Nihil Obstat: 08/01/2008 - 09/01/2008\nCremem la brossa!\nL’avantatge d’arribar amb anys de retard a la moda del reciclatge i la recollida selectiva de les escombraries és que ens permet valorar els seus avantatges i inconvenients sobre la base dels resultats que han obtingut els pioners. I aquests resultats, encara que no es vulgui reconèixer, no són gaire satisfactoris.\nTant és així que, a Suècia, el país d'Europa que va iniciar aquestes polítiques, ja fa temps que s'estan plantejant la conveniència de fer marxa enrera. Les opinions de l’ecologista danès Bjorn Lomborg o de l’antic director general de la mítica Agència de Protecció del Medi Ambient de Suècia, Valfrid Paulsson, són que el reciclatge de la brossa domèstica no només no comporta cap millora substancial per a l’entorn sinó que és difícilment sostenible, tant socialment com econòmicament, ja que hi ha altres prioritats més importants per a destinar-hi els recursos.\nA Suècia, com a molts altres llocs, el reciclatge domèstic ha encarit enormement el procés d’eliminació dels residus i els contenidors de brossa orgànica han començat a deteriorar la higiene ambiental, amb un augment de la brutícia i de les rates. Un problema que s’agreuja a casa nostra a causa del clima molt més calorós.\nL’experiència sueca del reciclatge de la brossa domèstica demostra, per exemple, que la recollida d’envasos de cartró no és rendible o que el reciclatge dels envasos de vidre és més car que la fabricació d’envasos nous. Valfrid Paulsson creu que tot aquest esforç social no està justificat, ni socialment ni econòmicament ni medi ambientalment. Pel contrari, creu que la mescla del vidre amb els residus orgànics domèstics millora les cendres residuals als abocadors i, sobre tot, està convençut que les noves tecnologies d’incineració representen una alternativa més eficient que el reciclatge domèstic.\nLes noves plantes de tractament permeten una incineració a altes temperatures que, junt amb els nous sistemes de filtratge, aconsegueixen eradicar pràcticament l’emissió de dioxines i produir més energia elèctrica suplementària. La incineradora de Spittelau a Àustria, dissenyada per l’ecologista Friedrich Hundertwasser, obté un resultat espectacular ja que les medicions xifren la quantitat de dioxines i furans realment inhalats en un màxim de 0,00000000000003 per metre cúbic.\nPer tot plegat, les persones sensates i els ecologistes escèptics ens adverteixen dels perills del dogmatisme ideològic i de la necessitat de contrastar els principis amb els resultats de l’experiència. I l’experiència ens porta a ser autocrítics respecte les bondats de l’abús del reciclatge.\nPel que sembla, l'escepticisme comença a arribar també a casa nostra. Un diari tan políticament correcte com El País s'atreveix a publicar avui un article suaument heterodoxe titulat La basura nos desborda. ¿La quemamos?. Esperem que, com en moltes altres coses, aquest pecat editorial no sigui flor d'un dia.\nPublicado por NO a les 12:58 p. m.\nObama sense teleprompter\nObama és aquest noi simpàtic que no sap parlar sense teleprompter i que no seria res sense la papanateria mediàtica que el promociona. Una admiració incontenible que cansa i que ja està provocant l'efecte contrari. Un víctima més dels amors que maten.\nEls que ara han entrat a Georgia, avui fa 40 anys entraven a Praga\nFa 40 anys del 1968.\nPel que fa al maig d'aquell any a París, els mitjans de comunicació n'han anat plens, rememorant l'efemèride. Reportatges, sèries televisives, llibres... Però, pel que fa a l'agost del mateix any a Praga, poca cosa, gairebé res. I això que tot just fa 15 dies que els tancs de Moscou tornaven a entrar a un país sobirà, a Georgia.\nNi ara ni abans, cap progre diu aquesta boca es meva. Ni manifestacions antiguerra, ni cassolades per la pau, ni voluntaris escuts humans, ni actors amb enganxines fent posat de compromesos, ni res de res. Com sempre.\nEl 16 de gener de 1969, l’estudiant de filosofia Jan Palach es va immolar cremant-se com un bonzo a la plaça de Sant Venceslau de Praga en protesta per l’ocupació soviètica. El video mostra imatges de l’ocupació amb la cançó de Salvatore Adamo, “Mourir dans tes bras”.\nL'agost del 68 va ser una carnisseria. Al seu costat, el maig del 68 va ser un carnaval. Però els pallassos, autistes i egocèntrics, només recorden el dia en que van fer de Carnestoltes -el rei dels pocasoltes- pels carrers esventrats de la capital de França. A París, buscaven la platja. A Praga, la llibertat.\nPublicado por NO a les 4:06 p. m.