20 discs catalans que fan 10 anys aquest 2022 • Ràdio Capital de l'Empordà\nAquest any esperem que la música en català ens sorprengui amb llançaments d’allò més interessants, com els retorns d’Antònia Font o d’Els Catarres, però quins discs d’editaven fa 10 anys?\nA continuació repassem una vintena de discs que van editar-se i us deixem la possibilitat que els escolteu tants cops com us vingui de gust i us poseu una mica sentimentals recordant com sonava el país el 2012.\nUn any on vam veure néixer els Blaumut amb el seu “El Turista”, però també vam veure l’explosió de Txarango amb “Benvinguts al llarg viatge”, “Espècies per catalogar” d’Els Amics de les Arts o “Un dia no sé com” el primer disc dels osonencs Oques Grasses, tot un fenomen de masses el 2022, però que fa 10 anys tenien molt menys públic que ara.\nFa 2012 gaudíem de grups com Cybee amb la seva primera maqueta (el projecte de Nil Moliner en català, no disponible a la xarxa), Lexu’s, Dept. (de David Rosell), que ara mateix ja no estan en actiu, però que mai perdem l’esperança pel seu retorn!\nArtistes amb talent com Pau Vallvé, Ferran Palau, Miquel Abras, Guillem Roma o el gran Quimi Portet també van editar alguns dels seus bons treballs aquell any, així com Buhos amb l’inèdit “Cau la nit” (no disponible a Spotify), Aspencat o Nyandú. Per la seva part, Andreu Rifé recollia l’èxit de la sèrie “Polseres vermelles” amb ‘Fil de llum’.\n20 DISCS CATALANS DEL 2012\nTXARANGO – BENVINGUTS AL LLARG VIATGE\nOQUES GRASSES – UN DIA NO SÉ COM\nBLAUMUT – EL TURISTA\nELS AMICS DE LES ARTS – ESPÈCIES PER CATALOGAR\nMIQUEL ABRAS – EQUILIBRIS IMPOSSIBLES\nASPENCAT – INÈDIT\nInèdit by ASPENCAT | 2012\nBUHOS – CAU LA NIT\nFERRAN PALAU – L’AIGUA DEL RIEROL\nNYANDÚ – L’ORÍGEN DE LES ABSÈNCIES\nDEPT. – LA PERFECCIÓ DEL CAOS\nPlaylist a Enderrock\nITACA BAND – LA SELVA\nQUIMI PORTET – OH MY LOVE\nGUILLEM ROMA – OXITOCINA\nQUART PRIMERA – PEL·LÍCULES\nLEXU’S – PER QUÈ NO ES TOQUEN LES NOSTRES MANS?\nANDREU RIFÉ – PING PONG\nCESK FREIXAS – TOCATS PEL FOC\nCYBEE – TOT AQUEST TEMPS\n(No disponible el disc)\nL’entrada 20 discs catalans que fan 10 anys aquest 2022 ha aparegut primer a Primera Fila.\nArticle anteriorPalamós destina 50.000 € a ajuts pel curs escolar\nArticle següentPrimera Llista – 15 gener 2022


Home / Productes / Productes / La despensa de Hipócrates\nSKU: 9788481363821 Categories: Llibreria, Llibres, Salut\n“Que el teu aliment sigui la teva medicina i que la teva medicina sigui el teu aliment”, és l’aforisme que Hipócrates ens va llegar fa 2400 anys. El tema torna a estar d’actualitat en les albors del segle XXI. Què tenen els tomàquets que no tinguin les nous?. Què té el peix que no tingui el iogurt?. Hem de consumir soia?. A pesar que assistim a una revolució en Nutrició, sovint la premsa ens confon amb dades fragmentàries i contradictoris sobre aquest o aquell aliment. I la publicitat bombardeja a una població analfabeta en Nutrició amb termes tècnics: antioxidants, omega-3, fitosterols, prebiótics…; creant noves modes que encareixen la nostra dieta. La bona notícia és que incloure aliments sans és més fàcil que renunciar a altres insans. Aquest llibre recopila importants descobriments científics alhora que desmunta mites i critica les faules publicitàries. Què són els fitoquímics?. En quins aliments abunden?. La dieta, és més sana com més variada? Necessitem suplements? I els aliments funcionals?. En Nutrició, com en gairebé tot, saber és poder!


Mas insta el PSC a ajustar-se a les posicions majoritàries sobre competències i finançament\nPSC i CiU es mantenen ferms en les respectives posicions sobre drets històrics i finançament. El líder de CiU ha demanat a Maragall que el PSC s'adapti a les condicions de la federació, si volen un acord estatutari. Iceta havia dit abans que esperava que al setembre ERC i CiU rectifiquessin les seves posicions. Republicans i convergents s'han unit per blindar competències apel·lant als drets històrics. D'altra banda, Saura ha reconegut que el tomb que ha fet ERC ha debilitat la cohesió dins del tripartit i que ara cal recuperar-la.\n31/07/2005 - 00.00 Actualitzat 31/07/2005 - 21.27\nEl líder de CiU, Artur Mas, ha respost a les declaracions del dirigent del PSC. Mas diu que és aquest partit qui s'ha d'adaptar a la posició de la federació, si vol un acord en el futur text estatutari: "O es desenroquen i, per tant, deixen de defensar les tesis del PSOE o seran responsables que no hi hagi Estatut".\nEl líder convergent ha recomanat a Maragall que es dediqui "a convèncer els seus i a ell mateix per abandonar posicions inflexibles". "Maragall té el problema dins casa seva", ha afegit. El viceprimer secretari del PSC, Miquel Iceta, havia dit abans que espera que al setembre ERC i CiU rectifiquin les seves posicions pel que fa als drets històrics i el finançament del nou Estatut, perquè, si no és així, no hi haurà un nou text.\nArtur Mas ha cridat l'atenció a ERC dient-los que no es donin per "satisfets amb el que tenim fins ara", en referència al vot conjunt en el capítol de competències apel·lant als "drets històrics". Per Mas, encara queda la "batalla final", la reforma del sistema de finançament, que passaria per assemblar-se al "model del concert econòmic solidari que defensa CiU". Si no s'accepta la seva proposta, no hi haurà nou Estatut. I CiU no s'acovardirà, ha deixat clar.\nICV, que ja ha fet de pont entre les dues parts en altres ocasions, ha demanat cohesió al tripartit. El conseller de Relacions Institucionals i líder d'ICV-EUiA, Joan Saura, que ha participat en un acte a Sant Carles de la Ràpita, ha dit que l'important és que "retorni la cohesió al tripartit" i que aquesta faciliti l'acord sobre l'Estatut, almenys amb CiU, perquè "amb el PP serà molt difícil". El conseller ha reiterat que, malgrat les discrepàncies, no hi ha cap crisi al govern català i ha previst que a partir del dia 15 d'agost es reprenguin els contactes per pactar la reforma de l'Estatut.\nMaragall està convençut que el Parlament aprovarà l'Estatut abans de la Mercè\nEl PP acusa Zapatero de donar suport a una "estratègia suïcida" per al futur d'Espanya\nSaura nega que hi hagi crisi al govern i fa una crida a la unitat per aprovar l'Estatut\nCarod-Rovira recorda als socialistes que ERC es deu a Catalunya i no als seus socis de govern\nEls socialistes esperen que ERC i CiU "rectifiquin el seu error" al setembre\nEl govern central, al marge de l'Estatut mentre el PP avisa que pretén derogar la Constitució\nChaves no formarà "front comú per frenar l'Estatut" tot i que el considera "inconstitucional"


Wikiloc | Ruta Sant Sadurní+Hostalets+Masquefa+Sant Sadurní\nbtt (Rutes btt a Espanya → Catalunya → Sant Sadurní d'Anoia )\nSant Sadurní+Hostalets+Masquefa+Sant Sadurní\n1.076 101 2\nData de pujada 19 / de maig / 2014\nSant Sadurni-Carme-Capellades-Sant Sadurni (btt)\nSANT SADURNI D'ANOIA -VALLBONA-LA POBLA DE CLARAMUNT-CASTELL DE CABRERA-SANT SADURNI (btt)\nBTT 'Pedals' de cava a Sant Sadurní (btt)\nSt. Sadurni d'Anoia - Pic d'Agulles- Creu d'Aragall- Castellvi de Rosanes- St. Sadurní (btt)\nepcbtt Tots els drets reservats\nVista 223 vegades, descarregada 6 vegades\na prop de Sant Sadurní d'Anoia, Catalunya (España)\nSortim de Sant Sadurní baixant cap a Can Catasús i passem per Monistrol i agafem el camí que passant per Sant Jaume ens porta a Can Claramunt. Aquí fem un tros de carretera fins la rotonda i paral·lels a la carretera d'Esparreguera (per la banda dreta) anem fins la següent rotonda on hem de fer un tros per carretera fins trobar una cruïlla a la dreta on el camí es divideix en dos. Agafem el de la dreta i uns metres mes endavant ens hem de ficar per dins el bosc per fer un corriol molt i molt maco que ens deixarà sota Hostalets. Pugem fins el poble i anem a buscar el camí que ens portarà a Masquefa, gairebé tot en baixadeta i força divertit passant un tros per dins la riera i amb una pujada final força intensa que ens deixarà al cementiri.\nTravessem el poble i anem a buscar el camí que ens portarà a dins la riera de Sant Llorenç, també gairebé tot en baixada. Haurem de pujar i baixar cap al torrent fondo i aquí fem una parada a esmorzar al Casal de Sant Llorenç.\nLa tornada a Sant Sadurní la fem per la carrerada asfaltada, però hi ha varies alternatives per si no es vol fer asfalt.\nHola, ha trobat interessant aquesta ruta Sant Sadurní+Hostalets+Masquefa+Sant Sadurní https://ca.wikiloc.com/rutes-btt/sant-sadurnihostaletsmasquefasant-sadurni-6885042 Salutacions, Wikiloc - Rutes del Món\nLa vaig fer juntament amb epcbtt\nDemana a epcbtt que t'afegeixi com a company a aquesta ruta\nSegueix a epcbtt i descobreix noves rutes!


Bloc d´un Metge de Família: VACUNACIÓ EN LA DONA EMBARASSADA. RECOMANACIONS DE VACUNACIÓ ABANS,DURANT I DESPRÉS DE L’EMBARÀS\nVACUNACIÓ EN LA DONA EMBARASSADA. RECOMANACIONS DE VACUNACIÓ ABANS,DURANT I DESPRÉS DE L’EMBARÀS\nLa vacunació de la dona embarassada té l’objectiu d’evitar els riscos que es puguin produir per infeccions prevenibles amb vacunes sobre la mare, el fetus en desenvolupament i el nadó. És molt important no acotar la vacunació al període de l’embaràs, ja que és fonamental assegurar la immunització de la gestant contra malalties com la rubèola, la varicel·la o el xarampió, contra les que no es pot vacunar durant l’embaràs. Històricament, l’ús de vacunació en l’embaràs ha estat restringit sota una premissa de prudència respecte a possibles efectes indesitjables, així com una possible mala resposta a les vacunes. Per garantir la seguretat davant aquesta hipotètica possibilitat, les vacunes atenuades (triple vírica, antivaricel·losa, vacuna BCG, antitifoidal oral, contra la febre groga i de la grip intranasal) estan contraindicades durant la gestació i es recomana que s’eviti l’embaràs durant el mes posterior a la seva administració. Les vacunes inactivades es consideren segures durant la gestació.\nEn cada embaràs es recomana de manera sistemàtica la vacunació contra la tos ferina entre les setmanes 27 i 36 de la gestació i contra la grip, si l’embaràs coincideix amb la campanya de vacunació antigripal. També és necessari vacunar contra el tètanus si l’embarassada no està vacunada. En cas de presentar factors de risc, també es pot realitzar vacunació selectiva amb les vacunes inactivades que estiguin indicades. La vacunació de l’embarassada constitueix una part molt important de l’atenció prenatal.\nLa vacunació és una part important de l’atenció prenatal que té com a objectiu assegurar el naixement de nadons sans amb el mínim de risc per a les mares. Cal realitzar una avaluació de la situació immune i antecedents de vacunació de la dona que desitja quedar-se embarassada. És especialment important que les dones susceptibles en edat fèrtil assegurin la immunitat contra el xarampió, la rubèola i la varicel·la, ja que aquestes vacunes estan contraindicades durant l’embaràs i la infecció en dones embarassades sense immunitat pot afectar negativament el resultat de l’embaràs.\n• L’embaràs ofereix una oportunitat per avaluar l’estat vacunal de la mare.\n• Només es recomanen dues vacunes durant l’embaràs: la vacuna contra la grip i la vacuna contra la tos ferina (dTpa) entre les setmanes 27 i 36 de gestació\n• Altres vacunes es poden administrar en circumstàncies especials, però no es recomanen rutinàriament.\n• Les vacunes atenuades estan contraindicades durant l’embaràs, tot i que no hi ha proves d’efectes adversos en cas de l’administració inadvertida.\n• Recomanar la vacunació a les dones embarassades és important. L’evidència demostra que és més probable que es vacunin si els professionals sanitaris que l’atenen li ho aconsellen.\n• És important que els professionals sanitaris informin sobre els benefcis i la seguretat de la vacunació durant l’embaràs.\nDestacar els benefcis per al nadó és important per ajudar les dones a decidir.


