Racó Blaugrana: Història dels Mundials. Capítol 3: França 1938\nHistòria dels Mundials. Capítol 3: França 1938\nAbans de començar a explicar com va anar aquesta edició de la Copa del Món cal dir que Espanya no hi va participar perquè es trobava en plena Guerra Civil. La selecció Alemanya, per la seva banda, va incorporar alguns jugadors austríacs, ja que amb l' "Anschluss", Àustria havia passat a formar part del territori germànic. Els aficionats francesos no van parar de xiular els alemanys en tot el torneig, igual que van fer amb la selecció d’Itàlia.\nInicialment aquest Mundial s’havia de disputar a Argentina però, finalment, no va ser així perquè el president de la FIFA no ho va voler malgrat tenir acordat disputar el trofeu allà. A causa d’això, només Brasil i Cuba hi van participar per part del continent americà; la resta no ho van fer com a protesta per haver canviat la seu del mundial de continent.\nAixí doncs, dels 69 països que es van presentar a les eliminatòries prèvies per entrar al Mundial, 15 hi van participar, dels quals 12 eren europeus.\nEs va començar des de vuitens de final i el nombre d' equips era imparell perquè Àustria es va annexar a Alemanya a l’últim moment, de manera que Suècia (rival d’Àustria) va accedir a quarts de final automàticament.\nEs va decidir que en cas d’empatar, es jugaria un temps afegit i que si la cosa continuava igualada es jugaria un partit de desempat. En el cas de la final es va acordar que si s'empatava també el partit de desempat(amb la pròrroga inclosa), els dos equips serien considerats campions.\nA les semifinals es va jugar un dur i apassionant enfrontament entre Brasil i Itàlia, i a l’altre banda del quadre hi havia Hongria i Suècia. Els italians van aconseguir una victòria ajustada i van jugar la final contra Hongria, que havia golejat als suecs.\nLa copa se la va endur Itàlia altre cop, després de superar clarament els hongaresos per 4-2.\nLeónidas, jugador brasiler, va ser el màxim golejador d’aquest Mundial.\nMussolini va tornar a amenaçar els jugadors italians el dia abans de la final a través d’un telegrama. Hi posava: “vèncer o morir”. Després de la victòria italiana, el porter hongarès estava orgullós d’haver salvat 11 vides, malgrat la derrota de la seva selecció.\nUn cop més, la política va marcar el desenvolupament d’un torneig de futbol.\nCom a anècdotes, destacaria que el president francès Albert Lebrun no va aconseguir tocar la pilota a l’hora de fer el servei d’honor per donar el tret de sortida al Mundial. A més, Vittorio Pozzo, entrenador italià, és l’únic que ha guanyat el Mundial dos cops consecutius.\nPublicat per Albert a 22:22 Etiquetes de comentaris: Història Mundials\n"A la cama no te irás sin saber una cosa más" ;)\n11 de juny de 2009, a les 0:13\nAquest és precisament el mundial que l'"Heroi Austríac" havia de guanyar amb la selecció austríaca, no sé si t'enrecordes... Fins que els nazis es van fotre pel mig.\nM'agrada el nom del golejador brasiler, és com el líder dels espartans a la batalla de les Termòpiles. :)\n11 de juny de 2009, a les 4:57\nCuba va participar???? Però hi tenen jugadors suficients allà? O van reclutar gent del baseball?? Hmmm... masses preguntes assolen la meva ment...\n11 de juny de 2009, a les 10:02\nGran artículo ;)\n11 de juny de 2009, a les 13:46\nAlbeeeert!! Una pregunta: què saps què ha passat amb el blog aquell que es deia "És a dir"? Fa molt temps que no l'actualitzava i ara he entrat i m'ha sortit un missatge dient que ja no existia... Merci!\n11 de juny de 2009, a les 14:56\nGrans anècdotes. Dos anys abans hi van haver les Olimpiades a Berlín, on els aficionats feien el Hi Hitler i no era censurat. En fi, av vegades no se en què pensen les federacions internacionals per designar les seus i els equips participants.\n11 de juny de 2009, a les 17:40\n11 de juny de 2009, a les 18:26\n@ Miquel: no me'n recordo perquè no hi era, però sí que em sona que va haver-hi un jugador austríac que es va negar a jugar amb la selecció alemanya.\n@ Quim: sí, hi va participar. La veritat és que tot el que passava en aquesta època era una mica sospitós però no hi érem i és difícil trobar la història verdadera.\n@ Jordi: tens la resposta al teu bloc.\n11 de juny de 2009, a les 18:29\nM'agrada llegir aquests articles que ens fas sobre els Mundials!!\nCom hi influeixen les situacions polítiques... molt, molt interessant!\n11 de juny de 2009, a les 20:54\n11 de juny de 2009, a les 21:17\nMolt bon post, la veritat es que dels apunts històrics sempre s'apren molt.\n12 de juny de 2009, a les 20:12\nJo encara penso amb C. Ronaldo i Kaká.\nEspero que els diners no ho arreglin tot.\n13 de juny de 2009, a les 10:32


El PSC de Girona fitxa l'exregidora i extinenta d'alcaldia de CiU Isabel Muradàs per a les municipals La República\nEl PSC de Girona fitxa l’exregidora i extinenta d’alcaldia de CiU Isabel Muradàs per a les municipals\nACN Girona.-El PSC de Girona ha fitxat l’exregidora i extinenta d’alcaldia de CiU Isabel Muradàs, que ocuparà el sisè lloc de la llista dels socialistes per a les municipals. Muradàs, […]\nACN Girona.-El PSC de Girona ha fitxat l’exregidora i extinenta d’alcaldia de CiU Isabel Muradàs, que ocuparà el sisè lloc de la llista dels socialistes per a les municipals. Muradàs, que va dur les àrees d’Educació i Esports mentre estava a govern, va renunciar al càrrec i va abandonar el consistori el maig del 2018, després que l’Audiència Nacional (AN) la cités com a investigada pel cas del 3%. Actualment, Muradàs treballa a la Universitat de Girona (UdG). La cap de llista del PSC, Sílvia Paneque, n’ha destacat d’ella el seu alt grau de coneixement de l’administració local i ha dit estar convençuda que Muradàs aportarà al projecte del PSC “l’última empenta per guanyar les eleccions”.\nIsabel Muradàs va ser regidora de l’Ajuntament de Girona durant els dos últims mandats, en què CiU va guanyar les eleccions. Tant en l’època en què era alcalde Carles Puigdemont, com posteriorment Marta Madrenas, va encarregar-se de dur les àrees d’Educació i Esports i tenia la quarta tinença d’alcaldia. Militant d’Unió i posteriorment de Demòcrates (tot i que després també es va donar de baixa), Isabel Muradàs va renunciar a la seva acta el maig de l’any passat. Ho va fer després que l’AN la cités com a investigada pel cas 3% de suposat finançament il·legal a CDC a través d’adjudicacions d’obres i serveis públics.Se l’investigava per un possible delicte de tràfic d’influències en l’època en què va ser subdirectora d’Estudis i Coordinació del Departament de Governació. Suposadament, per haver donat informació privilegiada al conseller delegat d’una constructora.Actualment, treballa com a cap del servei d’Economia, Patrimoni i Contractació de la UdG. Llicenciada en Econòmiques i Empresarials, i màster en Gestió i Direcció Universitària, Isabel Muradàs també és membre del Registre Oficial d’Auditors de Comptes. Les persones, al centreEl PSC de Girona ha donat a conèixer que l’incorpora a la llista per a les municipals a través d’un comunicat. Muradàs ocuparà el número 6 de la candidatura que encapçala Sílvia Paneque. “Vull ajudar a i contribuir a què el servei a les persones torni a ser el centre de la política local a Girona, amb els valors de l’humanisme que comparteixo amb els companys i companyes del PSC”, explica l’exregidora.Paneque n’ha destacat d’ella el seu coneixement de l’administració local, la implicació amb la ciutat i la gestió de proximitat. La cap de llista dels socialistes es mostra “convençuda” que la seva incorporació “aportarà al projecte per Girona l’última empenta per guanyar les eleccions”. A més, Paneque també subratlla “la capacitat de treball de proximitat” de Muradàs, “l’amor per la ciutat i la seva voluntat de servei públic a les persones”.”Aquests valors sumen a un projecte transversal, on hi ha veus diferents, que coincideixen a posar a punt Girona per estar al servei de tots els ciutadans sense exclusions”, assegura la cap de llista del PSC. En la mateixa línia, Muradàs subratlla que, sobretot, el punt de trobada amb el projecte socialista és pensar amb “un ajuntament on es governi per les persones”. I conclou: “I aquesta manera de pensar la compartim absolutament com a projecte de futur i de progrés per a Girona”.


Desarmament dels moriscos valencians - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEl desarmament dels moriscs valencians va ser decretat pel rei Felip II el 19 de gener de l'any 1563 i publicat al regne de València el 8 de febrer del mateix any pel capità general Alonso d'Aragó, duc de Sogorb. El desarmament es va portar a terme durant l'hivern del 1563.\n1 Text de la Pragmàtica\nText de la PragmàticaModifica\n« "Real pragmatica, sancio, últimament feta y provehida per sa Magestat del Rey nostre señor a denou dies del mes de Giner, any MDLXIII ab la qual se prohibeix que los Moriscos novament convertits del present regne de Valencia, fills y descendents de aquells per ningun temps no puixen tenir, ni portar en les cases propries, ni de altri, ni fora delles, ni en altre qualsevol lloch, o part armes algunes offensives, ni defensives, propries, ni de altri: excepto ganivets, e instruments necessaris per a usos de casa, arts, y officis de cascu. La qual fon manada publicar per lo Excellentissim señor don Alonso de Arago duch de Sogorb y de Cardona Llochtinent y capita general del dit regne de Valencia […]"  »\nL'operació va ser un èxit, ja que als moriscs valencians els van decomissar 25.000 armes de tota mena, pràcticament una per cada llar, amb la qual cosa llur capacitat bèl·lica disminuïa, i per tant es va complir l'objectiu polític de neutralitzar la nombrosa comunitat morisca del regne de València. El procés generà una relació de llars amb llista nominal dels "caps de família", amb un clar aprofitament demogràfic, i a banda, és un bon compendi d'antroponímia morisca.\n↑ Danvila y Collado, Manuel. Desarme de los moriscos en 1563 (en castellà). Alacant: Biblioteca Virtual Miguel de Cervantes, 2006.\n↑ Pérez Cañamares, E. Memòria de Tesi Doctoral, UNED.\n↑ Tesi doctoral: Aplicación de una herramienta informática al estudio antropológico de la cuestión morisca. Enrique Pérez Cañamares.\n↑ Lapeyre, Henri. Geografía de la España morisca. Valencia: Diputació de València, 1986, p. 27 L'edició original és francesa (París 1959).\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Desarmament_dels_moriscos_valencians&oldid=23947749»\nDarrera modificació: 2 jul 2020 a les 12:00\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 2 jul 2020 a les 12:00.


