembre de 1993), els avenços insuficients en la lluita contra el narcotràfic determinaren l’aprovació d’una legislació més dura contra els narcotraficants (1996), a pesar de la crisi institucional ocasionada per les acusacions contra el president Samper per vinculacions amb el narcotràfic. Samper fou exculpat per la Cambra de Representants.\nEl juny del 1998 arribà al poder el conservador Andrés Pastrana, el qual, malgrat que inicià converses amb els grups guerrillers, impulsà conjuntament amb els Estats Units l’anomenat Pla Colòmbia (2000), d’ajut militar per a combatre la guerrilla i el narcotràfic. L’intent de combinar la força amb el diàleg anà acompanyat d’interrupcions en les negociacions amb les FARC per les acusacions creuades entre el govern i la guerrilla del segrest d’un avió (2002) i de no desarmar els paramilitars de dreta, respectivament, obstacles que no resolgueren l’extensió de l’àrea desmilitaritzada i l’alliberament de presoners. En les eleccions presidencials del maig del 2002 fou elegit l’independent Álvaro Uribe, partidari de la lluita sense concessions contra el narcotràfic i la guerrilla. Els mesos següents es produïren alguns dels atemptats més mortífers dels darrers anys, i continuà sense variacions apreciables l’allau de segrestos ja habituals en el conflicte, alguns dels quals, com el del governador de Medellín (que acabà amb assassinat) tingueren una gran repercussió. El maig del 2004 el govern arribà a un acord per a la desmobilització parcial de les AUC i, un any després, el Congrés aprovà la llei de Justícia i Pau per a la reinserció dels paramilitars. L’assassinat de 25 militars comès per les FARC el juny del 2005 empitjorà les perspectives de solució del conflicte. Uribe adoptà també un programa econòmic basat en l’austeritat, però la major part de les mesures que proposà foren derrotades en el referèndum de l’octubre del 2003.\nEl 2005 Uribe aconseguí l’aprovació de la reforma constitucional que li permeté ser reelegit el 2006 i continuar l’estratègia de lluita contra la guerrilla basada en l’assetjament militar. En la segona legislatura s’intensificaren les incursions de l’exèrcit colombià en territori veneçolà i, en menor mesura, en el de l’Equador, on també arribava l’erradicació dels conreus de coca. El deteriorament, per aquestes accions, de les relacions entre Colòmbia i aquests dos països, s’agreujà, a més, per la posició antagònica a la d’Uribe dels seus respectius presidents (Hugo Chávez i, des del 2006, Rafael Correa), respecte als Estats Units. Chávez, a més, protagonitzà el 2007 i el gener del 2008 una actuació com a intermediari en l’alliberament d’alguns ostatges de les FARC que l’enfrontà amb Uribe. La tensió arribà al punt culminant el febrer del 2008, quan el portaveu de les FARC, Raúl Reyes, fou abatut en territori equatorià. Al juliol fou alliberada Íngrid Betancourt, destacada política colombiana que fou ostatge durant sis anys de les FARC. El 26 de març morí Manuel Marulanda, anomenat també Tirofijo, històric líder guerriller fundador de les FARC. El 2009 fou capturat Daniel Rendón, antic paramilitar de les AUC convertit en el principal cap dels narcotraficants colombians. Uribe no aconseguí fer aprovar la reforma constitucional per a optar a un tercer mandat, i les eleccions presidencials del 2010 foren guanyades pel seu ministre de Defensa Juan Manuel Santos Calderón.\nSantos continuà la política de duresa contra les FARC, que s’afebliren progressivament amb la mort de diversos líders. Els contactes amb les FARC i l’ELN donaren com a resultat l’inici de negociacions de pau amb la mediació de Cuba (novembre del 2012). El 2011 el parlament aprovà lleis per a compensar les víctimes del conflicte i el mateix any el Congrés dels Estats Units aprovà un acord de lliure comerç amb Colòmbia. L’octubre del 2012 el president demanà públicament perdó a la població indígena per la mort violenta de 80.000 persones durant la febre del làtex (1912-29). Reelegit per a un segon mandat (juny del 2014), Santos prosseguí les negociacions, que propiciaren un alto el foc bilateral amb les FARC a partir del gener del 2015, l’acord per a establir un tribunal especial per a jutjar els crims de la guerra civil i l’aprovació d’una llei d’amnistia (setembre), entre d’altres. El març del 2016 s’iniciaren converses formals de pau amb l’ELN. El 25 d’agost els delegats de les FARC i del govern signaren a l’Havana un acord preliminar de pau que qualificaren d’“històric”, i que fou saludat com a fonamental per la comunitat internacional. Ratificat a la ciutat de Cartagena el 27 de setembre pel lider de les FARC Rodrigo Londoño, conegut pel pseudònim Timoleón Jiménez o el sobrenom Timochenko, i el president Santos, fou tanmateix rebutjat en el referèndum de confirmació celebrat el 2 d’octubre, en el qual el 50,2% dels votants contra el 49,8% s’hi pronunciaren en contra (amb una participació del 38%). El rebuig, encapçalat per l’expresident Uribe, es fonamentava en el que es considerava un tracte d’impunitat per als responsables dels crims de la guerrilla i una compensació insuficient per a les víctimes. Una setmana després, Santos rebé el premi Nobel de la pau. Al novembre fou signat un nou acord de pau que requeria únicament l’aprovació del Congrés (on el partit del president Santos tenia una sòlida majoria) i introduïa alguns canvis en resposta a les crítiques que rebé l’anterior tractat. En els cinquanta anys de conflicte, el nombre de morts s’estimava entre uns 220.000 i més de 300.000, en uns 50.000 els desapareguts i en uns sis milions els desplaçats.