Pública Privacitat by Borja Gonzalez Ferrer-Vidal - issuu\nBorja Gonzàlez Ferrer-Vidal\nPÚBLICA PRIVACITAT “ ¿Que es pues el espacio en cuanto a espacio? Respuesta: El espacio espacia. Espaciar significa hacer roza (roden), ‘hacer [que algo sea] libre’, dar libertad a un ámbito libre, abierto. El hombre no está en el espacio como lo está un cuerpo. El hombre es de tal manera en el espacio que él acuerda espacio, que él ya siempre ha acordado, dejado espacio al espacio. No en vano habla nuestra lengua, cuando concedemos algo, cuando dejamos que valga un argumento, de un “estar de acuerdo”. El hombre deja, concede que haya un espacio como lo espaciante, como lo que da libertad, como lo que se implanta entre las cosas y deja este ámbito libre.” Galería Erker de St. Gallen, 1964 Observaciones relativas al arte – la plástica – el espacio Martin Heidegger\nL’arquitectura i l’urbanisme sempre han estat generadors de límits. Si hi són, els remarquen, i si no hi són, els fan palesos. D’aquestes ordenacions i contencions el límit que s’estableix entre el públic i el privat es d’especial interès, ja no només per a arquitectes i urbanistes sinó per a tot usuari final de l’entorn construit. Necessitem establir límits per entendre i aprehendre l’espai que ens envolta. Segons Heidegger, l’habitar es construir l’espai. L’home construeix l’espai permetent que hi succeeixin coses, donant llibertat. L’home habita doncs, en tant que construeix. La construcció del seu entorn esdevé la construcció d’ell mateix, l’esdevenir humà es cristalitza en l’arquitectura i en totes les altres creacions humanes. llibertat L’espai doncs, està estretament lligat a la nostra llibertat. Avui dia, la nostra societat lliberal segueix els preceptes de John Stuart Mill, cadascú té una parcel·la de llibertat individual que acaba on comença la dels demés. Aquesta llibertat és tal en quant no perjudica la dels demés. habitar En les ciutats, on la densitat s’eleva fins a màxims, l’espai que podem habitar ens ve imposat externament per arquitectes i urbanistes. D’aquesta manera es genera un conflicte entre l’homogenenitat del planejament i l’heterogeneitat de les maneres d’habitar. El leitmotiv d’aquesta confrontació está en el punt on l’arquitecte deixa el llapis per cedir-lo a aquell qui habitarà l’espai. Durant les últimes dècades a Barcelona hem assistit a un planejament total i absolutista de l’espai públic, probablement deguda a l’alta densitat de la ciutat. L’espai públic doncs, esdevé inhabitable. Si no el podem construir, no el podem habitar. Passa a ser doncs un teló de fons sintètic i no aprehensible. Estem farts de veure com les places dures i sobredissenyades fracassen. L’usuari doncs, es sent agredit per el urbanista/arquitecte que li prohibeix habitar un espai que es inherentment seu.\n173 La arquitectura, que en todas las épocas anteriores estuvo reservada para la satisfacción de las clases dominantes, está por primera vez destinada a los pobres. La miseria formal, así como la gigantesca extensión de esta nueva experiencia del habitat, proceden ambas de su carácter masivo, implícito tanto en su destino como en las condiciones modernas de construcción. La decisión autoritaria, que dispone abstractamente el territorio como territorio de la abstracción, es obviamente el centro de estas condiciones modernas de construcción. En cuanto comienza la industrialización de los países que se consideran atrasados en este contexto, la nueva arquitectura aparece, en cuanto tal, como el terreno adecuado para el nuevo tipo de existencia social que se trata de implantar. Con la misma claridad que en cuestiones relativas al armamento nuclear o a la natalidad- alcanzando ya la posibilidad de manipular las vivenecias-, el urbanismo muestra el umbral que se ha franqueado con el aumento de poder material de la sociedad y, al mismo tiempo, el retraso de la dominación consciente de ese poder. La sociedad del espectáculo - Guy Debord\nparticipació La participació veïnal es planteja com a eina mitjançant la qual els veïns participen de la construcció de l’espai públic. Aquesta intervenció genera diferents escales mitjançant el mecanisme de la festa popular. Els veïns interactuen de façana a façana creant un vincle que després s’extendrà cap a la generació de diferents espais al carrer. En alçada succeeix de la mateixa manera, l’espai segregat cap al cel de repòs sobre un mantell verd ajuda a generar benestar i consequentment interacció en un espai relaxat del soroll del carrer. l’espai púbic Aquest fragment del text de Guy Debord sobre l’impacte de l’industria en la societat i entorn construit (consequentment) moderns ens ressalta un aspecte d’interès per al projecte de Sarrià. L’espai públic de Sarrià és un reflex d’una part de la societat a la que està permès habitar l’espai públic. La manera d’habitarlo, però, l’ha convertit en una mena de gran centre comercial al aire lliure amb aires. Un model de societat molt homogeni prima al barri i això es veu reflectit en l’espai públic. Aquest model social, però, es imposat al barri per l’exercici del poder. No és tracta doncs, de que la societat del barri sigui uniforme sinó que hi ha una part d’aquesta que imposa un ús de l’espai públic a les altres. La seguretat i el control social primen encara més que a la resta de la ciutat degut al recel de les classes més benestants. La tendència doncs, és més cap a una “Gated community” que cap a una societat cohesionada. Quan Debord ens parla de l’industrialització com a motor de l’imposició autoritària de l’abstracció en l’espai, és inevitable relacionar-ho amb una creixent voluntat d’allunyar allò que és problemàtic (tot col·lectiu extern a l’elit econòmica) de l’espai públic del barri. Una aplicació massiva de la solució de plaça dura i mobiliari Santa & Cole esborra l’identitat del entorn inmediat, imposant una identitat uniforme a tota la ciutat.\n“En las ciudades como Los Ángeles, en el lado oscuro de la postmodernidad, se observa una inédita tendencia a mezclar el diseño urbano, la arquitectura y la maquinaria policial en una sola estrategia de seguridad global.” Políticas del Espacio – José Miguel G. Cortés\nAquesta imposició autoritària de la que ens parla Debord, és explicada també des del punt de vista polític per José Miguel G. Cortés en el seu llibre “Políticas del espacio”. En referència als espais públics panòptics, denota que no són apropiables ni habitables.Estan dissenyats per controlar i separar. És un atac directe a la nostra llibertat amb una finalitat de control social. Si la societat recupera la seva lícita llibertat d’habitar l’espai públic es recuperen també valors de protecció i cura de l’espai, de sociabilització i civisme, adquirit i no imposat. L’aïllament de la població es converteix en una forma de control molt eficaç. Així observem que a Sarrià hi trobem un eix comercial i un entramat de carrers buits al voltant, d’espai sense ús on la gent únicament hi circula per arribar a l’eix comercial tot i ser excepcionals espais de trobada entre veïns. El carrer s’ha convertit en un element de segregació. Consequentment, el ciutadà s’allunya de l’espai públic i aquest fracassa. La proposta vol apropar de nou al ciutadà a l’espai que comparteix amb els seus veïns. El carrer, com a espai entre vivendes, ha de ser el punt d’acord que ens parla Heidegger, l’espai buit que s’habita al construir-lo, al definir proximitats i representar així cada societat que l’habita. És un espai que es negocia, que s’ocupa i es cedeix per qui l’habita.\n“No hay necesidad de armas, violencia física o restricciones materiales. Sólo una mirada inspeccionadora, una mirada en la que cada individuo bajo su autoridad acabará interiorizando hasta el punto de ser su propio observador, cada individuo que ejerce la vigilancia sobre y contra él mismo. Una fórmula estupenda: el poder ejercido continuamente y con un mínimo coste.” Michel Focault\nEn una societat individualista i cada vegada més atomitzada l’espai públic juga un paper fonamental en la cohesió de la societat, és la seva cristalització. Tota la cultura mediterrènia podria ser explicada mitjançant una plaça porxada, reminiscent de l’àgora. Si avui dia haguèssim de fer aquest exercici veuriem com la ciutat ha esdevingut doncs una eina de preservació del poder de les classes dominants que, mitjançant la cultura del consum i el shopping (com a última activitat pública), segreguen la ciutat en illes isolades.\nEl verd i la cohesió\nLa presó perfecta, el panòptic de Bentham\n“... el esfuerzo de todos los poderes establecidos, tras la experiencia de la Revolución francesa, para aumentar los medios de mantener el orden en las calles, ha culminado finalmente en la supresión de la calle.” Guy Debord\nL’informació arriba a tot arreu i allà on encara no ha arribat és on trobem espais públics sovint molt atractius, perquè son l’imatge de la societat que l’habita. A la plaça del poble es on socialitza la gent. Avui dia l’espai d’internet representa d’una manera més fidedigna i accessible a tothom aquesta funció de l’espai públic. S’ha convertit la plaça/àgora en xarxa social/web? Poder no però si que l’una ha pres les funcions de l’altra molt més eficaçment així com la fotografia va “prendre” la funció a la pintura degut a la seva major eficàcia. L’espai públic ha de tenir una reacció semblant a la de la pintura, buscant una reinvenció. Què pot fer l’espai públic? Representar una societat? Generar trobades fortuites? Cohesionar la societat? Poder la cohesió és un dels camins amb més potencial que trobem en casos de gran éxit com les propostes de ecosistema urbano al projecte onethousandsquare, zuloark , entre d’altres. Dintre d’aquesta recuperació de la funció d’espai públic com a cohesionador social, cal adaptar-lo a la ciutat, emprar simplement paradigmes de poble medieval no serien suficients. Com reinterpretem en clau de metròpoli densificada l’espai públic cohesionador de la societat? En primer lloc podriem imaginar un espai on hi trobem un element cohesionador com ara una tasca en comú o una responsabilitat compartida. A les persones ens agrada juntar-nos amb persones afins als nostres interessos i gustos per compartir-los. Ens agrada compartir, per contra del que ens volen fer creure. D’aquesta manera el verd, la natura, es un element que inherentment ens és comú a tots els que vivim a les ciutats. Enyorem el camp, la natura, els animals i els susbstituim per animals de companyia, zoològics, parcs i segones residències. Introduir en l’espai públic una responsabilitat d’una part del verd en conjunció amb els veïns podria ser un bon punt de partida per a la generació de cohesió. Tenir cura d’un element comú que ens es necessari i compartir les nostres opinions, generar ponts i llaços a través d’un habitar comú de l’espai públic.\nla imatge de la ciutat L’uniformitat de planejaments i arquitectures comporten també un problema identitari. L’home necessita d’un element distintiu que el situi dins del seu entorn on veure’s reflexat. Quan un veu les façanes d’un poble s’hi perceben moltes coses d’aquell qui hi viu a dins. La façana és la cara de la família, la contribució a l’imatge i a l’identitat del poble. A la ciutat l’alta densitat dificulta una expressió individual de l’identitat però poder nous nuclis socials apareguin gràcies a l’augment de la cohesió. L’interès radica en cohesionar col·lectius marginals o inadaptats de la ciutat com ara inmigrants, jubilats, pobres, etc. la façana i l’identitat Tendim un fil, un mínim gest cap a la cohesió i la gent ja farà la resta. Que juxtaposi la realitat de la vivenda, la cohesió del bloc i indiqui quin grau de cohesió té un edifici. Que forci al diàleg i a l’encontre. Que ajudi a generar un bé comú i a reconquerir l’espai públic. l’història i la superposició\nEl paper de l’arquitecte passa per ser un gestor d’un procés de reconquesta de l’espai públic.\nL’història és un element de cohesió indubtable. Recobrar una mesura i reintroduirla com a collage. Superposem una mesura sobre la que l’ha substituida i la tornem a relacionar amb aquella que la va generar. Introduim un element que acoti l’espai a PB+1, cota original del barri, superposat a la nova alçada dels edificis recuperarem perceptivament l’espai, la proporció entre amplada i alçada del carrer. Aquesta relació definiex totalment l’identitat històrica de l’espai. Així com el colectiu “Arqueologia del punt de vista” superimposa moments històrics amb el present en determinats espais, la proposta s’emplaça superimposant una cota històrica que redefineix l’espai, traient la pols de la seva identitat. La superdensificació del barri porta als antics jardins a una cota elevada. L’element s’ha reinterpretat per poder adaptarse al nou entorn en que reapareix.\nReflection on the uses and identities of the public space.


