2009-10-06 17:15:00 (33) Segle XX - Fantasmes del mar Bàltic\nFantasmes del mar Bàltic Per mitjà d'un documental internacional produït el 2005 i titulat "Fantasmes del mar Bàltic" els convidem a conèixer, aquesta setmana, un capítol molt desconegut de la Segona Guerra Mundial, un capítol que va donar lloc a les pitjors catàstrofes marítimes de la història, vint vegades més mortíferes que el naufragi del Titanic. La Marina alemanya ho va batejar com l'"Operación Aníbal", i va consistir en l'evacuació per mar, entre mitjans gener i principis de maig de 1945, d'uns 900.000 civils i 350.000 militars alemanys amenaçats o aïllats a les costes bàltiques de Curlàndia i Prússia Oriental per l'avanç de l'exèrcit soviètic. En el trasllat d'aquests refugiats i fugitius cap a zones més segures a l'oest d'Alemanya, hi van participar centenars de vaixells civils i militars, des de transatlàntics fins a pesquers, i hi va haver tres naufragis devastadors. El documental reconstrueix un per un, amb el testimoni de supervivents de cadascún d'ells.\n2009-10-13 00:18:00 (33) Segle XX - L'Aga Khan: la veu de la raó\nL'Aga Khan: la veu de la raó Parlar de l'Aga Khan és parlar de l'ismaïlisme, una de les tres branques de l'islam xiïta, una comunitat religiosa perseguida durant segles i que formen avui entre 10 i 15 milions de persones escampades per 25 països, amb una especial presència especial a l'Índia, el Pakistan i el Tadjikistan. Molt més sensibles als drets de la dona que les altres confessions musulmanes, els ismaïlites segueixen el lideratge espiritual d'un imam vitalici i hereditari. La història moderna d'aquesta comunitat comença a mitjan segle XIX, quan el 46è d'aquests imams, Aga Hassan Alí Xa, va rebre de l'emperador de Pèrsia el títol honorífic d'Aga Khan. Instal·lat a Bombai el 1848, va emprendre amb el suport britànic la reorganització i modernització de la comunitat ismaïlita fins a la seva mort el 1881. Qui va donardonà a la dignitat d'Aga Khan un relleu mundial, però, va ser el tercer titular, Sir Sultan Mohamed Xa, que va exercirexercí l'imamat durant 72 anys, entre el 1885 i el 1957. Immensament ric, impulsor de l'educació entre els seus seguidors, president de la Societat de Nacions el 1937-39, distingit per Londres amb el tractament de "Sa Altesa", l'Aga Khan III va apartarapartà de la successió el seu fill i reputat play boy, el príncep Alí Khan, i, en morir el 1957, el va rellevarrellevà el seu nét de 20 anys, Karim al-Hussein.\n2009-10-13 17:24:00 (33) Segle XX - L'Aga Khan: la veu de la raó\n2009-10-20 00:05:00 (33) Segle XX - L'Spitfire: el naixement d'una llegenda\nL'Spitfire: el naixement d'una llegenda Aquesta setmana, a 'SEGLE XX', els convidem a escoltar els testimonis de vells pilots de la Royal Air Force i també de la Luftwaffe en un documental britànic que porta per títol L'Spitfire: el naixement d'una llegenda. La idea i la necessitat d'aquest avió van sorgir a mitjans anys 30, quan les autoritats de Londres van començar a prendre consciència de la inferioritat aèria britànica davant el frenètic rearmament del Reich de Hitler. Un enginyer brillant i visionari de l'empresa Supermarine, Reginald Mitchell, va dissenyar un caça sofisticat i revolucionari, un monoplà metàl·lic d'ala el·líptica dotat d'un poderós motor Rolls Royce de 600 cavalls, maniobrable i veloç, que va rebre el nom de Spitfire. El vol inaugural del prototip va ser el març del 1936, però fins a l'agost del 1938 no van entrar en servei els primers aparells. En esclatar la guerra, la RAF en tenia uns 400. Després del 1945, va ser incorporat a les forces aèries d'una trentena de països i va intervenir en guerres fora d'Europa almenys fins al 1954. Tanmateix, en la memòria democrática dels europeus, el seu lloc ha quedat fixat per sempre: sobrevolant els blancs penya-segats de Dover, frenant en sec l'expansió de la tirania nazi.\n2009-10-20 17:15:00 (33) Segle XX - L'Spitfire: el naixement d'una llegenda\n2009-10-27 00:05:00 (33) Segle XX - A cara descoberta: Colin Powell\nA cara descoberta: Colin Powell Abans del triomf de Barack Obama, era sens dubte l'afroamericà que havia arribat més amunt a Washington. Fill d'immigrants jamaicans de classe treballadora, nascut el 1937 a Nova York i criat al Bronx, Colin Powell va ser un jove no especialment estudiós. A la Universitat, va descobrir la seva vocació militar i, el 1956, va obtenir el grau d'oficial de complement. Decidit a convertir-se en oficial professional, i ajudat per la discriminació positiva, el 1960 ja va servir com a tinent a Alemanya, i dos anys després era al Vietnam en qualitat d'assessor de l'exèrcit de Saigon. El 1989, Colin Powell es va convertir cap de l'Estat Major Conjunt, el número 1 de la jerarquia militar dels Estats Units i, com a tal, va ser el cap d'operacions de la primera guerra del Golf. Retirat de l'exèrcit el 1993, als 56 anys, es va veure temptat per la cursa presidencial del 1996, que finalment va declinar. No obstant, l'any 2000 va fer costat a la candidatura de George Bush fill, que un cop a la Casa Blanca el va nomenarnomenà secretari d'Estat.\n2009-10-27 17:20:00 (33) Segle XX - A cara descoberta: Colin Powell\n2009-11-03 00:05:00 (33) Segle XX - + info\n+ info Per entendre el que va significar aquesta 'mitja volta' cal partir de l'altíssim grau d'assimilació social, cultural, econòmica i sentimental dels jueus austro-alemanys fins a principis dels anys 1930. Patriotes fervents, fins i tot nacionalistes, els va resultar molt difícil interioritzar l'abast de l'antisemitisme nazi. Per això, a molts els va costar tant decidir-se a emigrar, cosa que tampoc no era senzilla en un món castigat per la crisi econòmica. Va fer falta la 'Nit dels Vidres Trencats' del de novembre de 1938 pe a què desenes de milers de famílies jueves comprenguessin la urgència de fugir. Per a aquests fugitius, Amèrica era el refugi més segur, però també era sinònim de desclassament i de penúries materials. Arribats a Nova York el 1934, el 1936, el 1939, el 1940 i fins i tot el 1941, aquestes famílies es veien de sobte proletaritzats, receptors de l'ajuda de l'American Jewish Joint Distribution Committee, obligats a aprendre un idioma nou i uns nous costums. Naturalment, els joves eren els més adaptables i, des del setembre de 1939, els més impacients per a desitjar que els Estats Units entressin d'una vegada en la guerra contra el nazisme.\n2009-11-03 17:15:00 (33) Segle XX - + info\n2009-11-10 00:05:00 (33) Segle XX - + info\n+ info Per a aquells joves que havien hagut de fugir d'Alemanya o d'Àustria a causa de l'antisemitisme i que, a partir del desembre de 1941, es van allistar en les forces armades dels Estats Units. Aquest pas significava molt més que per als milions d'altres reclutes nord-americans: significava l'adquisició de la nacionalitat i, sovint, també el canvi de cognom. És a dir, l'adopció d'una nova identitat en un nou país. Convertits en soldats d'infanteria, en mariners, en paracaigudistes, en operadors de ràdio, molts d'ells van poder posar les seves habilitats d'origen (el domini de l'idioma alemany, la familiaritat amb la manera de viure i de pensar dels alemanys¿) al servei de la lluita contra Hitler, i van esdevenir membres de les forces especials, o de la intel·ligència militar, o interrogadors de presoners, o intèrprets de l'alt comandament.\n2009-11-10 17:15:00 (33) Segle XX - + info\n2009-11-17 00:05:00 (33) Segle XX - Llibertat sense fronteres\nLlibertat sense fronteres Els temps de l'RDA\n2009-11-17 17:20:00 (33) Segle XX - Llibertat sense fronteres\n2009-11-24 00:10:00 (33) Segle XX - Marcs alemanys per a tothom\nMarcs alemanys per a tothom Els temps de l'RDA.\n2009-11-24 17:15:00 (33) Segle XX - Marcs alemanys per a tothom\n2009-11-30 23:59:00 (33) Segle XX - 1990: obertura i desenvolupament\n1990: obertura i desenvolupament El programa d'història que presenta Joan B. Culla mira enrere per recordar, en tres entregues, què va passar entre 1989 i 1990, l'últim any de Alemanya de l'Est. La caiguda del mur el 9 de novembre de 1989 va marcar l'inici dels mesos més excitants en la història de l'Alemanya de postguerra. Va ser com un casament entre l'Oest democràtic i l'Est socialista, amb un petit nuvi, una núvia coberta amb un vel i un dot desconegut. Hi va haver la festa de la vigília del casament, la ressaca i, després del primer rubor, l'assumpció que des d'aleshores en endavant no hi ha marxa enrere, restarien junts. "En el temps de la RDA" ofereix tres pel·lícules fascinants que retraten l'últim any d'existència de l'Alemanya de l'Est sota el règim socialista. Reconstruint històries de la vida quotidiana de la gent d'ambdues bandes, entrellaçades amb material d'arxiu i entrevistes a experts, il·lumina el procés de reunificació d'Alemanya després que el país va estar separat durant 40 anys. Parla sobre els guanyadors i els perdedors en aquest procés de transformació social únic en la història que va marcar l'inici i la fi de la Guerra Freda.\n2009-12-01 17:20:00 (33) Segle XX - 1990: obertura i desenvolupament\n2009-12-08 00:05:00 (33) Segle XX - Els Beis de Tunis: una monarquia en la tempesta colonial\n2009-12-08 17:20:00 (33) Segle XX - Els Beis de Tunis: una monarquia en la tempesta colonial\n2009-12-14 23:59:00 (33) Segle XX - Clinton i els Clinton\n2009-12-15 17:19:00 (33) Segle XX - Clinton i els Clinton\n2009-12-22 00:05:00 (33) Segle XX - Els atlàntics\nEls atlàntics ELS ATLÀNTICS El programa que els proposem avui, un esplèndid treball enllestit el 2004 pels documentalistes de l'Instituto Luce, se situa en la intersecció entre dos temes aparentment inconnexos: la història de l'aviació, i la del feixisme italià. És la crònica del raid que va protagonitzar el 1933 una flota de 24 hidroavions de la Regia Aeronautica Italiana des del seu país fins als Estats Units d'Amèrica. És també l'epopeia d'un dels personatges més singulars del règim feixista: Italo Balbo. Nascut a Ferrara el 1896, combatent condecorat en la Primera Guerra Mundial, impulsor entusiasta de l'aviació militar italiana i un dels quatre comandants de la Marxa sobre Roma, Balbo va veure com la seva passió pels avions confluïa amb l'interès del feixisme per aquelles màquines futuristes, i amb el desig de Mussolini de projectar d'Itàlia una imatge moderna, avançada, de potència tecnològica i industrial. Resultà de tot plegat la construcció d'aparells molt sofisticats, com l'hidroavió Savoia-Marchetti SM-55, i diverses gires promocionals d'aquestes naus per la Mediterrània Oriental i la Unió Soviètica, o fins al Brasil el 1930. Amb aquests precedents Balbo, ministre d'Aeronàutica des del 1929, va convèncer el Duce d'organitzar el 1933 una gran expedició propagandística fins a Chicago, seu aleshores de l'Exposició Universal "Un segle de progrés" i centre de la immigració italiana als Estats Units. El raid, amb 24 aparells, gairebé 150 tripulants i un vaixell de suport a l'Atlàntic nord, va sortir d'Orbetello, a la costa toscana, l'1 de juliol, va fer escales a Amsterdam, Londonderry, Reykiavik, a la costa del Labrador, a Nova Brunswick i a Mont-real abans d'amarar a les aigües del llac Michigan, davant de Chicago. Si la rebuda a la metròpolis d'Illinois va ser triomfal, Nova York reservà a Balbo i als aviadors italians una acollida d'herois, i fins el president Roosevelt els convidà a la Casa Blanca. El retorn es va fer per Terranova, les Açores i Lisboa, fins arribar al Lido de Roma el 12 d'agost, enmig del deliri de les multituds i l'explotació propagandística del règim. Mussolini, tanmateix, començava a sentir-se gelós de la popularitat d'Italo Balbo, i l'any següent l'envià a Líbia com a governador colonial. Aquest allunyament, però, desvinculà el Mariscal de l'Aire de l'espiral bèl·lica del feixisme, de l'aliança amb Hitler i de l'adopció de les lleis racials del 1938, decisions a les quals Balbo era contrari. La seva mort misteriosa a Tobruk el juny de 1940 li estalvià de veure la ruïna del règim que ell havia contribuït a infantar. Com va dir el comte Ciano, gendre i futura víctima de Mussolini, "Balbo era, sobretot, un italià, amb els grans defectes i les grans qualitats de la nostra raça".\n2009-12-22 17:21:00 (33) Segle XX - Els atlàntics\nEls atlàntics El programa que els proposem avui se situa en la intersecció entre dos temes aparentment inconnexos: la història de l'aviació i la del feixisme italià. És la crònica del raid que va protagonitzar el 1933 una flota de 24 hidroavions de la Regia Aeronautica Italiana des del seu país fins als Estats Units d'Amèrica. És també l'epopeia d'un dels personatges més singulars del règim feixista: Italo Balbo.\n2010-01-04 23:55:00 (33) Segle XX - El sorprenent destí del general Luo\nEl sorprenent destí del general Luo EL SORPRENENT DESTÍ DEL GENERAL LUO Quan la República Popular de la Xina acaba de complir 60 anys, avui els volem fer conèixer un dels seus herois més insòlits i desconeguts, un metge occidental menys famós que el canadenc i antic brigadista internacional Norman Bethune, però que serví la causa de Mao Zedong d'una manera molt més perllongada i eficaç. Els convidem, doncs, a veure un documental francès del 2004 que porta per títol El sorprenent destí del general Luo. El protagonista d'aquesta història novel·lesca es deia Jakob Rosenfeld i havia nascut el 1903 a la Galitzia sota administració austríaca, en el si d'una família de la petita burgesia jueva perfectament integrada dins l'imperi dels Habsburg. Llicenciat en medicina, el doctor Rosenfeld va ser un professional benestant i sense especials inquietuds polítiques a la Viena d'entreguerres fins que, el 1938, l'Anschluss, l'annexió d'Àustria al Reich nazi, li canvià la vida. L'internament a Dachau i a Buchenwald i les tortures de la Gestapo li van desvetllar l'esperit combatiu i la consciència antifeixista. Alliberat el 1939 a condició d'abandonar el Reich en el termini de dues setmanes, Rosenfeld marxà cap a l'Extrem Orient, cap a la concessió internacional de Xangai, la "Petita Viena", l'últim refugi possible per a més de 25.000 fugitius jueus de l'Europa central. Un cop allí, el doctor Rosenfeld entrà aviat en contacte amb les xarxes comunistes clandestines i, a principis del 1941, s'enrolà com a metge de campanya de les tropes de Mao en lluita contra els invasors japonesos. Eficient, compromès i coratjós, el 1943 va ser ascendit a general -el general Luo- mentre esdevenia un mite per als combatents i els civils xinesos, les vides dels quals va salvar a desenes de milers. Quan, després de la derrota japonesa, el 1946 va reprendre la guerra civil entre comunistes i nacionalistes, Rosenfeld va ser el voluntari estranger que arribà més amunt en la jerarquia de l'Exèrcit Popular d'Alliberament; cap de la sanitat militar i metge de l'alt comandament, participà el 1949 en la conquesta de Pequin i assistí a la proclamació de la República Popular. Després, decidí tornar a casa; però la Viena de la seva joventut ja no existia i, malalt, el 1950 emigrà a Israel, a Tel Aviv,on va morir d'un infart dos anys després i va ser enterrat. Caigut en l'oblit sota el clima de xenofòbia de la Revolució Cultural, Jakob Rosenfeld, el general Luo, ha estat redescobert i rehabilitat aquests darrers anys per les autoritats de Pequín i el 2003, en el centenari del seu naixement, monuments i exposicions el van consagrar com un heroi de la Revolució Xinesa. Al mateix temps, la seva figura s'ha transformat, tant a Àustria com a Israel, en valuosa penyora d'amistat entre aquests països i la Xina emergent del segle XXI.\n2010-01-05 17:15:00 (33) Segle XX - El sorprenent destí del general Luo\n2010-01-07 23:21:00 (33) Millennium - Segle XXI: primer decenni\nSegle XXI: primer decenni Encetem l'any repassant els esdeveniments claus de l'última dècada, la primera del segle XXI, que segons uns quants analistes podria ser una de les més terribles des de les acaballes de la Segona Guerra Mundial. En una edició especial del programa, Ramon Colom moderarà una taula de debat amb Enriqueta Camps (economista), Elisabeth Engel (biòloga), Rafael Argulloll (escriptor), Antoni Segura (historiador) i Vladimir de Semir (periodista científic).\n2010-01-08 03:04:00 (33) Millennium - Segle XXI: primer decenni\n2010-01-08 12:10:00 (33) Millennium - Segle XXI: primer decenni