\nEn la nova etapa, la violència no desaparegué del tot, bé que restà considerablement minvada a causa de la pràctica desaparició de les FARC, el juny del 2017, i malgrat la persistència d’accions de l’ELN fins el maig del 2018, que iniciaren negociacions de pau. El setembre del 2017 les FARC es reconvertiren en partit polític, conservant les sigles amb el nom de Fuerza Alternativa Revolucionaria del Común. L’11 de març de 2018 se celebraren eleccions parlamentàries de les quals, en una cambra molt fragmentada, el Partido de Centro Democrático de l’expresident Uribe emergí com el guanyador. En conjunt, els partits de dreta contraris als acords de pau eren el bloc amb més representació. Per la seva banda, la FARC obtingué tan sols el 0,4% dels vots, tot i que els acords de pau els assignaven 10 escons al Congrés i al Senat. En les eleccions presidencials del juny del 2018, el conservador uribista Iván Duque derrotà el candidat oficialista, i succeí en el càrrec el president Santos (a partir de l’agost).\nMúsica de Colòmbia Gran enciclopèdia de la música\ncolombià | colombiana


Els fabricants es beneficien de la nova mobilitat impulsada per la pandèmia\n4 min. Barcelona 01/01/2021 19:13\n651x366 Imatge de la cadena de muntatge a la planta de Silence de Molins de Rei abans de l’incendi. / MANOLO GARCÍA Imatge de la cadena de muntatge a la planta de Silence de Molins de Rei abans de l’incendi. / MANOLO GARCÍA\nLa indústria de la motocicleta va ser un dels grans motors de l’economia catalana, sobretot a la dècada dels 70, amb marques tan emblemàtiques com Montesa, Bultaco, Derbi, Ossa i Sanglas. Però amb el temps Catalunya va perdre el pes que havia guanyat a nivell mundial i les plantes van anar canviant de mans o tancant, i gran part d’aquestes marques van acabar desapareixent del mercat.\nAra, amb la nova mobilitat i l’electrificació, la indústria de les dues rodes torna a enlairar-se amb firmes que ja s’han consolidat, com Silence, o d’altres que busquen fer-se un forat en el mercat, com Ray Electric Motors. D’altres que ja hi eren presents, com Torrot - Gas Gas -ara controlada per l’austríaca KTM- o el fabricant de Figueres Rieju també tenen motoritzacions elèctriques.\nEl secretari general d’Anesdor, la patronal espanyola de les dues rodes, José María Riaño, destaca el paper de les motos en la mobilitat, que a més s’ha vist molt impulsat per la pandèmia. “Mai ha tingut un paper tan singular”, assegura Riaño.\nSilence, dins del sector, ja és la marca més consolidada. Entre els seus clients té operadors de moto compartida, com Acciona, però també s’ha abocat a la venda a particulars i ha començat a estendre la seva xarxa de botigues per l’Estat. L’empresa que dirigeix Carlos Sotelo va patir una incendi a la seva planta de Molins de Rei al novembre, però ja torna a produir amb normalitat des de la nova factoria de Sant Boi.\nEl projecte té el suport institucional. Després de l’incendi, l’empresa va rebre la visita del secretari d’Indústria del govern espanyol, Raül Blanco, i del conseller d’Empresa, Ramon Tremosa, que va destacar el lideratge de la marca en “la revolució cap a la mobilitat sostenible”.\nSilence, líder de vendes de moto elèctrica a l’Estat i que té com a accionistes de referència CriteriaCaixa i Repsol, fins i tot podria ser candidata a ocupar almenys una part dels terrenys que deixarà lliures Nissan a la Zona Franca quan tanqui d’aquí un any.\nA més, Silence també fabrica la moto elèctrica de Seat. La marca de cotxes ha entrat en les dues rodes amb dos vessants: la moto compartida de la seva filial Mó i la venda a particulars: des de fa pocs dies ja es poden trobar als concessionaris les motos de la marca Seat. A més, l’automobilística participa amb les seves motos en un projecte del govern de Grècia per transformar l’illa grega d’Astipàlea en un territori de mobilitat 100% elèctric.\nAl Baix Llobregat ha aparegut un altre fabricant, Ray Electric Motors. Amb fàbrica a Sant Joan Despí, obrirà aviat la seva primera botiga. El seu conseller delegat, Iñigo Raventós, explica a l’ARA que Catalunya pot tornar a ser un gran centre mundial de la motocicleta i destaca com un avantatge “la gran capacitat dels proveïdors” del Principat. Segons Raventós, a Catalunya hi havia una indústria de components i proveïdors de la motocicleta “adormida” i ara “cal reactivar aquesta indústria”.\nEl conseller delegat de Ray Electric puntualitza que només un 5% dels seus proveïdors són asiàtics, mentre que la resta són locals. Per exemple, concreta, les llantes es fabriquen a Lleida i els bastidors a l’Empordà. Aquesta proximitat dels proveïdors “evita problemes logístics”, deixa clar.\nAltres fabricants més modestos també intenten treure el cap aprofitant les possibilitats que aporten la digitalització i la impressió 3D. És el cas de Pursang amb el seu model E-Track.\nQue aquesta indústria a Catalunya guanya pes ho demostra que el clúster de la moto ja reuneix 75 empreses, i que entre totes sumen una facturació superior als 600 milions d’euros, amb més de 3.500 empleats. I atenció: un 85% de les seves vendes són d’exportació.