TheProject | ALEXANDER ABREU & HAVANA D´PRIMERA\nCA / ES / EN\nCATEGORIES I TIPUS\nALEXANDER ABREU & HAVANA D´PRIMERA\nESPECTACLE REALITZAT (2015)\nAQUEST CONCERT PERTANY A:\n47 VOLL-DAMM FESTIVAL INTERNACIONAL DE JAZZ DE BARCELONA - 2015\nDivendres, 30 d´octubre\nDe 25 a 30 € (+ despeses de gestió)\nAfegir a l’agenda\nHo dèiem fa 2 anys: la timba d’Alexander Abreu & Havana D’Primera no s’oblida. Potser la formació més popular ara mateix a l’illa, on omplen dia rere dia totes les seves convocatòries, el trompetista i cantant Alexander Abreu (convidat especial l’any passat també del projecte de Chucho Valdés Irakere 40!) repeteix al festival amb la seva banda i nou disc, La vuelta al mundo, «homenatge sincer al pare del songo, Juan Formell, a la música i al poble de Cuba». Una altra demostració corprenedora de virtuosisme instrumental, lletres carregades de veritat i ironia, i una manera d’escriure cançons que apel·la a diversos graus, perquè Havana D’Primera és música excel·lent per ballar (son, conga, merengue, montuno…), és clar, però també per escoltar. Res millor, doncs, que retrobar-los a la sala BARTS, amb la seva combinació de públic amb ganes de moure´s i audiència còmodament asseguda disfrutant tant de la música com dels espectadors ballarins.\nIMPORTANT: Els menors de 16 anys només podran accedir al recinte acompanyats del seu pare, mare o tutor legal. Imprescindible presentar la Hoja de responsabilidad (veure documents adjunts) degudament impresa i emplenada.\nAlexander Abreu Manresa, direcció musical, trompeta, veu principal, compositor i arranjaments\nAmaury Pérez Rodríguez, trombó\nRaúl Tobías Gil Garcia, baix\nBernardo Antonio Rodríguez Menéndez, piano\nHarold Díaz Escobar, teclats\nGuillermo del Toro Varela, percussions\nAniel Tamayo Mestre, bateria\nJannier Rodríguez Miyan, veus\nKeisel Jiménez Leyva, timbals\nBruno Rogelio Nápoles Collazo, guitarra\nUyuni Martínez Romero, trompeta\nOrlando Jesús Vázquez, trompeta\nCarlos Luis Álvarez Guerra Afrokan, trombó\nEnrique Luis Pérez Prieto, veus\nAutoritzación Menores (.pdf)\nLA CALOR LIVE + AFRO LATIN JAM SESSION\nBARTS Club , 23.30 h. | 10 € (+ despeses de gestió\nLiving live music! Més de 25 anys oferint la millor música en directe des de Barcelona. Concerts, festivals i esdeveniments de gran convocatòria.\nMedalla d'Or al Mèrit Artístic\nActivitat subvencionada pel Ministerio de Educación, Cultura y Deporte\nTweets por @theprojectbcn\n© TheProject Music Company, S.L. - Organitzador de concerts, festivals i esdeveniments a Barcelona | Avís legal | Política de privacitat\nAquest web utilitza cookies tècniques, de personalització i anàlisi, pròpies i de tercers, per a facilitar-li la navegació de forma anònima i analitzar estadístiques de l’ús del web. Considerem que si continua navegant, accepta el seu ús.\nMés informació Tancar


Ana Obregón no es perdona el que va fer després de la pèrdua de la seva mare. | CatalunyaDiari\nAna Obregón no es perdona el que va fer després de la pèrdua de la seva mare\nper Miguel Cuartas 22/03/2022 18:52h\nAna Obregón ha viscut els darrers anys de la seva vida en un estat de tristesa que no li ha deixat ser ella. I és que la mort del seu fill Álex va ser un cop d'extraordinària dimensió per a l'actriu i presentadora madrilenya.\nEl jove no va sortir victoriós del càncer que patia des del 2016 i va deixar enfonsada la seva mare. Ara, a poc a poc intenta tornar a la normalitat amb nous projectes professionals que li fan buscar un motiu per seguir endavant.\nAna Obregón encara no ha superat la mort d'Álex Lequio. | CatalunyaDiari\nA més de la mort del seu únic fill, Ana Obregón va patir un any més tard la pèrdua de la seva mare amb 95 anys. Era un 22 de maig del 2021 quan la mare de l'actriu deixava aquest món per sempre.\nAna Obregón intenta recuperar-se del cop dur viscut\nFeia molt pocs dies del primer aniversari de la mort d'Álex Lequio, mort el 13 de maig del 2020, i l'actriu rebia un altre cop dur. Per aquesta raó, Ana es va trencar del tot al tanatori en donar l'últim adeu a la seva estimada mare Ana.\nA Mi casa es la tuya, el programa on Ana Obregón es va obrir en canal per parlar de la mort del seu fill, també va confessar un fet demolidor sobre la pèrdua de la seva mare. I és que Ana va confessar que encara no ha pogut entrar-hi, perquè l'adeu d'Álex la va enfonsar completament.\nAna Obregón entona el 'mea culpa' deu mesos després\nLa seva mare va ser la dona amb qui l'actriu ho va aprendre tot a la vida. Per això, fa unes hores ha recordat mitjançant una fotografia i un text breu que la seva mare va deixar aquest món fa deu mesos.\nAna Obregón i els seus pares, en una imatge d'arxiu. | GTRES\nAna Obregón ha volgut compartir al seu Instagram una fotografia amb la seva mare que l'emociona. «Avui he trobat aquesta foto amb la meva mare que ens va fer Silvia Polakoff. No sé si és un senyal, mama, crec que sí. Perquè justament avui fa deu mesos que ens vas deixar», ha escrit.\n«T'he demanat perdó cada dia per no poder ni ser capaç d'entrar encara al teu dol. Fins avui, que les llàgrimes no poden deixar de sortir», revela.\nEl dolorós homenatge d'Ana Obregón\nAl seu torn, Ana Obregón parla de com ha estat de vital la seva figura materna en la seva vida i en la del seu únic fill. «La meva millor amiga, el meu guia, el meu exemple, que com un àngel m'abraces des d'on ets cada segon. De la mateixa manera que sé que estàs abraçant i cuidant el meu nen. I això d'alguna manera em dona una mica de pau. Com en aquesta foto, com en aquell moment», confessa.\nA més, Ana Obregón ha indicat que el dia del seu aniversari, el 18 de març passat, «no tenia res a celebrar» i no va fer res especial. La presentadora no veu cap motiu per celebrar el seu aniversari després de les dues pèrdues tan doloroses que ha patit els dos últims anys.\nDesprés de la mort de la seva mare, Ana Obregón té cura amb tot el seu afecte del seu pare Antonio, de 95 anys. | GTRES\nL'actriu d'Ana y los 7 reviu la mort de la seva mare mentre continua posant tota la dedicació al seu pare, Antonio García Fernández. I és que l'empresari immobiliari, de 95 anys, s'ha vist obligat a ingressar en un hospital diverses vegades durant els últims mesos.\nAquest fet fa recordar a Ana Obregón quan va ser l'últim ingrés de la seva mare. Aquest va tenir lloc a mitjans d'abril del 2021, un mes abans de la seva mort.


ERC acusa Reñé d'haver esquitxat la Diputació amb l'«ombra de la corrupció» i demana responsabilitats | NacióLleida\nERC acusa Reñé d'haver esquitxat la Diputació amb l'«ombra de la corrupció» i demana responsabilitats\nEl PSC anuncia que també en demanarà "en cas que es demostri la corrupció a la corporació", després de la detenció del president Reñé\nper Redacció, 3 d'octubre de 2018 a les 08:21 |\nJaume Gilabert, líder d'ERC a la Diputació | Arxiu\nEl grup d'ERC a la Diputació de Lleida reclama a l'equip de govern que "s'assumeixin les responsabilitats que pertoquin per preservar la institució", després de la detenció aquest dimarts del president de l'ens, Joan Reñé, "atesa la magnitud del cas i la dimensió dels fets investigats". Des del PSC han anunciat que també demanaran "responsabilitats polítiques" però "en cas que s'acabés demostrant la corrupció de CDC a la Diputació de Lleida". Ambdós formacions han coincidit en reclamar a la justícia que la investigació es porti a terme amb la "màxima celeritat" possible.\nA més de Reñé, l'operació duta a terme aquest dimarts pels Mossos d'Esquadra en el marc d'una investigació judicial ha comportat la detenció d'altres 25 persones i diversos registres, entre els quals al Palau de la Diputació de Lleida i a l'edifici de l'Organisme de Gestió i Recaptació de Tributs de la institució.\nERC ha lamentat a través d'un comunicat "que la principal institució de la demarcació de Lleida, s'hagi vist esquitxada per l'ombra de la corrupció", després de la detenció de Reñé en el marc d'una investigació per un suposat delicte de corrupció en la contractació d'una empresa per part de la Diputació de Lleida.\nDes d'ERC han defensat que, "avui més que mai, és necessari exercir un model de governança republicana des de totes les institucions" basat "en els valors de la transparència, l'ètica, l'honestedat, la gestió eficient i objectiva dels recursos", així "com també la clara vocació de servei a la ciutadania".\nEl PSC espera que "s'aclareixi amb celeritat la investigació"\nEl PSC de les Comarques de Lleida, Pirineu i Aran també ha demanat que "s'aclareixi amb celeritat la investigació a la Diputació de Lleida" relacionada amb el presumpte "pagament il·legal de comissions a Convergència Democràtica de Catalunya", que ha portat als Mossos d'Esquadra a detenir 26 persones aquest dimarts, entre les quals el mateix president Joan Reñé. En aquest sentit, el PSC ha anunciat que "demanarà responsabilitats polítiques en cas que s'acabi demostrant la corrupció de CDC a la Diputació de Lleida".\nLa Federació del PSC ha fet una crida a "tenir la màxima confiança en la investigació i el procediment judicial". En aquest sentit, la formació considera que "les sospites i casos de corrupció que han esquitxat i esquitxen Convergència no ajuden en res a evitar el descrèdit que sovint es percep des de la ciutadania cap a la política". Per això, el PSC veu "imprescindible tenir unes administracions públiques transparents, que deixin enrere les males praxis del passat i gestionin correctament els recursos públics".\nPolítica, Joan Reñé, Diputació Lleida, responsabilitats, PSC, ERC


QUADEN DE TAST MONTSE LAO «LA PERDIDA» Nacho Gonzalez»\n6 julio, 2018 By Pere Arpa Leave a Comment\nLA PERDIDA by NACHO GONZALEZ -O POULO\nFILLO DA PEDRA -LAROUCO – OURENSE\nEs de tots coneguts que ha Galicia és fan bons vins,són més coneguts els vins blancs però son increibles els negres. El paisatge Gallec és ampli i ric, i com a la majoria de les zones son els ulls dels savis que veuen un paisatge per preservar i que gràcies al pagès que cultiva la terra, actualment la gent gran se han preservat quantitats de varietas i així tenim tota una sèrie de joves vigenerons capaços de recuperar el seu patrimoni vitícola i donar-los a gaudir.\nEn galicia és habitual que en totes les cases de pagès hi hagui vinya destaquen els cultius fets per feixes , en petites parcel.les amb terres variedaes des de l’ argila al granit.\nLa dicotomia la tenen en quines són les varietals amb més tipicitast en la zona, perque ha Galicia és troba la garnatxa tintorera, mencia, La Catalana (Sumoll),doña blanca, juntament amb la treixadura,silveiriña,loureira,godello,tinta amarela,caiño da terra,brancellao, souson, espadeiro\nmerenzao, alicante bouche, tinta noriz…..\nEl Nacho gonzalez és ingenier agronom comença arecuperar la vinya de la seva avia al 2012 la seva máxima preocupació es tornar a fer el vi de la manera tradicional que ell tenia gravat en el record, la seva forma de treballar la vinya sense intervenció va portar al que els seus veins anomenessin la seva vinya com la perdida nom que ell ha donat finalment a la seva bodega.\nEl Nacho creu en el seu projecte i treballa de forma ferma i natural és concient dels seus mitjans i agraït al seu entorn que li permet fer una tasca increible cultivar la vinya, recuperar parcel.les i el.laborar vi com aquest que parlem fermentat en ánfora totes de la manxa del segell Padilla.\nAquesta garnatxa tintorera és fruita pura per veure els vins d’ en Nacho no s´ha de fer cap esforç entrent sols, son suaus frescos, minerals i amb molta fruita.