\nRússia és un perill\nCrec que avui Francesc de Carreras s'equivoca totalment. L'article que escriu a La Vanguardia sobre Rússia no deixa de ser res més que l'expressió d'un desig, que intenta avalar amb dues referències històriques de Keynes i Monnet que poc tenen a veure amb la realitat actual del poder polític a Moscou. Possiblement va exisitir un moment després de la caiguda del mur de Berlín i la destitució de Garbatxov en que la situació a Rússia podia comparar-se, no sense exageració, amb la situació d'Alemanya després de la primera guerra mundial. Precisament per això, els Estats Units van ajudar econòmicament i tècnica a Boris Ieltsin, es van pactar reduccions d'armes i efectius militars més o menys simètriques i es van facilitar tota mena de transaccions comercials. Es per tot plegat que gairebé vint anys després de l'esfondrament de l'URSS parlar encara d'un efecte Versalles resulta insostenible. L'article de Carreras sembla ignorar totalment no només el temps i el suport rebut per Moscou sinó també tant el rearmament convencional de Rússia com el reciclatge del seu arsenal nuclear i l'enfortiment del poder polític amb el control directe dels recursos energètics. És per això que trobo d'una notable ingenuitat afirmacions com aquesta:\nNo hay peligros ni amenazas para Europa, más bien al contrario. En los últimos años, es el comportamiento del bloque político y militar occidental el que está provocando en los rusos sospechas, recelos y miedo. Aislar a Rusia, excluirla del grupo de grandes potencias, asediarla militarmente y ahogarla económicamente, son algunas de las muy visibles tentaciones occidentales. Ello supondría, desde mi punto de vista, un grave error de imprevisibles consecuencias. Por el contrario, la tarea que debe llevarse a cabo es justamente la contraria: incorporar a Rusia al bloque occidental, dejar que forme parte de nuestras instituciones de cooperación internacional. No se trata del enemigo que batir sino del amigo que integrar.\nPel contrari, crec amb Robert Kagan que el 8 d'agost del 2008, data de l'entrada de tropes russes a Georgia, serà un punt d'inflexió no menys important que el del 9 de novembre de 1989 quan va caure el mur de Berlín.\nADDENDA.- Bernard-Henri Lévy i André Glucksmann també consideren l'agressió russa contra Georgia probablement com el "tournant le plus décisif de l’histoire européenne depuis la chute du mur de Berlin".\nSalutacions des de Nova York!\nAprofitant l'única avantatge actual de l'euro m'he refugiat amb la meva família a Nova York. Des d'una casa de South Orange, a Nova Jersey, contemplo l'skyline de Manhattan com el somni d'una nit d'estiu.\nSi aneu a Pequín porteu aquest mapa\nÉs el "Mapa de la massacre de Tiananmen". Un mapa creat i distribuit pel moviment democràtic xinès.\nThe Tiananmen Massacre Map showing street locations in Beijing where on June 4, 1989, 150 of the demonstrators were killed, or the hospitals where their bodies were taken. As the text accompanying the map explains, the total number killed “remains unknown although estimates range from several hundred to several thousand.” The information for this map was gathered by a group called the Tiananmen Mothers, started by Ding Zilin, a mother of one of the victims.\nAvui fa 10 anys, Al Qaeda va començar la guerra\nEl 7 d'agost del 1998, Al Qaeda va atemptar amb cotxes bomba contra les ambaixades nord-americanes a Tanzània i Kènia. Més de 200 morts i 4.000 ferits.\nPublicado por NO a les 11:16 p. m.\n"A Cuba no hi ha violència de gènere"\nEls règims comunistes solucionaven els problemes silenciant-los. El socialisme real no era altra cosa que un decorat que amagava el no res. Un engany. Una estafa. A Cuba encara ho viuen cada dia. Yoani Sánchez ho escriu al seu blog:\nPublicado por NO a les 10:18 p. m.\nUn nebot de Hitler és jueu i viu a Israel\nEstatut contra federalisme\n...el Estatut responde más a un modelo confederal que a uno federal. Cuando se repite una y otra vez que el Estatut es un pacto entre Catalunya y España, que la Generalitat debe tener por razones históricas un trato diferencial y que la bilateralidad debe ser la regla general en sus relaciones con el Estado, se están haciendo afirmaciones que no tienen cabida en la Constitución. Federalismo y confederalismo tienen muchas diferencias que ahora no hay espacio para detallar. Pero una de ellas es fundamental: la confederación no es un estado sino una unión de estados soberanos, y la norma fundamental que rige una confederación es un tratado internacional entre estos estados que debe ante todo preservar la igualdad entre los mismos. Por el contrario, un estado federal -que no es una unión de estados, sino un estado unitario- tiene como norma básica una Constitución, es decir, una ley suprema producto, no de un acuerdo entre estados, sino entre ciudadanos, cuya finalidad básica es preservar su igualdad de derechos fundamentales.\nPequín ha guanyat els Jocs\nLe Parti communiste chinois dispose d’un grand avantage sur les dirigeants occidentaux : il a une stratégie claire, il sait où il va, il y va avec détermination et, en l’absence de démocratie interne, nul en Chine n’est en mesure de s’y opposer. Les Jeux Olympiques de Pékin s’inscrivent dans cette stratégie. En face, les Occidentaux sont divisés, hésitants, perplexes, à la fois subjugués par les Chinois et inquiets de leurs ambitions. Les Occidentaux sont également démoralisés, moins certains d’incarner des valeurs universelles qu’au temps de la lutte contre l’Union soviétique ; ils hésitent à opposer aux communistes chinois les principes de la démocratie et des droits de l’homme. Poursuivant cette comparaison avec l’Union soviétique de naguère, la Chine, il est vrai, apparaît moins dangereuse : elle n’est pas mue par un désir de conquérir le monde et elle n’essaie pas de diffuser, au-delà de ses propres frontières, son idéologie intérieure. Enfin, pour