BELLE ROSE Boat Information - Gibson Fiberglass Prod. - 1998 Year Built - 1079562\nDownload all available information for BELLE ROSE to a formatted spreadsheet or other file type\nBoat Name BELLE ROSE\nOfficial US Coast Guard Vessel ID (Unique ID awarded by the U.S. Coast Guard to a documented vessel and is permanently marked on some structural part of the hull interior but not to be confused with the manufacturer's hull identification number.) 1079562


Agustí Centelles i Ossó - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Agustí Centelles)\nAgustí Centelles i Ossó (València, 21 de maig de 1909 - Barcelona, 1 de desembre de 1985), fou un fotògraf català, tot i que valencià de naixement.\nEl Grau de València, País Valencià\n1 de desembre de 1985(1985-12-01) (als 76 anys)\nFotografies de la Guerra Civil espanyola\nFotògraf, periodista i fotoperiodista\nPremi Nacional d'Arts Visuals (1984)\nÉs considerat un dels pioners del fotoperiodisme modern a Europa; les seves imatges són de les més representatives i famoses de la Guerra Civil, tant de la rereguarda a Barcelona, els Bombardejos de Lleida, el front d'Aragó o l'estada als camps de refugiats republicans a Catalunya Nord i Occitània. A Catalunya i a València han arribat a donar-li els noms de Robert Capa català o Robert Capa valencià.\n1.1 Infància i anys d'aprenentatge\n1.2 Maduresa i independència laboral\n1.3 Camps de concentració i l'Espanya feixista\n1.4 Recuperació de l'obra de Centelles\n3 La maleta de Centelles\n4 L'arxiu fotogràfic\n4.2 Drets d'autor\n4.3 Vendes i subhastes\n5.1 Obra exposada\n7.2 Articles de Diari\nInfància i anys d'aprenentatgeModifica\nAgustí Centelles i Ossó va néixer el maig de 1909 al barri del Grau de València. El seu pare, ferrer i electricista, era de Llíria (València) i la seva mare era de Morera (Tarragona). El nen queda orfe de mare i el seu pare marxa amb Centelles a Barcelona, on es casa per segona vegada.\nD'infant, Agustí va molt poc a l'escola i amb moltes interrupcions a causa de la seva salut. Als onze anys va voler posar-se a treballar per ajudar a casa i el 1920 entra de grum a les oficines d'una empresa de construccions elèctriques. Va estar-hi quatre anys.\nAls tretze anys comença la seva passió per la fotografia; el seu pare li havia regalat una càmera, encara que, enlluernat pel cinema, el que volia ser era operador cinematogràfic. Als quinze anys decideix ser fotògraf de professió i ingressa a l'Agrupació Fotogràfica de Catalunya, on aprengué el retoc de negatius. Entrà d'aprenent sense sou a l'estudi del famós fotògraf Ramón de Baños, que havia donat el curs que havia seguit Centelles i que tenia molta clientela entre gent important. Al cap de tres mesos, en absència del mestre, l'aprenent ja feia els retrats als clients, especialment actrius de revista.\nQuan el diari El Día Gráfico va inaugurar uns nous tallers, Centelles entrà d'aprenent a la secció de fotografia. De dia s'estava a l'estudi de Baños i des de les sis de la tarda fins a les dues de la matinada treballava al diari.\nVa estar dos anys i mig a El Día Gráfico i va conèixer el medi en què havia de desenvolupar la seva vida professional.\nEl 1927 Centelles deixa les dues feines i entra a treballar a la galeria fotogràfica de Josep Badosa a la Plaça de Catalunya de Barcelona. Segons Centelles, Badosa era el millor dels reporters gràfics barcelonins d'aquella època. Va passar quatre anys a la galeria de Badosa i en aquest temps es va anar formant com a reporter gràfic. Badosa li va donar plena llibertat per fer fotos segons el seu criteri personal. Amb Badosa, Centelles s'introdueix al fotoperiodisme.\nTé oportunitat de viure la proclamació de la República Catalana per part de Francesc Macià el 14 d'abril de 1931 i el fotografia durant la seva declaració. Aquell 1931 Centelles ha de deixar la feina per fer el servei militar, i en tornar ha de treballar per a dos fotògrafs associats, Sagarra i Torrents, que treballen de reporters gràfics. Va estar dos anys i mig amb ells cobrant 75 pessetes setmanals. Les seves ànsies innovadores topen amb el fet que se li marqui l'hora, la distància i el lloc des d'on ha de fer la fotografia. Al final el deixaren sense la feina; quan el van fer fora feia un mes que havia comprat una càmera Leica de 900 pessetes que havia de pagar a lletres de 100 pessetes al mes. Li havia vist la càmera a un fotògraf d'esports, que podia fer fins a tres fotos en una mateixa jugada de futbol.\nMaduresa i independència laboralModifica\nDes de començaments de 1934 es va dedicar a fer, per compte propi, reportatges que enviava als diaris. En aquells temps els reporters gràfics a Barcelona eren una desena. L'estil de Centelles va anar agradant tant als diaris que va arribar a guanyar 2.500 pessetes netes al mes. Publica a la majoria de revistes i diaris importants de l'època, La Humanitat, Diario de Barcelona, La Rambla, Última Hora, La Publicitat, L'Opinió i La Vanguardia.\nEl desembre de 1935 Centelles es casa pel civil amb la filla de la portera de la casa on era l'estudi fotogràfic de Sagarra i Torrents. El 1937, en plena Guerra Civil, neix el primer fill del matrimoni.\nEl matí del 19 de juliol de 1936, Centelles va ser el primer periodista gràfic de Barcelona que va sortir al carrer per documentar els esdeveniments de l'alçament feixista i la resposta popular. Els dies següents fotografia els consells de guerra, la formació de milícies i la sortida de columnes cap al front d'Aragó. Temporalment exempt del servei militar acompanya al front diverses columnes i fotografia la campanya. El 1937 és mobilitzat i destinat a la Unitat de Serveis Fotogràfics de l'Exèrcit republicà, amb seu a Lleida. El desembre de 1937 fotografia la Batalla de Terol. A començaments de 1938 s'encarrega d'organitzar i dirigir l'arxiu fotogràfic de l'exèrcit de Catalunya, amb seu a Barcelona. Treballa amb el comissari de propaganda de la Generalitat Jaume Miravitlles i el fotògraf publicitari Pere Català i Pic, director de publicacions de la unitat de propaganda.\nCamps de concentració i l'Espanya feixistaModifica\nQuan va rebre ordres el 1939 d'evacuar de Barcelona a Girona els arxius fotogràfics de l'exèrcit, Centelles, simultàniament, va empaquetar el seu arxiu particular. En una maleta de mida gegant va col·locar una càmera Leica, un rudimentari equip de revelat i 4.000 negatius de 35 mm sobre la Guerra Civil, i principalment de la revolta de Barcelona i el front d'Aragó. De Girona va passar a Figueres. Els 30 darrers quilòmetres cap a Catalunya Nord els fa a peu, tot travessant de nit els Pirineus nevats.\nCom milers de refugiats va ser internat en un camp de concentració, primer al d'Argelers i després al de Bram. Allà, amb un altre fotògraf de Barcelona, Pujol, munta una petita càmera obscura clandestina, que muntaven i desmuntaven cada nit. Van fer les fotografies que després demostrarien les condicions en què van malviure els refugiats.\nEl setembre de 1939 Centelles aconsegueix permís per sortir del camp i anar a collir raïm prop de Carcassona. Poc després és autoritzat a treballar en un estudi de fotografia d'aquesta localitat. El 1942 entra a formar part d'una organització clandestina composta principalment de republicans i s'encarrega de la provisió de carnets d'identificació per a la resistència. La maleta dels seus negatius l'amaga a l'estudi de fotografia.\nA començaments de 1944 la Gestapo localitza el laboratori clandestí que fa servir Centelles, l'organització el desmantella i evacua el fotògraf a Andorra. Abans de marxar Centelles va empaquetar curosament el seu arxiu de fotos de la Guerra Civil. Col·loca els negatius en unes capses de cartró i després en una de fusta que va confiar a una parella de camperols de Carcassona. Des d'Andorra, Centelles viatja clandestinament a Barcelona per veure la seva família. S'està dos anys i mig amb la seva família. Decideix presentar-se a les autoritats franquistes. No podia treballar de reporter gràfic per ser considerat enemic del règim de Franco. Tots els diaris, a més, eren controlats pels vencedors de la guerra.\nCentelles renuncia al fotoperiodisme i treballarà en botigues de fotografia i d'ajudant d'altres fotògrafs, després muntarà un estudi de fotografia industrial i comercial que instal·la en 1952 al carrer de la Ciutat de Balaguer, 31, al barri de Sant Gervasi de Barcelona.\nEl 1947 neix el seu segon fill, Octavi. Anys més tard treballarien pare i fills plegats a l'estudi.\nEl 1950 va ser jutjat pel seu passat republicà per un tribunal franquista que el condemna a 12 anys de presó, encara que li van commutar la pena per presó atenuada al seu domicili fins a 1956.\nRecuperació de l'obra de CentellesModifica\nL'agost de 1976, gairebé un any després que morís el dictador espanyol Franco, amb el seu amic l'historiador anarquista Eduard Pons Prades, que havia conegut al camp de Bram, Centelles retorna a Carcassona per recuperar els negatius. Els fills de la parella de camperols als quals havia confiat el seu arxiu l'hi retornen en la mateixa caixa de fusta que els havia deixat trenta-dos anys abans.\nA l'octubre de 1977 Centelles registra el seu nom al Registro Oficial de Periodistas del Ministerio de Cultura. El gener de 1978 l'Associació de la Premsa de Barcelona el va tornar a fer membre com a tots aquells que van ser expulsats de l'Associació en acabada la guerra.\nJust després de tornar a Barcelona amb el material de la Guerra Civil recuperat, Centelles va començar a positivar els negatius, datats entre el 1934 i el 1939.\nEl 1978 fa una primera exposició a la seu de Convergència Democràtica de Catalunya a Barcelona –"Imatges d'un reporter"- que va ser seguida d'una sèrie d'exposicions per tot Catalunya i després per tot l'Estat. El 1980 participa en l'exposició itinerant La Guerra Civil española que aplegà material de diversos fotògrafs.\nDes del 1980 les fotografies de Centelles sobre la Guerra Civil es van exposar àmpliament i també reproduir, sovint sense autorització o sense que li fossin atribuïdes, en multiplicitat de llibres i publicacions.\nL'estiu de 1984 el Ministeri de Cultura va muntar l'exposició Idas y caos: aspectos de las vanguardias fotográficas en España. Entre el material hi havia nou fotografies d'Agustí Centelles. A finals de 1984 el Ministeri de Cultura li concedí la distinció més important del govern espanyol pel que fa a les arts visuals, el premi nacional d'arts plàstiques. Va ser el segon fotògraf en obtenir aquesta distinció, després del fotògraf barceloní Francesc Català Roca, al qual se li concedí l'any 1983. No va poder recollir el guardó perquè va caure malalt el juny del 1984.\nAgustí Centelles va morir a Barcelona l'1 de desembre de 1985, als 76 anys.\nCentelles, tot i haver nascut a València, la seva família materna era catalana i ell va marxar de menut a viure a Barcelona, per la qual cosa es considerava català. Així es mostra en una carta d'Agustí Centelles al seu fill Sergi, escrita des del camp de concentració de Bram:\n« "Sia la que sia la nostra sort i allà on estem tu, ta mare, jo i els altres familiars que puguin estar amb nosaltres, tingues l'orgull i la satisfacció de dir-te català (...) Si ho fes en castellà, estic segur que hauria de sortir-me més arrodonit, més florejat, però no. Prefereixo que la lectura d'això sia en català perquè d'aquesta forma t'arribi més a l'ànima." »\n— Carta d'Agustí Centelles al seu fill (20 d'abril de 1939)\nLa maleta de CentellesModifica\nEl 20 de gener de 1939 Centelles va classificar i empaquetar el seu arxiu de fotos i negatius de pas universal. Mobilitzat com a soldat i responsable del gabinet fotogràfic del SIM, el Servei d'Informació Militar i davant l'avenç de l'ocupació franquista de Catalunya, Centelles abandona Barcelona quatre dies més tard per anar cap a Figueres i el 5 de febrer rep l'ordre d'evacuació cap a la Catalunya Nord juntament amb la resta de personal del gabinet.\nSalvador i Ferran Pujol s'encarreguen de portar la maleta de Centelles a l'estació de tren. El dia 8 els components del gabinet entren al camp de concentració d'Argelers. L'historiador anarquista Eduard Pons Prades valora que en aquell moment la maleta va estar en perill de perdre's. Prades acompanyarà Centelles anys més tard en el viatge per recuperar la maleta.\nLes primeres setmanes d'internament van ser les més crítiques. Regnava el desordre i eren habituals els robatoris i les baralles amb arma blanca i fins i tot armes de foc, i hi va haver morts i ferits. Gràcies a un grup d'amics, Centelles va mantenir aquella maleta fora de perill, lluny dels lladres presos i els gendarmes francesos.\nL'1 de març Centelles i els seus companys van ser traslladats al camp de concentració de Bram, on va estar detingut fins al 13 de setembre.\nEn entrar al Bram van ser escorcollats i registrats. Al seu diari Centelles anota: “el gendarme em pregunta què són tantes càmeres fotogràfiques. Li ensenyo el carnet de la FIJ, la Fedèration International des Journalistes, i em respon 'pardon, monsieur'. Ja no mira detingudament la maleta amb l'arxiu de negatius ni la cartera gran”.\nAl Bram, denominat “camp model” per les autoritats franceses, Centelles va continuar vigilant el seu arxiu i hi va afegir quasi 600 fotografies més. Es va instal·lar a Carcassona a partir de setembre de 1939 i va continuar guardant el seu arxiu. El 1942 entra a formar part del Grup de Treballadors Estrangers 422, (GTE 422), on es fa amic d'Eduard Pons Prades.\nCentelles torna a Barcelona durant la primavera de 1944. Abans de marxar, va deixar el seu arxiu empaquetat en una capsa de fusta de llet condensada i a dins els negatius en paper perfectament disposats. El 5 de maig la Gestapo va fer diverses detencions entre membres del GTE. Aleshores Pons Prades i Antonio Arderiu Ros van traslladar en moto amb remolc la caixa fins a Roullens, on la van deixar a casa d'uns camperols emigrants espanyols. Després de l'alliberament de Carcassona el setembre, van tornar a recollir la capsa per deixar-la a la casa de la família Degeilh, amb qui s'hi havia allotjat Centelles.\nDurant 32 anys els negatius de Centelles van estar guardats a les golfes del número 4 del carrer Orliac de Carcassona. El 1962 Centelles va viatjar a Carcassona amb la seva família, però no va dir res sobre l'existència de l'arxiu.\nEl seu fill Sergi Centelles ha comentat sobre aquest viatge que el seu pare va posar com a pretext veure la gent amb qui havia estat. Van anar a la casa i va deixar la seva família parlant amb els Degeilh. Centelles va entrar a la casa, va sortir al cap d'una estona i va dir que no havia trobat res. Sergi Centelles suposa que el que va fer el fotògraf va ser comprovar que tot estava en perfecte estat. Però Centelles no els va dir res.\nEn una entrevista de televisió de 1979 per al programa “Imágenes”, dirigit per Pilar Chamorro, Agustí Centelles va comentar: “quan vaig sortir del camp vaig anar a parar a casa d'uns francesos, potser els millors de França. M'estimaven i m'estimen molt, i allà els vaig deixar la maleta i els vaig dir que algun dia tornaria, però la maleta només la podria recuperar jo, que ja tornaria. Al cap de 15 anys vaig tornar amb la meva esposa. La maleta estava bé. Aleshores la vaig convertir en una capsa i ho vaig posar tot en ordre. Ho vaig deixar allà. Com la vaig trobar és com la vaig deixar”.\nExisteixen dues versions sobre el canvi de maleta a capsa. La de Pons Prades data el canvi el 1944, i Centelles ho data als anys 60. Però Centelles, juntament amb Pons Prades, viatgen el 1976 a Carcassonne per recuperar l'arxiu i portar-lo a Barcelona. El contingut, en perfecte estat.\nEls diumenges, a casa del fotògraf, Centelles positiva, classifica i ordena tot el material fotogràfic. Se serveix de la seva bona memòria i la de Pons Prades, que l'ajuda.\nEl 2009 els fills i hereus d'Agustí Centelles, Sergi i Octavi, van vendre per 700.000 euros l'arxiu fotogràfic del fotoperiodista al Ministeri de Cultura del Govern espanyol, que encara estava pendent d'instal·lar-se en un nou edifici preparat per acollir el material del Centre Documental de la Memòria Històrica de Salamanca.\nSergi i Octavi Centelles van rebre diverses ofertes per part d'entitats socials, inclosa la Generalitat de Catalunya, particulars i empreses de subhastes, però van declarar haver acceptat l'oferta del Ministeri per considerar que oferia un millor projecte expositiu i una major difusió de la seva obra. No va ser aquesta l'oferta més alta, segons el portaveu de la família, Joaquín D. Gasca. Per la seva part, l'oferta de la Generalitat catalana no va arribar a mig milió d'euros. Gasca va assenyalar que, a més, el projecte museístic que aportava la Generalitat era inconcret, poc adequat per a una de les grans figures del fotoperiodista.\nQuan es va vendre l'arxiu fotogràfic a Cultura es va firmar una acta notarial en què se senyala que una de les “condicions expresses per a la transmissió de la propietat del fons a l'Administració General de l'Estat és la permanència definitiva, conjunta i indivisible dels documents al Centre Documental de la Memòria Històrica de Salamanca”. Una altra de les condicions de la venda al Ministeri de Cultura, fou la difusió internacional del fons, format per 12.513 negatius i 928 plaques de vidre.\nSegons Sergi, un dels germans Centelles, la Generalitat els va enganyar en obrir el 2009 un expedient per incorporar l'arxiu com a bé d'interès cultural mentre negociaven amb el Ministeri, la qual cosa fou considerada pels fills del fotògraf com “un intent d'espoli, com el que vam patir el 1939”.\nEl 4 de març de 2010, en un acte a Barcelona, a la Universitat Pompeu Fabra, els germans Centelles van explicar que a més de l'expedient, el tracte inapropiat del subdirector general d'Arxius, Ramon Alberch els va portar a prendre la decisió de vendre l'arxiu a l'Estat i no a la Generalitat. Els germans Centelles neguen qualsevol contacte posterior amb el Departament de Cultura de la Generalitat, perquè en cas d'haver-hi hagut converses es podria haver parat l'acord final.