prevenció de riscos laborals | UGT Catalunya\nTag Archives: prevenció de riscos laborals\nSeguretat i salut en el treball: resum i conclusions de la jornada de la UGT de Catalunya contra el càncer laboral: coneixement, conscienciació i visibilització\nPublicat el 17 maig, 2022\nA finals del mes passat, el 28 d’abril, amb motiu del Dia internacional de la Seguretat i la Salut en el Treball, es va celebrar\nPublicat a Salut laboral\t| Etiquetat a 28A, càncer laboral, jornada, jornada contra el càncer laboral, prevenció de riscos laborals, resum i conclusions, salut laboral, salut laboral i seguretat en el treball, seguretat en el treball\nJornada “La UGT contra el càncer laboral: Coneixement, conscienciació i visibilització”\nPublicat el 13 abril, 2022\nEl proper 28 d’abril, amb motiu del Dia Internacional de la Seguretat i la Salut en el Treball, tindrà lloc la jornada “La UGT de Catalunya contra el càncer laboral: coneixement, conscienciació i\nPublicat a Activitat institucional, Salut laboral\t| Etiquetat a 28-A, càncer laboral, Dia Internacional de la Seguretat i Salut en el Treball, jornada, jornada càncer UGT de Catalunya, prevenció de riscos laborals, salut i seguretat laboral, salut laboral\nQuè cal fer en cas de símptomes lleus o infecció asimptomàtica per covid-19?\nPublicat el 29 març, 2022\nS’ha actualitzat la infografia Què cal fer en cas de símptomes lleus o infecció asimptomàtica per covid-19?\nPublicat a Salut laboral\t| Etiquetat a COVID, Covid-19, delegada de prevenció, delegada de prevención, delegado de prevención, delegat de prevenció, higiene industrial, medicina del trabajo, prevenció de riscos laborals, prevención de riergos laborales, Salut laboral; salud laboral, seguretat i salut, seguridad y salud\nPublicat el 28 març, 2022\nUs informem de la darrera modificació de la Guia sindical: PRL i covid-19, versió 28 de març de 2022 en relació a la publicació de la Estrategia de vigilancia y control frente a covid-19 tras la fase aguda de la pandemia.\nPublicat a Salut laboral\t| Etiquetat a Covid-19, estrategia de vigilancia y control, guia sindical, prevenció de riscos laborals, prl, salut laboral\nEls sindicats denuncien la situació de risc dels bombers i bomberes de la Generalitat de Catalunya\nPublicat el 24 març, 2022\nLa UGT de Catalunya, CATAC, CCOO de Catalunya i CSIF han fet una roda de premsa el dia 24 de març per denunciar la situació de risc de les bomberes i bombers de la Generalitat\nPublicat a Salut laboral\t| Etiquetat a accidents laborals, bombers, equips de respiració autònoma, ERA, FESP, FeSP-UGT, prevenció de riscos laborals, salut laboral, seguretat en el treball, seguretat laboral, Serveis Públics de la UGT de Catalunya


La piscina coberta torna a funcionar amb normalitat – Ràdio Pego\nLa piscina coberta torna a funcionar amb normalitat\nDimarts de matí tots els usuaris i les usuàries de la piscina coberta han pogut gaudir de nou de les instal•lacions, que durant dos dies van haver de paralitzar l´activitat per problemes tècnics.\nDilluns informàvem que una avaria tècnica havia produït el tancament temporal de la piscina coberta. El problema es va localitzar en els motors que mantenen la temperatura de l´aigua òptima per al bany. Tant l´aparell principal com el de substitució estaven en males condicions, el que va obligar a què durant dos dies la piscina coberta romanguera tancada al públic.\nDit i fet, ahir dimarts de matí la piscina tornava a funcionar amb normalitat ja que s´ha trobat el model de motor emprat per a calfar l´aigua i per tant, no hi ha hagut més complicacions que les mínimes previstes quan es va detectar el problema. Així que tots els usuaris de la piscina ja poden gaudir de les instal•lacions esportives amb tota normalitat en horari de 10 del matí a 8 de la vesprada.\n← El Bloc demana investigar si hi ha interessos ocults al darrere dels incendis de la Gallinera.\nEl cementiri de Pego es prepara per Tots Sants →


Glue - Acacha Wiki. Informàtica i telecomunicacions\nEn DNS pot fer referència als Glue Records.\nObtingut de «http://acacha.org/w/index.php?title=Glue&oldid=150012»\nDarrera modificació de la pàgina: 13 gen 2013 a les 18:43.


Tres alumnes d'un col·legi de Xest guanyen el concurs de química ‘Reacciona!’ amb un projecte sobre Gel hidroalcohòlic\nOffice of the Vice-principal for Employment and Training Service\nL'equip guanyador fent l'experiment.\nMaría Casas Monzón, Claudia Morell Landete y María Sinisterra Arcos, alumnes del col·legi San José de la Montaña de Xest, dirigides per la professora Asun Navarro Pacheco, s'han alçat amb el primer premi del concurs Reacciona!. El projecte guanyador ha sigut Gel hidroalcohòlic SJM oli essencial de romer.\nEl segon i tercer premi van correspondre als projectes Ací hi ha química i El pa estava en l'aire presentats pels centres La Palma de Paterna (València) i La Solana de Ciudad Real, respectivament.\nEn el concurs, l’estudiantat és reptat a presentar un material multimèdia de 5 minuts de duració en el qual s'expose de manera didàctica, original i creativa algun procés químic; especialment, aquells que conduïsquen a una millora de la societat. Els tres primers projectes classificats estan dotats amb 1.200 € al primer, 600 € al segon i 300 € al tercer.\nEl concurs, organitzat per la Ciutat de les Arts i les Ciències en col·laboració amb la Secció Territorial de València de la Reial Societat Espanyola de Química, i en el qual col·labora la Universitat de València, està dirigit a estudiantat de 3er i 4rt de l’ESO, de Batxillerat i de cicles de Formació Professional de grau mitjà de tota Espanya. La iniciativa busca promoure l'interés per la química entre estudiantat jove i millorar la seua apreciació d'aquesta disciplina com una ferramenta fonamental per a satisfer les necessitats de la societat. D'aquesta manera s'incentiva la implementació de laboratoris docents en aquests cicles formatius.\nEn les 10 edicions presentades han participat un total de 1300 alumnes de tota Espanya. Aquesta desena edició del concurs ha sigut tot un èxit amb la participació de 250 alumnes en 66 equips procedents de la Comunitat Valenciana, Castella i Lleó, Castella-la Manxa, Aragó i Catalunya.\nLa relació completa de finalistes es pot consultar ací.\nFile in: Facultat de Farmàcia , Facultat de Química


Lakota (llengua) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nllengua, llengua natural, llengua viva i llengua críticament amenaçada\nEstats Units 6.000 (1997)\n2.000 (2016 )\nDakota del Nord, Dakota del Sud, Montana, Nebraska, Manitoba i Saskatchewan\nEstats Units d'Amèrica, Canadà\nllengües Siouan de la Vall del Mississipí\nLakota (també Lakhota, Teton, Sioux Teton) és una llengua siouan parlada per la Nació Lakota de les tribus sioux. Encara que generalment els seus parlants la consideren una llengua separada, el lakota és mútuament intel·ligible amb les altres dues llengües (dakota), i és considerat per la majoria dels lingüistes un dels tres principals varietats de la llengua sioux. La llengua lakota representa un dels majors comunitats lingüístiques de llengües ameríndies als Estats Units, amb aproximadament 6.000 parlants que viuen principalment a les planes del nord dels estats de Dakota del Nord i Dakota del Sud.\nLa llengua es va posar en forma escrita per missioners al voltant de 1840 i ha evolucionat des de llavors per reflectir les necessitats i usos contemporanis.\n3 Història i origen\n4 Aprenent Lakota: esforços per revitalitzar la llengua\n4.1 Programa d'Educació en Llengua Lakota (LLEAP)\n4.2 Suport governamental\nEl llenguatge no disposa d'escriptura pròpia escriptura, com va ser el cas de la majoria de les llengües indígenes d'Amèrica del Nord, i va ser escrita per primer cop en 1840 pels missioners, i des de llavors ha evolucionat per s adaptar-se a les necessitats modernes.\nEn lakota és essencial distingir les consonants aspirades de les que no ho estan. Aquesta és una característica rellevant de la llengua. Des del segle XIX els sistemes d'escriptura creats pels nord-americans no van aconseguir distingir-los. Les ortografies actuals transcriuen correctament la llengua.\nEn la dècada de 1970, els educadors lakota de les reserves de Rosebud, Pine Ridge i Cheyenne River compartiren materials didàctics i van veure la necessitat d'una ortografia estandarditzada. Després d'una reunió organitzada pel Sinte Gleska College i l'Oglala Lakota College, en què els educadors comparen les seves grafies i els seus orígens, no s'arribpa a un consens i es va decidir que cadascú seguís utilitzant el seu sistema. El 1982, la South Dakota Association of Bilingual and Bicultural Education (SDABBE) organitzà un taller sobre gramàtica i en resposta els educadors lakota de les reserves de Rosebud, Pine Ridge i Cheyenne River i de Rapid City va organitzar el Comitè per a la Preservació de la Llengua Lakota per treballar en una ortografia normalitzada. Després de diverses reunions i consultar a la gent gran, la comissió va formular recomanacions ortogràfiques, que després foren adoptades. En 1995, en una conferència anual organitzada per la SDABBE, els educadors de les reserves de Rosebud, Pine Ridge, Cheyenne River, Lower Brule, i Rapid City i altres escoles discutiren diferents grafies i decidiren mantenir l'ortografia de 1982.\nLa nasalització se sol indicar amb ogonek sota la vocal ą, į, ų en publicacions en llengües sioux. Els missioners que treballaven en lakota utilitzaven la lletra eng (ŋ) o la lletra greta eta (η) per indicar la nasalització, i la forma d'aquest última "una n amb la cama dreta llarga" va ser adoptada en l'ortografia lakota en 1982. Aquesta ortografia indica la nasalització amb la lletra N amb la cama dreta llarga Ƞ, ƞ després de la vocal. No obstant això nasalització ara està marcada en el seu lloc per la lletra Eng (Ŋ, ŋ), com és definida al New Lakota Dictionary de 2008, en l'ortografia adoptada pel Sitting Bull College, les tribus sioux Standing Rock i Cheyenne River, i a les escoles de les reserves de Pine Ridge i de Rosebud. A vegades també es troba la lletra N (N, n) amb aquest ús.\ni i iŋ ĩ u u uŋ ũ\na a aŋ ã\nSonores b b g g\nSordes s s š ʃ ȟ x h h\nSonores z z ž ʒ ǧ ʀ\nEjectives sʼ sʼ šʼ ʃʼ ȟʼ xʼ\nsordes č t͡ʃ\nAspirades čh t͡ʃʰ\nLes oclusives sonores es troben només en tres situacions:\nEn els grups de consonants /-bl-/ et /-gl-/, /-gm-/, /-gn-/. Aquests grups es pronuncien amb un schwa xiuxiuejat [ᵊ], inserit entre els dos segments.\nwaŋblí - àguila reial - [wãbᵊˈli]\nbléza - estar sa - [bᵊˈleza]\nšaglóǧaŋ - vuit - [ʃagᵊˈloɣã]\nagléška - llangardaix - [agᵊˈleʃka]\nigmú - gat - [igᵊˈmu]\nšuŋgíla - guineu diminutiu de šuŋka - gos\nEn incorporació nominal. Així els derivats de napé - principal.\nnabáhuŋka - polze\nnabʔókazuŋte - els dits amb els metacarps\nnabʔókaške - canell\nLes històries de la creació de la Nació Lakota diuen que la llengua es va originar amb la creació de la tribu.\nAprenent Lakota: esforços per revitalitzar la llengua[modifica]\nL'assimilació de les tribus indígenes a la societat nord-americana en expansió de finals del segle xix i principis del XX depenia de la supressió o total erradicació de la llengua única de cada tribu com a aspecte central de la seva cultura. Els internats del govern que separaven els nens dels seus pares i parents complien aquest procés d'assimilació amb càstigs corporals per parlar les llengües tribals (Powers). La llengua lakota va sobreviure a aquesta supressió. "El lakota va persistir a través de la immersió natural atorgada per la conversa diària a la llar, la comunitat en esdeveniments de tota la reserva, fins i tot en texts escrits en forma de cartes a la família i amics. La gent pot demostrar la seva capacitat de resistència cultural a través de l'aplicació positiva de parlar i escriure Lakota ". (Powers)\nAixí i tot, les oportunitats d'ocupació es basen a parlar anglès; un Lakota bilingüe o que només parla anglès té més probabilitats de ser contractat. (Powers) En les dècades de 1980 i 1990, Albert White Hat Sr. fou un educador, escriptor i líder espiritual tribal i ancià respectat lakota. Ell només parlava lakota fins als set anys. Fou un dels més grans activistes de la seva època per salvar i preservar la llengua i tradicions lakota. Va escriure i publicar un llibre de text i un glossari lakota. Va morir en 2013.\nEn 2004 cinc tribus lakota (Pine Ridge, Standing Rock, Rosebud, Cheyenne River i Lower Brule) s'uniren amb professionals de l'educació d'un segon idioma i lingüistes acadèmics per formar el Consorci de la Llengua Lakota, per produir i implementar un esforç educatiu integral per estandarditzar i professionalitzar l'ensenyament del lakota a les escoles públiques i parroquials tribals veïnes. Aquest moviment inter-tribal s'ha traduït en els llibres de text seqüenciat, materials audiovisuals, llibres de referència i plans de formació de docents que creen una nova carrera centrada en el lakota. El novembre de 2012, el president entrant de la Tribu Sioux Oglala, Bryan Brewer, anuncià que tenia la intenció "de dirigir una Iniciativa de Revitalització de la Llengua Lakota que se centrarà en la creació i funcionament d'escoles d'immersió lingüística lakota i la identificació de tots els parlants fluids de Lakota." Està programada la creació d'una guarderia d'immersió lingüística en lakota a Pine Ridge.\nPel 2012 es proporcionava classes d'immersió lingüística en lakota per a nens en un programa experimental al Sitting Bull College a la reserva índia de Standing Rock, on els infants només parlen lakota en el seu primer any (Powers). Pel 2014 es calcula que al voltant del 5% dels nens entre 4 i 6 anys de la reserva índia de Pine Ridge parlen lakota.\nEls parlants lakota poden pujar fotos amb descripcions d'àudio en lakota al lloc web LiveAndTell.\nPrograma d'Educació en Llengua Lakota (LLEAP)[modifica]\nEn 2011 Sitting Bull College (Fort Yates, Dakota del Nord, Standing Rock) i la Universitat de Dakota del Sud van començar programes de grau per crear mestres capacitats en idioma lakota. En obtenir una llicenciatura en Educació a la Universitat de Dakota del Sud o una llicenciatura en Ciències de l'Educació de Sitting Bull College, els estudiants poden triar com a especialitat "Lakota Language Teaching and Learning", com a part del Programa d'Acció Educativa en Llengua Lakota, o LLEAP.\nEl LLEAP és un programa de quatre anys dissenyat per crear almenys 30 nous professors de llengua lakota en 2014, i va ser finançat amb 2,4 milions de dòlars en subvencions del Departament d'Educació dels Estats Units. Al final de la fase inicial, SBC i USD oferiran permanentment el gran d'Ensenyament de Llengua Lakota com a part del seu pla regular d'estudis d'educació de pregrau. La matrícula i les despeses dels actuals estudiants de LLEAP són cobertes per la beca del Departament d'Educació. El LLEAP és el primer programa del seu tipus, que ofereix cursos per crear mestres qualificats per salvar de l'extinció una llengua nativa americana i educar els 120.000 parlants potencials de lakota al segle XXI.\nEn 1990 el senador Daniel Inouye (D-HI) patrocinà la Llei de Llengües Natives Americanes amb la finalitat de preservar, protegir i promoure els drets i llibertats dels pobles nadius d'Amèrica a practicar, desenvolupar i fer negocis en la seva llengua materna. Amb aquesta Llei es va invertir més de 200 anys de política nord-americana que hauria eliminat les llengües indígenes dels Estats Units. Aquesta legislació va donar suport als esforços tribals per finançar els programes d'educació d'idiomes.\nRood, David S. and Allan R. Taylor. (1996). Sketch of Lakhota, a Siouan Language. Handbook of North American Indians, Vol. 17 (Languages), pp. 440–482. Washington DC: Smithsonian Institution. Online version Arxivat 2006-11-01 a Wayback Machine..\n↑ Lakota (llengua) referència a Ethnologue (16th ed., 2009)]\n↑ Un exemple de material pedagògic: Lakota Language Consortium\n↑ 4,0 4,1 « Lakota Phonological Key », The Lodge of Šung'manitu-Išna...A Tribute to the Oglala Lakota People\n↑ Ingham 2001\n↑ Sage and Sweetgrass, 2008\n↑ [enllaç sense format] http://www.worldwisdom.com/public/authors/Albert-White-Hat-Sr.aspx\n↑ [enllaç sense format] http://www.lakhota.org\n↑ Cook, Andrea «Brewer pledges to preserve Lakota language». , 16-11-2012 [Consulta: 20 novembre 2012].\n↑ Aaron Moselle «Chestnut Hill native looks to revitalize "eroded" American Indian language». NewsWorks, WHYY, novembre 2012 [Consulta: 29 novembre 2012]. Arxivat 2013-05-18 a Wayback Machine.\n↑ Donovan, Lauren «Learning Lakota, one word at a time». Bismarck Tribune [Bismarck, ND], 11-11-2012 [Consulta: 20 novembre 2012].\n↑ Doering, Christopher «Indians press for funds to teach Native languages». Argus Leader, 19-06-2014 [Consulta: 28 juny 2014].\n↑ Glader, Paul «LiveAndTell, A Crowdsourced Quest To Save Native American Languages». Fast Company, 04-07-2011 [Consulta: 20 novembre 2012].\n↑ Barringer, Felicity. «Faded but Vibrant, Indian Languages Struggle to Keep Their Voices Alive». New York Times. New York Times. [Consulta: 25 octubre 2013].\nProva Wikipedia en lakota (llengua) a Wikimedia Incubator.\nConsorci de la Llengua Lakota\nNou diccionari online Lakota Arxivat 2016-10-18 a Wayback Machine.\nOur Languages: Lakota Arxivat 2013-11-17 a Wayback Machine. (Saskatchewan Indian Cultural Centre)\nSwadesh vocabulary lists for Lakota and other Siouan languages (del Wiktionary)\nTusweca Tiospaye, aprenentatge de la llengua\nCree de les planes\nSalish de Montana\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Lakota_(llengua)&oldid=28369480»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 6 oct 2021 a les 11:03.