12-O, LA CONCENTRACIÓ A BARCELONA\n5 min. Barcelona 13/10/2014 00:00\nE. ESCRICHE / R. TUGAS\nEra una jornada en què s’havia de fer sentir la “majoria silenciosa” de catalans contra el procés sobiranista. La gran data en què l’unionisme havia de replicar l’èxit inqüestionable de la V de l’11 de setembre. La resposta de la ciutadania en l’acte en defensa de la unitat d’Espanya celebrat ahir a Barcelona, però, s’ha desinflat respecte a les dues edicions anteriors, malgrat l’escenari d’una consulta sobiranista formalment convocada en un horitzó de menys d’un mes. L’acte l’organitzava per primer cop Societat Civil Catalana (SCC), que no va omplir la plaça Catalunya ni oferint autobusos gratuïts. Les úniques dades de participació que es van fer públiques van ser les de la Guàrdia Urbana, que va xifrar el seguiment en 38.000 persones, 8.000 més que l’any passat. Si es comparen les imatges aèries amb les de les últimes dues edicions, però, en la jornada d’ahir es veuen més clarianes al centre de la plaça i menys gent als laterals. SCC va preferir no entrar en la guerra de xifres i no va oferir una dada pròpia d’assistents. En les anteriors edicions, Som Catalunya Somos España -la plataforma que les va organitzar- va fixar la participació en 160.000 persones el 2013 i en 100.000 el 2012.\nL’acte polític va començar amb un “Bienvenidos al acto de Sociedad Civil Catalana por la España de todos ” que va aixecar els aplaudiments dels concentrats. Sota l’escenari i a primera fila hi havia la plana major del PP, de C’s i d’UPyD, els tres partits que obertament van donar suport a l’acte. Tot i això, també hi van assistir militants de partits d’extrema dreta com Vox i Plataforma per Catalunya carregats amb vistoses pancartes. Feta la benvinguda es va projectar un documental en què quatre cares conegudes -els socialistes Josep Borrell i Marina Subirats, el catedràtic d’economia aplicada Francesc Granell i el president de Barcelona Meeting Point, Enrique Lacalle- defensaven la unitat i la pluralitat d’Espanya.\nTanmateix, els discursos des de l’escenari els van monopolitzar els dirigents de SCC. Els seus arguments recurrents eren les acusacions als independentistes de projectar una suposada superioritat moral, l’exaltació de la identitat espanyola i l’acusació a les institucions d’haver forçat el procés a través de l’adoctrinament. Les intervencions igualment alimentaven la idea que una “majoria silenciosa” està començant a alçar la veu a Catalunya a favor de la unitat amb Espanya, tot i que el cert és que ahir no es va veure al carrer. “Espanya és nostra i els catalans no volem renunciar-hi”, va asseverar el president de SCC, Josep Ramon Bosch, que creu que la independència faria els catalans “més pobres, més irrellevants i menys lliures”.\nUna idea en què també va incidir el vicepresident primer de l’entitat, Joaquim Coll, un dels intel·lectuals de referència del PSC, que va etzibar: “Creure que els catalans ho farem millor sols és un pensament entre supremacista i naïf”. Sigui com sigui, no va entrar a comentar els arguments a favor o en contra de la independència, ja que precisament rebutja obrir un debat que “no té cap raó moral o política”. “El dret a decidir intimida o coacciona”, va arribar a denunciar Coll.\nLa majoria dels concentrats s’amagaven del sol sota paraigües de colors vermells i grocs repartits per la mateixa organització i que inicialment havien de servir per protegir-se de la pluja que anunciaven les previsions meteorològiques. Entre ells hi havia nombroses famílies, algunes de les quals portaven la mateixa samarreta amb missatges com: “Orgullós de ser català, orgulloso de ser espanyol ”. Els més joves van optar per embolicar-se el cos amb la bandera espanyola i alguns d’ells portaven pancartes en què reclamaven un país “plural i lliure” o denunciaven que “un divorci és un mal negoci” o que el Barça ha de ser “de tots” després que el club hagi donat suport a la consulta.\nCom sol passar en la majoria de casos, els més petits no paraven de fer preguntes als seus pares. “Què vol dir plural?”, li va preguntar una de les nenes a la seva mare. La resposta va ser clara: “Que és de tots”. En un moment de l’acte, aturats, llicenciats, treballadors o ciutadans espanyols d’origen estranger -tots anònims- van passar per l’escenari per defensar la unitat d’Espanya. Entre testimoni i testimoni s’onejaven les nombroses banderes espanyoles que es barrejaven amb les senyeres i banderes europees. La més gran -d’uns 50 metres de llargada i 5 d’amplada- va ser una senyera cosida amb una bandera espanyola desplegada en un lateral de la plaça. Tot i que l’organització va donar consignes clares que no volia l’exhibició de logotips de cap partit, entre els manifestants es va poder veure alguna bandera del Partit Popular i samarretes del color blau distribuïdes pels populars en el marc de la seva pròpia campanya unionista.\nTipa de sentir-se “fatxa”\nLa jornada va ser un clam contra el procés sobiranista, però sobretot contra Artur Mas, de qui els assistents van demanar la dimissió en diverses ocasions. “Estic tipa de sentir, per culpa dels partits independentistes, que sóc fatxa o feixista. Jo el que sóc és espanyola”, explicava la Marta, una barcelonina de 32 anys, mentre li preguntava a la seva parella quan sonaria l’himne espanyol. “El posaran, no?”, preguntava insistentment. L’esperat moment va arribar just al final de l’acte. Els milers de persones van començar a entonar la melodia i quan va sonar l’última nota van cridar: “ Viva España! ” El clàssic “ Yo soy espanyol ”, de fet, ja havia sonat diversos cops durant l’acte polític, però amb menys força que en convocatòries prèvies aquest mateix dia.


La Vila Joiosa - Notícies: La Vila Joiosa rinde homenaje al chocolate en una nueva edición de ‘Xocolatíssima’\nLa Vila Joiosa rinde homenaje al chocolate en una nueva edición de ‘Xocolatíssima’\nEl municipio de la Vila Joiosa se prepara para celebrar una nueva edición de ‘Xocolatíssima’, enmarcada en la ‘VIII Mostra de productes de la Marina Baixa’, durante el 8 y el 9 de agosto.\nEl municipio de la Vila Joiosa se prepara para celebrar una nueva edición de ‘Xocolatíssima’, enmarcada en la ‘VIII Mostra de productes de la Marina Baixa’, durante el 8 y el 9 de agosto. El evento, que rinde homenaje a este producto estrella de la localidad, pretende mostrar a la ciudadanía y a los visitantes la tradición y la historia del chocolate.\nEl programa de actividades arranca el próximo jueves 8 de agosto con una degustación de ‘Els gelats amb xocolate’ por la Geladería Alboraria a las 17:00 horas. Más tarde, a las 17:30 horas, dará comienzo el curso ‘El xocolate i la carn’, impartido por Vicent Sellés de A taula-mercat, en la Finca de la Senyoreta de l’Hort. El taller cuenta con plazas limitadas que pueden reservarse en la Oficina de Turismo del municipio, ubicada en el Chalet Centella de la calle Colón, 40.\nLos actos continúan el viernes día 9 a las 10:00 horas con una ruta del chocolate, en la que los participantes visitarán los museos de la localidad y cuyas plazas son limitadas reservando en la Oficina de Turismo. Esta marcha se reanudará a las 17:00 horas en la avenida del País Valencià.\nTra la ruta, a las 19:00 horas, tendrá lugar la ‘Xocolatíssima ComarQualitat’ en el Casco Antiguo de la Vila Joiosa, una chocolate popular que reúne a miles de personas, entre ellos vileros y turistas, para degustar este producto estrella, acompañados de la música de la Colla Valerios y el grup de dances Almadrava. Para finalizar, a las 22:00 horas, se proyectará ‘Charlie y la fábrica de Chocolate’ en la Finca de la Senyoreta de l’Hort, como película en la que el chocolate es uno de los protagonistas.


Somnis de Colors: Nadal\nAviat celebrarem les festes de Nadal. Molts són els preparatius a casa i a l'escola. Compartim amb vosaltres altre glog amb un seguit d'activitats i cançons tradicionals que esperem que us agradin tant com a nosaltres. Publicat per\nEstrella10 de enero de 2011, 21:59M'inspireu i per això us done un regalet: http://ideesmagistrals.blogspot.com/2011/01/premi-per-ajudar-seguir-sommiant.htmlResponderEliminarMestres d'Infantil25 de enero de 2011, 12:19Gràcies Estrella, la inspiració és mútua!!! De seguida anirem pel regalet i el publicarem, ens fa molta il·lusió el regalet que ens has dedicat, és una manera molt bonica de començar l'any, encara que nosaltres anem amb una mica de retard (disculpa, que hem trigat una mica a contestar, anem totes força liadetes)ResponderEliminarAñadir comentarioCargar más...


Sant Pere de Reixac - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEntitat territorial administrativa Montcada i Reixac (Vallès Occidental)\nReixac. Montcada i Reixac (Vallès Occidental)\n41° 29′ 45″ N, 2° 12′ 23″ E / 41.495878°N,2.206386°E / 41.495878; 2.206386Coord.: 41° 29′ 45″ N, 2° 12′ 23″ E / 41.495878°N,2.206386°E / 41.495878; 2.206386\nBisbat de Terrassa (parròquia de Sant Pere de Reixac)\nÉs un exemple d'arquitectura romànica religiosa, tot i que documentalment sembla provat que en dates del segle x, Reixac tenia temple i que al constituir-se en església parroquial cap a l'any 1028 s'hauria engrandit. L'estat actual és producte de la restauració a què ha estat sotmesa, a partir de la seva reconstrucció l'any 1676, i després més recentment s'han anat fent millores per a la seva conservació.\nEl campanar, adossat al mur de migdia, presenta dos cossos ben diferenciats. El primer és quadrat i sembla originari de la primera època de l'església encara que també podria ser anterior i formar part d'una torre de defensa o de guaita. El segon cos és de planta octogonal i consta de dos registres, un primer pis i separats per una motllura un segon en el que s'obren quatre finestres amb arc de mig punt. Els murs presenta uns carreus ben escairats, sobretot en el primer cos i fa pensar que el segon fou fet amb elements reaprofitats en la reconstrucció de l'església el 1676. La finestra, és rectangular; la pedra de la llinda ofereix un treball dins les variants de l'arc conopial-flamíger. La llinda reposa sobre sengles pedres també treballades a fi i a efecte de donar més èmfasi a l'obertura de l'arc.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Sant Pere de Reixac\n↑ 1,0 1,1 1,2 1,3 1,4 «Església de Sant Pere de Reixac». Pat.mapa - Arquitectura. Generalitat de Catalunya. [Consulta: 8 novembre 2014].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Sant_Pere_de_Reixac&oldid=24889358»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 set 2020 a les 14:34.


Plaça del teatre, 19\ncargols paella a la marinera carn a la brasa arròs a la marinera\nPer a nens Per a grups km 0\nEn hivern: dilluns tancat.\nObert de dimarts a dijous i els diumenges de 08:00 h a 17:00 h.\nEls divendres i dissabtes, obert de 09:30 h a 23:00 h.\nEl sopar està disponible la resta de dies amb reserva prèvia.\nVacances del 7 de gener al 31 de gener.\nEmili Suárez 02/09/2017\nCargols binissims, buscàvem un lloc on menjar-ne i ens va agradar molt.\nOlga València M. 12/04/2017\nEns va sorprendre els seus preus. De fet gairebé ens tiren enrere per la baixos que eren i després de entrar amb una mica de por podem dir que tot perfecte. Tant el menjar com el servei com sobretot\nEls cargols a la llauna, una passada! Net, agradable i bo. La relació qualitat - preu, perfecte. Cada vegada que vinc de Mallorca, no deixo d'anar-hi!


El PP nega contradiccions internes, però Trillo reclama mà dura\nROGER TUGAS Barcelona. 10/05/2011 00:00\n260x366 Rajoy, en un míting a Las Palmas de Gran Canaria, va tornar a evitar corregir els falcons del PP. / EFE Rajoy, en un míting a Las Palmas de Gran Canaria, va tornar a evitar corregir els falcons del PP. / EFE\nMalgrat que durant el cap de setmana Mariano Rajoy ha evitat corregir els falcons del PP que carregaven contra la sentència sobre Bildu, ahir la formació va negar contradiccions i va assegurar que és el president del partit qui marca la línia oficial: lamentar però acatar la legalització dels abertzales.\nLa portaveu dels populars al Congrés, Soraya Sáenz de Santamaría, va seguir escrupolosament la consigna, tot i que li va reclamar al ministre d'Interior, Alfredo Pérez Rubalcaba, que demostri que no li falten ganes d'actuar contra Bildu "davant la més mínima sospita". El responsable de Justícia del PP, Federico Trillo, va anar més enllà i va criticar durament una sentència "sense fonament" que amaga una predeterminació política. "No ens aturarem per impedir que els etarres i els seus amics estiguin a les institucions", va afegir. El va seguir el president del PP basc, Antonio Basagoiti, que va avançar que quan Rajoy governi a Espanya s'aplicarà la llei perquè qui defensi els terroristes "se'n vagin a casa". L'al·ludit, però, no hi va fer referència en el seu míting a Las Palmas de Gran Canaria.\nEl PNB es torna a acostar al PSOE\nZapatero, per la seva banda, ja respira una mica més tranquil, ja que, com preveia, la sentència ha enterrat l'amenaça d'allunyament del PNB, de qui necessita els vots. De moment, els nacionalistes bascos ja han retirat la pregunta relacionada amb Bildu que preveien plantejar demà. Un primer senyal de distensió, després que el president espanyol i el líder del PNB, Iñigo Urkullu, parlessin dijous a la nit, sis minuts després que es conegués la sentència, i s'instessin a abordar les relacions entre el govern espanyol i el partit basc després del 22-M.\nPer la seva banda, Bildu reclama a PSOE i PP que als seus mítings no donin a ETA "una centralitat que probablement no ocupa i que seria bo que no ocupés". I Josep A. Duran i Lleida, de CiU, lamentava que el PP només aplaudeixi el TC quan l'alt tribunal "fot Catalunya".