les Occidentaux, la Chine est une bonne affaire, réservoir de main-d’œuvre bon marché et de profits. Les dirigeants chinois ayant attentivement étudié comment fonctionnent les élites occidentales, y compris dans les médias, sont devenus habiles à séduire, convaincre et aussi à corrompre : la plupart des visiteurs occidentaux en Chine, à peine la frontière franchie, perdent tout sens critique. L’habilité chinoise face à cette démission morale en Occident explique comment et pourquoi Pékin a obtenu les Jeux Olympiques en l’échange de vagues promesses non tenues sur la démocratisation de la Chine. Les journalistes, ébahis, découvrent qu’ils ne peuvent pas travailler librement. Mais il est trop tard pour s’en plaindre : et a t-on imaginé un instant que le Parti communiste chinois tiendrait ses promesses ?\nLes dirigeants chinois savent que les journalistes occidentaux ne boycotteront pas les Jeux Olympiques pour si peu : il leur coûterait plus de partir que de rester. Le Comité olympique international est tout autant pris au piège. Les dirigeants occidentaux aussi. Un piège qui a parfaitement fonctionné après la révolte des Tibétains. On se souvient, qu’au nom de l’Union européenne, Nicolas Sarkozy avait subordonné sa présence à l’ouverture des Jeux à des négociations avec le Dalaï Lama. Le Parti communiste a immédiatement accepté de faire semblant de négocier tout en menaçant la France d’annuler quelques contrats d’achat de centrales nucléaires : l’Union européenne que préside Sarkozy a cédé en rase campagne. Ce qui était prévisible puisque l’Occident n’a ni principe ni stratégie.\nLes Chinois savent aussi que l’indignation des Occidentaux est toujours brève : les arrestations massives de dissidents tibétains, d’intellectuels démocrates, de journalistes audacieux, d’avocats indépendants depuis le début de 2008, ne suscitent à l’Ouest que des vaguelettes qui retombent en quelques jours. Après le tremblement de terre de Sichuan, on s’est émerveillé en Europe de ce que les organisations humanitaires et les médias aient soudain accès aux régions sinistrées : certains annonçaient déjà le dégel de la dictature. Puis, sans surprise, la police chinoise a incarcéré les parents qui osaient protester sur internet contre les défauts de construction des écoles où sont morts leurs enfants. Ici, on est déjà passé à autre chose.\nLa resistència francesa també va ser britànica\nSorprenentment, l’edició en francès del llibre «Des anglais dans la Resistance. Le Service Secret Britannique d’Accion 1940-1944 » havia estat censurada fins ara. Publicat per primera vegada a Londres el 1966 en anglès, la seva traducció va ser prohibida pel govern britànic per motius polítics i diplomàtics: no provocar la ira del general de Gaulle i les protestes dels antics resistents. Per què? Doncs, perquè l’exhaustiva documentació aportada per la investigació feta per Michael Foot desmitifica que la resistencia fos únicament una cosa de francesos -comunistes i gaullistes- i mostra el paper fonamental que van jugar el serveis secrets britànics.\nIl est consacré aux actions menées en France par le Special Operations Executive (SOE), créé par Churchill en 1940 avec mission de « mettre le feu à l'Europe ». Opérant d'abord en France de façon autonome à l'insu de la France libre, SOE s'entendit ensuite avec elle pour des actions communes. Tous les agents de la France libre chargés d'actions subversives ou d'organisations militaires dans l'hexagone furent ainsi formés par SOE, qui assura également la plus grande partie des livraisons d'armes et de matériel radio à la Résistance. Mais le service britannique continua de créer et d'entretenir des réseaux de sabotage et d'intervention sous contrôle strictement britannique, alors même que la majorité de leurs membres étaient français. Bénéficiant d'un exceptionnel accès aux archives les plus secrètes, Michael Foot a révélé des épisodes qui ont défrayé la chronique, comme l'affaire du réseau CARTE, l'affaire Grandclément, la chute du réseau Prosper, et des personnalités troubles comme Mathilde Carré, dite « La Chatte » ou héroïques comme Yeo-Thomas, qui tenta de sauver Pierre Brossolette. Dans cette somme, qui se lit comme un roman d'espionnage et d'action, Michael Foot révolutionne l'idée reçue que la Résistance, dont la grandeur ne fait aucun doute, fut une affaire purement franco-française, qu'elle fut communiste ou gaulliste. Extrême est donc la surprise, voire le choc, de découvrir l'étendue de l'action directement menée en France par les Britanniques, et le nombre de Français qui y furent engagés. On y apprend comment cette présence anglaise en France est restée secrète, alors qu'elle était connue et établie dans le reste de l'Europe. Michael Foot nous offre ici le récit de cette coopération conflictuelle, de cette double résistance, l'une française et clandestine, l'autre alliée et illégitime, qui ne fit que renforcer l'inimitié entre Churchill et De Gaulle. Outre la masse d'informations réunies, ce renversement de perspective fait le grand intérêt de cet ouvrage capital, dont les notes et l'avant-propos de Jean-Louis Crémieux-Brilhac, l'un des plus grands résistants français, éclairent la lecture pour le public français. Michael Foot, francophile avéré, a participé à la 2e guerre mondiale comme officier de renseignement duSpecial Air Service (SAS), unité de parachutistes chargée d'opérer sur les arrières ennemis. A cette expérience personnelle s'ajoute une très solide et brillante carrière d'historien, qui l'a conduit à la chaire d'histoire moderne de l‘Université de Manchester. SOE in France, paru pour la première fois en 1966, a été révisé par ses soins en 2004.