Arxius de General - Spritz a Levanzo\n7 de febrer de 2021 La gata Crispi General\nAquests dies, degut a la proximitat de l’11 de Febrer, que és el dia internacional de la dona i la nena en la ciència, he vist moltes publicacions que volien evidenciar que les nenes poden i han de tenir referents científiques. A més, han engegat la campanya de #nomorematildas per visualitzar la manca d’escrúpols de molts científics d’apropiar-se de descobriments fets per dones.\nQuins referents femenines teníem a la carrera de Bioquímica? Cap ni una, tot era un camp de naps. Ningú durant la carrera ens va explicar que fou la Rosalind Franklin qui va fer la part crucial de la feinada per descobrir l’estructura de l’ADN, només sentíem parlar de Watson i Crick, com si fossin uns “fuckers” tota l’estona. Tampoc ens van explicar mai que una mica més i la Marie Curie no rep el seu primer Nobel de Física juntament amb el seu marit i Becquerel, perquè els de l’acadèmia van ometre totalment la contribució d’aquesta científica tan excepcional. I el segon Nobel de Química, tot i atorgar-li, no volien que anés a recollir-lo en persona perquè tenia una relació amb un home casat. El que deuria haver de patir aquesta dona deuria ser horrorós. Però malgrat els pesi a molts, és la única persona que ha rebut dos premis Nobel en tota la història, i aquesta persona és una dona. Malauradament hi ha més exemples i campanyes com #nomorematildas ajuden a fer una mica de justícia.\nAixí doncs els referents que hem tingut les científiques nascudes els anys 60-70, son aquests, dones excepcionals que es desllomen treballant i que fan avançar la ciència a la velocitat de la llum però que no reben el reconeixement que els pertoca; és més, sovint se’ls vol sostreure l’autoria de la feina i les releguen a simples “cheerleaders”.\nEncara me’n recordo el via crucis que va ser al meva tesi doctoral. Després de 4 anys i mig d’experiments de 12 hores diàries, es van produir dades per publicar 4 articles. Vaig marxar de postdoc als Estats Units i el meu director de tesi encara no li havia sortit dels collons d’enviar-los a publicar. La meva directora de tesi i jo ja des de NYC, vam enviar el primer d’amagat, a la revista Stroke, que en aquell temps tenia un índex d’impacte bastant alt en el camp de la isquèmia cerebral. Les revisions foren molt positives i el van acceptar ràpidament. Quan el meu director de tesi se’n va assabentar, primer va armar un xou del quinze perquè li havíem passat per sobre. Després, va ser el primer de fer el fatxenda de l’article amb els seus col·legues i es donava tots els mèrits. Ara la cirereta del pastís fou que va procurar que no sortís la meva foto enlloc en cap dels medis de comunicació que van fer ressò de la descoberta.\nNo sé què en treuen de la invisibilització de les dones, a part d’alimentar la seva vanitat… El que no entenen és que la vanitat no fa avançar la ciència i al final hi perdem tots, ells inclosos. M’agrada pensar que això està canviant, per acontentar la meva part racional més apocalíptica.\nAixí doncs, ja veieu, la clau fou vèncer la inseguretat que generaven frases com “ui vols dir que ho pots fer això?”, “el que dius no té cap sentit” o “crec que aquest experiment que proposes no et sortirà”. A mida que se m’anaven inflant els ovaris com zepelins, em vaig anar llençant a piscines cada vegada amb menys aigua i vaig veure que me’n sortia. I progressivament, vaig anar cultivant l’actitud de “Que no? Ara veuràs, aguanta’m el cubata”. Molts que als anys 90-00 sortíeu a ballar entendreu perfectament aquesta determinació que t’entrava a les nits de dissabte. Era una barreja de frontalització induïda pel Four Roses amb taronja i l’eufòria endorfínica produïda pel ball.\nDoncs aquesta actitud valenta, sense haver fet cap glop d’alcohol però amb l’Spotify a tot drap, aplicada a la ciència és molt divertida. Ara si s’aplica a la vida en general, ja és l’hòstia.\nI tal com va dir la premi Novel de Medicina i Fisiologia pels seus descobriments sobre l’NGF (factor de creixement nerviós), la gran Rita Levi-Montalcini: “No sóc el cos, sóc la ment”.\n14 de maig de 2020 La gata Crispi General\nEm miro al mirall i veig que la tofa de cabells m’ha crescut tant que semblo un xupa xup amb potes, un xampinyó de Txernòbil, una bola de pel d’anarquia irritant.\nMiro les xarxes socials i un exèrcit de serrells més rectes que els d’un Clic inunden les pantalles. Sento una necessitat imperiosa de fer servir les tisores, me les trobo a la mà i ja les estic obrint i tancant, amb cara de psicòpata. La part més racional em frena i em fa obrir el You Tube per buscar tutorials. De seguida em surt el blog de la Lupi que des d’un quarto de bany sinistre es va tallant els cabells ella sola. Acaba com el minicap de les Barriguitas quan les decapitàvem. Em ve suor freda. Canvio de vídeo. Em trobo la Teresita, enjoiada com un arbre de nadal i prima com una canyiula. Treballa sobre el cap d’un maniquí empalat i li fot uns viatges que li gira com el de la nena de l’Exorcista. La batejo com la Teresita l’empaladora. Em mira de reüll i riu perquè sap que quedaré com un gat d’aquells que posaven a l’assecadora a els dibuixos animats. Em ve l’arrencada, la Teresita m’ha picat i em mullo el cap per començar. Per sort meva, les tisores son una merda i tallen tres de cada deu cabells. Les bandes no em queden malament. El drama ve amb el clatell. La dislèxia m’entra en bucle quan intento tallar els flocs reflectits en un mirall enganxat amb cinta aïllant a la porta que em dona la imatge d’un altre mirall. Només d’escriure-ho ja em marejo! Tot i no saber si tallo a la dreta o a l’esquerra em vaig animant. Tallo i tallo i no en tinc prou. Zic zic zic. Plego quan veig la quantitat ingent de cabell que hi ha a terra. I amb l’assecador ve l’hora de la veritat. He quedat com un koala despentinat amb minitofes que surten de les orelles i un clatell més molsut que el d’en Farruquito. Un èxit. Estic per anar de gira amb els Navajita Plateá. Entono amb ràbia el seu “Luces de Bohemia” i li dedico a la mare que va parir la Teresita l’empaladora mentre busco el telèfon de la meva perruquera, per veure quan té previst obrir.\n18 d'abril de 2020 La gata Crispi General\nHe d’anar al súper. La logística de guerra comença.\nEm faig la llista de la compra ordenant-ho tot visualitzant els passadissos de l’establiment, per fer-la ràpida i veloç. Quan tinc la llista feta repasso el meu EPI casolà: guants, hidroalcohol i un buf fet mascareta amb unes gomes gran reserva que tenia a la caixa de cosir. Vés a saber si aguantaran al final del dia perquè estan més donades que les calces de la Pantoja. El buf del Decathlon és a prova de bomba, té quatre capes. L’altre dia el vaig provar després de fer un glop llarg de cervesa i una mica més i em surten els ulls de les òrbites, per la pressió invertida. Això si, és rosa de collons, d’aquell rosa que dóna trempera quan vas a muntanya, però en aquest confinament només sembles la Barbi Pandèmia. Els guants. Hosti, els guants. Com que ja no en queden ni de vinil, ni de nitril ni de fentanil (ho he posat perquè rima però fentanil és un mòrfic) me’n vaig a comprar amb els de rentar plats de tota la vida. Però me n’adono que també son roses. Estic acabada. I quan ja estic a punt d’arrencar el cotxe recordo que tinc les bosses reutilitzables de la compra a dalt. Hòstia! Arribo al súper. Abans de baixar del cotxe em poso la mascareta-buf-rosa-de-collons i les ulleres i en menys de tres segons queden més entelades que els vidres del Black’n’White una nit de dissabte dels anys 90. No m’hi veig. Me les trec, ja ajuntaré els ulls per enfocar les lletres. Hi ha un parell de persones esperant per entrar. Quan els demanes torn et contesten “jo” abaixant-se la mascareta. Nooooo! Perill de mort. Ja està, en sis dies kaput. Em poso gel hidroalcohòlic als guants de rentar abans d’agafar el carro. Mmmm, fa bona olor, i m’està començant a agradar. Això és preocupant, encara hauré d’anar a hidroalcohòlics anònims. Entro al súper i dic bon dia perquè estem en una pandèmia però encara no ens hem transformat en zombis mal educats. Agafo primer les verdures i la fruita. Les peso i quan vaig a enganxar les etiquetes dels preus comença el drama. Hi ha una interacció triangular d’etiqueta-bossa compostable-guant rosa de la barbi que és per posar-se a plorar i rebotir les mandarines. Si estiro massa tot es trenca. Després desenvolupo una tècnica intel·ligentíssima: esperar que l’enganxina surti de la màquina per plantar-la sobre la bossa inflada, eliminant així els guants de l’equació. Aixeco els braços com en Rocky Balboa. Però l’alegria s’acaba ràpid. Passo per davant de la peixateria on hi ha uns calamars que vénen de l’Atlàntic i que han donat més voltes pel món que els reporters de la Lonely Planet. M’ensorro. Enyoro la llotja amb aquell bé de Déu de peix i de tentacles vius que se t’aferraven als dits. Respiro fondo. Va, aguanta que vindran temps millors. Miro de reüll els prestatges del paper de wàter i torno a estar eufòrica. N’hi ha! Menys mal! Havia patit dues setmanes seguides racionant els rotlles de deu centímetres en deu centímetres i recorrent sovint a les cares B (si, aquella opció tan perillosa on la cel·lulosa, tot i doblegada, pot esvair-se en qualsevol moment).\nA la xarcuteria faig cua. Això ja em trenca l’aire. Hi ha una joveneta que només fa que demanat embotidet talladet finet finet. Té els sants collons de fer-se tallar una llonganissa de mig metre fineta, fineta. Cagum tot! Cal parlar amb diminutius? Crec que els haurien de tancar tots a la presó, els que parlen així, segur que son assassins en sèrie latents. La xarcutera la fulmina amb la mirada a través del protector de plàstic. Mentre rosego claus, apareix una dona aliena a la norma dels 2 metres i se m’acosta massa. Li deixo anar un ronc que semblo en Betsy, el mico caputxí de la pel·lícula Estallido (sí, la de l’Èbola, ja que estem en el tema).\nDeixo la zona morta de la xarcuteria i busco l’arsenal imprescindible pels vermuts de confinament. És l’únic bo d’aquesta merda, l’estona del vermut a la terrassa, encara que sigui entre setmana, i que ens toqui el sol. Les patates fregides em surten del carro com si fos una adolescent americana. Olives, escopinyes i que no faltin els cacauets salats fregits amb mel, l’opi del vermutista professional. I ja per acabar passo pels vins. Agafo els de KM0, perquè l’hòstia serà tan grossa que almenys ens agafi piripis i contribuint a l’economia local. Ja em sé totes les cooperatives vitícoles, la de Garriguella, la de Vilajuïga, la d’Espolla. Vins que em frenen la llengua i em recorden als sopars d’estiu. Per fi ja estic. Vaig a pagar. La noia de la caixa ja no pot més, entre la mampara de plàstic, el protector i la mascareta; rebufa i “suputamadre” li surt subtitulat en groc a l’alçada de la cintura, com a les sèries. Carrego el cotxe amb les bosses, em trec els guants de la Barbi i finalment ja puc fer el que estava esperant des que he entrat al súper. Fregar-me les mans fins als colzes amb el gel hidroalcohòlic. Quin relax! Me l’escampo per la pell pensant en tots els coronavirus que estic matant. Paro perquè m’estic posant tonta. Cinc minuts després d’arrencar el cotxe trobo un control. Senyoreta d’on ve? I jo, amb un somriure eufòric, dic: de comprar. L’agent sospita i em demana el tiquet. Ric perquè no en tinc ni idea d’on és. Li dic que es miri el maleter. Les paraules em surten estranyes de la boca. L’agent no queda convençut i em fa bufar. Pito! Com? Si no he begut res! Merda! Potser el Listerine que he glopejat per no sentir-me el mal alè sota la mascareta? Potser…Potser…Potser…Miro de reüll l’etiqueta del gel hidroalcohòlic i veig Etanol 70%. No s’ho creuen i acabo multada per haver agafat un pedal epidèrmic i sense treure’m el buf-mascareta-rosa-de-collons. Sento l’agent que li diu al seu company: quines penques! Va ben confitada i diu que és de rentar-se les mans.\n10 de desembre de 2019 La gata Crispi General\nPlatja d’Aro sempre ha tingut mala fama. Massa gent de compres, massa gent a les platges massa gent a la nit. Sí, és cert, els dissabtes i els diumenges Platja d’Aro serveix de “satisfyer” lúdic-comercial pels gironins i la gent d’arreu gràcies al seu horari de municipi turístic i a les seves platges. Però ben mirat, i descartant el consumisme més salvatge, Platja d’Aro és un punt estratègic que ens permet gaudir del seu entorn i del Baix Empordà d’una manera radial i privilegiada.\nPosem pel cas que hi arribem un divendres a la tarda, amb el crepuscle tenyint Mas Nou de tocs fluorescents. Podem arribar-nos a la Llotja de Palamós per a comprar quatre escamarlans que encara salten (i pessiguen) o unes gambes, d’aquelles que et fulminen la retina amb la seva vermellor. També podem badar amb la pell calidoscòpica dels calamars o amb la iridescència dels sonsos, més fins que el cabell d’àngel. I si encara hi ha garoines, ja tenim un festival de sabors maridables amb un blanc saborós de la vall de Calonge. Tot plegat ens ho podem menjar a la fresca, amb la marinada esbandint l’estrès de tota la setmana.\nL’endemà podem conduir a través dels arrossars de Pals guiats pel Montgrí bel·ligerant. Pel camí, i segons l’època, albirarem alguna cigonya descansant o tot d’orenetes trastocades pel bé de deu de mosquits de l’albada. Arribarem a la platja de l’Estartit i allà ens podem encarar amb el mar fent surf. No cal anar a Hawaii! Davant les Medes podem cavalcar parets d’aigua aprofitant la mar de fons de nord o les resquícies d’alguna llevantada. Les onades us amararan d’una salabror necessària, i us inocularan un estat nirvanós més propi de l’Ayahuasca.\nSi encara us queden forces a la tarda, i amb el sol taronja escolant-se rere els pins, podeu anar a fer una nedada a Cala Rovira, un racó triat per la seva bellesa tant pels romans com pels anxovaires de l’Escala, com a recés estival. La llum diürna pinta la cala d’uns blaus que encara ni existeixen. I a sota l’aigua, el fons és ple de lloses foradades alternades amb parterres de posidònia.\nÉs per això que al capvespre mabres, sards, oblades, saupes i núvols d’un blau elèctric de castanyoles jovenívoles us embolcallaran de manera temerària. I us asseguro que aquella nit dormireu plans, amb la calma i el silenci que la gran ciutat és incapaç de proporcionar.\nI finalment l’endemà podeu acabar el cap de setmana fent una incursió al meravellós bosc lluminós de les Gavarres. Les sureres i les alzines deixen passar la claror de tal manera que els verds dels arboços inferiors es tornen de jade i les mates de bruc espeterneguen amb les gotes de rosada. Allí, una infinitat de senders, sovint freqüentats per rucs de mirada dolça, ens portaran al bell mig del massís fins arribar al Puig d’Arques. Des del mirador i agafats ben fort a la barana si fa Tramuntana, podem recórrer tota la província amb la mirada, des del Canigó, Ull de Ter, el cap de Creus, les Medes, el cap de Begur i Sant Feliu. I tot això des del melic del Baix Empordà que és Platja d’Aro.\n8 de novembre de 2019 8 de novembre de 2019 La gata Crispi General\nFuerte és Mart. Aterres i no hi veus cap arbre, és tot un pedregar de terra vermella i cràters inconnexes. De tant en tant alguna palmera s’intercala en el paisatge. És una illa despullada, exposada als elements més cruels. I aquesta nuesa del magma mil·lenari, d’esperit aspre i punyent, se t’escola ben endins. Les preocupacions peninsulars es dissolen en el malpaís, i els dols diversos queden a sol i serena, a mercè dels bramuls dels alisis i del rugit del mar. La solitud hi és però et mira de lluny, no gosa perseguir-te perquè les marees l’espanten.\nPerò quan comences la batalla amb les onades veus que estàs envoltada d’éssers com tu, que han decidit sortir de l’òrbita tirànica del que s’espera d’ells, éssers que els importa ben poc la sal als cabells i que vencen gegants, ja siguin de sal o de sang. Individus que al capdavall, descobreixen que un paisatge erm els transforma, els estripa els quatre draps que encara porten i els vesteix d’escates de coratge. Amb ells aprens que la calma et salva d’una revolcada eterna, entens que el silenci premia l’espera mar endins, t’adones que pots llegir l’aigua i descobrir-hi versos frapants. I talment com balles amb l’oceà aprens a dansar amb la vida, fotent-hi el mateix valor que hi fots quan sents la remor d’un monstre líquid. I així, lluitant amb força, te n’adones que t’has convertit en una persona d’aigua. I a partir d’aquí, ja no hi ha volta enrere.\nFuerte es Marte. Aterrizas y no ves ningún árbol, es todo un pedregal de tierra roja y cráteres inconexos. De vez en cuando alguna palmera se intercala en el paisaje. Es una isla desnuda, expuesta a los elementos más crueles. Y esta desnudez del magma milenario, de espíritu áspero y punzante, se te filtra cuerpo adentro. Las preocupaciones peninsulares se disuelven en el malpaís, y los duelos diversos quedan a la intemperie, a merced del griterío de los alisios y del rugido del mar. La soledad está, pero te mira de lejos, no se atreve a perseguirte porque las mareas la asustan. Pero cuando empiezas la batalla con las olas ves que estás rodeada de seres como tú, que han decidido salir de la órbita tiránica de lo que se espera de ellos, seres que les importa muy poco la sal en el pelo y que vencen gigantes, ya sean de sal o de sangre. Individuos que después de todo, descubren que un paisaje vacío los transforma, los desgarra de los cuatro paños que todavía llevan y los viste de escamas de coraje. Con ellos aprendes que la calma te salva de un revolcón eterno, entiendes que el silencio premia la espera mar adentro, te das cuenta de que puedes leer el agua y descubrir versos impactantes.\nY tal como bailas con el océano aprendes a danzar con la vida, poniendo el mismo valor que sacudes cuando oyes el estruendo de un monstruo líquido. Y así, luchando con fuerza, te das cuenta de que te has convertido en una persona de agua. Y a partir de aquí, ya no hay vuelta atrás.\nFuerte is Mars. You land and you don’t see any trees, it’s all a scree of red earth and unconnected craters. Occasionally a palm tree is thrown in the landscape. It is a bare island, exposed to the cruelest elements. And this nakedness of the millennial magma, with a harsh and sharp spirit, leaks into your body. The peninsular worries dissolve in the malpaís, and your few own grievings are left in the open air, at the mercy of the screaming of the trade winds and the roar of the sea. Loneliness is there, but she looks at you from afar, she doesn’t dare to chase you because the tides scare her. But when you start the battle with the waves you see that you are surrounded by beings like you, who have decided to leave the tyrannical orbit of what is expected of them, beings that care little about salt in their hair and that beat giants, made of salt or blood. Individuals who, after all, discover that an empty landscape transforms them, tears them apart from the cloths they still wear and dresses them with scales of courage. With them you learn that calm saves you from an eternal stir, you understand that silence rewards waiting from offshore, you realize that you can read the water and discover striking verses. And just as you dance with the ocean, you learn to dance with life, being as bold as you are when you hear the roar of a liquid monster. And so, fighting hard, you realize that you have become a person of water. And from here, there is no turning back.\nDe reines i neurociència: el preu d’un pica-pica\n3 d'octubre de 2019 3 d'octubre de 2019 La gata Crispi General\nFa un parell de setmanes vam estar a una reunió de neurocientífics a la ciutat de València, que venia apadrinada per la Sofía.\nDiuen que sempre es mostra molt interessada en els temes que s’hi tracten i que fins i tot, una vegada va demanar més info sobre l’ús medicinal (o no) dels cannabinoides. Com a republicana que sóc, que hi fos ella, no és que em generés cap mena d’interès. Entenc que ha de justificar el sou que li paguem entre tots, i que millor així, que no pas anant a corrides de braus en mode celebració. Aquell dia havíem esmorzat molt d’hora, perquè sense el corredor mediterrani havíem agafat un tren a les 8 del matí i havíem passat 3 hores travessant camps de tarongers i fàbriques de ceràmica. A més, havíem dinat molt poc i el berenar fou fugaç. Per sort ens van dir que aniríem a la recepció de l’ajuntament on teòricament ens esperava barra lliure i un pica-pica exuberant. Però també ens hi esperava la reina. Per seguretat primer ens van tancar en una sala a 30ºC, més d’una hora, i després ens van deixar pujar cap a la recepció. I aleshores vam ser conscients de la trampa que ens havien ordit. Si no passàvem, un per un, a donar la mà a la reina, no podíem accedir als canapès. Imagineu-vos, unes 150 persones famèliques, algunes monàrquiques i encantades de la vida, assajant genuflexions, i altres, republicanes moleculars buscant escapatòries impossibles al besamans. La cua anava avançant emetent rugits estomacals més propis d’una sabana africana. Així doncs, la hipoglucèmia i els seus guardaespatlles ens van empènyer escales amunt, sense escapatòria possible, davant d’una dona gran amb cara amable amb la mà preparada. A mi, em va envair una incomoditat molt grossa, per la institució que representa i pel ridícul que em susciten les pretensions reials heretades. Què feia? Li negava la salutació a una pobra iaia pels meus principis polítics i armava un xou del quinze, allà davant, amb fotògraf inclòs? O passava ràpid fent més mala cara que el Fary menjant llimones i li donava la mà amb una flaccidesa més digne d’una nit etílica? Vaig fer el segon perquè tenia gana i perquè no hi havia escapatòria. Per sort, els meus meniscos republicans no em van permetre cap mena de flexió irreverent. I un cop passada, em va venir una gran vergonya aliena per ella, per allò tan anacrònic i surrealista que ens havien obligat a fer, en ple segle vint-i-u. No ens havien donat opció. Això de no deixar decidir és un tic tan ibèric que la gent ja ho ha normalitzat de manera escandalosa. Potser, de la família reial, és la que menys antipatia em desperta. És animalista, ha hagut d’aguantar un marit “campetxà” trenca-calces en sèrie, no ha pogut evitar els estralls de la consanguinitat i ha hagut d’acceptar un gendre del Barça tancat en una presó de dones per mangui. No m’estranya gens que la reina pregunti per l’ús medicinal dels cannabinoides, perquè el seu panorama no s’aguanta ni amb tres calades de tronxo.\nEn tornar al lab, els estudiants pre-doctorals, que són uns catxondos, se’n van fer creus del meu acte botifler, i em van preparar aquest meme. És un fotomuntatge però malauradament la foto de veritat deu existeir i no crec que jo (no pas la reina) hi faci millor cara.\nLlibertat, igualtat i fraternitat, que diuen per les repúbliques reals, perquè per les monarquies parlamentàries, aquestes tres paraules desapareixen fàcilment dels diccionaris .\nPS: per cert , la part científica va ser molt bona tot i els pocs diners que hi inverteixen.\n14 de setembre de 2019 14 de setembre de 2019 La gata Crispi General\n…o el somni sobre un jaç de cartes nàutiques\nDormia sobre un jaç de cartes nàutiques que m’abduïen cada nit per latituds mediterrànies. Quan agafava el son, bressolada per les onades, m’empenyien cap a un món de berils, paral·lels i coordenades. Nedava per quadrants confusos que em repel·lien tots els rumbs. I en la llunyania, veia llambregades negres de fars que amagaven pedres tallants com ganivets. Les ràtzies no donaven treva i aixecaven gegants d’aigua fosca que m’esclafien a sobre. I feia glopades salades que em cremaven l’ànima. I, de tant en tant, les potes d’un calamar gegant intentaven segrestar-me.\nLes roques canviaven de forma, s’allunyaven i s’acostaven amb un cinisme quàntic. I al final, exhausta i derrotada, m’enfonsava en el blau tirrè per anar a raure en un llit tou de posidònies. I cada nit el mateix malson, el pas accidentat d’estrets infernals on hi naixia el pitjor de tots els vents, el mestral. Però per sort aquell matí, quelcom m’estirava del jaç d’alguer, cap amunt. Era l’olor densa de cafè que s’escampava pel veler. Per sort, l’aroma em va fer retornar al món dels vius i em va recordar on havíem fondejat a la tarda. Era una badia calmosa davant d’un pedrot al mig del blau. Uns espadats granítics s’alçaven rodons com el llom d’un drac verd de pins i màquia. Al capvespre el sol l’havia encès de carbassa mentre la foscor avançava silenciosa per sobre l’aigua.\nPerò abans de delir-me amb el xarop cafeínic, me’n vaig anar a nedar per treure’m la mandra. I mentre el sol s’alçava entre les illes de Tavolara i de Molara i la lluna plena de ferragosto s’extingia rere la punta de Don Diego, jo surava pel medi líquid, recelosa de les clapes fosques, no fos cas que el kraken de les nits realment existís. Però cada vegada que treia el cap per respirar, era Tavolara qui em cridava, amb aquell to de veu de mare que sap el que et convé: _Vine! Vine!\nI després d’una navegació breu i plaent, vam tirar l’àncora a les aigües turqueses del reialme més petit del món. Una platja llarga i blanca naixia de la falda dels espadats. I el mar que rossolava fins la sorra s’inventava blaus inexistents amb cada onada. I hi havia tot de gent senzilla gaudint tranquil·lament d’aquell desgavell pels sentits. Qui no ha volgut tenir una illa on evadir-se de tot? Un regne on viure amb la marinada i renéixer a recés de les galernes? Fou allà on vaig descobrir el meu cel, el lloc on m’agradaria celebrar amb els meus per sempre més la pròpia derrota contra l’entropia. Hermann Melville a Moby Dick diu que els llocs de veritat no hi són mai, en els mapes. Si busqueu Tavolara no la trobareu sobre el paper perquè, en localitzar-la, s’esborra amb un sospir.\nPer sort meva, el magnetisme de Tavolara va silenciar el jaç de cartes nàutiques i el son plaent va tornar a fer acte de presència. Fou allò o els patxarans de coberta, amb la millor companyia del món, sota les estrelles de Sardenya.\n20 de juny de 2019 21 de juny de 2019 La gata Crispi General\nQuè ens porta a voler plasmar les nostres idees embastades en forma de novel·la a la recerca d’una versemblança que mai farà content a tothom?\nHe descobert que hi ha autors mediàtics. Havia sentit el terme però no els havia vist mai en acció de tant a prop; he observat que s’embolcallen d’aires místics i trobadorescs sense cap mena de vergonya. Poden estar 50 minuts tranquil·lament parlant d’ells mateixos amb el pretext de parlar d’un personatge del seu llibre. I això m’ha portat a descobrir l’existència d’una pugna d’egos més pròpia de Joc de Trons que no pas d’un panorama tròfic per al cervell. Hi ha estudis que lloen els efectes de la lectura en la plasticitat sinàptica. Llegir, imaginar, inventar mons poc probables i lluitar per fer-los quotidians. Aquí ja hi trobem una primera col·lisió en la lògica d’ajuntar paraules. Em pregunto si llegir textos on l’ego extrem de l’autor destil·la per les línies té realment un efecte beneficiós per la gimnàstica mental o bé pots acabar tenint un trencament fibril·lar.\nEls autors sempre esperem que ens aplaudeixin els textos. Som humans, coi! S’entén perquè escriure no és fàcil, i fer-ho bé encara és més difícil. Requereix un esforç monumental i moltes hores de solitud. És clar que es vol un reconeixement, donar-li sentit al temps perdut vagant per la immensitat creativa. Però aquest delit de reconeixement és una finestra amb els vidres esquerdats que deixa entreveure la fragilitat de l’ego. Malauradament, trencar el vidre amb dues paraules feridores en una frase disfressada de compliment és el que s’estila: “La misèria de l’altre és la meva joia, encara que sigui efímera, que només duri fins que arribi un altre expenedor banal de compliments i em trenquin a mi el vidre.” Són batzegades de misèria on de tant en tant hi ha pics de reconeixement inesperat. En altres casos, poden ser mars de reconeixement injustos i pics efímers de realitat on el nen pregona per un microsegon que el rei va conill. I tot plegat és una llàstima.\nS’escriuria o es llegiria molt millor sense aquesta necessitat d’esmicolar els egos aliens, fent l’exercici d’emetre una crítica constructiva. Però de qui? Dels lectors o dels acòlits de l’ofici? No ho sé, aquest sistema és una mica lemmingnià (paraula inventada en honor al llibre d’en Jordi Dausà!). Molts sembla que perdin el nord i s’aboquin a l’abisme, encara que pretenguin fer el cor fort amb les crítiques.\nI veient tal com està el pati, encara em pregunto per què escric… Doncs ben bé, no ho sé. Jo diria que és una necessitat de deixar sortir un reguitzell de paraules que em foten nerviosa, sense cercar incansablement el reconeixement aliè, ans el contrari; sempre que deixo llegir alguna cosa me’n penedeixo al minut, em sento exposada. No m’agrada veure un grapat de desconeguts treure el cap al meu balcó creatiu i que vegin els mons que imagino. M’incomoda. És compartir una intimitat de manera banal. Però d’altra banda, aquests mesos en els que els meus amics han anat llegint-me, he rebut missatges seus a hores intempestives, dient-me que n’estaven gaudint molt. I només per això, per mi, ja val la pena escriure. Potser si que és un reconeixement encobert, sense voler acceptar que també m’alimenta l’ego. O igual només fa la funció de cola per refermar les esquerdes del vidre que el cobreix.\nPotser seria més fàcil si l’autor/a passés a un segon terme. Potser s’haurien de fer més Ferrantes, escriure des de l’anonimat per evitar influenciar en l’efecte de la història que vols explicar. El sol fet de llegir la bio de l’escriptor/a a la contraportada ja genera un biaix, uns prejudicis en la lectura, si finalment s’esdevé. En ciència passa una mica igual, mirem qui és l’últim autor i si el coneixem per a bé, ens creurem una mica més els resultats que ens explica. Bé, no gaire més.\nEn els llibres, a títol de lector, l’experiència de llegir genera unes sensacions que són difícils de quantificar en nombres. Que t’agradi un llibre depèn dels teus gustos, de la temporada que estàs passant i de quina sintonia tens amb el tema que s’hi descriu. A vegades trobo a faltar la nuesa de la ciència en comparació a les capes gruixudes i complexes que embolcallen els llibres. Però una novel·la és una peça de plaer i d’entreteniment i això, poques vegades és gratuït. I sempre que hi han transaccions econòmiques pel mig, hi ha interessos. És difícil que un llibre canviï la vida de les persones però el que és més fàcil és que les seves frases acabin activant nuclis cerebrals específics, amb resultats prou explosius. Quins llibres volem llegir o quins ens fan consumir? Ego, paraules sincopades i mokumentals? O bé veu anònima, mots que sacsegin i imatges en HD-4K fetes de lletres nutritives? Què es vol escriure i per què? Potser no cal un “perquè” argumentat de manera coherent. Al cap i a la fi potser les millors històries són les que surten a pressió de manera inesperada i que segresten el lector sense voler.\n(Text dedicat a tots els escriptors/es “outsiders” que he anat coneixent aquests mesos i que, per sort, de mediàtics i egocèntrics en tenen ben poc.)