Hola certificat, adeu clients\nL’anàlisi dels restauradors durant el primer dia en què s’ha aplicat l’obligatorietat del certificat Covid en bars i restaurants coincideix: l’afluència cau i es detecten errors en els lectors QR.\nEl lector de QR del Govern.\nActualitzada 27/11/2021 a les 05:51\nL’obligatorietat de presentar el certificat Covid en bars i restaurants ha arribat amb algunes conseqüències. Les més evidents, la pèrdua de clients als locals i els problemes tècnics dels lectors de certificats. “Hem notat molta menys gent del que és habitual”, va assegurar Víctor Martín, gerent del restaurant L’Orri. “No s’ha molestat ningú pel fet de demanar el passaport però sí que ha estat una mica incòmode per part de tots”, va manifestar, a més de relatar que el va fer sentir compromès el fet de d’haver de demanar el certificat als seus clients habituals. “Nosaltres tenim clients diaris i tot i això els l’hem de reclamar”, va afegir. En aquest sentit, va destacar que havia utilitzat el lector de codis QR de Govern i que no havia acabat de funcionar correctament. “Hem hagut de recórrer a altres aplicacions com la francesa, l’europea o la portuguesa. De moment, la que funciona millor és la francesa”, va puntualitzar.\nPer altra banda, Sandra Farrera, de la Fleca & Pastisseria Paladium, també va constatar el mal funcionament de l’aplicatiu. “No ha funcionat del tot bé. El meu mòbil s’ha bloquejat i llavors ho hem hagut d’anar provant amb altres mòbils. Tenim l’app instal·lada però no funciona amb tots”, va confirmar, a part d’explicar que n’havia detectat dos de negatius. En aquest cas, va explicar que aquests dos clients havien accedit a quedar-se a la terrassa. “Hem trobat força persones que no el porten però també és cert que hi ha molta gent que està molt conscienciada i es preocupa pel tema”, va assegurar. Qui també es va alegrar de disposar de terrassa a l’aire lliure en aquests moments va ser Isabel Borges, cambrera del local Frankfurt Pedralbes. “Nosaltres hem tingut la sort que els clients s’han pogut asseure a la terrassa, perquè si no n’haurien marxat molts”, va reconèixer. “Hi ha moltes persones que no el tenen, ja sigui perquè se l’han deixat a casa o perquè encara no l’han anat a recollir”, va afegir. A més, va destacar que durant la jornada havia detectat dos certificats invàlids. “A una persona li faltava una vacuna i l’altre indicava que estava caducat”, va comentar, a més d’explicar que en el seu cas el lector de QR havia funcionat correctament. Just al costat, al local Pizza Via, la cambrera Yakaay Rodríguez va dir a tall d’anècdota que dues persones grans s’havien hagut d’asseure a la terrassa perquè no tenien el certificat. “Feia molt fred i estaven molt abrigats però no els podia deixar entrar!” Un cas del tot diferent és el d’Enric Ortiz, propietari del restaurant El Cresper d’Encamp, que va dir que havia decidit tancar el local perquè no estava d’acord amb la mesura. “Continuarem fent servei a domicili però no demanarem el codi QR perquè crec que vulnera el dret de les persones. A més, tinc un problema de personal. No puc ocupar-me de tot i a més haver d’estar pendent de demanar certificats i controlar que la gent dugui la mascareta”, va afegir.\nDigues-ho tot, a França, avui, record de casos, amb "pass sanitaire" des del juliol\ncarmen Sánchez va dir..Vacunació obligatòria, passaport Covid i revisió i enduriment dels protocols.\nsí, com en un règim totalitari, comença així i és el que passa a tot europa i molt ràpid.\n#73 va dir..El lector no funciona del todo bien, aparte si estás ocupado no puedes estar pendiente del de leer el qr todo el rato , o lo les o los demás clientes esperan para ser servidos , tienen poco tiempo para desayunar o comer es una perdida de tiempo i no está la cosa para contratar más personal !! I además una pregunta si una empresa tienes empleados sim vacunar que tiene que Acer !! Porque según la leí no pueden entrar , si no tiene derecho el cliente no tiene derecho el empleado ?? Los despedí o los mandan para casa , seguro que hay más de uno trabajando sim ser vacunado !! Yo como cliente reclamo que se tomen medidas no es justo\nDe entrada...escribir Acer con H!!! Eso sí molesta, no velar por la salud de todos!!\nQuirse va dir..Tranqui home, encara que ens tanquin per les festes nadalenques, el Govern té sobre la taula un dels seus packs econòmics molt generosos perquè no us falti de res. Suspensió total del pagament dels lloguers, ERTOS… però de mentre ja teniu la panxa plena d aquests darrers caps de setmana.\nEscampeu el virus per no demanar el passaport Covid fins que us o han hagut d'imposar a la força i encara us queixeu.\nFelicitar a tots aquells negocis de restauració que o han defensat plenament, ha demostrat la seva qualitat. D'altres que només gaudeixen de la fama del seu nom súper autòcton, han fet l andorrà. I soc andorrà de nacionalitat.\nDe nacionalitat? Ja ho dius tot.\n#71 vei de andorra\nVisca Enric! Demanarem a domicili del teu restaurant. Gràcies per ser tant valent.\nCarmen mejor que no hagas estos comentarios y tengas mas educación y empatia con las personas...\nXita va dir..Crec que proteccii d dades no s ha implicat en, potser que treguin el nas i veure si tot aixo es correcte. Tan implicada que es va declara la nova directora\nles dades que dona la app (web) son casi be anonimes. No diu perque es valid (vacuna, test, malaltia), nomes diu que ho es.\nCrec que proteccii d dades no s ha implicat en, potser que treguin el nas i veure si tot aixo es correcte. Tan implicada que es va declara la nova directora\n#67 Antonia Gorostide\nSolamente una cosita?? , Donde caraj... quedo la PRIVACIDAD\nY LIBERTAD del individuo ?? Parece que seamos delincuentes Gracias\n¡Malditos restauradores! ¿Y dónde estabas hoy cuando participamos en el mitin contra los pasaportes covid ??? ¡Debes venir a continuación!