\nPublicado por NO a les 10:39 a. m.\nEls nacionalistes "perifèrics" no són nazis\nEl locutor de la COPE, César Vidal, és especialista en qualificar sistemàticament de nacionalsocialista, o sigui, de nazi, el govern tripartit de Catalunya. Dir-ho una vegada pot fer gràcia, si és que en pot tenir alguna, però repetir-ho sistemàticament acaba convertint-se, com la mentida de Goebbels, en una "veritat" per a molts dels que l'escolten. Els nacionalistes catalans, o bascos o gallecs, no són nazis. Afirmar-ho com ho fa contínuament César Vidal és mentir i banalitzar el nazisme. Es pot criticar durament la gestió i les idees del govern català, però el que no es pot fer és acusar-lo del que no és ni injuriar-lo impunement. Ho explica molt bé al seu blog l'Albert Esplugues. Anotació a la que he tingut accés gràcies a l'ull sempre amatent de Barcepundit.\nHay nacionalistas catalanes, vascos, gallegos... y españoles. El objetivo de todos ellos es que la nación de la que subjetivamente se sienten parte tenga un Estado. Dentro de cada movimiento nacionalista hay elementos más extremistas e intolerantes que otros. En general los nacionalistas periféricos no buscan una "pureza étnica o racial", sí la protección y la promoción de lo que consideran su cultura y lengua nacional.\nUn mismo nacionalismo se manifiesta de formas distintas dependiendo de las circunstancias. Si la lengua catalana fuera hablada por 400 millones de personas y tuviera el peso (mediático, económico etc.) que tiene el castellano en Cataluña, es posible que muchos nacionalistas no percibieran la necesidad de protegerla. Aunque esa es la impresión de mucha gente fuera de Cataluña, el castellano no está en peligro de extinción ni entra en la agenda política de la mayoría de catalanistas acabar con el bilingüismo. Equivocados o no, la mayoría de quienes defienden las políticas de inmersión lingüística lo hacen en base a argumentos proteccionistas: si no se defiende el catalán desde la Administración será desplazado por el castellano en el largo plazo. Para mucha gente es el catalán el que está en peligro de extinción (tiendo a estar de acuerdo con esta visión) y ése es el motivo por el que demandan la protección del Estado (ahí es donde yo discrepo). Por tanto, la defensa mainstream de la inmersión lingüística, aunque sea errónea, no tiene nada de nazi en particular (o es tan nazi como tantas otras políticas proteccionistas en otros ámbitos).\nObama també va contractar BlackWater\nObama va contractar mercenaris a la criticada empresa nord-americana BlackWater perquè s'encarreguéssin de la seva seguretat en la seva gira per l'Afganistan i l'Iraq. (Via Barcepundit)\nPublicado por NO a les 10:41 p. m.\nNo és l'especulació, marxistets!\nL'especulació financera no és la responsable de l'increment del preu del petroli, segons escriu Juan M. Ruiz, responsable de la Unitat d'Anàlisi Econòmica Global del Banc d'Espanya:\nDada la fuerte entrada de flujos financieros a los mercados de futuros sobre las materias primas en general, y el petróleo en particular, la especulación financiera se ha presentado como un posible factor importante en el incremento del precio del petróleo. Sin negar la posibilidad de que los flujos financieros hacia el mercado de futuros puedan incrementar el precio de un producto por encima de los fundamentos de oferta y demanda, una serie de observaciones parece desmentir que eso sea lo que haya sucedido en el mercado de petróleo en los últimos trimestres. En particular, si la especulación financiera fuese la responsable del incremento de precios de las materias primas, deberíamos observar cierta correspondencia entre las materias primas que tienen mercados de futuros y aquellas cuyo precio ha aumentado más en los últimos meses, algo que los datos no corroboran. Más importante aún, si la especulación financiera estuviera sosteniendo el precio del petróleo por encima de su valor fundamental –determinado por la oferta y demanda– deberíamos observar una acumulación de existencias, algo que también contradicen los datos.\nJa ho explicava Sala-Martín en un article publicat el mes de juny a La Vanguàrdia:\n...los presuntos especuladores del petróleo no compran barriles de crudo, no los guardan en sus casas y no los vuelven a vender al cabo de unos meses. Para hacer eso necesitarían tener unas casas muy grandes y pagar unos costes de almacenamiento descomunales. Lo que hacen en realidad es comprar contratos de “futuros”. Es decir, adquieren unos papelitos que les da derecho a comprar barriles de petróleo dentro de seis meses a un precio determinado. Si dentro de seis meses el precio de mercado es superior al determinado, comprarán los barriles al precio determinado y los venderán inmediatamente después al precio de mercado apropiándose de la diferencia. De alguna manera, es como si los especuladores “apostaran” a que el precio del petróleo subirá sin tocar nunca ni un solo barril de crudo. Y del mismo modo que los que apuestan a las quinielas de fútbol no tienen ningún impacto sobre el resultado de los partidos, la gente que compra “futuros” de petróleo sin comprar barriles no afecta ni la oferta ni la demanda de crudo y, por lo tanto, no afecta su precio.