Boston Bruins at Toronto Maple Leafs - 03/28/2009\nTorontoMaple Leafs34-35-137Final531 SOG38 SOGfinal1st2nd3rdOTsoTBOS000 (0 - 0)7TOR000 (0 - 0)5PreviewWatchIce TrackerBoxscoreRecapphotos (25)Scoring Summary1st Period04:01TOR\n1 - 0 TOR05:40BOS\n1 - 1 Tie08:50BOS\n2 - 1 BOS12:04TOR\n2 - 2 Tie17:00TOR\n3 - 2 TOR19:33BOS\n3 - 3 Tie2nd Period06:06TOR\n4 - 3 TOR09:01BOS\n4 - 4 Tie11:30BOS\n5 - 4 BOS12:44BOS\n6 - 4 BOS17:04BOS\n7 - 4 BOS3rd Period14:39TOR\n7 - 5 BOSPenalty Summary1st Period10:24BOS\nStatsBoston Bruins SkatersNo.PlayerPosGAP+/-PIMSHitsBkSGvATkAFO%PP TOISH TOITOI6D. WidemanD0331001421-0:231:3421:3111P. AxelssonL011-1020003-0:002:0115:4212C. KobasewR10100130000%0:000:0016:5317M. LucicL02225140000%0:000:0013:4918S. YelleC000124202044%0:000:2812:5221A. FerenceD0001031301-0:001:3419:5822S. ThorntonL1011021001-0:000:0012:0623S. MontadorD00015220000%0:000:0010:1426B. WheelerR101-1021112-0:001:1114:5628M. RecchiR202-1022013-0:230:0015:4733Z. CharaD000-1021102-0:002:0623:0937P. BergeronC000000300068%0:001:3418:2944A. WardD000-2010050-0:002:0622:0645M. StuartD0111011300-0:000:0016:3446D. KrejciC112102000160%0:001:1113:4448M. HunwickD0332211101-0:230:0016:5473M. RyderR11210240000%0:230:0013:3491M. SavardC022-103100047%0:230:5518:02Boston Bruins GoaltendersNo.PlayerEVPPSHSaves - ShotsSv%PIMTOI35M. Fernandez\n30 - 343 - 40 - 033 - 38.868060:00Toronto Maple Leafs SkatersNo.PlayerPosGAP+/-PIMSHitsBkSGvATkAFO%PP TOISH TOITOI2L. SchennD000-2505111-0:000:0917:084J. FingerD011-1201200-0:000:0917:337I. WhiteD0111031121-1:390:1423:459N. HagmanL101-1030110-1:560:0020:2710B. MayL0000012010-0:000:008:5212L. StempniakR000-1021002-1:390:0015:1414M. StajanC000-202413233%0:000:0916:0921J. MayersR000-100001070%0:000:1411:3622B. DevereauxC000-3040011-0:000:1414:3923A. PonikarovskyL2133040200-1:440:0916:1339J. MitchellC112103000147%1:560:0017:0540P. OreskovicD011-1512020-0:000:1417:2541N. KuleminL1012040011-1:440:0016:0643J. HarrisonD0001010101-0:000:0017:2951J. HamiltonC0000210001-2:010:009:5855J. BlakeL022-1081001100%1:560:0019:2077P. KubinaD0000011011-2:010:0022:3184M. GrabovskiC022000101041%1:440:0019:43Toronto Maple Leafs GoaltendersNo.PlayerEVPPSHSaves - ShotsSv%PIMTOI1J. Pogge\n14 - 180 - 20 - 014 - 20.700032:4431C. Joseph\n10 - 110 - 00 - 010 - 11.909025:40Official Game ReportsGame SummaryEvent SummaryFaceoff Comparison ReportFaceoff Summary ReportFull Play-by-PlayTOI - BruinsTOI - Maple LeafsRoster ReportShot ReportShift Chartshots by periodPeriodBOSTOR1st12142nd14123rd512Total3138Team StatsCategoryBOSTORPower Plays2/21/2Hits2819Faceoff Wins3329Giveaways1217Takeaways1513Blocked Shots139Penalty Minutes1414Additional Game FactsOfficialsReferees: Dan Marouelli, Gord DwyerLinesmen: Mark Pare, Ryan GallowayHead CoachesClaude Julien: (Boston Bruins)Ron Wilson: (Toronto Maple Leafs)Boston Bruins ScratchesShane HnidyByron BitzPhil KesselToronto Maple Leafs ScratchesMartin GerberVesa ToskalaTomas KaberleJonas FrogrenMike Van RynErik Reitz