Modificacions i anul·lacions dels serveis de la Piscina de Roses amb motiu de la vaga de demà, 18 d'octubre ·\nDegut a la convocatòria de vaga general per demà divendres, 18 d’octubre, es preveuen algunes afectacions en els serveis que ofereix la Piscina Municipal de Roses\nAquestes són les modificacions que hi haurà en els serveis de la Piscina de Roses durant el dia de la vaga:\nL’horari d’obertura de la instal·lació serà de 7 a 21h, quan normalment es tanca a les 22 hores.\nDe 7 a 11h hi haurà el servei habitual d’atenció al client i es podran fer tots els tràmits administratius que calgui.\nDe les 11h a les 21h únicament hi haurà control d’accés, sense servei d’atenció al client ni cap venda o tràmit administratiu. No es podran vendre entrades en el mostrador de atenció al públic, però sí que es podran adquirir online.\nHi haurà servei de socorrisme de les 7 a les 21h i servei d’assessorament a la sala de fitness de les 14 a les 21h.\nI aquestes les anul·lacions:\nQueden anul·lats els cursos de natació entre les 16.50h i les 20h. Les persones afectades que tenen l’accés automatitzat podran fer un ús lliure de la piscina, sempre complint la normativa vigent (menors de 14 anys acompanyats d’un adult).\nS’anul·len les activitats escolars. Els col·lectius amb reserva d’espai/lloguer entre 7 i 21h poden fer ús de la instal·lació amb normalitat.\nI les sessions previstes del Pack fitness per demà, 18 d’octubre, queden anul·lades les següents:\nA hores d’ara aquesta seria l’afectació prevista, tot i que no es pot descartar alguna modificació de darrera hora.\nTags: A Roses, Ajuntament de Roses, Alt Empordà, Anul·lacions, Badia de Roses, Cap de Creus, Catalunya, Costa Brava, Empordà, Girona, Modificacions, Piscina de Roses, Roses, Serveis, Vaga, Vaga 18 d'octubre, Vila de Roses\nPrevious Roger Mas, Marion Harper, Cala Vento i Carla Serrat protagonistes del IV Festivalet de Roses\nNext Investiguen la mort a trets d’un home i una dona, tots dos de 30 anys, en un hotel de Cadaqués