Primera reunió de Torra i Colau després de la constitució del consistori\nEl president i l'alcaldessa consideren urgent aprovar pressupostos per sortir de la situació en què es troben les dues institucions\n30/07/2019 - 12.44 Actualitzat 30/07/2019 - 17.41\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, i la reelegida alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, s'han reunit durant una hora, des de quarts de dues, per abordar amb voluntat constructiva els plans de cooperació entre les dues administracions, un cop començat el mandat del nou govern municipal.\nColau reclama a la Generalitat 30 milions d'euros més a l'any per compensar la desinversió social dels últims anys, que ha xifrat en 280 milions d'euros.\nAda Colau i Quim Torra s'han reunit durant una hora\nEl conseller de Territori i Infraestructures, Damià Calvet, s'ha defensat exposant que les xifres de pagaments ordinaris pugen uns 250 milions, mentre que el deute s'ha reduït de 100 a 30 milions. Calvet atribueix la falta d'inversió als incompliments de l'Estat en les inversions pressupostàries i l'incompliment de la disposició addicional tercera.\nDesinversió de 280 milions d'euros\nColau ha plantejat al president Torra la necessitat que la Generalitat recuperi el nivell d'aportacions econòmiques de la Generalitat, que s'han anat reduint en els últims anys de crisi. Des del consistori es calcula que, en els últims 10 anys, la Generalitat hauria deixat d'invertir 280 milions d'euros, sobretot als consorcis d'educació i d'habitatge.\n"Fa massa temps que tenim el deute social, el deute ciutadà, que bàsicament és la desinversió que la Generalitat, des del 2011, ha anat fent a molts dels serveis públics bàsics de la nostra ciutat. Parlo d'habitatge... Tenim calculat que si la Generalitat aportés el que li pertocaria, que situem al voltant dels 1.000 pisos, acabaríem ara mateix amb la llista d'espera de la mesa d'emergència."\nAquesta desinversió s'ha calculat a banda del que són, ha dit, "deutes reals", com el 40 milions que la Generalitat deu a les escoles bressol i que també reclamen altres municipis.\nL'alcaldessa ha explicat que no reclama aquesta xifra, sinó el compromís d'aportar 30 milions d'euros l'any.\nL'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, a la roda de premsa posterior a la reunió amb Torra\nXifres no compartides\nEl conseller Damià Calvet ha explicat que cal posar sota context les xifres exposades per Colau.\n"Les inversions que es podrien englobar en aquest concepte que ha exposat l'alcaldessa com a deute ciutadà, que no compartim, o de desinversió, els hem de situar en un context econòmic i pressupostari que en el seu dia va generar aquesta situació, però que hem de saber corregir."\nHa demanat que, de la mateixa manera que han acordar reclamar de manera conjunta les inversions en infraestructures, facin força conjuntament, - ara que Colau governa amb el PSC-, per reclamar el deute de l'Estat en inversions pressupostàries, la disposició addicional tercera o per canviar la limitació de la regla de despesa que, ha explicat, limita la inversió "del superàvit envejable" de l'Ajuntament de Barcelona.\nEl conseller de Territori i Infraestructures, Damià Calvet\nInfraestructures i emergència climàtica\nEntre els principals acords, hi ha la convocatòria de la Comissió Mixta, que es farà a l'octubre. Les comissions que la formen començaran a treballar des del mes de setembre per arribar a acords efectius en els diferents consorcis compartits, com els d'educació, sanitat, serveis socials i habitatge.\nLes mesures sobre l'emergència climàtica, com la reclamació a l'Estat de les inversions en infraestructures com a clau per fer front a la contaminació de Barcelona i l'àrea Metropolitana.\nEn aquest sentit, l'alcaldessa Colau s'ha referit a actuacions com les acordades en la reunió d'aquest dilluns sobre l'aplicació de zones de baixes emissions o l'ampliació del tramvia per la Diagonal fins a Verdaguer. El conseller de Territori i Infraestructures, Damià Calvet, ha recordat altres inversions pendents de les inversions de l'Estat, com les inversions en transport públic, accessos al port i rodalies.\nTambé han parlat de la necessitat que Generalitat i Ajuntament aprovin uns pressupostos que donin estabilitat i puguin donar resposta a les necessitats dels ciutadans. En aquest sentit, han acordat establir el diàleg necessari amb els partits per arribar a aprovar-los.\nLa seguretat, a part\nMalgrat que les qüestions de seguretat ja es van tractar amb el conseller Miquel Buch en la recent reunió de la Junta de Seguretat, les declaracions del conseller aquest dimarts a Catalunya Ràdio dient que hi havia hagut "una relaxació" per part de l'Ajuntament en el tema dels manters, ha porta cua.\nL'alcaldessa ha comunicat el seu malestar al president Quim Torra, però que celebra la col·laboració a què s'ha arribat.\nA banda de l'acord per tenir. abans de 3 mesos, un pla estratègic davant el repunt de la delinqüència a la ciutat, el conseller Miquel Buch es va comprometre a aportar 320 agents dels Mossos d'Esquadra per reforçar la seguretat a la ciutat.\nColau ha exposat també al president Torra en la reunió d'aquest dimarts que aquesta xifra d'agents dels Mossos d'Esquadra no serà suficient.\nCalvet també ha explicat que s'ha demanat a l'alcaldessa que ajudi a reclamar a l'Estat que es puguin fer més convocatòries per formar nous agents. Colau i Torra també han acordat buscar solucions, com destinar al carrer els mossos que custodien els edificis judicials.\nEleccions municipals 26M Quim Torra Ada Colau Generalitat de Catalunya