\nPublicado por NO a les 10:31 p. m.\n5 vegades més ossos polars que fa 55 anys\nMcCain ja supera a Obama en intenció de vot. Les dues empreses més fiables d’enquestes i sondejos als EUA, Rasmussen Reports i Gallup donen un empat a partir d’ahir.\nMor el relator del Gulag\nHa mort Alexander Solzhenitsyn. En aquest condol d'urgència voldria recordar un fragment del seu discurs de graduació a Harvard, el 8 de juny del 1978. Un fragment de lamentable actualitat encara: el declivi de la valentia d'Occident.\nSolzhenitsyn va refusar anar a Stockholm a rebre el Premi Nobel de Literatura perquè tenia por que no el deixéssin tornar a Rússia, aleshores Unió Soviètica. Es per això que la cerimònia de lliurament es va celebrar en el seu petit apartament de Moscou. No va poder llegir públicament el seu discurs d'acceptació del premi, però el seu text va donar la volta al món. No he aconseguit trobar cap versió en espanyol o català, però si en francès, publicada per L'Express, que podeu llegir aquí (en pdf). El Nobel rus lamenta la persistència de l'esperit de Munic.\nL'esprit de Munich ne s'est certainement pas estompé dans le pas-sé : ce n'était pas une simple péripétie. Je me risquerais même à dire que l'esprit de Munich domine le XXe siècle.\nUn monde civilisé et timide n'a rien trouvé d'autre a opposer à la renaissance brutale et à visage découvert de la barbarie, que des souri-res et des concessions. L'esprit de Munich est une maladie de la vo-lonté chez les peuples nantis. Un état d'âme permanent chez ceux qui se sont abandonnés à la poursuite de la prospérité à tout prix, ceux pour qui le bien-être matériel est devenu le but principal de leur vie sur terre. Ces gens-là - et il y en a beaucoup dans le monde aujour-d'hui - ont choisi la passivité et la reculade, afin de prolonger un peu leur train-train quotidien, afin d'éluder la difficulté aujourd'hui. Et demain, vous verrez, tout ira bien. Mais rien n'ira bien. Le prix de la lâcheté est toujours le mal. Nous ne récolterons la victoire que si nous avons le courage de faire des sacrifices.\nPublicado por NO a les 10:18 a. m.\nEl mar no es menja Bangladesh\nLa massa terrestre ha augmentat a Bangladesh a un ritme de 22 km quadrats per any en els últims 32 anys. Ho diu un estudi científic elaborat per investigadors d'aquell país.\nDHAKA (AFP) - New data shows that Bangladesh's landmass is increasing, contradicting forecasts that the South Asian nation will be under the waves by the end of the century, experts say.\nScientists from the Dhaka-based Center for Environment and Geographic Information Services (CEGIS) have studied 32 years of satellite images and say Bangladesh's landmass has increased by 20 square kilometres (eight square miles) annually.\nMaminul Haque Sarker, head of the department at the government-owned centre that looks at boundary changes, told AFP sediment which travelled down the big Himalayan rivers -- the Ganges and the Brahmaputra -- had caused the landmass to increase.\n"Satellite images dating back to 1973 and old maps earlier than that show some 1,000 square kilometres of land have risen from the sea," Sarker said.\n"A rise in sea level will offset this and slow the gains made by new territories, but there will still be an increase in land. We think that in the next 50 years we may get another 1,000 square kilometres of land."\nAquesta informació m'hauria passat desapercebuda si no fos perquè Anton Uriarte la revela en el seu blog. Pocs mitjans l'han publicada.\nIsrael acull militants de Fatah perseguits per Hamas\nHo explica la BBC:\nIsrael has allowed 180 members of a beleaguered clan loyal to Palestinian leader Mahmoud Abbas to enter its territory from the Gaza Strip.\nThe Fatah faction supporters ran to a border crossing after a day of bloody fighting with their bitter rivals Hamas, who control the territory.\nAn Israeli army spokesman said some had laid down their weapons as they approached the crossing.\nThe injured among them were sent to Israeli hospitals, he added.\nFatah and Hamas blames each other for starting the fighting on Saturday, in which nine people were killed.\nReports say that the clashes broke out during a raid by Hamas on the stronghold of a local pro-Fatah clan.\nHamas had accused Fatah supporters of involvement in a bombing a week ago that killed five Hamas members and a young girl. Fatah denies this.\nPublicado por NO a les 10:54 a. m.\nDivendres es va commemorar l'aniversari de l'aixecament de Varsòvia. Un aixecament que va durar 63 dies heroics sense que els Aliats fessin res per ajudar Polònia. Les sirenes ho han tornat a recordar a la capital polonesa. A la resta Europa hem continuat sense fer-hi ni cas.