COL·LECTIU D'ANTIARTISTES: d’octubre 2011\nEN EL CENTRE DE L'ESPIRAL I CAP AVALL\nBrussel·les ha estat l'epicentre financer d'aquesta setmana, amb permís de Berlusconi, que sembla més interessat en la part posterior d'algunes companyes de cimera que en les turbulències financeres que sacsegen el seu país (el que ell creu ben seu).\nSi una cosa resulta clara del que ha deparat aquesta cimera, on, entre d'altres coses, s'han acordat una quitança de part del deute grec, i la creació d'un fons d'estabilitat europeu per garantir l'emissió de bons dels estats membres d'un bilió d'euros, és que ens movem en solucions desesperades que miren de contenir el gran forat causat per l'espiral especulativa que es va generar amb el deute , i no precisament el públic sinó el privat. (Vegeu el comentari molt clarificador de José Carlos Díez a El Periódico).\nBe, també queda clar que s'exigeix a Espanya més reformes, en primer lloc contra un atur que castiga ja el 20 % de la població activa. En boca d'aquestes autoritats, això només es pot llegir en sintonia amb les exigències de la nostra patronal, que demana més flexibilitat laboral, i més abaratiments i agilitacions de l'acomiadament. És a dir, més de la línia que precisament ens porta camí de rècords històrics en la destrucció de l'ocupació i el consegüent creixement de l'atur, com reconeixia avui el ministre de Treball Valeriano Gómez.\nI en segon lloc, més garanties a la banca espanyola, que haurà de recapitalitzar-se més. La nostra banca se sent maltractada, però suposo que no exactament els directius, que continuen pujant els seus sous, el doble que els beneficis en els últims sis anys.\nQuè fer, doncs? Continuar alimentant la boca del nostre sistema financer que desemboca a un forat que sembla que no té fi? O buscar serioses alternatives?\nHi ha qui les busca i les promou: un sistema que es basi en la sobirania dels ciutadans i no en la capacitat de maniobra de les elusives direccions dels anomenats mercats.\nPublicado por Col·lectiu d'antiartistes en 20:23 2 comentaris:\nEtiquetes: Economia, Miqui, Política\nLA VIDA AL FILFERRO D'ANNE SEXTON\nAnne Sexton, una de les poetes més singulars del segle XX, va néixer a Newton, Massachusset el 1928, i va morir a Wesport, una altra ciutat de Massachussets, el 4 d'octubre de 1974.\nLa seva biografia sembla recórrer un sinuós camí de lluita contra les tendències autodsestructives de la depressió profunda, i la por a la pròpia malaltia mental. Una vida que proporciona prou elements per al tractament melodramàtic i que alguns han identificat amb detall de conegudes pel·lícules com Twin Peaks, però que va tenir una transcendència literària enorme a partir que, precisament com a conseqüència d'un primer tractament psiquiàtric a 1955, després del que ara diríem una profunda depressió post-part, prengués interès per la poesia a suggeriment del seu metge. Va assistir a diferents tallers literaris, principalment el del cèlebre poeta Robert Lowell, on coneixeria Sylvia Plath, amb la qual compartiria tants elements vitals i literaris.\nMontserrat Abelló, la poeta tarragonina que va rebre el Premi d'Honor de les Lletres Catalanes ara fa tres anys, havia nascut deu anys abans que Anne Sexton, i va debutar en la poesia més o menys al temps que ho feia aquesta, a la dècada dels seixanta. Ara farà vint anys, per tant ja a una edat avançada, va publicar una antologia de traduccions de poetes dones de parla anglesa, entre elles Adrienne Rich, Syvia Plath i la mateixa Sexton. Després traduiria obres de Rich i Plath, incloent pel que fa a aquesta la gran antologia "Sóc vertical" (Proa, 2006). Ara publica a la mateixa editorial una antologia d'al voltant de setanta poemes d'Anne Sexton que recorre els vuit llibres que va publicar , entre 1960 i 1975 ("Com ella. Poemes escollits (1960-1975)").\nEl títol fa referència a un dels seus poemes més coneguts, on s'autodescrivia en tres estrofes que l'assimilaven a una bruixa, a la mestressa d'una casa d'inquietants formes salvatges, i a una aventurera. Era el poema amb què solia iniciar els seus recitals. Va arribar a fundar un grup de rock que es deia Anne and her kind. Aquest poema acaba amb uns versos molt expressius on es declara com la dona que no està avergonyida de morir.\nTanmateix, en la selecció de Montserrat Abelló apreciem la varietat de registres i de la riquesa dels temes de la realment impressionant producció poètica de l'autora nord-americana. Es va iniciar fent una segurament inevitable referència als tractament psiquiàtrics, amb "To bedlam and part way back"(Al psiquiàtric i a mig camí de tornada,1960). Probablement sempre va viure obsessionada pel record de la seva àvia, que va morir en un centre psiquiàtric, tant com devia estar marcada pel record d'un pare amb episodis recurrents d'alcoholisme. No hi falten referències a la religió, molt abundants especialment en els seus darrers llibres, "The Death Notebooks" (Les llibretes de la mort, 1974) i "The awfull rowing toward God" (El terrible remar cap a Déu), 1975.\nLes referències poden fluctuar entre la ironia i la descarnada irreverència, però poden revelar també genuïnes epifanies que ens apropen a experiències transcendents. Així, a "Gods" (Déus) del primer dels llibres citats, fa una llarga descrició de la recerca de la divinitat per diferents espais físics i literaris, i conclou així:\nVa anar a l’Atlàntic, al Pacífic, perquè segurament Déu...\nVa anar al Buda, el Brahma, les Piràmides\nI hi va trobar postals immenses.\nLlavors va fer el viatge de tornada cap a casa\nI els déus del món estaven tancats al lavabo.\nI va tancar la porta.\nTot poeta ha de manejar-se amb el llenguatge per donar sortida a expressions d'un material que sovint frega amb l'inefable. Un cop va declarar: Els meus admiradors creuen que m'he guarit, però no, només m'he fet poeta. Al poema "Words" (Paraules) ens deia:\nCompte amb les paraules,\nfins les més miraculoses.\nPer a les miraculoses fem tot el que podem,\na vegades ens envaeixen com insectes\ni no deixen cap fiblada, sinó un bes.\nPoden ser tan bones com dits.\nTan de fiar com la roca\non hi enganxem el cul.\nPero també poden ser flors o nafres.\nTanmateix, m'enamoren les paraules.\nSón tórtores que cauen del sostre.\nSis taronges sagrades assegudes a la meya falda.\nSón arbres, les cames de l'estiu,\ni el sol, el seu rostre apassionat.\nTanmateix, sovint em fallen.\nÉs tant el que vull dir,\ntantes histories, imatges, proverbis, etc.\nPerò les paraules no són prou bones,\nles equivocades em besen.\nDe vegades volo com una àliga,\nperò amb les ales d'un fraret.\nOus i paraules s'han de tractar amb cura.\nUn cop es trenquen són coses impossibles d'adobar.\nAcabo amb un dels seus darrers poemes. "Old wire" (Vell filferro):\nque penja d'un petit filferro,\ncom fa l'aranya\nque penja el seu fill a una teranyina,\ncom fa el cep,\nretorçat i de fusta,\namb el raïm\nde grans com ulls, com tants angel s\nquan baIlen a la punta d'una agulla.\ntant de filferro per mantenir-se allí,\nsoIs una vena prima,\namb la sang empenyent endavant i endarrere,\ni un poc d'amor.\nCom és sabut: L'amor i la tos\nno es poden amagar.\nFins i tot un xic de tos.\nFins i tot un xic d'amor.\nAixí que, si tan sols tens un filferro prim,\na Déu tant li fa.\nEll entrarà a les teves mans\ntan fàcilment com els deu centaus\nque serveixen per obtenir una Coca-Cola.\nEns queda la poderosa imatge de la dona trontollant mentre avança per un fi i malmès filferro. I ens queden totes les paraules que amb tanta cura va saber tractar. Quan va posar fi a la seva vida, tancant-se amb el motor del cotxe en marxa al garatge de casa seva, aquell octubre de fa trenta-set anys, venia d'acabar de polir detalls de l'edició del seu últim llibre amb la poeta i íntima amiga, Maxine Kumin.\nPublicado por Col·lectiu d'antiartistes en 10:58 7 comentaris:\nEtiquetes: Anne Sexton, Julio, Poesia, Sylvia Plath\nOBRIR ELS ULLS, OBRIR LA MENT\nCal viatjar per obrir la ment, per instruir-se en la diferència que impliquen les altres identitats o, potser més pròpiament dit, per adonar-se que la pròpia identitat és també diferent. O sigui, que no som únics, universals ni eterns.\nSegurament es pot viatjar amb la ment, en vehicles virtuals tals com la literatura, però la proximitat, la veracitat que aconsegueix la percepció a través dels propis sentits, sens dubte ens eleven a un altre grau d'experiència. Però no és menys cert que sense una actitud prèvia subjectiva, sense una predisposició receptiva, aquesta experiència serà absolutament superficial, si no buida. Cal tenir ulls oberts, que vol dir: la voluntat d'obrir-los i la disponibilitat per comprendre. Allò que es diu obertura mental.\nNomés aleshores, quan mirem i observem i, més encara, sabem desplaçar-nos no solament en l'espai sinó també en el temps, aprenent una mica de la Història que ens ajuda a entendre perquè les coses han arribat a ser el que son, copsarem els punts d'experiència comuna que ens fan a tots humans.\nDic això arran d'un viatge a Praga, la bellíssima capital de la República Txeca. El viatger inadvertit pot gaudir de l'herència cultural tan palpable en tants detalls de la seva riquesa actual, però poques referències trobarà al seu passat recent de dependència alemanya si no es documenta mínimament.\nEn un llibre precisament documentat i il·lustrat excel·lentment, Harald Salfellner ens mostra la relació amb la seva ciutat del gran escriptor de Praga de llengua alemanya, Franz Kafka ("Franz Kafka y Praga", Vitalis, 2007). En aquest llibre podem descobrir que l'herència alemanya de l'actual Bohèmia txeca es remunta a molts segles enrere i que en els temps de Kafka feia més de tres segles que la regió estava sota el domini austríac. En la cruïlla dels segles XIX i XX, quan viu Kafka, els txecs van passar per qüestions demogràfiques i al voltant del gran desenvolupament industrial de la regió (el que la va fer la principal zona industrial del pròsper Imperi Austro-hongarès) a ser la població majoritària. La població alemanya, tanmateix, encara acaparadora del poder econòmico-polític i de l'hegemonia cultural, es resistia a cedir-lo. Esdevé una autèntica guerra de posicions que esclatà durant el govern del polonès Kazimierz Badeni, al qual l'emperador Francesc Josep I va nomenar primer ministre el 1895. Badeni havia de buscar un difícil equilibri entre el mosaic d'aspiracions d'alliberament nacional que ja agitaven l'Imperi, i va promulgar uns decrets lingüístics a la província de Bohèmia que equiparaven l'idioma txec i l'alemany en l'àmbit administratiu, i obligaven doncs als funcionaris alemanys destinats allí a conèixer el txec. La insurrecció de la població alemanya va ser virulenta i massiva. Cito textualment el llibre: no sirvió de nada argumentar que a los checos que vivían en su propia tierra patria, ahora objeto de colonización, también se los había obligado durante siglos a aceptar que el idioma oficial fuera el alemán, porque se objetó que la mayoría de los checos de todas formas hablaba alemán y que las circunstancias eran totalmente diferentes.\nPrenent perspectiva, doncs, i comparant el que ens envolta amb el que tenim més enllà de les nostres petites fronteres, ens adonem de com, de vegades, les circumstàncies poden assemblar-se tant en diferents països i èpoques. Quant aquestes circumstàncies revelen conflictes en realitat similars, novament, només el coneixement i l'estudi d'aquestes mateixes circumstàncies ens poden vacunar contra la repetició i l'enquistament dels conflictes.\nEls txecs es van trobar en la I Guerra Mundial una ocasió única per emancipar-se, i la van saber aprofitar. L'estat txecoslovac naixia el 1918, encara no fa un segle. L'actual República Txeca, després de la secessió amistosa d'Eslovàquia després de la caiguda del teló d'acer, n'és la seva orgullosa hereva.\nPublicado por Col·lectiu d'antiartistes en 17:16 8 comentaris:\nEtiquetes: Franz Kafka, Miqui, Nació, Política\nLA LITERATURA OCULTA DE J.D. SALINGER\nEl debat en el si de l'hermenèutica de l'art sobre la transcendència de la biografia de l'autor, de l'artista, en relació a la seva obra, és inexhaurible. Algun cop ens hi hem referit en aquest bloc, i realment sembla haver-hi tantes conclusions com opinions.\nSi hi ha un artista exemplar per a centrar el debat és Jerome David Salinger (Nova York,1919 - Cornish, New Hampshire, 2010). Mundialment famós per la seva singular novel·la "The catcher in the rye" ("El guardià en el camp de sègol",1951), i aclamat pels seus escassos volums de relats posteriorment publicats, la seva fama es va multiplicar al llarg de dècades de no publicar i d'intentar substreure's de l'atenció pública.\nEn efecte, després que que aparegués "Hapworth 16, 1924" a The New Yorker l'any 1965, i després que diferents rumors reiteratius sobre l'edició en llibre del relat o de promesos relats posteriors es frustressin, ja a mitjan del setanta Salinger era una llegenda universal pel seu silenci i pel seu apartament dels àmbits literaris. No per això va deixar de protegir el contingut de la seva obra publicada i la seva intimitat, en diversos plets o accions contra editorials i publicacions. Un dels més transcendents va ser a data tan tardana com juny de 2009, el que va sostenir contra una editorial sueca poc rellevant que va publicar una pretesa seqüela de "The cathcher", i que es va emparar en el dret a la paròdia i al caràcter d'obra independent de la novel·la del seu autor i propietari. Salinger va guanyar en el que és un veredicte bàsic per a la legislació americana sobre el dret de propietat de l'autor sobre els sues personatges de ficció.\nSalinger sempre va comptar amb la col·laboració sense escletxes de la seva agència Ober Associates (la mateixa de Faulkner, entre d'altres) per guardar zelosament els drets que mantenia tenir, però això no va impedir que transcendissin molts detalls sobre la seva vida, que es publiquessin o es donessin a institucions privades les cartes personals, o que es publiquessin llibres relacionats amb la seva vida, com el de l'escriptora Joyce Maynard, que va incloure a les seves memòries de 1998 un retrat molt amarg de la seva relació sentimental amb Salinger-i posteriorment va treure a subhasta les seves cartes-, o el de la seva pròpia filla Margaret, un llibre també força denigratori ("Dream catcher. A memoir", 2001). Tampoc va impedir, al contrari, el creixement de la seva fama, i de la seva aurèola de personatge ocult i misteriós, amb tota la xafarderia consegüent que sembla que tant el va mortificar.\nTampoc va poder impedir la publicació de biografies."A live raised", escrita per Kenneth Slawensky, el mantenidor durant anys del web sobre Salinger dead caulfields, es va publicar després de mort l'autor el 2010. Ha estat publicada en castellà per Galaxia Gutemberg com "J.D. Salinger, una vida oculta". Es tracta d'una biografia respectuosa, que no defuig els detalls bàsics de la seva vida, però evita amb molt bon tacte gratar en els aspectes que podrien resultar més escabrosos, i en canvi se centra amb notable brillantor en desxifrar les claus que relacionen aquests fets bàsics de l'experiència i vivències de l'autor amb la seva obra.\nPodem així constatar la transcendència que va poder tenir la seva experiència esfereïdora i traumàtica en la II Guerra Mundial , on va participar activament com a soldat en el desembarcament de Normandia, en la invasió d'Alemanya, i en l'alliberament da camps de concentració, i també com a agent de contraespionatge responsable de detenir i interrogar col·laboracionistes nazis. Transcendència manifesta no solament en relats com "Per a Esmé, amb amor i abjecció", dins de "Nou contes", i en alguns dels molts breus relats que tracten -sempre tangencialment- la seva experiència bèl·lica, sinó sens dubte en les seves obres majors, en especial els cicle de relats de la família Glass.\nTambé podem comprovar la seva fervorosa vocació literària juvenil i la seva ambició, acompanyada sempre d'una gran seguretat i confiança en la seva pròpia qualitat. Per exemple, sabem així que només aquesta ambició el podia dur a vendre els drets d'un dels seus relats a Hollywood, el també inclòs a "Nou contes", "L'oncle Wiggily a Connecticut", que va esdevenir el 1950, un any abans de publicar "The catcher", una pel·lícula amb guió de Julius i Philip Epstein (els de la mítica "Casablanca"), titulada "My foolish heart", que va deixar per al record una nominació a 'Òscar per a Susan Hayward i una cançó de Victor Young que ha esdevingut un standard, amb el mateix títol de la pel·lícula. Això i una demostració de la manera en què es pot tergiversar una obra a l'anomenada fàbrica de somnis, i que va vacunar força a Salinger per repetir l'experiència. Si bé ho va intentar algun cop més encara amb alters relats , empre es va negar en rodó a vendre els drets sobre les seves més cèlebres i cobejades obres.\nExperiències concretes com aquesta i els seus múltiples enfrontaments amb les editorials i editors de revistes expliquen també la seva obsessió per controlar totes els aspectes de l'edició, fins i tot pel que fa a les traduccions. Per una traducció de "The catcher" a l'hebreu, a 1974, per exemple, va denegar la seva conversió en un títol diferent al literal. La seva explicació és molt convincent: l'original té tan poc (o molt) sentit an anglès com en una altra llengua. En efecte, el tìtol té una explicació clara si es llegeix el llibre, en el capítol de la conversa de Holden Caulfield amb la seva germana Phoebe, on li exposa el seu somni sobre el seu paper de protector dels infants que s'extravien enmig del camp de sègol, i que s'origina en una mala interpretació del personatge d'una cançó de Robert Burns, entre agafar (catch) i trobar (meet). Alguna cosa va fallar, per això, al nostre àmbit català, quan Xavier Benguerel va poder publicar la seva traducció de 1965 amb el títol de "L'ingenu seductor" que sens dubte hagués horroritzat Salinger.\nEncara que és bastant coneguda l'afició de Salinger per les filosofies orientals, especialment el vedanta i l'escola zen japonesa, podem seguir en el llibre les principals fites del seu recorregut i la seva relació personal amb centres religiosos i de filosofia índia o japonesa que van ser introduïts a Occident al segle passat per grans mestres com Vivekananda o D.T. Suzuki. Se'l pot considerar un avançat en aquest apropament de l'art a la mística oriental, que tants malentesos han generat en la seva adscripció o filiació pop, tant a prop des seus coetanis beat com Jack Kerouac, dels quals sempre va abominar, com de la generació del flower-power, de la qual sens dubte no opinaria millor. En tot cas, va ser aquesta indagació en la filosofia oriental la que va apropar-lo a la que seria la seva segona dona i mare dels seus dos fills, Claire Douglas, però que potser també és una de les claus que va acabar distanciant el matrimoni. I una relació, sobretot, clau per entendre la seva obra a partir, almenys, de la publicació del seu recull "Nou contes" a 1953. En aquest recull va compilar contes escrits abans de "The catcher", però va afegir un darrer, "Teddy", que és clau per rellegir els anteriors i entendre el procés posterior de relats, tots ells centrats en la família Glass, i que acaba amb el "Hapsworth", el darrer i mal rebut que va publicar. A "Teddy" es formula una condensada visualització de conceptes vedàntics com la reencarnació i zen com la manca de subjecció als sentiments i a la lògica. A través d'aquest relat reformula i recondueix el sentit del primer, el celebrat "Un dia esplèndid per al peix plàtan", relat que ja havia publicat al The New Yorker el 1948 i que sens dubte era prou enigmàtic. Abans, tanmateix, poc després de "The catcher", havia publicat un altre relat inclòs a la compilació, "El període blau de Daumier-Smith", si bé no al New Yorker sinó a una revista anglesa. En aquest relat, no dels més celebrats del llibre, ja trobem una clàssica il·luminació mística molt zen.\nLa reconducció del sentit del "Peix plàtan", on assistim a la mort de Seymour Glass, per suïcidi, li va obrir la llarga trama del cicle de relats Glass en el qual va treballar almenys fins a 1965, i que probablement va continuar elaborant en la seva soledat. Nombrosos seguidors i crítics li han retret que no continués la seva tasca de publicar, acceptant que va ser la seva voluntària renúncia a la fama i als seus efectes banals el que va fer-li tancar una tasca que, paradoxalment, una sincera voluntat de servei li hagués pretesament imposat. Potser ho diuen els mateixos crítics que el van maltractar almenys després de "Franny", el relat de 1955. Si bé els relats que va venir publicant després van ser acollits de manera fervorosa pel públic, no va ser el cas de molta part de la crítica professional, que en general va ser implacablement dura, incloent bona part del consell de redacció del New Yorker, on, segons revela el llibre, no hauria pogut publicar alguns dels últims relats de no haver comptat amb el suport incondicional del seu màxim responsable, William Shawn, que havia succeït el mític fundador Harold Ross a finals de 1951.\nSlawenski s'hi refereix així a aquesta censura, al final del llibre: Por lo menos durante una época, Salinger pudo considerarse a sí mismo un profeta americano, una voz que clamaba en el desiero urbano. En nuestros días, es recordado por la brevedad de su testimonio y todavía se le censura por su negativa a continuar, como si le debiera al mundo más de lo que ya había dado. De alguna manera, de una forma casi tan mísitca como las suaves epifanías de sus relatos, el paso del tiempo revelará que J.D. Salinger cumplió hace mucho tiempo con su deber de autor y quizás incluso con su vocación como profeta. El resto de las obligaciones nos corresponden a nosostros. De este modo, la historia de Salinger continúa, pasando del autor a los lectores para que la completen. Al examinar la vida de J.D. Salinger, con todas sus tristezas e imperfecciones, junto con los mensajes que ofrecen sus escritos, nos corresponde a nosotros reevaluar nuestras propias vidas, examinar nuestras `propias relaciones y sopesar nuestra propia integridad.\nEstic convençut que el deure de la literatura és apuntar a l'interior de les persones i de la Humanitat sencera, és una missió que duu implícit un missatge, segurament un missatge ocult, i que no és textual ni comporta un discurs filosòfic directe. Com ens va ensenyar Salinger, que sens dubte va assumir una percepció de la seva comesa com autor com a deure de caire sagrat, la ficció elabora aquests missatges amb les imatges que ha de saber transmetre i fer arribar. I si ho aconsegueix, si l'autor reïx, no ens farà millors, però ens farà qüestionar-nos, com diu Slawenski, la nostra integritat. Tornant la mirada a Holden, el personatge emblemàtic que va sorgir de la ploma de Salinger i que tant i tantes coses diverses ha significat per a generacions senceres de lectors, l'autor ens haurà trobat, no agafat.\nPublicado por Col·lectiu d'antiartistes en 12:01 2 comentaris:\nEtiquetes: Art, Bill Evans, Eduard, Faulkner, J.D. Salinger, Literatura, Mercat\nUNA PIULADA SOBRE LA BREVETAT\nSegons vaig sentir, la prestigiosa revista SCIENCE ha publicat recentment un estudi sobre la sensació de felicitat de les persones basat en el rastreig dels missatges que es creun via Twitter a determinades hores del dia. La conclusió en si era prou previsible. Venia a dir que els homes -i les dones- són més feliços al llevar-se, van perdent les sensacions felices a mesura que avança el dia i retroben les bones sensacions al final del dia. En fi, no és el resultat el que em va cridar l'atenció, sinó el mètode. No solament es van basar en un mitjà que fa de la brevetat eina necessària, sinó que van acudir a un mètode expeditiu: es van acontentar amb rastrejar i recomptar l'ús de determinades paraules escollides com a indicadors de felicitat en el total de paraules contingudes als missatges seleccionats.\nJa fa alguns anys que determinats estudiosos vénen cridant l'atenció sobre la invasió de les modernes eines de comunicació produïdes per internet en els àmbits acadèmics. De fet s'ha generat un debat, i no pacífic, sobre si la celeritat i compressió associada a les eines telemàtiques produeix més avantatges o més inconvenients en la investigació acadèmica.\nMagnus Theodore Pfaff va morir a 1973, abans de l'explosió d'internet, però això no li va impedir tenir temps d'assenyalar una perillosa tendència cap el que ell va anomenar la trivialitat de la investigació acadèmica a partir que noves teconologies com la fotocòpia i la massificació de les aules universitàries van multiplicar els mitjans on es produeix aquesta investigació. En el seu llibre "Converses amb el gat de Gupka" (Gespräche mit der Katze Gupka), que va autoeditar-se al 1965, atribueix ja al seu mestre Janos Gupka opinions força contundents sobre aquesta trivialització i el que, posant-ho en boca de Gupka i del gat d'aquest, anomenava el vici de la brevetat. Sobre la brevetat es titula una de les seccions del llibre, que, com no podia ser d'altra manera, és la més llarga. Citaré algunes de les frases i proverbis que , en el llibre, són usualment atribuïts al gat de Gupka, que apuntala amb sentències precisament comprimides, les dissertacions i digressions que Pfaff atribueix al seu mestre i amo del felí:\nLa brevetat és un valor en la conversa, però és un refugi de la mandra en l'escriptura. Sota l'excusa de la brevetat sol amagar-se la ignorància i la superficialitat.\nAgafa un text breu i trobaràs qualsevol explicació al que pretenguis demostrar. Agafa un text profund i trobaràs la justificació que l'autor ha volgut raonar.\nLa brevetat no és sinònim de concisió. En geometria euclidiana, la brevetat, és una qualitat de la geometria del pla, i la concisió de la geometria tridimensional. En fisiologia passa una cosa similar: la brevetat es refereix a la ment plana, la concisió a la profunda.\nLa majoria dels elogis sobre la brevetat provenen dels menyspreu a la intel·ligència dels altres.\nPer últim, un comentari que sembla adreçat als saquejadors com jo dels seus textos: La brevetat només és d'agrair quan es tracta de plagiar.\nFa quatre dies, com se sol dir, l'aparició dels blocs a la xarxa va ser objecte de tot tipus de reaccions escandalitzades per part de suposats intel·lectuals i de periodistes professionals que hi veien una amenaça a la seriositat, al rigor i a l'objectivitat de la informació, per una banda, i un emblema de la banalització i reducció dels missatges, per altra.\nAvui, facebooks, twitters et aliae fan dels bloguers com nosaltres uns dinosaures romàntics que encara creuen en les virtuts d'un discurs articulat. Ens queda, però, una esperança. Citant de nou a Pfaff : el món avança girant. Tard o d'hora, doncs, ens trobarem a la mateixa punta del camí d'on vam sortir*.\n* Del seu article "La dialèctica i la il·lusió del progrés"("Dialektik und die Illusion des Fortschritts"), inclòs a la col·lecció pòstuma "Escrits contra la temperàcia" ("Schriften gegen Mäßigkeit", 1976).\nPublicado por Col·lectiu d'antiartistes en 19:06 6 comentaris:\nEtiquetes: Filosofia, Periodisme, Pfaff\nUNA ECONOMIA POPULAR\nQuan Goldman Sachs pronostica que Espanya entrarà en recessió l'any vinent de nou, podem apostar sobre segur. L'ofici de profeta és senzill quan es té la paella pel mànec. Jo puc apostar sobre segur que de la meva cuina sortirà un ou ferrat i no uns cargols a la llauna, sempre que tingui paella. I els ous, és clar.\nGoldman Sachs potser no tenen tots els ous, però no hi ha dubte que tenen la paella i força mànecs. Per posar un exemple, el senyor que rellevarà en breu Jean-Claude Trichet al capdavant del Banc Central Europeu, l'italià Mario Draghi, és un dels seus.\nDe tota manera, tot això és especulació. C'est ça, l'economie!\nQuan ens assabentem que tres ex-directius de la nova caixa Novacaixagalicia, resultat d'una fusió a la qual l'Estat espanyol va socórrer amb uns fons de gairebé 2.500 milions d'euros, han passat a una jubilació anticipada prèvia indemnització de 23 milions d'euros, ens movem ja no en l'especulació, sinó en la constatació dels fets. Tres senyors que han contribuït a crear un forat de milers de milions -en bona part per finançar els megalòmans projectes culturals de la Xunta de D. Manuel Fraga- que l'Estat tapa diligentment, s'emporten més de 23 milions per recompensar-los de l'esforç.\nMentrestant, el nostre govern de la Generalitat escanya els milers d'usuaris de la renda mínima que cobren els poc més de 420 euros al mes perquè l'augment dels 50 milions anuals pressupostats és insostenible.\nMolt bé, proposo als molt honorables ex-directius de la Caixa gallega que creïn una petita fundació amb aquestes indemnitzacions que segurament no necessitaran per mantenir una jubilació digna d'ells dins d'una de les institucions de l'Estat que tan magnàninament ha reparat el sot que van crear: una modesta però neta presó. Amb aquests 23 milions, d'entrada, podrien dotar a 450 ciutadans gallecs menys afavorits una renda mínima social com la catalana durant 10 anys.\nBé, potser aquesta mesura no farà la nova caixa més rica, però sens dubte la farà més popular!\nPublicado por Col·lectiu d'antiartistes en 17:18 1 comentari:\nLLIÇONS DE FUTBOL. PETITA FILOSOFIA APLICADA A LA VIDA (10). BONISME i MALISME\nFa no gaire vaig sentir algú a la ràdio, en una d'aquestes tertúlies que semblen aquella mena de converses fútils on de vegades tot es redueix a veure qui la diu més grossa, algú que deia que n'estava segur que s'ho passaria millor dinant a la mateixa taula que Mourinho que no pas amb Guardiola.\nLa conversa, diguem-li així, anava d'aquell senyor que es va fer famós dient barbaritats als concursants d'un d'aquests programes de presumptes descobertes de talents que un temps enrere es van multiplicar com un virus per les graelles televisives. Parlo del Risto Mejide, persona que sembla ser té molts més mèrits dels que va demostrar a la televisió, però el cas és que, el que se li valorava, era precisament el seu vessant maligne, ni que fos fingit o histriònic purament. Com en el cas de l'entrenador del Reial Madrid.\nNo em sé avenir al fet que ningú prerereixi algú com Mourinho per compartir un àpat enfront d'algú com Guardiola. Començant pe la presència física, si comparem la postura que podem esperar d'un o de l'altre (aquella manera de seure repapat, abandonat sobre el seient, amb la mirada buida i el gest torçat dels llavis, del portuguès, enfront de la posició sempre dreta i mai tibada, el gest animat i la mirada viva del de Santpedor), no sembla poder haver gaires marges d'elecció.\nNo em sé avenir, no, però comprenc la causa. És la mateixa línia electiva que fa resultar atractiu a determinada gent el personatge que encarna els valors negatius sobre els positius: Risto Mejide encarna una manera cínica de contemplar el món, una mirada valorativa càustica sobe la condició humana, que en el fons desconfia del propi gènere humà. Mourinho és el líder de la filosofia que avantposa el resultat al mitjà, que menysté els valors ètics i si això implica un avantatge particular. En resum, és la mateixa forma de pensar que troba més interessant el dolent de la pel·lícula que el bo.\nEn el fons, suposo que és la forma que té la gent que s'empara en el seu egoisme per no haver d'escarrassar-se a compartir la vida i treure un profit legítim del seu esforç. La que odia el llevar-se ben d'hora, ben d'hora, que ha popularitzat el Pep Guardiola. La que s'afanya a fer-ne mofa de la filosofia que això representa i que sempre es pot veure a una llum simplista. Sempre serà més fàcil destruir que construir, sempre és més difícil enlairar els valors positius que fer-ne escarni, sempre serà més còmode ridiculitzar el bonisme que preservar la pretesa intel·ligència del pessimista.\nD'una manera similar, les pel·lícules que fan incidència en els aspectes foscos de la societat, inventats o no, exagerats o no, presos sovint com a tot en una excessiva aplicació de la metonímia, solen estar més ben valorades que les que pretenen ressaltar i fer divulgació de les parts brillants, almenys des de molts sectors de la crítica professional.\nTot sovint s'ha dit que en Pep Guardiola és el gendre perfecte que tota bona mestressa de casa desitjaria. Ahir mateix, a la roda de premsa després del aprtit a Gijón, li deia un periodista local. No era el cas, em sembla, però molts camins se li diu amb aquella intenció satírica que bescanta amb una mirada maliciosa la bona gent, i que tan poca justícia li fa a tantes mestresses de casa que, al cap i a la fi, duen el pòndol del país llevant-se ben d'hora.\nPublicado por Col·lectiu d'antiartistes en 17:08 4 comentaris:\nEtiquetes: Futbol, Lliçons de futbol, Miqui, Pep Guardiola