ALICANTE (12) ALMANSA (4) Alella (2) BIERZO (6) BINISSALEM (13) BULLAS (1) CALATAYUD (16) CAMPO DE BORJA (13) CARIÑENA (5) CATALAYUD (3) CATALUNYA (1) CAVA (14) CEBREROS (3) CHAMPAGNE (5) CIGALES (2) Conca de Barberà (8) Costers del Segre (2) EMPORDÀ (1) Getariako Txakolina (1) JEREZ (3) JUMILLA (10) LA MANCHA (1) MADRID (7) MANCHUELA (4) MENTRIDA (5) MESA (5) MONTERREI (3) MONTSANT (6) NAVARRA (9) OLI DE MALLORCA (1) PAGO FINCA BOLANDIN (3) PENEDÈS (13) PLA I LLEVANT (15) PRIORAT (9) RIAS BAIXAS (13) RIBEIRA SACRA (2) RIBEIRO (1) RIBERA DEL DUERO (47) RIBERA DEL GUADIANA (1) RIOJA (27) RUEDA (11) SAUTERNES (2) SOMONTANO (9) TARRAGONA (8) TERRA ALTA (4) TORO (8) UCLES (9) UTIEL-REQUENA (3) VALDEORRAS (3) VALENCIA (11) VT CADIZ (6) VT CASTILLA LA MANCHA (5) VT CASTILLA Y LEON (33) VT ESPAÑA (1) VT EXTREMADURA (2) VT FORMENTERA (1) VT ILLES BALEARS (5) VT MALLORCA (77) VT de Castilla (1) YECLA (4)\n2,00 € - 1.650,00 €\nAlella (2) Alicante (10) Almansa (4) Bierzo (6) Bullas (1) Calatayud (19) Campo de Borja (13) Cariñena (5) Catalunya (1) Cava (14) Cebreros (3) Champagne (5) Cigales (2) Clàssic Penedès (3) Conca de Barberà (5) Costers del Segre (2) Getariako Txakolina (1) Jerez (3) Jumilla (10) La Mancha (1) Madrid (7) Manchuela (4) Mesa (6) Monterrei (3) Montsant (6) Méntrida (5) Navarra (9) Pago Finca Boladín (3) Penedés (10) Priorat (7) Ribeira Sacra (2) Ribera del Duero (47) Ribera del Guadiana (1) Rioja (27) Rueda (11) Rías Baixas (13) Sauternes (2) Somontano (9) Tarragona (7) Terra Alta (4) Toro (8) Uclés (9) Utiel-Requena (3) VT Castilla la Mancha (4) VT Castilla y León (31) VT Cádiz (6) VT España (2) VT Extremadura (2) VT Mallorca (6) VT de Castilla (2) Valdeorras (3) Valencia (10) Yecla (4)\nAirén (1) Albariño (16) Albillo (1) Albillo Mayor (3) Albillo Real (1) Alicante Bouchet (1) Araúxa (1) Arbequina (1) Batista (1) Bobal (9) Brancellao (1) Cabernet Sauvignon (70) Callet (42) Callet Negrella (1) Cannonau (1) Cariñena (16) Cartoixà de la Marina (Xarello Vermell) (2) Caíño (1) Chardonnay (30) Escursac (10) Esperó de Gall (1) Ferrón (1) Fogoneu (13) Garnacha (89) Garnacha Blanca (12) Gewürztraminer (2) Giró (4) Giró Ros (9) Godello (5) Gorgollassa (3) Graciano (10) Hondarrabi Zuri (1) Juan García (1) Macabeo (Viura) (32) Malbec (2) Malvar (4) Malvasía (9) Mandó (1) Manto Negro (45) Mazuelo (1) Mencía (9) Merlot (63) Monastrell (28) Moscatel (7) Moscatel de Alejandría (6) Moscatel de grano menudo (5) Moscato (1) Muscat (4) Mònica (1) Palomino Fino (5) Parellada (15) Pedro Ximénez (5) Pertit Verdot (4) Picapoll Blanc (3) Pinot Meunier (3) Pinot Noir (8) Premsal (19) Riesling (3) Rufete (1) Sauvignon Blanc (18) Semillón (2) Sousón (1) Sumoll (3) Syrah (71) Tempranillo (112) Tinta de Toro (9) Tintilla de Rota (3) Tinto Fino (6) Trepat (10) Turbat (1) Verdejo (18) Verdejo Negro (1) Viognier (7) Viura (Macabeo) (8) Xarello (21)\nAlaró (8) Alava (3) Albacete (1) Algaida (1) Alicante (1) Badalona (1) Budeos (2) Burgos (3) Consell (6) Empordà (1) Escocia (6) Escorca (1) Espolla (1) Felanitx (3) Francia (1) Galicia (4) Gran Bretaña (1) Guipúzcoa (2) Huesca (1) Jerez (1) Jumilla (1) León (2) Londres (1) Madrid (3) Mallorca (5) Menorca (2) Navarra (5) Polonia (1) República Dominicana (1) Requena (1) Requena (1) Reus (1) Ribeiro (1) Santa Margalida - Illes Balears (4) Santa María del Camí (1) Segovia (2) Sencelles (1) Tarragona (18) Toledo (3) Tomelloso (1) Valencia (3) Valladolid (4) Zamora (1) Ávila (3)\n4 Kilos (12) Aalto Bodegas y Viñedos (1) Adega Valdés (1) Aguiuncho (1) Agustí Torelló (1) Agustí Torelló Roca (3) Albamar (3) Alfredo Maestro (13) Alta Alella (1) Alto Moncayo (1) Alvar de Dios (4) Angosto (1) Antídoto (1) Aragonesas (10) Aroa (1) Arráez (4) Artadi (2) Arvisa (3) Arzuaga Navarro (3) Asensio (1) Atalaya (2) Ateca (1) Atlan & Artisan (2) Avelino Vegas (1) Belondrade (1) Binigrau (5) Blanca Terra (5) Bodegas San Alejandro (16) Borsao (2) Bouza do Rei (1) Breca (2) Ca N'Estruc (1) Ca Sa Padrina (1) Campillo (2) Can Majoral (4) Can Pagès (1) Canopy (1) Carlania Celler (5) Carriel dels Vilars (1) Casa Castillo (1) Casa Gran del Siurana (1) Casa del Valle (3) Castelo de Medina (2) Castro Ventosa (1) Cati Ribot (5) Celler Comalats (1) Celler Credo (1) Celler La Salada (4) Celler Masroig (4) Celler Tanca els Ulls (5) Cellers Unió (2) Chozas Carrascal (1) Château Violet-Lamothe (2) Cims de Porrera (1) Clunia (2) Cofama Vins i Caves (2) Comenge (1) Contador (1) Crápula Wines (2) Cuatro Pasos (1) Cuatro Rayas (2) César Muñoz Blanco (1) César Príncipe (2) Còsmic Vinyaters (1) Dehesa de Luna (1) Diez Siglos de Verdejo (1) Distribuidora Nadal Gourmet (1) Dom Pérignon (1) Domenech Vidal (1) Dominio Fournier (1) Dominio de Pingus (1) Dominio del Bendito (2) Dominio del Águila (2) El Grillo y la Luna (2) El Lagar de Isilla (1) El Mozo WIne (1) El Nido (1) El Petit Celler (1) El Sequé (2) Eladio Piñeiro (2) Eloi Cedó Perelló (5) Emilio Moro (4) Enate (1) Enrique Mendoza (2) Estefanía (1) Esteve i Gibert (1) Familia Torres (1) Fariña (1) Faustino Rivero Ulecia (1) Finca Antigua (1) Finca Millara (1) Finca la Estacada (3) Fontana (6) Frore de Carme (2) Félix Callejo (1) G.H. Mumm (1) Gallinas & Focas (2) Galmés i Ferrer (1) Galmés i Ribot (10) Garciarévalo (1) Gargalo (2) Gil Luna (1) González Byass (3) Gramona (1) Grégory Pérez (1) Habla (2) Hacienda Grimón (1) Hacienda López de Haro (1) Inurrieta (3) Ismael Gonzalo (2) Izadi (1) Jaume Prats (2) Jimenéz-Landi (4) Jomasa (1) Jorge Ordoñez (2) José Pariente (2) Juan Gil (7) Juan Manuel Burgos (2) Juve & Camps (1) Karretània (6) La Purísima (4) Lan (2) Lanzaga (2) Les Cousins Marc & Adrià (4) Los Comuns (2) Louis Roederer (1) Luis Cañas (3) Luis Pérez (7) Luzón (4) Macià Batle (1) Marqués de Velilla (2) Martúe (1) Mas Foraster (2) Menade (2) Mengoba (1) Mesquida i Mora (3) Microbio Wines (2) Miquel Gelabert (10) Miquel Oliver (1) Modular (1) Montebaco (3) Morgadío (1) Murguialdi 3 de Balears (2) Murviedro (5) Never Enough (1) Nuviana (1) Ochoa (1) Oliver (1) Orben (1) Orly Lumbreras (4) Oscar Navas Capilla (1) Ossian (1) Paco García (2) Pago de Carraovejas (2) Pago de Cirsus (3) Pago de los Capellanes (10) Pago los Balancines (1) Pagos del Rey (1) Palacios Remondo (1) Pazo das Tapias (1) Pepe Mendoza Casa Agrícola (3) Petit Celler Es Cós (1) Pinna Fidelis (1) Pittacum (2) Portia (1) Pradorey (2) Príncipe de Viana (2) Quinta Sardonia (1) Rafael Cañizares (3) Rafael Palacios (1) Ramon Jané (1) Raúl Pérez (3) Recaredo Mata Casanovas (1) Remelluri (2) Resalte (1) Ribas (2) Rico-Nuevo (3) Rioja Vega (2) Robert J. Mur (1) Rodero (1) Rubor Viticultores (3) Sa Cova (1) San Valero (5) Sanromà (1) Santa Catalina del Mañán (1) Santiago Roma (1) Sei Solo (1) Sense Celler Vins (2) Ses Talaioles (2) Sexto Elemento (2) Señorío de Líbano (1) Señorío de Rubiós (1) Sierra Cantabria (3) Sistema Vinari (3) Sommos (5) Son Prim (1) Son Vell Vinyes i Vi (4) Son Vich de Superna (1) Sonsierra (1) Sumarroca (2) Tagonius (4) Telmo Rodríguez (4) Terra de Falanis (3) Teso la Monja (3) Teófilo Reyes (1) Tianna Negre (1) Tomás Postigo (1) Toni Gelabert (2) Txomín Etxaníz (1) Uvas Felices - Comando G (1) Valduero (1) Vall Llach (1) Valquejigoso (1) Vega Tolosa (2) Vegamar (3) Venta la Vega (1) Veuve Clicquot Ponsardin (1) Vicente Gandia (1) Villacreces (1) Vinaranda (1) Vins Nadal (13) Vins de la Memòria (4) Vinya Taujana (1) Vinyes Mortix (1) Vinyes d'en Gabriel (1) Virgen del Galir (1) Vizcarra (1) Viña Almirante (3) Viñas del Vero (1) Viñedos Hontza (1) Viñedos Ponce (2) Viñedos Singulares (2) Volver (4) Vranken - Pommery Reims (1) Zifar (1) Zorzal (1) Ànima Negra (3) Ángel (1)\n Dulce (13)\n Generoso (2)\n Rosado (24)\n Tinto (97)\nAntonio Nadal (3) Arloren (1) Celler Manyé i Fortuny (1) Celler Mariol (1) Democratic Wines (2) Destilería Pareis (2) Eulogio Pomares Zárate (1) Ferré i Catasús (1) G & J Distillers (1) Global Premium Brands (1) González Byass (1) Guerra (2) John & William Hardie (2) Jordi Perelló (3) Karretània (1) Kiskaarly (1) La Navarra (1) Licors Biniarbolla (1) Licors Mallorquins (2) Licors Moyà (3) Lustau (1) Maison Ferrand (1) Mallorca Craft Brewing (9) Marie Brizard (1) Oliver & Oliver (1) Padró i Família (4) Peinado (1) Pernod Ricard (1) Perucchi (1) Royal Smoothness (1) Santa Catalina del Mañán (1) Sanviver (2) Stock Polska (1) Suau (1) Suquers Artesans (4) Teichenné (2) Vegamar (1) Vermuteria de Galicia (2) William Grant & Sons (1) William Lundie (1) Xoriguer (1) Yzaguirre (3)\n Biodinámica (42)\n Certificado Residuo 0 (2)\n Contiene Sulfitos (2)\n Ecológico (130)\n Natural (80)\n Sin Clarificar (21)\n Sin Filtrar (40)\n Sin Sulfitos Añadidos (55)\n 0.70 l (33)\n 0.75 l (454)\n 1.0 l (22)\n 1.5 l (Magnum) (26)\n 37.50 cl (4)\nAguardiente (1) Anisados (7) Anís (1) Anís Seco (3) Aperitivo (25) Brandy (2) Ginebra (12) MALLORCA (17) MENORCA (2) Orujo (1) Ron (3) Vermouth (24) Vodka (3) Whisky (4)\n Binissalem (13)\n Oli de Mallorca (1)\n Pla i Llevant (16)\n VT Mallorca (68)\nACEITE DE OLIVA KARRETÀNIA...\nSON CAULES 2019 ROSAT\nFINO CABERRUBIA NV SACA III\nPROJECTE TERRA PREMSAL 2021\nLUZON COLECCIÓN 2021 ROSADO\nLa inglesa preferida maridada en lúpulos olvidados.\nGran Baco de Oro 2019.\nVino blanco de buena graduación fermentado en barricas nuevas de roble francés y criado durante 6 meses en sus lías, mantiene todas las características de los grandes Chardonnays.\nCaberrubia es un fino que proviene de las diferentes añadas del proyecto La Barajuela, de ahí el concepto de vino sin año (non-vintage). El conjunto de todas ellas da lugar a un vino que mantiene el carácter del Pago de Carrascal.\nConcentrado, sedoso pero potente, de un posgusto tostado y con notas de café. Sobrio y elegante recuerda a los vinos de Burdeos.\nEcléctico balance de lúpulos en un cuerpo de malta.\nVino blanco elaborado con la variedad de uva autóctona Mallorquina Prensal, ha estado durante 2 meses en barricas de roble francés. En el suave aroma podemos sentir los orígenes mediterráneamente afrutados.


Cris Blanco dirigeix i interpreta les seves peces escèniques des de 2003. La barreja de gèneres escènics, la música en directe, els trucs a la vista, la transformació de codis i objectes, el que està fet a mà i la visibilització de l’aparell teatral són aspectes que formen part del seu treball. Entre les seves peces destaquen cUADRADO_fLECHA_pERSONA qUE cORRE(2004),Ciencia-ficción(2010), El agitador vórtex (2014) i Bad Translation (2016), creada en col·laboració amb Óscar Bueno, Javier Cruz, Cris Celada, Amaranta Velarde i Ayara Hernández. Ha presentat els seus treballs en centres d’art i festivals de dansa i teatres municipals, nacionals i internacionals. També fa el seguiment del treball d’altres artistes, participa en projectes educatius i és membre dels grups de música CALOR i The Elements.