consulta | Sirga Comunicació\nEL PLE DE MÓRA LA NOVA APROVA PER UNANIMITAT UNA MOCIÓ DE SUPORT A LA CONSULTA DEL 9-N\nFerran Bladé: “Si les coses se segueixen fent ben fetes, la consulta es farà”\nEl ple de l’Ajuntament de Móra la Nova celebrat ahir dimecres al vespre va aprovar per unanimitat la moció en suport a la celebració de la consulta del 9 de novembre del 2014. L’acord es va prendre amb els vots favorables dels tres grups polítics que formen el consistori: CiU, ERC i IMNOVA-PSC-PM.\nEl text de la moció aprovada ha estat consensuat i impulsat per l’Associació Catalana de Municipis (ACM) i l’Associació de Municipis per la Independència (AMI). En concret, la moció destaca el suport de l’Ajuntament de Móra la Nova a la convocatòria de la consulta del 9-N per “poder decidir lliurement el futur de Catalunya”, així com mostra el compromís de l’ens amb la realització de la consulta, facilitant els recursos necessaris per fer-la possible i fent una crida a la participació de la ciutadania.\nLa moció també expressa el suport de l’Ajuntament al President i al govern de la Generalitat, al Parlament de Catalunya i als partits polítics que donen suport a la convocatòria, i a la “materialització de la consulta del 9 de novembre dins el marc legal que és la Llei de consultes populars no referendàries i participació ciutadana, aprovada pel Parlament de Catalunya, ja que respon a la voluntat majoritària del poble català i dels seus representants”.\nL’alcalde de Móra la Nova, Ferran Bladé, ha expressat la seva satisfacció que tots els grups del consistori hagin votat a favor de la moció i ha assegurat que “si les coses se segueixen fent ben fetes com fins ara per part del President, el Govern i els partits que estan a favor de la consulta, hem de tenir la confiança que es farà, i esdevindrà un clar exercici de normalitat democràtica i de llibertat”.\nTagged 9-N, consulta, moció, ple municipal\nUNES 50.000 PERSONES VISITEN LA 183a EDICIÓ DE LA FIRA AGRÍCOLA, RAMADERA I INDUSTRIAL DE MÓRA LA NOVA\nEL CONSELLER D’INTERIOR, RAMON ESPADALER, INAUGURARÀ LA 183a EDICIÓ DE LA FIRA DE MÓRA LA NOVA\nEL CENTRE D’INTERPRETACIÓ DEL FERROCARRIL DE MÓRA LA NOVA PRESENTARÀ AQUEST CAP DE SETMANA LA RESTAURACIÓ ESTÈTICA DE LA LOCOMOTORA “BONITA”\nTweets por @SirgaCom\n© Sirga Comunicació - Disseny web: Informàtica CRC