\nEl juliol de 2010, a instàncies de l'Ajuntament, es va destapar a Barcelona una placa commemorativa a la façana de l'edifici en què el fotògraf va instal·lar el seu estudi, al barri de Sant Gervasi. Octavi Centelles va declarar que la majoria dels escenaris de les fotografies que va fer el seu pare “són de Barcelona i reflecteixen la història i la vida de la ciutat”, i que si les negociacions sobre la ubicació de l'arxiu s'haguessin fet amb l'Ajuntament de Barcelona, el llegat estaria a la ciutat i no s'hauria de justificar.\nL'Institut de Cultura de l'Ajuntament barcelonès va mantenir converses per exposar l'obra del fotògraf al castell de Montjuïc, on finalment ha tingut la seu l'entitat Memorial Democràtic. El projecte expositiu no va veure la llum per falta de finançament a causa de la crisi econòmica. En l'acte celebrat a la Universitat Pompeu Fabra, amb assistència dels germans Centelles, el 5 de març de 2010, aquests van afirmar que havien refusat una oferta de l'Ajuntament de Barcelona per instal·lar al castell de Montjuïc una exposició permanent amb l'obra del seu pare, i Octavi va dir que el lloc “està ple de canons i lluny del centre”. El delegat de Cultura del consistori barcelonès, Jordi Martí, ha reconegut que hi va haver converses per tal d'aconseguir que part del fons de Centelles es quedés a la ciutat, al castell o un altre lloc.\nEl Centre Documental de la Memòria Històrica (CDMH), amb seu a Salamanca, va rebre l'últim fons de fotografia publicitària i industrial d'Agustí Centelles el 18 de desembre de 2011. Aquest arxiu està format per més de 10.000 instantànies, de les quals 7.000 negatius han estat cedits pels hereus del fotògraf, en règim de dació al Ministeri de Cultura espanyol per a la seva custòdia, de manera única, permanent i indivisible en el CDMH.\nEls fons de fotografia publicitària d'Agustí Centelles reuneix treballs desenvolupats a partir de 1947 i fins a la dècada dels 80. Després de la Guerra Civil, Centelles va passar 8 anys exiliat a França, i de retorn a Espanya fou jutjat i inhabilitat com a fotoreporter. No va poder tornar a exercir el fotoperiodisme i va treballar per empreses i agències de publicitat, a més de retratista. Com a retratista destaquen els seus treballs amb el pintor Salvador Dalí, el tenor Hipólito Lázaro, el ciclista Federico Martín Bahamontes, el torero mexicà Carlos Arruza i el músic Xavier Cugat.\nA febrer de 2010 els fills del fotògraf Agustí Centelles iniciaren una bateria de reclamacions per la pirateria de fotos del seu pare, mort el 1985. Van reclamar als testimonis de Jehovà 60.000 euros per publicar, el 1994 a la seva revista Atalaya, la foto d'una dona plorant de genolls davant del cadàver del seu marit mort en els bombardejos feixistes de Lleida el 1937, uns personatges que eren els pares del periodista Josep Pernau. La revista va reproduir milions d'exemplars en una edició que es va arribar a traduir a 115 idiomes. Encara que la reclamació de 60.000 només corresponia a la difusió de la revista a Espanya. Es va calcular que el 1994 els drets de la difusió d'una fotografia com aquella hagués suposat 500.000 pessetes. Els testimonis de Jehovà havien adquirit una còpia de la fotografia al servei de reprografia de l'antic Institut Municipal d'Història de Barcelona per 6.000 pessetes. Els Centelles es van assabentar del cas per un ex membre del grup religiós. Segons Sergi Centelles l'albarà de venda especificava que se cedia la imatge, mai els drets de difusió. Els germans Centelles també van contactar amb un bufet d'advocats per demandar a l'editora de la revista als Estats Units.\nEls hereus d'Agustí Centelles van emprendre també accions contra l'editorial Espasa Calpe per reproduir fotografies sense citar-lo durant 50 anys, a la Fundación Francisco Franco i a Ediciones Susaeta. Els drets d'explotació van seguir vigents fins al 2011, i els germans Centelles es van queixar del fet que l'obra del seu pare estava sent mal utilitzada en benefici d'empreses i entitats, i ells volies decidir on es publicaven i amb quins fins.\nVendes i subhastesModifica\nEl 16 de desembre de 2009 va tenir lloc a la Sala Soler i Llach de Barcelona una subhasta en la que una desena de còpies vintage foren adquirides per 12.300 euros pel Ministeri de Cultura, que va fer valer el dret de tanteig. Entre les imatges subhastades estaven dues de les més famoses de l'autor, la d'uns guàrdies d'assalt disparant fusells parapetats rere un cavall mort, de 1936, i la d'una mare que plora la mort d'un fill en un bombardeig a Lleida, de 1937. La primera es va vendre per 3.500 euros i la segona per 1.600. Segons els responsables de la sala, el muntant pel qual s'havien adquirit les imatges, entre els 700 i els 3.500 euros, havien estat els habituals en vendes anteriors, i no s'havien incrementat per la polèmica del trasllat de l'arxiu Centelles a Salamanca.\nDavid Balsells, conservador de fotografia del Museu Nacional d'Art de Catalunya, MNAC, present en aquesta subhasta, va explicar que l'Estat va exercir el dret de tanteig en representació de les diferents entitats que han mostrat interès per tenir les imatges. Després els reparteix i cadascun dels centres ha de pagar el preu aconseguit. A més de les imatges de Centelles, aquell dia es van subhastar 80 lots més que van assolir un valor d'uns 90.000 euros. El MNAC estava interessat en una quinzena de fotografies, entre elles diverses de Centelles però cap Capa. La fotografia més cara de la subhasta va ser “Nostàlgia”, d'Antoni Arissa, que va assolir els 7.500 euros, i que també es va quedar l'Estat.\nEl 10 de febrer de 2010 els germans Octavi i Sergi Centelles venien cinc fotografies del seu pare Agustí per 6.900 euros. Els diners es van destinar a Metges Sense Fronteres i la seva campanya d'ajuda a les víctimes del terratrèmol d'Haití. Els germans van expressar la seva “decepció” pel baix preu. Les cinc fotografies van ser adquirides per dos compradors privats que van pujar per telèfon durant la subhasta, realitzada a la Sala Soler i Llach de Barcelona.\nEntre el 3 i el 4 de març de 2010, a la Sala Balcli's de Barcelona, es van subhastar 83 imatges de Centelles sobre la Guerra Civil, de les que només se'n van vendre 29, per un total de 26.075 euros, adquirides per col·leccionistes particulars. Aquestes imatges les havia comprat 16 anys abans als Encants de Barcelona Cristina Vinyals, que les va adquirir en reconèixer en elles als presidents de la Generalitat Companys i Macià. Vinyals les va posar en venda perquè se li va “encendre el llum” en esclatar la polèmica per la venda de l'arxiu Centelles. Cristina Vinyals les va escanejar totes però no es va quedar amb cap de les fotografies de Centelles.\nEl valor d'aquelles còpies era, segons va dir Sergi Centelles, de 800 a 1.000 euros. A la subhasta van anar sortint lots a partir de dues fotografies, des de 400 euros la més barata. S'havien tirat a mitjans dels anys 70 com a part del material del llibre Anys de mort i esperança, editat per Editorial Blume el 1979, amb textos d'Eduard Pons Prades. Totes les imatges comprades per Vinyals als Encants de Barcelona figuren en aquest llibre, i al revers tenien la numeració que se'ls donava al volum, i les marques i mesures de l'alçada i l'amplada per a la seva reproducció.\nDarrere d'algunes còpies del feix de fotografies que Cristina Vinyals va comprar als Encants i que va col·locar a l'àlbum, s'havia estampillat “Fotografía Industrial Centelles. Av. Genmo. Franco, 379. Paseo de Gracia-Vía Layetana. Tel. 2285273”. En part dels reversos hi havia anotacions i comentaris manuscrits de l'autor que les singularitzaven i haguessin pogut incrementar el seu valor de subhasta. Entre les imatges venudes a la Sala Balcli's figuraven les anotades com "vida quotidiana", "empreses col·lectivitzades", "front de Teruel", "barricades", "una avioneta anunciant l'Olimpíada Popular", "víctimes de bombardejos" o "declaració de la República Catalana per Macià".\nAgustí Centelles és el més destacat fotoperiodista espanyol dels anys 30 del segle XX. Va ser el tercer fotògraf espanyol en utilitzar una càmera Leica de pas universal que li va permetre realitzar un tipus de fotografia diferent. Abans de la Guerra Civil espanyola buscà sintetitzar en imatges d'impacte la notícia que fotografia.\nA partir de l'aixecament militar i la revolta popular de juliol de 1936, en les seves fotos, sota l'aparença d'un simple testimoni de presència en estat pur, la seva estètica acaba posant-se al servei d'una causa. Les fotos de guàrdies d'assalt, les de milicians acompanyats de les seves dones i joves sortint cap al front d'Aragó, les condicions del front... i després les fotos del camp de concentració de Bram, es converteixen en símbols que semblen documents.\nCentelles treballava per lliure, sense que figurés el seu nom en els treballs publicats fora d'Espanya. La seva imatge de tres guàrdies d'assalt disparant rere d'uns cavalls morts a Barcelona el 19 de juliol va ser portada de France Soir i Newsweek.\nCentelles és un dels pioners del fotoperiodisme modern, amb una gran intuïció per a la notícia i del sentit de la imatge. Tenia disposició i traça en condensar l'atmosfera d'una escena o construir una imatge descriptiva. Tenia capacitat de síntesi, preveia la notícia, s'anticipava al gest... i es va mantenir en primera línia de perill.\nLes fotos d'una dona plorant el seu marit mort i una mare el seu fill després d'un bombardeig feixista a Lleida el 1937 s'han convertit en un clàssic de la denúncia de la barbàrie, són imatges a la vegada dramàtiques i espectaculars, però amb dimensió èpica, i amb la passió que s'ha atribuït el reporter espanyol per damunt de Capa, amb el que sovint se'l compara.\nLa generació pre-Leica dominada a Barcelona per Merletti, Puig Ferrant, Pérez de Rozas, Claret, Maymó o Brangulí no engrescava Centelles, que en la seva estada a El Día Gráfico va formar-se una gran cultura visual en repassar quantitats ingents de fotografies dels més cèlebres fotògrafs internacionals del moment. Centelles opta per captar els personatges en actituds naturals i espontànies, en composicions menys estàtiques, optant per grafismes més contundents i tractaments més raonats de la llum. El mateix Agustí Centelles va explicar: “m'adonava que el reportatge gràfic de llavors era molt amanerat i estètic i a mi això no m'agradava. Jo sentia la necessitat de reflectir una cosa més viva”.\nEn tornar a Barcelona després de la Guerra Civil espanyola i l'internament en camps de concentració ja no pogué treballar de fotoperiodista per ser considerat enemic del règim, i a partir de 1946 es va dedicar a la fotografia industrial i publicitària, fent treballs per Anís del Mono o Chupa Chups, entre altres empreses.\nEntre març i abril de 2010 la Biblioteca de Catalunya va acollir una petita mostra amb el títol “L'últim Centelles”, amb un fotomuntatge, “Homenatge català a Karl Marx”, original d'Agustí Centelles datat en 1983, dos anys abans de la seva mort. Aquest material va ser donat a la Biblioteca de Catalunya per l'historiador Ricard Vinyes, el 10 de desembre de 2009, en plena polèmica per la venda de l'arxiu Centelles al Ministeri de Cultura. El fotomuntatge de la mostra de la Biblioteca de Catalunya es va acompanyar de publicacions sobre el fotoperiodista català.\nVinyes comenta que realitzava una investigació sobre periodistes d'abans de la Guerra Civil quan li van presentar a Centelles. Segons Vinyes, els dos eren militants del PSUC i va demanar al fotògraf una col·laboració especial per al centenari de Marx, tema estrella de la Festa del Treball de 1983. Mitjançant la tècnica del fotomuntatge, en voga durant els anys 30, el rostre de Marx al centre està rodejat pel retrat de nou comunistes històrics catalans com Rafael Vidiella, José del Barrio, Estanislau Ruiz o Joan Comorera. El muntatge fa 150 per 100 centímetres.\nTot i que l'arxiu Centelles anava cap a Salamanca, el MNAC, situat a Barcelona, va obrir el maig de 2012, dues noves sales, dins l'àmbit de la col·lecció d'art modern, dedicades a la fotografia d'Agustí Centelles i altres autors com Emili Godes, Pere Català Pic, Josep Maria Massana, Josep Lladó, Antoni Arisa i Gabriel Casas.\nDe Centelles poden veure's 24 imatges corresponents al 19 de juliol de 1936 a Barcelona i de mesos següents al front d'Aragó, i unes altres 15 fotografies del camp de concentració del Bram, on va estar entre març i setembre de 1939. Entre el material de Centelles hi ha còpies d'època i positivats per l'autor que daten de 1976. Aquestes imatges foren adquirides pel museu entre 2010 i 2012, en diferents subhastes.\nA principis de 2011 es va celebrar una exposició sobre l'obra de Centelles al MoMA de Nova York, i a l'octubre de 2011 altres mostres a les universitats de Colúmbia i Yale.\n↑ Necrològiques «Esquela i glossa d'Agustí Centelles» (en castellà). La Vanguardia, 02-12-1985, p.16 [Consulta: 8 juny 2015].\n↑ 2,0 2,1 «Una muestra traerá el legado de Agustí Centelles a Valencia». Las Provincias, 01-12-2009.\n↑ «Sinde diu que seria "un gran plaer" dipositar una còpia de l'arxiu Centelles a Barcelona». Europapress. Agencia Europa Press, 01-12-2009.\n↑ Agustí Centelles: fotògraf en temps de guerra, VilaWeb, 8 de novembre 2006.\n↑ París situa Agustí Centelles entre els grans fotògrafs de guerra internacionals, El Punt, 5 de juny 2009.\n↑ (castellà) Todas las vidas de Agustí Centelles, e-Barcelona, 2 de novembre 2006.\n↑ (castellà) Una gran exposición en Barcelona reivindica la figura del fotoperiodista Agustí Centelles, El Mundo, 7 de novembre 2006.\n↑ (castellà) Agustí Centelles, Festival Internacional Cervantino.\n↑ «EL GOVERN ESPANYOL COMPRA EL FONS FOTOGRÀFIC D'AGUSTÍ CENTELLES I SE L'EMPORTA A SALAMANCA». Ràdio Catalunya, 29-11-2009.\n↑ «El govern espanyol compra el fons fotogràfic d'Agustí Centelles per emportar-se'l a Salamanca». El Punt, 29-11-2009.\n↑ «El Ministerio de Cultura compra el archivo fotográfico de Centelles por 700.000 euros». Levante-EMV, 29-11-2009.\n↑ 12,0 12,1 12,2 12,3 12,4 12,5 12,6 Garsán, Carlos. «La maleta de fotografías de la República que escapó de las manos de Franco». ValenciaPlaza, 15-02-2017.\n↑ Aragay, Ignasi «Presoner de l'exili». Avui, 14-06-2010 [Consulta: 3 desembre 2012].\n↑ «El Gobierno compra el archivo de Agustí Centelles y lo guardará en Salamanca» (en castellà). El Mundo, 01-12-2009.\n↑ «Condol per la mort de Josep Pernau». Generalitat de Catalunya, 14-11-2011. [Consulta: 16 gener 2013].\nVVAA, Agustí Centelles. El camp de concentració de Bram, 1939, Generalitat de Catalunya, Barcelona, 2010\nCentelles, Agustí, Diario de un fotógrafo, Península, Barcelona, 2009\nBalsells i Solé, David et alt, La Guerra Civil espanyola : fotògrafs per a la història, Museu Nacional d'Art de Catalunya, 2001, ISBN 84-8043-083-4\nTerré Alonso, Laura Begoña, Introducción a la historia de la fotografía en Cataluña, Lunwerg Editores, Barcelona, 2000 ISBN 84-7782-684-6\nCentelles, Agustí, Agustí Centelles : la lucidez de la mejor fotografía de guerra, T.F. Editores, Alcobendas, 1999 ISBN 84-95183-22-6\nBalcells, A; Fontcuberta, J; Green, J, Agustí Centelles (1909-1985): fotoperiodista, Fundació Caixa de Catalunya, Barcelona, 1988\nPons Prades, Eduard, Anys de mort i esperança, Editorial Blume, Barcelona, 1979\nArticles de DiariModifica\n“Sis fotos d'Agustí Centelles de la Guerra Civil surten a subhasta per 600 euros cada una”. Ara (15 novembre 2012)\nCasasús, Josep Maria. “Centelles reivindicat”. El Punt Avui (22 octubre 2012)\nMontañés, José Ángel. “El Centelles más auténtico”. El País (26 setembre 2012)\n“La Fundación Vila Casas reconstruye los años 30 en torno a 110 fotografías de Centelles”. La Vanguardia (25 setembre 2012)\n“La familia de Agustí Centelles inicia los contactos con el Ayuntamiento de Salamanca para promover actividades conjuntas” La Vanguardia (25 juny 2012)\n“Octavi Centelles diu que la Generalitat es vol quedar l'arxiu del seu pare amb trampes polítiques”. Ara (23 juny 2012)\n“El juez desestima la demanda de los Centelles contra los testigos de Jehová”. La Vanguardia (18 juny 2012)\nAlós, Ernest. “Un juez desestima la demanda de los hermanos Centelles contra los Testigos de Jehová”. El Periódico (18 juny 2012)\n“Los Centelles inician la reclamación europea contra los testigos de Jehová”. La Vanguardia (6 juny 2012)\n“El MNAC abre salas dedicadas a Agustí Centelles”. La Vanguardia (25 maig 2012)\n“Hallan fotos inéditas de Centelles donde aparece capa tras Hazaña y Negrín”. La Vanguardia (19 maig 2012)\n“El último fondo de Centelles llega a Salamanca”. El País (17 desembre 2011)\n“El último fondo fotográfico de Agustí Centelles llegará este sábado a Salamanca”. La Vanguardia (16 desembre 2011)\n“El hijo de Centelles no hablará con la Generalitat porque les mintieron y engañaron”. La Vanguardia (4 agost 2011)\nConstenla, T; Junquera, N. “Centelles, atado a Salamanca”. El País (29 juliol 2011)\n“Els fills de Centelles volen que l'arxiu fotogràfic es quedi a Salamanca”. Ara (21 juliol 2011)\n“Los hijos de Centelles reclaman 90.000 euros a los Testigos de Jehová por usar sin permiso una foto de su padre”. El Periódico (24 abril 2011)\nPérez Pons, Mercè. “Placa para Centelles”. El País (16 juliol 2010)\nAlós, Ernest. “La subhasta de Centelles”. El Periódico (4 juliol 2010)\nFarré, Natàlia; Alós, Ernest. “La Generalitat renuncia a comprar fotos de Centelles para el MNAC”. El Periódico (5 març 2010)\nMontañés, José Ángel. “Los Centelles se explican”. El País (5 març 2010)\nFarré, Natàlia. “El Reina Sofía y el MNAC se reparten diez Centelles”. El Periódico (24 gener 2010)\nCendrós, T; Tramullas, G. “El caso Centelles sigue abierto”. El Periódico (15 desembre 2009)\nJunquera, Natàlia. “Bienvenidos al tesoro Centelles”. El País (9 desembre 2009)\n“La maleta de Centelles”. El País (2 desembre 2009)\nLeica, fabricant de la càmera emprada per Centelles\nVisions de Guerra i de Reraguarda, revista fotogràfica quinzenal\nCol·lecció de les imatges de Centelles\nArticle en francès al diari L'Humanité\nGaleria de fotos d'Octavi Centelles\nLa maleta d'Agustí Centelles: història d'un objecte exiliat i MNAC\nBlog d'Octavi Centelles\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Agustí_Centelles_i_Ossó&oldid=21178728»\nLast edited on 19 maig 2019, at 06:59