Canon Digital IXUS 800 IS Introducciï¿½n\nCanon Digital IXUS 800 IS La Cï¿½mara\nCanon Digital IXUS 800 IS Manejo\nCanon Digital IXUS 800 IS Ajustes\nCanon Digital IXUS 800 IS Almacenamiento de imï¿½genes e Interface\nCanon Digital IXUS 800 IS Conclusiï¿½n\nResolución de Video 160 x 120 pixels, 15 fps, 55 min. 57 seg. 120kB/seg


Visita institucional de la consellera de Recerca i Universitats a la Paeria - TOTLLEIDA\nFOTO. Gemma Geis signant al Llibre d’Honor de l’Ajuntament\nEl Paer en Cap ha demanat la col·laboració del Govern davant el ministeri de Ciència per a refinançar el retorn dels crèdits del Parc Científic de Gardeny\nLa consellera de Recerca i Universitats del Govern de la Generalitat, Gemma Geis, ha fet una visita institucional a l’Ajuntament de Lleida, on ha estat rebuda pel paer en cap, Miquel Pueyo, que li ha donat la benvinguda a la ciutat.\nGeis ha signat al Llibre d’Honor de la Paeria i Pueyo ha obsequiat la consellera amb una reproducció del Llibre dels Usatges com a record de la seva estada a Lleida i a la Paeria. En l’acte també han estat presents el tinent d’alcalde Toni Postius i Paco Cerdà, les regidores Mariama Sall i Cristina Morón i el delegat de la Generalitat a Lleida, Bernat Solé.\nLa consellera i l’alcalde han mantingut també una reunió de treball en la qual Pueyo ha expressat la demanda de la Paeria i del Parc Científic de Gardeny per tal que el Govern faci gestions amb el ministeri de Ciència i Innovació per facilitar el refinançament dels crèdits pendents que van permetre la posada en marxa d’aquesta important infraestructura de recerca. Geis s’ha compromès a treballar-hi, dins el procés per a l’aprovació dels nous Pressupostos Generals de l’Estat.\n“Ha estat un plaer rebre a la Paeria en la seva primera visita a la consellera de Recerca i Universitats, la Gemma Geis. Tenim temes d’interès comú molt clars, un és la UdL, l’altre el Parc Científic i Tecnològic Agroalimentari, però també hem estat parlant de temes d’interès per al conjunt del país com l’aprovació de pressupostos i del marc actual de la recerca”, ha explicat l’alcalde.\nPer la seva banda, Geis ha destacat la “màxima complicitat amb la Paeria i amb totes les institucions per enfortir la Universitat de Lleida i el Parc Científic, perquè és un element important i estructural pel territori i per aquesta ciutat, per enfortir i fer aquesta recuperació econòmica i social, que a tot Catalunya sigui un espai de progrés amb el coneixement al centre”. A més, ha remarcat l’aposta del Govern per reforçar el finançament universitari, que es concretarà en els pressupostos de l’any vinent, i també amb el fons Covid que ja s’ha aprovat i que també beneficiarà la Universitat de Lleida.


L'anàlisi d'Antoni Bassas: “Cuando veo lo que soy, yo mismo me causo respeto”\nÉs l’autor de la frase “abans es trencarà Catalunya que Espanya”. Estaria bé que els fets no li donessin la raó\n4 min. 21/12/2016 11:43\nAznar ha renunciat a ser president d’honor del PP. No és la notícia de què avui parlarà tothom, però Aznar va ser-ho tot a la vida política espanyola i encara que ja fa 12 anys va marxar de la Moncloa per la porta de la vergonya, és com aquell vell conegut per qui sents curiositat per saber com li va la vida.\nAznar plega d’un càrrec honorífic perquè no s’identifica amb el PP de Rajoy. Que no està d’acord ni en la política econòmica, ni en la manera de tractar Catalunya ni, en general, amb la manera d’exercir el poder que té Mariano Rajoy. Esclar, el primer que et ve al cap és que qui va nomenar Rajoy successor, a dit, va ser Aznar.\nJosé María Aznar deixa la presidència d'honor del PP Sobre Catalunya, diu que li sembla un error embrancar-se en l’‘operació diàleg’, però li podríem recordar que quan el 1996 va necessitar els vots de Pujol per guanyar la investidura com a president del govern va venir a TV3 i va arribar a dir, fins i tot, que parlava català “en círculos reducidos no muy amplios”, i que va cedir fins al 30% de l’IRPF a les autonomies. Vull dir que quan a ell li va convenir va pactar amb la Generalitat.\nI sobre la manera d’exercir el poder, això és molt interessant. Perquè és veritat que Aznar sempre ha volgut picar molt amunt. Aznar volia fer un partit partit guanyador, sí, però era més que això. Aznar volia conquerir el poder? Sí, però era més que això. Aznar volia assolir l’hegemonia. Fer servir el poder perquè el debat polític i social a Espanya girés al voltant de les seves idees. I per això calia mantenir sempre la tensió amb l’esquerra. La tensió, no el diàleg. Calia presentar el debat sempre en blanc o negre, en bons i dolents. ETA va servir molt a aquest propòsit. Els atemptats de les Torres Bessones del 2001 li van servir molt també, perquè l’ajudaven a fer aquest món sense matisos, de xoc de civilitzacions que convidava a apuntar-se a la Internacional de la guerra preventiva. Va reunir-se amb Bush i va posar els peus a una taula mentre es fumava un cigar al costat del president dels Estats Units. Com deia el meu avi: “Cuando veo lo que soy, yo mismo me causo respeto”. I així li va anar com li va anar: es va apuntar al bàndol de Bush i Blair i ens va fer creure una mentida: que a l’Iraq hi havia armes de destrucció massiva. I així va sortir com va sortir: intentant fent-nos creure una mentida: que ETA havia matat a la vora de 200 persones a Madrid l’11-M del 2004. I això és el que no suporta. Haver passat a la història com un mentider. I que no se li reconegui el mèrit dels cinc milions de llocs de treball que es van crear durant la seva presidència. No cal dir que molts d’aquest milions van ser de totxo i turisme.