Publicitat – audiovisualcabrera.net\nVOL ARRIBAR ALS SEUS CLIENTS?\nRàdio Cabrera 107.1 FM, una emissora local de referència al Maresme, li brinda l’oportunitat de adreçar-se directament als seus clients, perquè la ràdio s’escolta estiguis on estiguis, facis el que facis, sigui l’hora que sigui…\n• Inaugura o renova?\n• Fa rebaixes?\n• Te un producte o un servei d’oferta?\n• Vol reforçar la seva publicitat?\n• Vol que els clients el tinguin present?\n• 15, 20 o 30 segons d’anunci,\n• De forma individual o dins la Guia comercial,\n• A una o a una altra hora del dia,\n• Tantes vegades i tants dies com desitgi!\nEl seu anunci també es podrà consultar i escoltar al Racó de l’anunciant.\nEl que vostè vulgui… i, el més important, ajustat a la seva economia (consultar).\nLa publicitat a Ràdio Cabrera 107.1 FM és la més propera als seus clients.\nTenim una campanya a la seva mida.\nSERVEI DE PUBLICITAT\nTelèfons: 937590091 (Ajuntament) – 937595513 (Ràdio)


NOU CATÀLEG UNIVERSITAT RAMON LLULL | BLOC DE LA BIBLIOTECA DE LA FUNDACIÓ PERE TARRÉS\nNOU CATÀLEG UNIVERSITAT RAMON LLULL\nAgost 26, 2010 at 15:45 Deixa un comentari\tAquest projecte, de dos anys de durada, ha suposat la unificació dels 11 catàlegs de les biblioteques que integren la Universitat Ramon Llull (URL)\nEntry filed under: BIBLIOTECA. Tags: BIBLIOTEQUES URL.\tBIBLIOTECA TANCADA\tNOVETATS A BIBLIOTECA\tDeixa un comentari Cancel·la la resposta\tEscriu aquí el comentari...