'Contamón', primer festival de contacontes de la ciutat de València, arriba al Centre del Carme\n‘Contamón’, primer festival de contacontes de la ciutat de València, arriba al Centre del Carme\nEls dies 20 i 21 de desembre, el públic familiar podrà gaudir de dues jornades intenses de tallers i contacontes que recuperen la tradició valenciana | Tancarà el festival l'actuació de Dani Miquel amb el seu repertori de cançons populars\nEl Centre del Carme Cultura Contemporània presenta ‘Contamón‘, el primer festival de contacontes de la ciutat de València, un certamen íntegrament en valencià en què reivindicar la tradició oral.\nEls dies 21 i 22 de desembre, el Centre del Carme s’omplirà de màgia de la mà d’algunes i alguns del millor contacontes valencians: Dani Miquel, Almudena Francés, Laia Serna, Jauría, Domingo Chinchilla, Felip Kervarec, l’Esglai Teatre, Andrea Ríos i Rebombori Cultural, entre altres.\nEl contacontes és part de la història valenciana, vehicle per excel·lència de la tradició oral. Tradicionalment, les xiquetes i xiquets han gaudit de contes, llegendes i històries d’aquesta terra, històries plenes de criatures i personatges que no haurien de resultar-los estranyes.\n‘Contamón’ és un projecte de Prosa Elástica amb la col·laboració del Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana, i promoguda per la secció de política lingüística i multilingüisme de la Conselleria d’Educació, Cultura i Esport, a través de les seues ajudes al foment del valencià.\nEl festival oferirà, a més d’un extens programa de contacontes, tallers infantils de creació de personatges i de titelles; un homenatge al contacontes Llorenç, difunt recentment; un reconeixement al docent destacat d’enguany, Pedro Cifuentes, per la seua aposta per divulgar la història a través del còmic, i les inconfusibles cançons populars de Dani Miquel.\nEl director del Centre del Carme, José Luis Pérez Pont, ha assenyalat que «‘Contamón’ s’emmarca dins del nostre projecte de mediació i educació i del nostre programa CCCContes, que s’ha consolidat com una acció d’activació cultural dirigida a públic familiar. Una proposta que permet a les xiquetes i xiquets acostar-se al centre i apropiar-se de l’espai en aquests recorreguts pel Centre del Carme a través dels contes».\nPérez Pont ha destacat que «el Centre del Carme és un espai obert a les diferents manifestacions de la nostra cultura contemporània, i en aquest sentit, a més de les arts visuals, cinematogràfiques, musicals o escèniques té cabuda també la literatura i la recuperació de la nostra tradició oral, a través d’adaptacions de contes populars portats a la contemporaneïtat». «Es tracta de relats que transmeten valors de convivència, respecte, igualtat de gènere, i molts altres sabers que estan en la línia d’aquest centre com un espai inclusiu i integrador», ha afegit.\nLa jornada de dissabte s’iniciarà a partir de les 10.30 hores amb el taller de creació de personatges de contes. A continuació, Jauría Teatre oferirà una proposta introspectiva sobre els contes dels Germans Grimm i el Romanticisme amb molta teatralitat i bon humor. Un homenatge afectuós al narrador que ocupava les places de pobles i ciutats.\nAmarito serà la guia de viatge que portarà les xiquetes i xiquets per la novel·la d’AntoinedeSaint-Exupéry ‘El xicotet príncep’.\nFelip Kervarec oferirà ‘Contes de maleta’. La rateta Giberta és una gran col·leccionista. En les seues maletes es guarden els seus tresors xicotets i grans, i cada tresor té una història\nAmb ‘La casa de Carmeta’, Almudena Francés combinarà els contes tradicionals amb els àlbums il·lustrats, les endevinalles i la poesia.\nRebombori Cultural oferirà una història sorprenent a cavall entre la realitat i la fantasia en el contacontes ‘La història interminable’, un homenatge al clàssic de Michael Ende, adaptat per a les i els més menuts.\nDomingo Chinchilla tancarà la jornada de dissabte amb el seu espectacle ‘Històries que conten’ per a públic adult, perquè l’edat no està renyida amb la capacitat per a gaudir d’una bona història.\nDiumenge s’invitaran també els i les xicotetes a crear els seus propis titelles per a donar pas a una de les actuacions més esperades. Els contes per a tota la família de Laia Serna, una veu amb nom propi de contacontes de la mà de Rebombori Cultural.\nA més, la motxilla d’Andrea Belmont està plena d’històries que cobraran vida la vesprada de diumenge.\nPremis, homenatges i cançons\nAl llarg del festival es lliuraran diversos premis tant a l’alumnat dels centres que han participat en el concurs ‘Un Carme de contes’ com al professorat.\nDiumenge, a les 12.30 hores, es concedirà a Pedro Cifuentes el Premi al Professor Destacat per la seua tasca docent al territori valencià l’any 2019, amb la col·laboració de l’editorial Edelvives.\nDiumenge, a les 18.30 hores, s’oferirà un homenatge al contacontes valencià Llorenç Giménez, recentment difunt i recordat com un ‘mestre de la paraula’ i un referent en la recuperació de la tradició oral valenciana.\nDe professió mestre, es va dedicar també a escriure històries i va divulgar el valencià a través de l’ofici de contacontes. Per al record deixa llibres com ‘Els acudits de Llorenç’, ‘El secret de les cinc llegendes’ i ‘El fantasma dels ulls blaus’.\nProfessionals de l’àmbit de la cultura i l’educació participaran en aquest homenatge, com ara Domingo Chinchilla, contacontes; Núria Sendra, editora d’Edicions del Bullent; Josep Daràs, bibliotecari, i Mercè Viana, escriptora.\nLa cançó popular està present també en el festival de la mà de Dani Miquel, que tancarà la trobada. Els concerts són una gran festa compartida, una trobada en què totes i tots, xicotets i grans, són partícips i protagonistes. Dani Miquel oferirà temes populars del cantacançons a més de grans èxits que recuperen les cançons tradicionals del carrer per a jugar i passar-ho bé amb les xiquetes i xiquets.\nEl CCCContes no s’acomiada amb aquest festival; la programació de contacontes del Centre del Carme dirigida a públic familiar continuarà aquest Nadal amb històries noves i increïbles.\nTemas: Almudena FrancésAndrea RíosCentre del Carme Cultura ContemporàniaConsorci de Museus de la Comunitat ValencianacontacontesContamónDani MiquelDomingo ChinchillaFelip KervarecJauríal'Esglai TeatreLaia SernaProsa ElásticaRebombori cultural