\nI finalment, no sé com a Aznar no li passen les ganes de donar lliçons als seus en vista del que ara sabem que va ser aquell PP. Cal recordar que Rodrigo Rato, vicepresident seu i en qui va pensar com a sucessor, és el de les targetes 'black'? Cal recordar-li que el seu ministre Matas va acabar a la presó? Cal recordar-li que al casament de la seva filla a l’Escorial hi va anar la trama Gürtel encapçalada pel capo Francisco Correa? Cal recordar-li el capitalisme d’amiguets i de llotja de Bernabéu que va florir durant la seva presidència?\nI pel que fa a nosaltres, és l’autor de la frase “abans es trencarà Catalunya que Espanya”. Ja sabem, doncs, quin és el seu objectiu. Estaria bé que els fets no li donessin la raó.\nL'anàlisi d'Antoni Bassas: 'Els que viuen de la por'


Taller ovaris poliquístics i alimentació | Elna Fisioteràpia i salut\nEntre un 5-13% de dones en edat fèrtil pateixen Síndrome d’ovari poliquístic. Existeixen molts tipus de SOP, però, habitualment la resistència a la insulina és un factor comú. Realitzar canvis en l’estil de vida és fonamental per tractar l’arrel del problema i millorar així el pronòstic de la malaltia. Així doncs, una alimentació adequada pot ajudar molt a millorar la simpotomatologia. En aquest taller parlarem delsaspectes més bàsics i dels primers canvis a realitzar en cas de patir SOP. Es donaran unes pautes per con començar i també parlarem d’alguns suplements que poden ajudar encara més a millorar la simptomatologia.\nTaller de 60`


És l’hora d’hissar els somnis: Divendres 22 d’agost\nLaura, hauries pogut escriure el teu comentari en forma de poema (els versos són ben clars!). Dius moltes coses en molt poques paraules i amb una gran dosi de sensibilitat. Admirable, com el poema de la Joana Raspall, a qui vaig conèixer fa un munt de temps.\nHe seguit el teu dietari gairebé cada dia des dels llunyedars del nord, i des d'ahir al vespre torno a ser a Barcelona. Ens hem de trobar!\nd’agost 22, 2008 1:27 p. m.\nSent tan jove em sento igual, massa sol per haver conegut gent, massa sol per viure-hi envoltat... però pareixen tant... tant inaccesibles, que no m'hi apropo.\nI al silenci de la nit, em perturbo, i em dono les culpes d'aquest mal.\nd’agost 24, 2008 6:37 p. m.\nBenvingut a És l’hora d’hissar els somnis i gràcies pels teus comentaris. Un títol de blog “Dolces cadenes” força punyent.\nd’agost 25, 2008 8:40 a. m.\nAlbert, tot un luxe conèixer a Joana Raspall. Jo aquest estiu he gaudit de la seva poesia, de Ales i camins i Llum i gira-sols. I gràcies per seguir aquest dietari d’agost des de les llunyanies del Nord.\nd’agost 25, 2008 8:41 a. m.


Biblioteca Municipal Pere Caner - Calonge - Sant Antoni - Dossier de premsa - La llevantada deixa sorra, còdols i alguns carrers inundats al Baix Empordà\n30 de març de 2014 | El Punt\nCalonge i l'Estartit han estat dos dels nuclis més afectats de les comarques gironines. Protecció Civil manté l'alerta del pla Inuncat per l'episodi d'onatge i pluges intenses\nEl temporal de mar que ha afectat les comarques gironines ha causat petits estralls en diverses poblacions costaneres com Sant Antoni de Calonge i l'Estartit, al Baix Empordà. Els consistoris de les dues localitats han subratllat que la llevantada no ha provocat greus desperfectes materials però sí que ha inundat o embrutit alguns parts dels seus passeigs marítims.\nEn el cas de l'Estartit, les onades han travessat el pàrquing públic a tocar de la sorra i han inundat alguns baixos del barri de Griells. A Calonge, l'onatge ha fet pujar còdols i sorra en un tram d'uns 30 metres del passeig marítim. L'ajuntament ha tallat la circulació de vehicles i ha barrat l'accés de persones en aquest tram ...


(S'ha redirigit des de: FC Barcelona (futbol sala))\n3 UEFA Futsal Champions League: 2011-12, 2013-14, 2019-20\n4 Lliga espanyola de futbol sala masculina: 2010-11, 2011-12, 2012-13, 2018-19\n5 Copa espanyola de futbol sala masculina: 2010-11, 2011-12, 2012-13, 2018-19, 2019-20\n2 Supercopa espanyola de futbol sala masculina: 2013-14, 2019-20\n10 Copa Catalunya de futbol sala masculina: 1999-2000, 2008-09, 2009-2010, 2010-2011,2013-2014,2014-2015,2015-2016,2016-2017,2017-2018, 2018-2019\nAssistència Sanitària (2019-actualitat)\n↑ «Assistència Sanitària es converteix en patrocinador principal dels esports professionals del Barça». [Consulta: 14 setembre 2020].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Secció_de_futbol_sala_del_Futbol_Club_Barcelona&oldid=25392441»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 7 nov 2020 a les 17:17.


Dl.-dv.: 10:00–13:00 h\nDt., dc. i dj.: 16:00–18:00 h\nPista poliesportiva, camp de futbol, piscina, casal, una àrea de lleure, un hotel, cases rurals, habitatges d'ús turístic, restaurants, bars, farmàcia, botiga, forn de pa i vinateria.\nAquest municipi té nombrosos llocs d’interès. L’Ermita de Sant Antoni Abad, construïda al s.XVII, està situada al cim d’un turó i té una sola nau amb espadanya. També cal visitar l’Església de Sant Joan Evangelista, del segle XVIII.\nTambé es pot visitar la Casa-museu Ca l'Amorós, una casa acomodada del poble de Porrera de fa més de 200 anys. Des del celler a les golfes, hi trobareu eines del camp, vestits i roba de la llar d'època, mobiliari i moltes altres coses curioses.\nDe dilluns a dijous: reserva prèvia\nDivendres, dissabtes, diumenges i festius: d'11:00 a 14:00 h i de 16:30 a 20:00 h\nTel.: 685 099 031