El diputat de Cooperació Internacional, Emili Altur, ha rebut aquest matí a la directora executiva de la delegació espanyola d'Acció Humanitària, Emergència i Desenvolupament de l'Agència de Nacions Unides per als Refugiats de Palestina a Orient Pròxim (UNRWA), Raquel Martí, per a conéixer l’avançament dels múltiples projectes que duen a terme per a millorar les condicions de vida dels refugiats de Palestina, els quals es troben en risc després de la retallada de fons per part del govern dels Estats Units.\n“És voluntat de la Diputació de València mantenir la línia de col·laboració que hem desenvolupat des de 2013, per a minimitzar les terribles conseqüències del conflicte sirià i la situació dels palestins en els camps de refugiats i la Franja de Gaza”, ha detallat el diputat de Cooperació.\nEl projecte finançat per la Corporació provincial per al present any, amb una quantia de 20.000 euros, es tracta d'un programa de salut mental comunitària amb l'objectiu d'impulsar la resiliència a través d'activitats psicosocials per a la població infantil en la Franja de Gaza. Així mateix, la directora d’UNRWA ha sol·licitat una major dotació i sensibilitat per part de les institucions per a fer front a un dèficit de més de 300 milions. “L'Agència travessa una gravíssima situació per la retirada dels fons dels Estats Units, que incidirà greument en l'educació de més de mig milió de xiquets i xiquetes en els campaments de refugiats, així com en la salut i l'ajuda alimentària d'una població tan vulnerable”, ha resumit Martí.\nUNRWA s'enfronta a una major demanda de serveis com a resultat d'un creixement en el nombre de refugiats de Palestina registrats, l'extensió de la seua vulnerabilitat i la seua creixent pobresa. A començament d'any van llançar la campanya #LaDignidadNoTienePrecio, en resposta a la dràstica reducció de fons anunciada per els Estats Units. L'objectiu de la campanya és mobilitzar recursos suficients per a garantir la continuïtat dels serveis en més de 700 escoles d’UNRWA a Jordània, Síria, Líban, Gaza i Cisjordània, inclosa Jerusalem Est. També, la provisió d'assistència d'emergència a 1,7 milions de refugiats palestins extremadament vulnerables; i l'accés de 5 milions de refugiats de Palestina a atenció sanitària.\nCol·laboració de la Diputació amb UNRWA\nLa Corporació provincial col·labora amb UNRWA Espanya a través de la seua delegació a la Comunitat Valenciana, mitjançant la signatura de convenis de col·laboració dirigits a subvencionar projectes d'emergència en l'exterior, atenent les necessitats i sol·licituds realitzades per l'organització.\nEn els últims anys, la institució ha subvencionat projectes a Síria i la Franja de Gaza destinats a millorar les condicions higiènic sanitàries de la població, al suport psicosocial de la població refugiada, a la compensació alimentària escolar i a la resposta immediata d'emergència.\nD'altra banda, s'han recolzat projectes en els municipis valencians destinats a conscienciar a ciutadans de totes les edats sobre els Drets Humans, la cultura de la pau i la situació de la població refugiada de Palestina.\n*Imatges disponibles en FTP Diputació de València*\nAudio Raquel Martí.


Rental Apartment Faudon Ancelle França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nLe Faudon B N° 16 1Er etage (Accès Derrière Par Le Parking), Ancelle, Ancelle, França, 05260 - Veure al mapa\nMés informació sobre Rental Apartment Faudon\nAl visitar Ancelle, vosté es sentirà com a casa a Rental Apartment Faudon, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nRental Apartment Faudon ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com habitació familiar.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Rental Apartment Faudon.


Zheleznovodsk Apartment on Lenina Zheleznovodsk Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nZheleznovodsk Apartment on LeninaApartamentUlitsa Lenina, 8, Zheleznovodsk, Zheleznovodsk, Rússia, 357401 - Veure al mapaExcepcional9,2Basada en4comentarisZheleznovodsk Apartment on LeninaVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 24 fotos\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Zheleznovodsk, Zheleznovodsk Apartment on Lenina és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Zheleznovodsk Apartment on Lenina és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen lloguer de bicicletes. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, calefacció, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Zheleznovodsk Apartment on Lenina.


Fira de la Muntanya Vic-Collsacabra | Ajuntament de l'Esquirol\ndijous, 3 novembre, 2016 - 17:52\nEl Mercat d’Ocasió és un dels esdeveniments de la Fira que any rere any gaudeix de plena salut, sempre concurregut. Hi trobem també la Zona Outlet i la presentació de nous productes per gaudir de les diferents modalitats esportives.\nLes activitats d’exterior tenen un fort pes en l’economia de la comarca, resulta realment fàcil trobar moviments entorn a la promoció d’aquests. Tan és així que entorn al 2000, diverses associacions representatives del Collsacabra (Tavertet, Rupit i l’Esquirol) amb el suport dels ajuntaments, es reuneixen per plantejar diferents actuacions conjuntes. És entre aquestes actuacions que es comença a parlar de la possibilitat d’organitzar una Fira. És al 2002 quan es decideix impulsar i crear la Fira del Llibre de Muntanya del Collsacabra.\nDurant 11 edicions la fira va ser itinerant pels municipis del Collsacabra (Tavertet, l’Esquirol, Cantonigròs i Rupit i Pruit). Va ser el 2013 quan es va acordar unir esforços i des del 2014 se celebra la Fira tal i com la coneixem ara Fira de la Muntanya que proposa diferents activitats en dos escenaris diferents: Vic i el Collsacabra.\nDes del passat 2015 la Fira de Muntanya es celebra juntament amb la Fira del Llibre de Muntanya. Aquesta simbiosi ha reforçat la viabilitat de les dues fires i les ha revitalitzat beneficiant les dues manifestacions. Esperem que aquesta fórmula sigui de futur i possibiliti un cert creixement que pugui conduir la Fira a nous horitzons.\nAquesta nova edició de la Fira proposa activitats per dos caps de setmana i s’iniciarà el 5 de novembre i finalitzarà una setmana més tard, el 13 de novembre.\nAdjunt noticia: Download 0001.jpg (1.63 MB)


Vine a les Sessions Especials d'Spining Ruta 66! Mai hauràs pedalat amb tota la força del rock!\nSi vibres amb el rock i l'spining, no et pots perdre aquestes sessions especials! Recorrem la Ruta 66 dels Estats Units dalt de la bici. Un viatge inoblidable ;) Dimecres 27 de febrer 7.15h - oberta a no abonats! * 14.15h 19h 20h - oberta a no...


Mai a la vida: Recomanacions literàries per un Agost millor\nRecomanacions literàries per un Agost millor\nAmb el mes d'Agost tot just encetat ens trobem amb una baixa activitat al Mai a la vida. Què fem? Disfrutar l'estiu anant a concerts, veient pel·lícules, anant a la platja i fins tot llegint. Perquè els del Mai a la vida som lectors i ens agrada la literatura. Qui ho havia de dir que també tinguéssim inquietuds no purament musical o cinèfiles, oi?\nAlgunes de les nostres recomanacions per aquest estiu son les seguents:\nLa maravillosa pero breve vida de Óscar Wao de Junot Díaz.\nNo es cap secret que m'agraden els nerds, per això recomano aquest llibre. Per tota la resta ens remitirem al que diuen els de La Escuela Moderna.\nPerquè és un dels llibres més complets de Haruki Murakami i perquè la literatura japonesa casa a la perfecció amb la velocitat d'aquestes dies pausats d'Agost.\nPaul Auster mai està de més i si no tens l'oportunitat de viatjar gaire sempre et pots consolar llegint sobre llocs llunyans com Brooklyn.\nEl misteri de l'amor de Joan Miquel Oliver\nUn clàssic, ha de sortir en qualsevol guia de lectura que vulgui ser seriosa\nTokyo ya no nos quiere de Ray Loriga\nCineasta, literat i guionista. Aquest home ho ha fet tot, així que no está de més llegir-se alguna cosa d'ell. I més si ho recomana la Montse deu ser per alguna cosa.\nL'Edu, en canvi, diu que Incerta glòria es un bon llibre.\nNo tinc clar si cal dir gaire més ni del autor ni del llibre. Bueno si, que los clásicos serán siempre modernos. I l'Arnau sap el que es diu.\nUna dona va al metge de Ray Kluun\nLa Míriam Pons el recomana molt seriosament perquè sense caure en sentimentalismes i, tot i que pot semblar dramàtic perquè tracta del càncer, té un missatge positiu de fons.\nEstupor y temblores d'Amelie Nothomb\nRelata l'experiència d'una occidental en la ultracompetitiva societat japonesa. Creiem que es tracta d'una bona premisa.\nLa recomanació de la senyoreta Mirtres que avisa que es tornem a trobar davant d'un d'aquests clàssics imprescindibles i que segurs que no ens deixarà indiferents.\nPer últim més que recomanar un llibre ens atrevim a recomanar-vos a Sergi Pàmies tot sencer. Mitja redacció del Mai diu que és molt millor Si et menges una llimona sense fer ganyotes, mentre que l'altre mitja aposta per La gran novel·la sobre Barcelona. No ens decidim, així que ho deixem a les vostres mans.\nI tu, què no llegiries Mai a la vida?\nEtiquetes: *Andreä Valverde, Llibres\nCelebro l'aparició de Nothomb en aquesta ben trobada llista, un gran full de ruta per un Agost millor.\nDiscrepo només amb Nana, Palahniuk a ple estiu demana tones de crema solar per no sortir-ne escaldat. Auster, Murakami o Nothomb són molt més aptes per aquesta època de l'any, al meu entendre.\nI visca en Pàmies!\n5 d’agost de 2008 a les 9:09\nNana hauria de ser una lectura obligatòria, però a gustos colors!\ni que vica en Joanmi i el misteri de l’amor!\n5 d’agost de 2008 a les 9:22\nOliver un clàssic? de la música i acceptant "pulpo"...\nI en Monzó i Ferran Torrent??????\nImprescindible és Irvine Welsh, ja li vaig dir a la Laia i va passar de mi :(\n5 d’agost de 2008 a les 12:41\nhe de dir, i sé que mig equip del Mai se'm tirarà a sobre, que a mi el llibre del Joanmi tampoc em va agradar tant. m'atreviria a dir que és un llibre correcte. res més.\npara todo lo demás, recomanacions anotades.\n5 d’agost de 2008 a les 22:05\nPerò si menciona a Sufjan!!!\nVisca el Joanmi!\n6 d’agost de 2008 a les 6:17\nperquè m poseu a murakami en castellà coi? que en català està en tapa dura i en butxaca, homeeee!\ni no és el millor de murakami...\nem falten Monzos i Capotes i em sobren pirats guitarristes illencs...\n(sé que acabo de guanyar-me odi entre els maiseros amb això últim......)\n6 d’agost de 2008 a les 11:41\nJo es que no m'acostumo a això de orilla = platja... :S\n6 d’agost de 2008 a les 17:00\nMíriam i Òscar sou uns provocadors!, si en Joanmi us pilla... pq ve q anireu al concert del 10 de setembre, no?, jo aniré amb el llibre i una llagrimeta, aish...\nun altre llibre q crec estiuenc total i de fàcil lectura és: "El pecho" de Philip Roth. Parla d'un home que es converteix en pit!\n9 d’agost de 2008 a les 11:29\nei, m'encanta que poseu el llibre de joan miquel oliver, es força bo... però no és un clàssic! si és del març passat jaja, b suposo q ja o sabieu, au deu\n9 de setembre de 2008 a les 19:02\nque bo paul auster, joan miquel oliver i sergi pàmies! :)\nels meus prefes! :)\n15 de setembre de 2008 a les 22:10


La serra del Montsant | enciclopedia.cat\nEl congost de Fraguerau, que separa les serres del Montsant i de la Llena, és particularment atractiu per les espectaculars formes erosives de les roques conglomeràtiques. Vegeu com el bosc de ribera ressegueix fidelment el curs del riu Montsant.\nLa serra del Montsant (1.10), entre els principals espais naturals del sistema litoral català.\nSituat dins el sector occidental de la Serralada Litoral Catalana, el Montsant forma un bloc molt individualitzat i característic que s’estén en direcció E/NE-W/SW al llarg de gairebé 20 km. El seu vessant meridional s...\n‹ Les muntanyes de Prades\nLes serres de Tivissa, Vandellòs i Llaberia-Colldejou ›\nLes Gavarres i el massís de Cadiretes\nLes muntanyes del Moianès i els cingles del Bertí\nSant Llorenç del Munt i la serra de l’Obac\nLes serres del Montnegre, del Corredor i de la Marina\nEl massís de Garraf-Ordal\nLes serres de Gaià\nLes serres de Tivissa, Vandellòs i Llaberia-Colldejou\nLes serres de Cardó i del Boix\nLes serres de Pàndols i de Cavalls\nEl riu Ebre (tram Riba-roja-Amposta)