\nSe encontraron los alemanes de la noche a la mañana con 20.000 soldados en una ciudad en la que obligaba la ley marcial. Peor armados, pero con una determinación enorme, y eso es lo único que explica que un alzamiento preparado para unos cuantos días se prolongase tanto: 63 interminables jornadas.\n200.000 muertos, entre ellos la flor y nata de la juventud polaca; la ciudad arruinada y a continuación incapaz para oponerse a la ocupación soviética. ¿Eran conscientes de lo que hacían los insurgentes? Las discusiones de los historiadores llegan hasta hoy. Los altos mandos del Ejército Nacional tenían un grave dilema: si no hacían nada, mal, porque los alemanes usarían Varsovia como un fortín para defenderse del Ejército Rojo; y si actuaban, también mal, porque sabían que, de fracasar, condenaban una ciudad entera al exterminio. Pero quizá la mejor pregunta hay sido la formulada por Norman Davies: ¿qué pasó para que los los Aliados durante 63 días no acudieran en ayuda de Varsovia? Una ayuda a la que Polonia, como Primer Aliado, tenía absoluto derecho.\nEn cualquier caso, para los polacos el Levantamiento es ya un mito nacional, conmemoran algo que les puede llenar de orgullo y saben hacerlo de forma atractiva, con ingenio para transmitir también a los más jóvenes los altos valores que guiaban a los combatientes de entonces, que eran jóvenes, insultantemente jóvenes para la valentía de la que hicieron gala.\nLa cançó del vídeo correspon al disc supervendes del grup Lao Che, Powstanie Warszawskie, que explica l'aixecament de Varsòvia en solfa punk-rock.\nPublicado por NO a les 12:21 a. m.\nDemocràcia a l'Iraq\nLletra de la cançó que es canta en aquest vídeo de promoció política de la unitat i la democràcia a l'Iraq, el país que té el major nombre de matrimonis mixtes xiïties/sunnites de tot el Pròxim Orient.\nWe are Shias and Sunnis\nWho gathers us is God and Mohammed\nis not from us\nPublicado por NO a les 4:26 p. m.\nObama, pitjor que Kerry\nFa quatre anys, Kerry avançava Bush per 5 punts. Avui, Obama supera McCain només per un punt. Son dades del Rasmussen reports:\nThe Rasmussen Reports daily Presidential Tracking Poll for Saturday shows that the race for the White House has become breathtakingly close. Barack Obama attracts 44% of the vote while John McCain earns 43%. When "leaners" are included, it’s Obama 47% and McCain 46%. While the race has been very close for much of the past few weeks, McCain has never held the lead for even a single day in the two weeks since Obama clinched the nomination (see recent daily results). (...)\nNew data released today shows that the number of Americans who consider themselves to be Democrats fell in July. While Obama’s party still enjoys a big advantage over the GOP, the gap between the parties is now the smallest that it has been since January. Sign up for the Rasmussen Reports daily e-mail update (it’s free) and we will keep you up to date with the latest public opinion news.\nMcCain is viewed favorably by 56% of voters, Obama by 53%. McCain earns positive reviews from 86% of Republicans while Obama does the same from 82% of Democrats. Among unaffiliated voters, 60% have a favorable opinion of McCain. For Obama, that number is 50%. (...)\nThirty percent (30%) of conservative Democrats say they’re voting for John McCain. Rasmussen Reports data also shows the Republican hopeful picking up support from 19% of White Democrats and 15% of Democrats over the age of 50. These results are from national telephone survey interviews conducted with 14,000 Likely Voters during the two weeks ending July 24. The sample includes 5,074 Democratic voters.\nPublicado por NO a les 3:33 p. m.\nAmb el sindicat hem topat\nPublicat a l'Avui d'avui:\nLa nova llei d'educació de Catalunya, que el conseller Maragall està tirant endavant com qui llaura amb un bou coix, tant li costa d'avançar, és una llei possible. Retoca allò que li és permès de retocar, que és la gestió de la cosa, però no la cosa. La cosa, la fundació del sistema, és assumpte de Madrid. De manera que continuarem patint, pel que fa a la criança cultural de les noves generacions, els defectes estructurals d'un sistema que està pensat per passar l'estona. Dit d'una altra manera, continuarem tenint una ESO massa llarga i un batxillerat massa curt. Entre altres coses.\nI com que la llei només pot aplicar una capa d'arrebossat en una paret que trontolla, el resultat no acabarà de treure tot el partit als diners que hi aboca, i n'hi aboca molts. És una solució catalana: posar-hi molts diners, posar-hi molt de personal -no tant com Extremadura, és cert- per fer coses noves, per fer provatures, per eixamplar el servei, quan la lògica fóra millorar el rendiment del que hi ha. La sisena hora, que és una minúcia, va comportar afegir milers de professors. Milers! Una hora més! I que ni tan sols és lectiva! La raó és un llast que té el sistema públic i que pren la forma de sindicat. El sindicat sempre s'hi oposa. A tot. Al canvi. A la millora. A l'esforç. A l'avaluació.\nEl sindicat, i sobretot el sindicat corporatiu, se sent propietari d'un model que fa aigües, però que és seu, i per tant intocable. Llavors fan servir paraules ampul·loses -privatització!- com a bastió dels privilegis. No canviaran, els professors, d'hàbits o de sistemes! Gens! Que es contracti més personal!