Noticias de Les Coves de Vinromà: Les Coves de Vinromà amplia a agost l'Escola d'Estiu després del bon acolliment del servei\nLes Coves de Vinromà: Les Coves de Vinromà amplia a agost l'Escola d'Estiu després del bon acolliment del servei\nLa Plana al Dia | Les Coves de Vinromà | General | 05-08-2021\nL'Ajuntament de les Coves de Vinromà ha ampliat l'Escola d'Estiu al mes d'agost per a atendre la petició de les famílies usuàries d'aquest servei i facilitar la conciliació de la jornada laboral i familiar durant aquest període vacacional.\nAquest servei municipal, que durant el mes de juliol ha comptat amb 40 participants, estarà actiu fins al pròxim 13 d'agost. Així mateix, entre les activitats a realitzar durant aquesta primera quinzena destaquen les excursions a espais culturals o les eixides a la piscina.\nIgualment, el consistori ha ampliat els cursos gratuïts de natació durant la primera quinzena d'agost degut a l'alta demanda del públic adult i infantil. De fet, aquestes classes pràctiques han registrat un total de 98 persones inscrites durant el mes de juliol.\nL'alcaldessa de la població, Mònica Nos, ha explicat que “estem molt satisfets amb l'èxit d'aquests dos serveis propis de l'estiu, ja que els veïns i veïnes han respost positivament fins al punt de sol·licitar la seua ampliació. Considerem que és la nostra obligació fer un esforç per a prolongar-los”.


Primera 'vending machine' de pa - Cafegra\n01 febr. Primera ‘vending machine’ de pa\nLa màquina conserva el pa en perfectes condicions de conservació controlant la temperatura i la humitat.\nLa màquina d’acer inoxidable, que els seus responsables la publiciten com “el caixer del pa”, està fabricada a Espanya i pot oferir fins a tres tipus diferents de pa, des de les tradicionals a les barres rústiques, baguettes o fins i tot rosques gallegues, ha explicat a Efe el gerent de l’empresa, Ignacio Espasandín.\nEl pa surt envasat en bosses de plàstic o paper i ha de ser reposat diàriament, ja que la màquina no reescalfa el pa, sinó que només manté les condicions òptimes de temperatura i humitat del pa fresc, ha precisat Espasandín.\n“Si la màquina l’emplena una fleca que fa bon pa, el pa serà bo, però si fan un pa dolent, doncs el mateix. La màquina actua com un dependent”, ha advertit l’impulsor de “Vendingpan”.\nLa primera d’aquestes màquines de pa ja funciona a València, on està ubicada l’empresa fabricadora, encara que el seu gerent ha assegurat que ja té comandes per enviar màquines a altres llocs d’Espanya, entre ells el País Basc i Canàries.


L’Espluga espera resoldre l’avaria del pou de la Biela a finals de setmana | EFMR.cat\nInici Notícies L’Espluga espera resoldre l’avaria del pou de la Biela a finals de...\nL’Espluga espera resoldre l’avaria del pou de la Biela a finals de setmana\nL’Ajuntament de l’Espluga de Francolí espera resoldre l’avaria a un dels pous del municipi a finals d’aquesta setmana o, a molt estirar, a inicis de la vinent. Aquesta incidència ha precipitat la recomanació de no malgastar l’aigua perquè els nivells dels dipòsits han baixat.\nDimecres passat es va avariar la bomba del principal pou de l’Espluga de Francolí, el pou de la Biela. Des de llavors, s’està funcionant amb una segona bomba de menys potència i això desestabilitza els nivells dels dipòsits perquè no poden reomplir-se a la velocitat que ho feien fins ara. Encara que el pou no s’ha aturat del tot, l’Ajuntament espera resoldre la incidència com més aviat millor.\nÀUDIO: Xavier Rosell, regidor de Serveis Municipals de l’Espluga, explica que a finals de setmana esperen tenir solucionada l’avaria\nPer no comprometre les reserves, l’Ajuntament demana un consum racional i ha deixat de regar algunes zones enjardinades, com per exemple les rotondes. D’altra banda, també s’ha posat en marxa, per primera vegada, el nou pou del Fartet que no aporta una gran quantitat d’aigua, però ajuda a compensar la baixada dels cabals disponibles. I és que, a més de l’avaria, la quantitat d’aigua dels aqüífers també ha minvat per la sequera. La situació, de moment, no és crítica i no es preveuen talls en el subministrament en els pròxims dies. Tot i això, no es poden descartar les restriccions, si no plou aviat.\nÀUDIO: Rosell explica que no descarten restriccions, si no plou aviat\nEl govern local confia en la responsabilitat de la ciutadania, com ja va passar el 2019, quan es va demanar disminuir la despesa hídrica per fer front a la sequera i es van poder evitar els talls d’aigua.\nEl pou del Fartet s’ha posat en funcionament (Imatge: Pep Morató)\nArticle anteriorUn de cada 10 montblanquins s’ha contagiat del coronavirus, la dada més alta de la comarca\nArticle següentRecinte firal i actes descentralitzats per celebrar la 50a edició de la Festa de la Verema de l’Espluga\nL’Aresta de Santa Coloma rep el premi estatal d’excel·lència a la innovació de dones rurals\noctubre 16th 2021, Dissabte


La darrera etapa de la “Volta” Ciclista a Catalunya es farà a Montjuïc i acollirà una nova prova femenina | EL3 - Portal de notícies de Sants-Montjuïc\nLa darrera etapa de la “Volta” Ciclista a Catalunya es farà a Montjuïc i acollirà una nova prova femenina\nLa 98a edició de la "Volta" començarà el pròxim dilluns i acabarà el dia 25 de març amb un circuit urbà per la muntanya de Montjuïc. Durant la presentació de la competició, que es va fer dilluns al vespre a l'INEFC de Montjuïc, també es va presentar la nova prova femenina "La reVolta". [[Vegeu reportatge fotogràfic]]\nLa 98a edició de la “Volta” Ciclista a Catalunya començarà el pròxim dilluns a Calella i acabarà el dia 25 de març amb un circuit urbà per la muntanya de Montjuïc, al districte de Sants-Montjuïc. Durant la presentació de la competició, dilluns al vespre a l’INEFC de Montjuïc, el director i president de la “Volta”, Rubén Peris va explicar que “les vuit pujades de la muntanya són molt dures, i es pot donar el fet que en aquesta etapa es decideixi el podi de la competició”.\nPer primera vegada, amb l’objectiu de donar veu a les dones que practiquen esport de gran nivell, en aquesta darrera etapa també se celebrarà la “reVolta” una prova femenina que tindrà lloc al circuit de Montjuïc, mentre els participants de la cursa es trobin al Llobregat: “Estem molt il·lusionats, ens venia molt de gust fer-la i esperem que sigui el principi d’una consolidació de l’esport femení”, deia. A més, enguany s’ha renovat la imatge corporativa de la competició i el disseny dels mallots que vestiran els líders participants.\nA l’acte va participar-hi Marta Carranza, Comissionada d’Esports a l’Ajuntament de Barcelona, que va reconèixer que aquesta prova “és molt especial” per a la ciutat: “Volem donar suport a què hi hagi aquesta volta al nostre país. El nostre compromís és total a anys vista amb aquest esdeveniment”. També va agrair l’aposta “per poder fer una prova femenina d’alt nivell. Per nosaltres és una autèntica revolta”. En aquest sentit, Maite Fandos, diputada de la Diputació de Barcelona va assegurar que “realment necessitem que en totes les disciplines esportives entenguem que no podem fer activitat esportiva sense la presència de dones”.\nL’acte el va tancar el Secretari General de l’Esport de la Generalitat de Catalunya, Gerard Figueras, que va agrair la implicació territorial per promoure aquesta iniciativa conjunta: “És un esdeveniment que cal cuidar i mimar. Ens fa diferents i singulars i ens projecta al món, no només com un país preciós, sinó també com un país esportiu capaç de generar ciclistes que poden estar des de la base a l’elit”, comentava. Finalment, es va fer el lliurament de medalles d’honor a persones i entitats per reconèixer la seva tasca.


Logotip de l'etiqueta. Departament de Territori i Sostenibilitat\nEls productes i els serveis que disposen de l’Etiqueta ecològica de la Unió Europea es poden identificar amb el seu logotip.\nNormes i logotip\nNormes gràfiques del logotip de l’Etiqueta ecològica de la Unió Europea (en anglès) [1,31 MB ]\nLogotip de l’Etiqueta ecològica de la Unió Europea [149,63 KB ]\nAplicatiu per a la generació del logotip de l'Etiqueta ecològica de la Unió Europea\nLes empreses que disposen de productes o serveis amb l'Etiqueta ecològica de la Unió Europea poden generar-ne el logotip instal·lant-se l'aplicatiu següent:\nAplicatiu [3,1 MB ]\nManual d'usuari del Generador Ecolabel (v01) [396,38 KB ]\nData d'actualització: 14.06.2010