José Antonio Hermida domina el ciclocròs de Manresa\nEl biker català José Antonio Hermda fou clar guanyador de la màniga manresana de ciclocròs. En una matinal marcada pel mal temps, el ciclista del Merida va treure més de tres minuts al segon, Hugo Drechou i Gerard Álvarez, tercer i millor sots 23 un cop més. Per la seva part Pere Amado i Ignasi...\nInformació important davant el darrer ciclocròs de la temporada\nAmb motiu de lúltima prova de ciclocròs, el proper 4 de gener de 2015, tots els que tinguin llicència 2015 ho faran amb la nova. Els que presentin la del 2014 sels hi farà una llicència de dia, a càrrec de la Federació. NOMÉS es podran fer les inscripcions on-line, per poder enviar, prèviament a...\nLa Copa Catalana de ciclocròs aterra a Manresa\nEl diumenge la Copa Catalana de ciclocròs continuarà a Manresa. Serà a un circuit força semblant al de lany passat, d´ uns 3,1 quilòmetres, tot i que hi haurà alguna variació amb reubicació dels boxes al mig. La sortida i arribada serà idèntica a la del 2013, concretament a lasfalt de l...\nJosep Betalú és el guanyador al ciclocròs de Vic\nUns 140 adults i més 40 nens es citaren a la matinal de ciclocròs de Vic. Sobre un circuit de tres quilòmetres, molt durs, Josep Betalú va guanyar la cursa elit davant Oscar Pujol i Arnau Rota. A la prova sots 23 no fallà Gerard Álvarez, igual que Mayalen Noriega a la cursa femenina. Completaren el...\nBalanç català de les dues curses de ciclocròs al País Basc\nLes curses d´Ametzaga i Elorrio, totes dues vàlides per la Copa d´ Espanya de ciclocròs, han significat la primera sortida de la selecció catalana enguany servint per acumular punts necessaris per garantir una millor situació a la graella de sortida dels Campionats d´ Espanya.A Ametzaga, els...\nLa selecció catalana al ciclocròs basc\nAprofitant un parèntesis a la Copa Catalana, la selecció catalana hi serà el proper cap de setmana a una doble cita de ciclocròs al País Basc: el X Trofeu San Andrés i el ciclocròs d´ Elorrio. Per totes dues la selecció tindrà nou efectius. Selecció catalana Femines: Mayalen Noriega, Blanca Valles...\nGerard Alvarez guanya màniga de Sant Joan Despí de la Copa Catalana CX\nLa 27 ena edició del Ciclocròs de San Joan Despí reuní un bon grapat de participants al Parc Ciclista del Llobregat. La prova elit caigué en mans del sots Gerard Álvarez (Tomàs Bellès) que superà Josep Chavarria (Bikeberguedà), millor master 30, i Francesc Carnicer (Massi). La resta de...\nLa Copa Catalana de ciclocròs aterra a Sant Joan Despí\nEl proper diumenge el Club Ciclista Sant Joan Despí organitzarà la seva 27ª cursa de ciclocròs . Serà sobre un circuit de 2 quilòmetres aproximadament que és desenvoluparà al Parc Ciclista del Llobregat i tindrà una combinació de terra, herba i asfalt amb una dificultat tècnica i alguns obstacles...


Cel·les d'una presó a Stateville, als Estats Units GETTY\nFa uns dies la consellera de Justícia va titllar de “coaccions” als funcionaris –que els impedien el lliure desenvolupament de la seva feina– unes declaracions injustificables del Suprem en què l’alt tribunal avisava de possible prevaricació si s’excarcerava els líders independentistes durant el confinament. El Suprem no ha desaprofitat el moment actual per tornar a impedir qualsevol possibilitat de retorn a la justícia pel que fa als presos polítics. A més, amb el seu comunicat, ha complicat enormement la presa de decisions en política penitenciària per a la resta de població empresonada, paralitzant un abordatge més determinat en el marc de la legalitat penitenciària i totes les possibilitats de reacció que aquesta ofereix davant l’escenari extraordinari de la pandèmia.\nLa conselleria de Justícia, tot i les amenaces, va mantenir el criteri de cedir el protagonisme de la decisió a les juntes de tractament dels centres, que, en cas de ser efectivament coaccionades, no haurien de ser dipositàries de cap tipus de decisió. En rigor, la decisió sobre un confinament domiciliari per a tots aquells presos que estan en règim de compliment en semillibertat (això és, de l’article 100.2 o en tercer grau) podria i hauria de ser adoptada pel departament en les seves funcions regimentals. En primer lloc, perquè la valoració tractamental individualitzada es va efectuar en el moment que es va acordar la semillibertat. En segon lloc, perquè el confinament domiciliari tancat és com un trasllat de centre penitenciari, que és una competència en la qual les juntes de tractament no intervenen. En tercer lloc, perquè l’excepcionalitat amb què s’ha resolt en un primer moment l’impacte de la pandèmia, només en clau jurídica, ha comportat una regressió i una paralització del règim consolidat dels penats, amb la contradicció posterior que representa que ara alguns surtin a treballar i tornin a dormir a la presó. La decisió d'interrompre el contacte amb l’exterior, que és la més perjudicial per als interns, les internes i les seves famílies, contradiu la consolidació del tractament, i no té evident justificació legal. L’excepcionalitat permetria una mesura com el confinament domiciliari tancat, amb garanties de control policial aleatori i amb l’afegit que, si fos incomplert, es cometria el delicte de trencament de la condemna.\nL’excepcionalitat permetria una mesura com el confinament domiciliari tancat, amb garanties de control policial aleatori\nEls requeriments que els organismes internacionals i les entitats de drets humans encapçalades per l’Observatori del Sistema Penal estan fent de forma insistent en aquesta direcció haurien de ser atesos de forma urgent, i per això res millor que fer memòria de per què la Generalitat gestiona les presons.\nLa reforma penitenciària de la Transició va ser la primera llei constitucional 1/79, impulsada per l’advocat i diputat basc Juan María Bandrés. Donava sortida a la injustícia que suposava que amb l’amnistia política els presos socials fruit de la pobresa i el franquisme es quedessin a la presó. Un reglament de l’any 1996 va obrir la porta a la flexibilització del règim en semillibertat acollint el concepte legislatiu que diu que el compliment de privació de llibertat és privació de llibertat de mobilitat i no haver d’estar tancat entre murs i dins les cel·les.\nCatalunya és l’única comunitat autònoma que té competència penitenciària. La va demanar el president Pujol durant la Transició, sabent que era una competència de gestió complexa i poc popular, i que no portaria mai èxits polítics sinó problemes assegurats. Segurament el seu pas per la Model com a pres polític el va a portar a tenir una sensibilitat amb la vida penitenciària que va fer que es decantés per no desatendre-la. El model penitenciari català es va erigir, sobretot als anys 90, en un referent pioner en la promoció del compliment orientat a la reinserció, i a la visió humanitària de la pena. Seria possible, doncs, que ara, com han fet molts països del món i alguns estats federats als EUA, davant el confinament penitenciari es promogués la màxima excarceració amb les garanties jurídiques necessàries.\nTornem a l’esperit legislatiu, que no és altre que el dels drets humans. Tornem a creure en les nostres possibilitats d’innovar en polítiques públiques en un moment en què la reacció d’excepcionalitat davant el covid-19 ha fet tolerables controls d’ubicació, confinaments d’infants, centralització, privació d’acompanyament als morts… Tot mesures impensables fa dos mesos, extraordinàries. I igual d’extraordinària pot ser la gestió penitenciària si posem per davant els drets humans de totes les persones privades de llibertat, les seves famílies i els treballadors dels centre. Confinament domiciliari per a tots els que gaudeixin de semillibertat. I si algú ha d’esmenar la plana al govern de la Generalitat, ja vindrà la batalla. El dret penitenciari ens acompanya, i la justícia ho exigeix.\npresos polítics confinament Covid-19


Activitat minera. Autorització de sondatge, pou o galeria dins de perímetre de protecció. Departament d'Empresa i Coneixement\nActivitat minera. Autorització ...\nActivitat minera. Autorització de sondatge, pou o galeria dins de perímetre de protecció\n22087 - Activitat minera. Autorització de sondatge, pou o galeria dins de perímetre de protecció Departament d'Empresa i Coneixement empresaiocupacio\nLes persones físiques o jurídiques que facin els treballs de perforació per obrir un pou o sondatge per aigua potable han de sol·licitar-ne l'autorització.\nQualsevol modificació important en el projecte ja aprovat haurà de ser sotmesa a nova aprovació per l'autoritat minera.\nA les persones físiques o jurídiques que facin els treballs de perforació per obrir un pou o sondatge per aigua potable\nInstrucció Tècnica Complementària 06.0.01 de Prescripcions Generals\nOrdre de 2 d'octubre de 1985 per la qual s'aproven instruccions tècniques complementàries dels capítols V, VI i IX del Reglament general de normes bàsiques de seguretat minera.\nData actualització 26.05.2020


La Favb, consternada per la política erràtica municipal en matèria de residus | favb.cat\nInici » La Favb, consternada per la política erràtica municipal en matèria de residus\nPublicat el dijous 21 de octubre del 2021 | 10:48\nL’anunci de la suspensió a Barcelona de la recollida dels residus domèstics i comercials Porta a Porta és un retrocés en la implantació d’un sistema que s'ha mostrat eficient i contrastat, que és el que millors resultats obté, i que està implantat arreu de la Unió Europea i a molts pobles i barris del nostre país. La Favb l'ha estudiat a fons i aposta per adoptar-lo.\nEstem consternats per la política erràtica de l'Ajuntament en matèria de residus, sense un full de ruta clar, farcit de proves pilot, rectificacions sobre la marxa i improvisacions tàctiques que dilueixen el compromís ferm que cal per abordar aquest aspecte clau de la sostenibilitat de la ciutat.\nDurant molts anys les Administracions han fet servir conceptes falsos com “l’eliminació” de residus o considerar que els residus sòlids domèstics són residus municipals i no personals. Ara paguem, amb les expressions de rebuig, la comoditat en què estàvem instal·lats, amb l'agreujant que ens trobem en un temps d’emergència climàtica, ecològica i social.\nLa implantació del sistema de recollida Porta a Porta necessita la complicitat veïnal. S’han d’atendre les peticions raonables del veïnat i sancionar qualsevol conducta incívica. Hem de tenir en compte que el cost de la recollida dels residus és actualment de 60 euros per persona i 100 més per la neteja dels carrers i els parcs. El cost total en neteja s'eleva a 160 euros per persona i any.\nAquest fet no treu que totes les persones que generem residus tinguem una responsabilitat al respecte, en primer lloc amb els residus orgànics de les nostres llars i cuines. Les empreses, però, haurien d’assumir tots els costos derivats dels envasos i embalatges que posen en circulació. I els establiments haurien de dipositar els seus residus seguint un conjunt de normes d'emmagatzematge i disposició a la via pública o amb les empreses que tinguin els contractes corresponents (l’oli, els pneumàtics, els residus de producció...).\nProposem constituir un Consell municipal de residus on els agents socials i econòmics concertin la seva reducció, el pagament equitatiu i canalitzin les energies que l'Ajuntament no ha estat capaç de generar. Cal un acord ciutadà per complir amb el repte de les exigències de la Unió Europea, els de la futura llei de reducció de residus, el canvi cultural del sistema i el seu model. Barcelona ha de mostrar la seva responsabilitat amb la resta de territori i dels països que es fan càrrec dels nostres residus, que exportem fora de la ciutat. L’emergència climàtica i ecològica encara fan més urgent la creació d'aquest Consell municipal.\nLa Favb accepta aquest repte. Cada barri ha de tenir la seva guia de reducció dels residus. S’han de fer campanyes d’informació dels drets i els deures al respecte. S’han d’evitar actituds insolidàries i facilitar l’adopció de noves exigències ciutadanes. Hem de fer-ho bé, fer net de residus el nostre entorn i no amagar-los sota la catifa. O pitjor... exportar-los on no es vegin!\nContenidors desbordats a la Prosperitat