\nLi explicaré un secret, conseller. Sap, senyor Maragall, per què els alumnes saben tan poc anglès que punxen quan se'ls apamen els coneixements després d'anys i anys de classe? Perquè les classes són mudes! Escriuen però no parlen. No m'hi posi més professors, conseller: faci que treballin millor.\nPublicado por NO a les 3:14 p. m.\nEl coratge de no fer res\nPublico tot seguit la lletania de Lord Christopher Monckton de Brenchley sobre l'escalfament global. Aquest senyor va ser un alt funcionari del govern de la primer ministre britànica Margaret Thatcher i s’ha convertit en un dels crítics més importants dels catastrofistes climàtics. Va intervenir en documental del Canal 4 de Londres, “La gran estafa de l’escalfament global”.\nCanute couldn’t stop sea level rising. Officials can’t stop it either.\nEven if global temperature has risen, it has risen in a straight line at a natural 0.5 °C/century for 300 years since the Sun recovered from the Maunder Minimum, long before we could have had any influence (Akasofu, 2008).\nEven if warming had sped up, now temperature is 7C below most of the past 500m yrs; 5C below all 4 recent inter-glacials; and up to 3C below the Bronze Age, Roman & mediaeval optima (Petit et al., 1999; IPCC, 1990).\nEven if today’s warming were unprecedented, the Sun is the probable cause. It was more active in the past 70 years than in the previous 11,400 (Usoskin et al., 2003; Hathaway et al., 2004; IAU, 2004; Solanki et al., 2005).\nEven if the sun were not to blame, the UN’s climate panel has not shown that humanity is to blame. CO2 occupies only one-ten-thousandth more of the atmosphere today than it did in 1750 (Keeling & Whorf, 2004).\nEven if CO2 were to blame, no “runaway greenhouse” catastrophe occurred in the Cambrian era, when there was ~20 times today’s concentration in the air. Temperature was just 7 C warmer than today (IPCC, 2001).\nEven if CO2 levels had set a record, there has been no warming since 1998. For 7 years, temperatures have fallen. The Jan 2007-Jan 2008 fall was the steepest since 1880 (GISS; Hadley; NCDC; RSS; UAH: all 2008).\nEven if the planet were not cooling, the rate of warming is far less than the UN imagines. It would be too small to cause harm. There may well be no new warming until 2015, if then (Keenlyside et al., 2008).\nEven if warming were harmful, humankind’s effect is minuscule. “The observed changes may be natural” (IPCC, 2001; cf. Chylek et al., 2008; Lindzen, 2007; Spencer, 2007; Wentz et al., 2007; Zichichi, 2007; etc.).\nEven if our effect were significant, the UN’s projected human fingerprint – tropical mid-troposphere warming at thrice the surface rate – is absent (Douglass et al., 2004, 2007; Lindzen, 2001, 2007; Spencer, 2007).\nEven if the human fingerprint were present, climate models cannot predict the future of the complex, chaotic climate unless we know its initial state to an unattainable precision (Lorenz, 1963; Giorgi, 2005; IPCC, 2001).\nEven if computer models could work, they cannot predict future rates of warming. Temperature response to atmospheric greenhouse-gas enrichment is an input to the computers, not an output from them (Akasofu, 2008).\nEven if the UN’s imagined high “climate sensitivity” to CO2 were right, disaster would not be likely to follow. The peer-reviewed literature is near-unanimous in not predicting climate catastrophe (Schulte, 2008).\nEven if Al Gore were right that harm might occur, “the Armageddon scenario he depicts is not based on any scientific view”. Sea level may rise 1 ft to 2100, not 20 ft (Burton, J., 2007; IPCC, 2007; Moerner, 2004).\nEven if Armageddon were likely, scientifically-unsound precautions are already starving millions as biofuels, a “crime against humanity”, pre-empt agricultural land, doubling staple cereal prices in a year. (UNFAO, 2008).\nEven if precautions were not killing the poor, they would work no better than the “precautionary” ban on DDT, which killed 40 million children before the UN at last ended it (Dr. Arata Kochi, UN malaria program, 2006).\nEven if precautions might work, the strategic harm done to humanity by killing the world’s poor and destroying the economic prosperity of the West would outweigh any climate benefit (Henderson, 2007; UNFAO, 2008).\nEven if the climatic benefits of mitigation could outweigh the millions of deaths it is causing, adaptation as and if necessary would be far more cost-effective and less harmful (all economists except Stern, 2006).\nEven if mitigation were as cost-effective as adaptation, the public sector – which emits twice as much carbon to do a given thing as the private sector – must cut its own size by half before it preaches to us (Friedman, 1993).\nTherefore, extravagant, futile schemes by the State and its organs to mitigate imagined “global warming” will have no more effect than King Canute’s command to the tide not to come in and wet the Royal feet.\nWe must get the science right or we shall get the policy wrong. There is no manmade “climate crisis”. It is a non-problem. The correct policy approach to a non-problem is to have the courage to do nothing.\nPublicado por NO a les 10:07 p. m.