Antich assegura que els tècnics veuen viable la desviació del torrent\n26 febrer 2021 11:09\nEl president del Govern va descartar la construcció de l'autopista\nMargalida Fuster | 24 octubre 1999\nEl president del Govern balear, Francesc Antich, va assegurar que la Conselleria de Medi Ambient està estudiant una solució definitiva al problema de les inundacions i que els tècnics apunten a la possibilitat que el desviament del torrent de sa Cabana és el més viable. Així ho va expressar el president Antich a la seva visita oficial que va realitzar a Manacor amb la finalitat de mantenir una reunió de feina amb la corporació municipal. Antich també va estar acompanyat pel director general de Recursos Hídrics, Antoni Rodríguez; el director general d'Obres Públiques i Transports, Joaquim Rodríguez, i el gerent del Servei Ferroviari de Mallorca, José Antonio Santos.\nUna vegada es va haver acabada la reunió amb el consistori en ple, el president Antich i el batle de Manacor, Miquel Riera, varen informar els mitjans de comunicació sobre el contingut d'aquestes reunions.\nAntich va explicar que «aquestes visites als distints municipis es basen en l'interès comú d'intentar coordinar el treball de totes les institucions».\nEls temes que més es varen debatre foren, en primer lloc, trobar una solució viable per tal d'evitar inundacions a causa del desbordament del torrent de sa Cabana. En segon lloc, es va parlar de la millora del transport públic i la reimplantació de les línies del ferrocarril, seguint la modificació del Pla de carreteres, rebutjant la construcció d'autopistes i la implantació de l'ecotaxa turística a partit de l'any 2000. Pel que fa al desviament del torrent, Antich va manifestar que «la Conselleria de Medi Ambient està treballant en una solució definitiva amb la finalitat d'evitar més inundacions».