Bassa agraeix l'esforç de tots per arribar a un "bon acord" a TMB\nLa consellera de Treball, Afers Socials i Famílies, Dolors Bassa, ha agraït avui l'esforç de Transports Metropolitans de Barcelona (TMB) i dels treballadors del metro per arribar a "un bon acord", així com la "paciència" dels usuaris davant una vaga que "s'ha allargat molt".\nEls empleats del metro de Barcelona han decidit aquest dijous en assemblea, per un total de 480 vots a favor, 302 en contra i 56 abstencions, acceptar la proposta de mediació plantejada per la Generalitat per al nou conveni col·lectiu del metro i han avalat, per tant, que es posi fi a la vaga.\nEn declaracions als periodistes al Parlament, Bassa ha admès que "s'ha allargat molt" la vaga -dotze jornades en sengles setmanes- però ha manifestat que cal estar "molt contents" per l'acord sobre el conveni.\nHa agraït, en aquest sentit, l'"esforç" de TMB i dels representants dels treballadors per "totes les hores passades i les més de cent reunions" que han possibilitat finalment un "molt bon acord", que permetrà que dilluns que ve els ciutadans puguin usar el metro "amb tota normalitat"\nLa consellera ha afirmat que TMB ha reconegut "incompliments" en aspectes com les bosses d'hores o els increments de jornades que, a partir d'aquest moment, se solucionaran.\nTransport Públic Colau celebra la fi de la vaga del Metro El Nacional\nGràcies, consellera. Però vagi en compte perquè el missatge que està escampant-se arreu és que les gràcies les hi hem de donar a la Colau perquè és ella qui ho arreglat. Compte amb el diari Ara, un dels que més ha manipulat la notícia perquè sembli que la solució l'ha posada Colau i no el Departament de Treball de la Generalitat. No només cal fer bones coses, sinó aprendre a explicar-les o a donar-les a conèixer per evitar que l'aprofitada inútil de la Colau es vulgui penjar meda


visitas – Astur Galicia Noticias\nLos Museos Científicos Coruñeses cierran 2015 con 52.000 visitas más que en 2014, las mejores cifras de los últimos cuatro años domingo, 03 enero 2016, 16:01, por Ayuntamiento de a Coruña Los Museos Científicos Coruñeses cierran 2015 con 52.000 visitas más que en 2014, las mejores cifras de los últimos cuatro años 3 de enero… Leer más Los Museos Científicos Coruñeses cierran 2015 con 52.000 visitas más que en 2014\nLa Oficina de Empleo Virtual de la Xunta registró cerca de 340.000 visitas de alrededor de 60.000 personas en el 2011… Leer más Sesenta mil personas visitaron la Oficina de Empleo Virtual de la Xunta en 2011\nVeinte compañías hoteleras ofrecerán prácticas a los 400 alumnos del Centro Superior de Hostelería de Galicia\nVeinte compañías hoteleras ofrecerán prácticas a los 400 alumnos del Centro Superior de Hostelería de Galicia… Leer más Veinte compañías hoteleras ofrecerán prácticas a los 400 alumnos del Centro Superior de Hostelería de Galicia\nGalicia es la segunda comunidad que cuenta con un decreto que regula la presencia de la administración en internet… Leer más Un decreto de la Xunta regula sus 300 páginas web en Internet\nLos destinos turísticos de la cornisa cantábrica y A Coruña y Santiago presentan en septiembre las mayores caídas de precio de España\nLos destinos turísticos de la cornisa cantábrica y A Coruña y Santiago presentan en septiembre las mayores caídas de precio de España… Leer más Los destinos turísticos de la cornisa cantábrica y A Coruña y Santiago presentan en septiembre las mayores caídas de precio de España\nEl ayuntamiento de Vegadeo dinamizará y ampliará el Mazo de Meredo para potenciar el turismo\nEl ayuntamiento de Vegadeo dinamizará y ampliará el Mazo de Meredo para potenciar el turismo… Leer más El ayuntamiento de Vegadeo dinamizará y ampliará el Mazo de Meredo para potenciar el turismo\nMás de 27.000 visitantes se acercaron a recorrer el Museo del Mar de Galicia en Vigo durante 2010\nO MUSEO DO MAR DE GALICIA SUPEROU AS 27.000 VISITAS DURANTE O PASADO ANO\nEl Museo del Mar de Galicia superó las 27.000 visitas recibidas durante el pasado año\nEste dato supón un incremento substancial respecto ao rexistro de 2009, que xa se igualara en agosto. A cifra non inclúe as visitas aos espazos públicos do Museo… Leer más Más de 27.000 visitantes se acercaron a recorrer el Museo del Mar de Galicia en Vigo durante 2010\nLa biblioteca y el archivo de la Ciudad de la Cultura de Galicia se abrirán al público a partir del 12 de enero\nA BIBLIOTECA E O ARQUIVO DA CIDADE DA CULTURA DE GALICIA ABRIRANSE AO PÚBLICO A PARTIR DO 12 DE XANEIRO, O DÍA DESPOIS DA SÚA INAUGURACIÓN OFICIAL  O conselleiro de Cultura e Turismo, Roberto Varela, asegurou que a inauguración dos dous primeiros edificios da Cidade da Cultura marcará un punto de inflexión e invitou… Leer más La biblioteca y el archivo de la Ciudad de la Cultura de Galicia se abrirán al público a partir del 12 de enero\n… Leer más La Xunta completa un estudio del castro de Baroña para restaurarlo\nEl Consorcio de Transportes de Asturias hace interactiva su página web\nEl Consorcio de Transportes de Asturias renueva su página web para ofrecer más información a los usuarios … Leer más El Consorcio de Transportes de Asturias hace interactiva su página web\n07/12/2010 administrador2 comentarios\nAsturias pone en marcha visitas virtuales a los monumentos prerrománicos\nLa Consejera de Cultura y Turismo presenta una página web que incluye visitas virtuales al interior de los monumentos prerrománicos… Leer más Asturias pone en marcha visitas virtuales a los monumentos prerrománicos\n27/10/2010 17/10/2010 administrador2 comentarios\n¡El Diario de AsturgaliciaNoticias está disponible! paper.li/Asturgalicia/1… 45 minutes ago


Le 23/07/2020 15:07 - Par Href.\nUne publication partagée par Clara Luciani (@jesuisclaraluciani) le 4 Déc. 2019 à 9 :16 PST


idealizalaluna: Llegeix a Kant...\nLlegeix a Kant...\nRecordo quan tenia 14 anys i em vaig anar a comprar uns pantalons. Vaig anar-hi sola...no em va acompanyar ningú...no recordo per què...\nDesprés de provar-me cinc o sis pantalons,o set o vuit, em va dir el dependent, que per cert devia tenir uns 25 anys i era bastant atractiu:\n-Qué tal te van los pantalones, es la talla?\n- Sí, pero no me quedan bien, creo que no me gusta la forma...\n-Bueno te has probado 5 o 6 pantalones, no hay ninguno que te guste?-I jo, ja deprimida de que la roba no m'escaigués del tot bé aquell dia, li vaig espetar:-\n-No.. yo lo que quiero es un pantalón negro que me quede bien!!\n-Pero lo quieres alto, bajo de cintura, acampanado...cómo?\n-No lo sé..-jo ja estava farta-simplemente que me quede bien!\n-Pero tu no sabes que lo que a ti te guste a otra persona le puede no gustar, cómo te tienen que quedar los pantalones??\n-Pues quiero que me queden bien! Parecido a cómo les quedan a los modelos, según los patrones de belleza establecidos en la sociedad!!-no recordo si ho vaig dir amb tanta correcció, però la idea venia a ser aquesta, i el dependent va entendre-ho. Em contestà:\n-Pero no te das cuenta que lo que la sociedad te enseña es una mentira? No puedes ir por el mundo pensando en lo que dice la televisión y demás, tienes que formarte tu propio criterio, porque si no nunca pensarás de verdad...Quieres ser un borrego que lleva los mismos pantalones que todo el mundo?-M'ho va dir amb un to paternal influït segurament per els meus escassos 14 anys..\n-Bueno, -jo, estava clarament consternada davant la discussió que s'havia forjat arrel dels pantalons i vaig voler tallar-ho. -Pues me llevaré éstos..-Senyalant els pantalons que em quedaven menys malament..\n-Seguro que quieres éstos? Te gustan?-Per altres motius que no recordo, m'urgien uns pantalons negres en concret i no podia permetre'm el temps i l'esforç d'anar a una altra tenda. Li vaig dir que si que m'havien convençut aquests i que em cobrés.\nEl dependent després de pagar, quan estava a punt de marxar em va dir:\n-Bueno, pues espero que éstos pantalones te los hayas llevado porque te gustan de verdad, no por parecerte a los maniquís superficiales de la sociedad. Sabes qué te iría bien? Leer y ver nuevas visiones y opiniones...abrir la mente!\n-Sí muchas gracias, pero lo que te he pedido yo, lo pide en el fondo todo el mundo...-Amb un to d'excusa..\n-Sí ya te entiendo yo a ti...pero no hay que ser cómo todo el mundo!!Por ejemplo mi novia no es el estándar de belleza que sale en la tele, pero para mí es la más guapa del mundo...no tiene nada que ver! Mi novia tiene más culo que tu -increïble que em digués això!!!!!...es notava que jo ja havia pagat-y para mí es la belleza personificada!-Jo vaig assentir, ja sentint-me del tot indefensa davant el dependent enamorat...\n-Mira..tu lee...Lee mucho! Lee a Kant!-La última frase que em va dir i se'm va quedar gravada a la memòria..\nI per culpa d'aquell insòlit dependent, que tenia vocació de predicar l'antisistema, que distava molt de l'estàndard d'empleat juvenil en una botiga fashion, per culpa d'aquell gamarús, mai he llegit a Kant...I potser no el llegiré mai...\nCoses de la vida...Malaguanyat Kant!\nEnviat per flapi a dissabte, d’abril 17, 2010


Ens reunim amb Estañ, síndic de Podem a les Corts: «Queda any i mig per sembrar un model social alternatiu al del PP» – Castelló en Moviment\nEns reunim amb Estañ, síndic de Podem a les Corts: «Queda any i mig per sembrar un model social alternatiu al del PP»\nEste dijous els regidors de Castelló en moviment van mantindre una reunió de coordinació institucional amb el síndic de Podem a les Corts, Antonio Estañ.\nEls quatre regidors de Castelló en Moviment així com altres representants de la formació assembleària es van reunir este dijous a Castelló amb el síndic de Podem a les Corts Valencianes i Secretari General de la formació morada, Antonio Estañ, amb l’objectiu de coordinar el treball institucional de cara a la recta final de legislatura: «la situació de l’Acord del Grau i del Pacte del Botànic és semblant, hem intercanviat impressions sobre com afrontar este any i mig que queda de legislatura i sobre polítiques autonòmiques que afectaran a la ciutat», informa Xavi Del Señor, qui feia l’anàlisi que «hem coincidit en la diagnosi que ens queda any i mig per sembrar les bases d’un model de ciutat i de País Valencià alternatiu al que hem heretat després de 2 dècades de governs del Partit Popular; i per a aconseguir-ho és fonamental el rol que juguem Castelló en Moviment a l’Ajuntament i Podem a les Corts per empentar eixos canvis en profunditat».\nA la reunió, a la que també van assistir els diputats de Castelló de Podem a les Corts, César Jiménez i Cristina Cabedo, tenia l’objectiu de millorar la coordinació davant els 17 mesos de legislatura restants. «Podem òbviament és el grup parlamentari amb el que més afinitat polític tenim, tenim molts companys i companyes de Podem participant de Castelló en Moviment i amb freqüència treballem assumptes conjuntament que impliquen a les dos administracions», afegeix Del Señor.\nEn eixe sentit el grup parlamentari i el grup municipal van coincidir en la necessitat de «pressionar als governs perquè no donen la legislatura per acabada. En matèria d’habitatge o d’urbanisme encara queden moltes polítiques per resoldre esta legislatura i s’han d’abordar amb coratge», finalitzava el tercer signant del Pacte del Grau.\ncastello en movimentcorts valencianespodem castello\nObrim una Oficina d’Atenció per a consultar i assessorar sobre el nou Pla General Estructural\nRecordem que Alberto Fabra es va negar a declarar en la Comissió d’investigació de Festes de l’Ajuntament de Castelló


L’església de Sant Josep estarà tancada a l’agost per unes obres de repavimentació | La Llagosta informa\nL’església de Sant Josep estarà tancada a l’agost per unes obres de repavimentació\nLa Parròquia de Sant Josep iniciarà a l’agost tot un seguit d’obres que faran que l’església estigui tancada durant tot el mes. La part més important de l’actuació consistirà en el sanejament de tot el terra del temple.\nLa Parròquia de Sant Josep ha decidit tirar endavant aquestes obres pels problemes que presenta el ferm de l’església, originari de 1955. algunes zones patien petits esfondraments i el trencament de les rajoles i el marbre de la part de l’altar. Les obres, que duraran tot el mes d’agost, consistiran en reforçar el terra i canviar tot el paviment. A més, també està previst millorar el pòrtic de l’entrada i pintar el centre. El rector de la Parròquia de Sant Josep, Javier Marquínez, ha explicat “que aquestes obres estaven pensades des da fa gairebé quatre anys” i que esperen resoldre totes les anomalies detectades.\nDurant el mes que durin les obres, el culte es traslladarà al Centre Parroquial, situat al número 12 del carrer de Sant Miquel. El cost d’aquesta actuació se sufragarà amb les aportacions dels fidels de l’església i amb un crèdit a tornar en set anys.\nObertes les inscripcions per participar al Romiatge a Montserrat de la Parròquia de Sant Josep\nXavi Herrero - setembre 20, 2017\nLa Parròquia de Sant Josep celebrarà el dissabte 7 d'octubre el seu tradicional Romiatge a Montserrat. Les inscripcions per...\nXavi Herrero - gener 26, 2016\nLa Parròquia de Sant Josep ha fet un balanç molt positiu de la jornada Mà Oberta, organitzada dissabte al...