Mèxic condecora Francisco González\nPosted By: ELPERIODICO.CAT 16 maig, 2018\nEl president de Mèxic, Enrique Peña Nieto, ha distingit el president de BBVA, Francisco González, amb l’Orde Mexicà de l’Àguila Asteca, en la seva categoria de Placa, com a reconeixement a la seva trajectòria professional. En l’acte de lliurament de la condecoració, el president de BBVA va expressar la seva gratitud i es va mostrar confiat en el futur del país. «Mèxic està cridat a jugar un paper protagonista en el conjunt de les nacions». Ho té tot: recursos, persones entusiastes i treballadores, i ubicació geogràfica”, va declarar.\nAquest orde és una distinció que atorga el Govern mexicà a escala internacional i que anteriorment han rebut, entre d’altres, el fundador de Microsoft, Bill Gates, o premis Nobel com Amartya Sen, Rigoberta Menchú i Nadine Gordimer.\nBBVA compta en l’actualitat amb més de 36.000 empleats a Mèxic, 1.840 sucursals i 11.700 caixers automàtics, i a través dels seus canals digitals dona servei a 19 milions de clients. González va destacar que BBVA Bancomer també col·labora decididament amb la societat, perquè és “el contribuent fiscal més gran de Mèxic i destina un 1% del seu benefici a programes socials”.


Informació d'activitats i preus | Club Bàsquet Argentona\nEl Campus de Bàsquet del CBA està dirigit a nens i nenes de totes les edats. El bàsquet és el nostre fil conductor, però per tal de no oblidar la base poliesportiva del nostre campus, els participants gaudiran també de sortides, tallers, activitat lúdic-esportives i multi-esports.\nCompeticions: Tir 2×2, 3×3, Two Ball, Torneig Social, Circuit d’habilitats, etc.\nReptes NBA prepara’t per afrontar els diferents reptes de jugadors de l’NBA!\nBàsquet en anglès: prepara’t per a realitzar entrenaments completament en anglès, amb sessions tècnic-pràctiques.\nNit de Colònies: a partir de la categoria preinfantil (pendent poder fer 1 nit fora).\nGimcana d’aigua i gimcana bruta, Guerra de Bombardes.\nCursa d’orientació modernitzada.\nHockey, mazaball, beisbol, volley, ping pong, etc.\nAquestes activitats s’adaptaran d’acord a les indicacions i normatives sanitàries actuals, i les SORTIDES queden suspeses, tot i que davant l’evolució del COVID-19 s’oferiran alternatives i altres activitats, sorpreses,…\nA dia de l’edició d’aquest díptic, s’està coordinant poder anar al BOSC VERTICAL, entre d’altres. Les sortides que es puguin realitzar es pagaran a part.\nEn aquesta edició hem diferenciat 2 franges d’edat,\nque funcionaran com un campus de forma paral·lela, conjunta entre ells.\nCASALET CBA: Campus dirigit a nens i nenes entre 2016 al 2012. En aquesta franja realitzarem activitats tipus casalet, activitats d’aigua, tallers, jocs i formes jugades (psicomotricitat), a més de jocs pre-esportius i Escola de Bàsquet. Les sortides i activitats lúdiques seran les mateixes.\nCAMPUS CBA: Campus dirigit a nens i nenes entre 2011 al 2003. En aquesta franja realitzarem entrenaments de bàsquet, tecnificació (Bàsquet a la Carta), i activitats lúdic-esportives, bàsquet en Anglès, i les sortides esmentades anteriorment.\nDAVANT LA SITUACIÓ DEL COVID-19:\nL’oferta d’activitats està subjecta a l’evolució de la crisi de la Covid-19 i a les indicacions de les autoritats sanitàries al respecte. Sempre que les autoritats sanitàries ho permetin, es mantindran les dates dels Campus. Es seguiran totes les indicacions i normatives d’acord amb les autoritats competents en matèria de salut, prevenció i higiene, i és per això que aquest campus tindrà unes característiques especials, i s’adoptaran les mesures necessàries inclòs el distanciament físic.\nServei de permanències : A partir de les 8:30 del matí. 10€ tota la setmana. 3€ ocasional.\nServei de menjador : 3€/dia.\nPodeu descarregar tot el díptic amb tota la informació i preus, en aquest enllaç.(PDF)\nTornar a la pàgina principal del 24è Campus


Not�cies Editorial - 14/05/2012 - Hemeroteca - e-not�cies\nPortada > Hemeroteca > 14/05/2012 > Editorial\n#7 JosepPages(Cardedeu , Avui a les 12:39h.\nCatalunya es la COMUNITAT que te M�S persones sense sostre de Espanya . Tenin Barcelona que hi viuen moltes persones Sense Sotre si els Diners de la Estatua de Colom ajudes a treura Sense sostres dels carrers de Barcelona ja valdria la pena aquesta idea he TRIAS ajuda als sense sostre #6 JosepPages(Cardedeu , Ahir a les 20:23h.