Hotel Casavilla Rawang Kuala Lumpur Malàisia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNo 2, Jalan Bintang, Rawang, Kuala Lumpur, Malàisia, 48000 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Hotel Casavilla Rawang?\nMés informació sobre Hotel Casavilla Rawang\nDissenyat tant per oci com per negoci, Hotel Casavilla Rawang està situat idealment a Rawang; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. No és menys excepcional el fàcil accés que té l'hotel a les incontables atraccions i llocs d'interès de la ciutat com Parc del Templer.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Kuala Lumpur. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, Zones públiques amb Wi-Fi, habitació familiar, servei de bugaderia són només algunes de les comoditats que fan que Hotel Casavilla Rawang sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), aire condicionat, servei de despertador, escriptori per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Hotel Casavilla Rawang és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Kuala Lumpur.\nTorres Petrones - 23,4 km\nKuala Lumpur City Centre (KLCC) - 23,61 km\nCoves Batu - 14,49 km\nPavilion KL - 24,33 km\nAquaria KLCC - 23,92 km\nPetaling Street - 23,84 km\nTemple Thean Hou - 25,56 km\nCentre Comercial Mid Valley Mega - 25,44 km\nTemple Sri Maha Mariamman - 23,87 km\nSuria KLCC - 23,51 km\nPerigi Tujuh - 4,47 km\nRawang Memorial Park - 4,72 km\nParc del Templer - 5,02 km\nPasar Malam Bukit Sentosa Night Market - 8,91 km\nEscola Pública Selayang - 10,04 km\nEstadi Majlis Perbandaran Selayang - 11,24 km\nBosc d'Oci Sungai Tua - 13,29 km\nJinjang - 14,45 km\nCoves Batu - Temple Hindú - 14,65 km


Aquest projecte ens ha facilitat la concentració en les persones que per motiu de l\_’edat tenen cada cop més dificultats per treballar a l\_’agricultura. També ens ha permès de treballar un nou perfil de treballador, el «Mentor agrícola», que facilita la gestió humanista de les relacions laborals. El projecte permet de veure l\_’edat com un valor afegit a la persona i no com una limitació.\nS\_’inicia el procés amb la derivació de les persones usuàries més grans de 45 anys i demandants de feina agrícola per part dels tècnics de les entitats socials i d\_’inserció de Lleida a l\_’FPS per a la participació en el programa. L\_’FPS realitza una entrevista d\_’acollida al programa a totes les persones derivades i els n\_’explica les característiques.\nEs realitzen diagnòstics sociolaborals. Del resultat de l\_’entrevista, s\_’han establerts itineraris personalitzats que contemplen diversos tipus d\_’accions d\_’orientació, tallers i formacions professionals, i es finalitza el procés d\_’inserció amb les accions de contingut i seguiment de les relacions laborals.\nCal destacar la formació específica d\_’aquest programa:\nBones pràctiques en la recol·lecció de fruita i hortalisses\nConductor i manteniment de maquinària agrícola\nMòdul Responsable Equip de treball (mentor agrícola). Nou perfil professional dirigit a l\_’orientació i lideratge dels equips de treball (comunicació, resolució de problemes, dinamització, eines d\_’orientació i mètodes didàctics). Com a part de la formació s\_’inclou un període de pràctiques.


Presentació de la Fundació Alchimia Solidària- Alchimiaweb\nPresentació de la Fundació Alchimia Solidària\nLogo Alchimia Solidària\nFa temps que el model polític, social i econòmic que mou el món es diu Capitalisme. També fa temps que necessitaria una profunda revisió. De fet, un dels seus pilars hauria de ser la Responsabilitat Social Corporativa o Responsabilitat Social Empresarial, que es defineix com el compromís d'una empresa amb les necessitats socials, mediambientals i empresarials del seu entorn, implicant voluntària i solidàriament. Vaja, que si entre tots els que podem, ajudem a millorar la situació personal dels més desfavorits, tots probablement serem més feliços.\nSom conscients que hi ha molta gent que es troba en serioses dificultats per poder viure el present en condicions dignes, i volem aportar el nostre granet de sorra per ajudar en tot el que ens sigui possible. D'aquesta manera, va sorgir la idea de destinar part dels beneficis de la nostra empresa a ajudar la gent més necessitada de la nostra comarca, l'Alt Empordà.\nEn aquest sentit, vam decidir crear una plataforma que ens permeti donar suport a projectes socials, mediambientals, culturals i esportius, així com també donar suport a iniciatives que vagin orientades a l'estudi de les propietats medicinals i la situació legal de la planta Cannabis Sativa ... Així neix la Fundació Alchimia Solidària.\nL'any 2013 vam col·laborar en alguns projectes entre els què destaquem el presentat per l'Associació ADONA'T, on hem bolcat els principals esforços. L'associació ADONA'T treballa per tal de donar poder a dones de la comarca de l'Alt Empordà amb risc d'exclusió social i / o que estan en una situació de crisi vital, donant prioritat a aquelles que són mares. Durant el 2013, Adona't ha donat suport a 43 dones.\nAltres projectes recolzats per la Fundació Alchimia Solidària\nProducció del disc "Després de les Cendres": Alchimia Solidària col·labora amb la gent de l'Associació Empordà Music a l'edició d'un CD, la venda ha anat en benefici dels afectats per l'incendi del mes de juliol de 2012 a la comarca del Alt Empordà.\nEsponsorització d'un equip de running: Alchimia Solidària ha volgut donar suport a Juan Diego, Pau i Xavi amb l'objectiu que puguin practicar les curses de muntanya i d'aquesta manera difondre el missatge de solidaritat.\nAjuda en la compra de material mèdic a l'Associació COR FI - Associació Alt Empordanesa de prevenció i ajuda de les malalties del cor.\nFesta del Grafisme de Portbou: Alchimia Solidària dóna suport a aquest esdeveniment anual que vol qüestionar el model actual de la comunicació gràfica, marcada externament per una concepció molt lligada a l'elitisme, el consum i l'ésser cool. Un model immers en un ritme frenètic i a la dictadura del dia a dia, que impedeix la reflexió, la investigació i la innovació.\nL'altra realitat del cànnabis: Alchimia Solidària dóna suport a aquest treball de recerca basat en la investigació científica sobre els components actius del cànnabis i les seves aplicacions terapèutiques.\nFundació ICEERS. Estudi científic Cannabis: Alchimia Solidària dóna suport a ICEERS en l'estudi sobre salut i qualitat de vida en usuaris medicinals de cànnabis.\nF.A.C. (Federació d'Associacions cannàbiques): Alchimia Solidària col·labora amb Martín Barriuso en la seva campanya d'intervenció política en pro de la normalització de la marihuana.\nD'altra banda volem afegir que destinarem el 5% del benefici que generi cada compra realitzada a alchimiaweb.com a tirar endavant els projectes que està desenvolupant la Fundació Alchimia Solidària.\nSi voleu saber una mica més podeu consultar la nostra filosofia visitant la nostra web, on podreu llegir el manifest fundacional i seguir els projectes que anem desenvolupant.\nMoltes gràcies per ajudar-nos a fer possible aquest projecte, que no és només d'Alchimia, sinó que és un projecte de tots, direcció, treballadors, clients, amics i en definitiva tots els que ens ajudeu per activa o per passiva a tirar endavant cada dia.\n09-03-2014 Alchimia news\nAlchimia 15è aniversari ( 2001-2016 )\n1era conferència sobre l'ús terapèutic del cànnabis a Figueres\nJornada de presentació "Observatorio Español de Cannabis Medicinal" a Madrid\nComentaris a “Presentació de la Fundació Alchimia Solidària” (0)\nVols donar la teva opinió sobre "Presentació de la Fundació Alchimia Solidària" o preguntar sobre aquest post?


Wikiloc | Ruta les Preses- St. Esteve d'en Bas - Hostalets d'en Bas - Joanetes - Les Preses (camping Natura)\nles Preses- St. Esteve d'en Bas - Hostalets d'en Bas - Joanetes - Les Preses (camping Natura)\nPaula i Joan\n64 35 6\nPaula i Joan Tots els drets reservats\nVista 69 vegades, descarregada 23 vegades\nSortim del càmping en direcció Sant Esteve d'en Bas. Aquest tram és del carrilet i vas paral·lel a la carretera. Un cop a St Esteve has de girar a la dreta, per anar fins a Hostalets. Deixant Hostalets a l'esquerra (cal fer-hi una volteta perquè el poble és molt bonic) continues per la carretera poc transitada (C-153). A mà esquerra passaràs una petita ermita. Un cop a can Trona gires a l'esquerra direcció Joanetes, on comença a fer pujada. Abans d'arribar al poble gires a la dreta (carretera amb baixada) fins que vas a parar a sota el pont dels cotxes, on aleshores has d'anar a l'esquerra. Continues recte i després de la Cooperativa el segon trencall a mà dreta. D'aquí ja vas a parar a Les Preses\nHola, ha trobat interessant aquesta ruta les Preses- St. Esteve d'en Bas - Hostalets d'en Bas - Joanetes - Les Preses (camping Natura) https://ca.wikiloc.com/rutes-btt/les-preses-st-esteve-den-bas-hostalets-den-bas-joanetes-les-preses-camping-natura-20144196 Salutacions, Wikiloc - Rutes del Món\nLa vaig fer juntament amb Paula i Joan\nDemana a Paula i Joan que t'afegeixi com a company a aquesta ruta\nSegueix a Paula i Joan i descobreix noves rutes!


Brangus - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nBrangus és una raça de bestiar boví originària dels Estats Units a principis del segle xx. Els primers creuaments es van començar a fer des de 1912 La raça té en la seva composició genètica 3/8 de raça brahman i 5/8 de raça angus, és a dir 37,5% i 62,5% respectivament.\nBrangus vermell, molt habitual en el Carib i zones baixes dels Estats Units\nBrangus vermell o colorit és una raça de bestiar boví resultant de l'aparellament entre vaques angus i toros brahman negres.\nAquesta raça va veure la llum durant els primers anys 30 del segle passat, quan els ramaders van observar que els vedells creuats naixien més petits, creixien més ràpid i tenien més carn que els de raça pura britànics populars de l'època.\nDurant més de 20 anys després dels primers aparellaments, es va continuar investigant per assegurar-se que els resultats d'aquest encreuament fossin repetibles i predictibles. Des d'aquella època han sorgit nombrosos grups per a la producció d'un bestiar funcional i rendible que proporciona la prima i gustosa carn de vaca que satisfà el gust del consumidor d'avui.\nLa raça ha adquirit ja personalitat pròpia i s'ha estès per diversos continents entre ells Amèrica del Nord, Amèrica del Sud i Sud Àfrica.\nRaces bovines sintètiquesModifica\nLes races sintètiques es formen pel creuament de dos o més races i després van essent perfeccionades a través de la selecció.\nEn realitzar aquest encreuament es busca un animal amb un tipus de carn que conservi les bones característiques de la raça angus com: productora de carn de qualitat amb excel·lència i condicions d'alta eficiència de producció, fertilitat, conformació carnissera, precocitat en l'engreixament. El brahman els aporta l'adaptació al tròpic, és a dir, a les altes temperatures, humitat, paràsits interns i externs i a més la robustesa.\nRaces Angus Brangus\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Brangus&oldid=26089517»\nDarrera modificació: 20 gen 2021 a les 22:05\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 20 gen 2021 a les 22:05.


Historia de Barcelona: 24 de February\n« 24 de February »\n1560/02/24 - Fiesta de toros y cañas para celebrar la boda de Felipe II\nEl lugarteniente general D. García de Toledo celebra con fiesta de toros y cañas en el Born el casamiento de Felipe II con la infanta de Francia D.ª Isabel.\n1634/02/24 - Entra como nuevo obispo el castellano García Gil de Manrique, ya presidente de la Diputación del General\n1864/02/24 - Estreno en el teatro Odeón de «La esquella de la torratxa», primer éxito de «Pitarra»\nJaume: Ja que jo per ‘quest poble\ndiputat he sortit\nper darm’ la enhorabona\ncantéu tots lo xinch xinch.\nCoro: Xinch, xinch, xinch!\nviva en Cirera, viva en Cirera;\nXinch, xinch, xinch!\nviva en Cirera que n’ha eixit.\n1908/02/24 - El obispo de Barcelona carga contra las escuelas «bisexuales» y «neutras» propuestas por el Ayuntamiento\nSobre las Escuelas de estudios populares que proyecta el Excmo. Ayuntamiento de esta ciudad\nAmados hermanos é hijos en Cristo: es la vez primera que oficialmente vamos á exponeros Nuestros sentimientos paternales de desagrado y de profunda pena con motivo de la actitud que ha tomado el Municipio, por tantos títulos recomendable, de nuestra querida Barcelona con respecto á la Santa Iglesia y á sus legítimos y sagrados derechos\n1919/02/24 - Pla: Dilluns\nHe passat tot el dia d’ahir i una part del d’avui al llit, amb la grip. He suat com un cavall. Trenta-sis hores seguides. Em llevo pàl·lid i desfet.\n2019/02/24 - Lo mon será sempre / lo mateix qu' ha estat\n☼ 08:32-19:36, 11:04 horas (mañana serán 11:07)\n✞/02/24 - Santoral\nEthelberto de Kent, Modesto de Tréveris, Sergio de Capadocia


Dijous 1 d’agost: El Beagle! | Escola Diputació\nDesprés de l’excursió d’ahir i una nit ben reparadora, hem arribat al Casal amb molta energia, per això hem tingut uns jocs de Benvinguda ben moguts! I és que avui hem continuat la partida de Llops i Caçadors que vam començar ahir, per continuar jugant al Salva’t Saltant i acabant amb la clàssica Aranya peluda, que ens ha fet córrer una bona estona amunt i avall del pati!\nPer recuperar energia, hem anat a esmorzar i a esperar la visita del dia. I quan ha començat a sonar la cançó de la Setmana, ens hem trobat que apareixia en Darwin per la porta del pati! i ara que l’hem tornat a veure, no sabem ben bé perquè en Sandokan li deia vell xaruc! Si és que en realitat és un vell molt eixerit! en Darwin ens ha explicat que estava molt content, ja que gràcies que no trobava el vaixell, havia descobert unes noves espècies animals que l’havien captivat molt! Segur que eren les que vam estar fent dimarts passat en el taller! Sembla ser que, mentre investigava els nous animals, en Sandokan l’estava espiant per veure què feia i les coses van quedar molt clares, ja que va veure que en Darwin només mirava els animals i en cap moment buscava els seus tresors. Per aquest motiu, el pirata se li va acostar i li va explicar tot el què havia passat i la confusió que havia tingut. En Darwin, la veritat sigui dita, li va fer poc cas, ja que estava capficat amb una espècie de sargantana que tenia unes franges vermelles al llom que mai abans havia vist! En resum, que el Sandokan va veure que en Darwin tenia bones intencions i que el prejudici que havia tingut abans de parlar amb ell no tenia fonaments. I li va explicar on havia deixat amagat el Beagle, el seu vaixell! I és que encara no sabem si en Darwin estava tant content per haver recuperat el Beagle o per la nova espècie de sargantana amb franges vermelles! I així, anar fent saltirons, s’ha acomiadat de nosaltres i ens ha agraït la nostra ajuda!\namb en Darwin acomiadat, ens hem dirigit cap al menjador, la seva visita ens ha fet recordar que havíem d’acabar els nostres animals particulars! Així que ens hem rentat les mans, hem agafat pintura i pinzells i ens hem posat a la feina, decorant la nostra mascota de la millor manera possible i amb la creativitat en el nostre punt de mira!\nPer la tarda, hem anat al gimnàs on hem tingut una tarda de danses i jocs musicals!\nPer cert, penseu que demà és divendres i, com cada divendres, obrirem portes a les 16’30 per fer la Festa final, on hi esteu tots més que convidats!


• 2013/2015: Màster en Enginyeria Biomèdica, UPC (Universitat Politècnica de Catalunya) -UB (Universitat de Barcelona) Projecte Final: Desplegament d’una plataforma Hadoop per a aplicacions de bioinformàtica.\n• 2008/2013: Llicenciat en Enginyeria Biomèdica, UPC (Universitat Politècnica de Catalunya). Projecte final: anàlisi dinàmica lineal i no lineal de sèries de RR i QT cardíacs de pacients amb cardiomiopatia dilatada idiopàtica.\n• 2003/2004: títol tècnic d’alt nivell (CFGS) en sistemes de control automàtic, I.E.S J.M. Zafra\n• Més de 15 anys treballant de tècnic


Tanca fabricada amb llistons de fusta Lunawood®\nLa fusta termotractada Lunawood, distribuïda en exclusiva per Gabarró, és la protagonista d'aquest projecte dut a terme a Lugo. Concretament, s'han utilitzat llistons de 117 x 26 x 3900 i se li ha donat un acabat fosc per aconseguir un aspecte envellit de la fusta.\nGràcies al seu tractament tèrmic, no tòxic, es redueix en un 50% la tendència natural de la fusta a doblegar-se, inflar o encongir a causa de la humitat. Aquestes propietats el converteixen en un material idoni per a ús exterior i ofereixen una elevada resistència als xilòfags.\nAquest és un altre dels molts projectes que ens fan arribar els nostres clients sobre Lunawood®, un senyal inequívoc que és un producte molt apreciat tant per la seva versatilitat, estètica com propietats mecàniques.


- Jesus Christ Flowers God Christian/ Personalizada del estilo del dise???¡¯???¡Ào de la PU Caso de encargo del cuero del tir???¡¯????n del s - Cao - For: Amazon.es: Electrónica\n- Jesus Christ Flowers God Christian/ Personalizada del estilo del dise???¡¯???¡Ào de la PU Caso de encargo del cuero del tir???¡¯????n del s - Cao - For\nNúmero de modelo del producto: CAO-R-S6EP-5003439\n¿Desea descubrir más productos? Visite estas páginas para ver más: cordones para bisuteria, lazos para regalos, bolsa terciopelo, bolsas caramelos


La Junta Electoral prohibeix a ERC recordar on hi havia un llaç groc\nPancarta d'ERC a l'Ajuntament de Terrassa\nEsquerra Republicana de Terrassa ha rebut una notificació de la Junta Electoral que diu que recordar on hi havia un llaç groc tampoc està permès. “Tinc curiositat per saber si també prohibiran els rètols en blanc o fins i tot la impremta”, ha afirmat el regidor Carles Caballero.\n“Aquí hi havia un llaç groc, per entendre’ns”, és el que es podia llegir en una pancarta que va penjar ERC a la finestra del seu despatx, a la façana de l’Ajuntament de Terrassa. Esquerra responia així al requeriment de la Junta Electoral que instava a treure els “símbols” dels consistoris. Entre ells, pancartes de suport als presos, estelades i llaços grocs. Esquerra va tibar d’ironia. I va molestar, i molt, a Ciudadanos. El seu portaveu, Javier González acusava els republicans de menystenir el conjunt de la ciutadania, i aprofita per carregar contra l’alcalde Alfredo Vega, al que acusa de passivitat. Ara, la Junta Electora ha acabat amb la ironia. I ERC ha girat el cartell cap a dins dels despatxos.\n“Ara que han estat prohibides les paraules, recordem el poema de Miquel Martí I Pol”, escriu Caballero:\n“Aquesta remor que se sent no és de pluja.\nI, tan mateix, la remor persisteix”\nLa notificació aquesta vegada diu que el nom fa la cosa i q escriure llaç groc és com penjar-lo i està prohibit, i en el fons admet que molesta que es digui #Presospolítics perquè dir-los és admetre la seva existència. Com veieu, la metàfora va per dins… #Terrassa#llibertatpic.twitter.com/FLIREeGH7L\n— ERC Terrassa (@ERCterrassa) 29 de març de 2019\nfideli Març 30, 2019 | 08:34\nlletres, en groc!\nJordiP Març 30, 2019 | 08:54\nMentre tant, el Casado va repetint els conceptes "colpistes" i "fugats". Els de la JEC, sembla ser, no consideren que aquesta dialèctica pugui alterar el discurs electoral.\nProu Març 30, 2019 | 09:14\nSóc independentista des del bressol però no m'agrada gens dur símbols, ni escuts, ni rellotges ni cap tipus d'objecte distintiu.. maneres de ser. Ara, contra la nova inquisició, hauré de fotre'm i portar llaços grocs i penjar-ne un de ben gros al balcó. De fet, els fotrà més a aquells jaios que a mi..\nVicenç Ramoneda Març 30, 2019 | 10:46\nQue treguin la paraula "groc" i, llestos!\nX*2 Març 30, 2019 | 10:56\nEncare na han tancat aquesta cova de feixistes que és la junta electoral?\nPere-perot Març 30, 2019 | 11:56\nÉs una persecució política amb totes les lletres. Hauria de ser la base per fer una denúncia per atac a la democràcia en un organisme europeu. A veure que esperem !\nPROHIBIT LA PARARAULA PROHIBIR Març 30, 2019 | 12:45\nPROHIBIT QUE LA JEC QUE PROHIBEIXIN LA NOSTRA LLUITA\nFins els ous de Ñ Març 30, 2019 | 14:34\nJa toca desobeir no ? Doncs comencem a fer-ho ja No vols groc ? Una dotzena !!\ncolaboracionista Març 30, 2019 | 19:04\nQue pongan........???????? AQUI PODRIA HABER UN LAZO AMARILLO.\nDominico Març 30, 2019 | 19:43\nElls són la inquisició, però era som al segle XXI. El temps juga al nostre favor. Deixem-los en ridícul, no ho suportaran. La llibertat és propera. Ànims!


IniciEl pobleUn passeig per PradesSituació GeogràficaFestes LocalsHistòriaGastronomiaAgriculturaEl climaProductes de la terraFloraFaunaGeologiaServeis BàsicsQuè fer-hiRutes per PradesAigua i FontsIndretsGuia ComercialAllotjamentsRestaurants, bars i pubsBotigues i ComerçosServeisProfessionals/EmpresesAssociacionsPradescorPenya BlaugranaSocietat de Caçadors... totes les AssociacionsEspaisOpinióVídeosFotografiesCol·laboradorsJo sóc de PradesLlibres de PradesLinksAgendaNotícies...Les Nostres NotíciesRetalls de premsaAnuncis OficialsRSS Baix CampHemerotecaMuntanyes de PradesCapafontsLa MussaraL'AlbiolAlcoverLa FebróArbolíL'AleixarVilaplanaMés pobles...\tHomeGuia ComercialRestaurants, bars i pubsBraseria La Taverna\nPosted in Guia Comercial Prades\t- Restaurants, bars i pubs\tRestaurant braseria: situat al costat de la Plaça Major on trobareu cuina de mercat i carns a la brasa.\nLa característica principal de la taverna és la carn a la brasa. Amb una àmplia varietat de carns per a tots els gustos i especialitzada en carn de porc de la localitat. També hi podem trobar carns de qualitat com el magret d'ànec i la bona vedella. De la carta en destaquem els cargols de la padrina Agustina, tal i com els feina la padrina fa molts anys. També destaquem les patates a les herbes, recepta elaborada per la Nuri fa pocs anys en honor a la Patata de Prades. Unes patates molt gustoses i característiques.\nLa Taverna disposa de diverses taules amb una capacitat, totes juntes, de trenta persones. Aquest és el motiu pel qual és convenient reservar taula amb uns dies d'antel·lació, sobretot si és un grup de persones.


Front comú al Maresme per solicitar ajuts pels efectes del Gloria | Mataró Audiovisual\nRedacció dt., 28/01/2020 - 19:43\nEl Consell d’alcaldes de la comarca valora en 40 milions d’euros els danys pel temporal Glòria al Maresme. Es tracta d’una primera aproximació als perjudicis que la borrasca va deixar la setmana passada. Encara falta comptabilitzar destrosses importants, com el cost dels 2 ponts que es van esfondrar a Malgrat de Mar, però ara per ara ja se superen de llarg els 40 milions de pèrdues.\nEl temporal ha afectat de manera molt desigual les 30 poblacions del Maresme. De fet Mataró ha estat poc castigada comparat amb Malgrat de Mar, Tordera i Palafolls, les més perjudicades de la comarca. Entre aquests 3 municipis superen de llarg els 25 milions de pèrdues, a l’espera de poder quantificar els desperfectes de zones que ara mateix encara són impracticables.\nEl Consell d’Alcaldes comarcal ha elaborat un document que estableix un posicionament comú dels alcaldes i alcaldesses de la comarca i que ha de servir per reclamar accions que resolguin els problemes estructurals del territori però també les mesures urgents per solucionar les principals destrosses del temporal. Reclamacions que van dirigides sobretot a l’Agència Catalana de l’Aigua, Endesa i Rodalies-Renfe. En destaquen també el trasllat de la línia de tren i inversions urgents per resoldre la manca de connexió actual, la pacificació de la N-II i el fi dels peatges a més del reforç del transport públic terrestre. Mesures que ara recull el nou document, que encara està per finalitzar, i que es tancarà amb les aportacions que han sortit del debat del Consell d’Alcaldes d’aquest dimarts al migdia, per ser el màxim de plurals i transversals possibles, segons ha dit el seu president, Damià del Clot.\nLes línies bàsiques que traça aquest posicionament polític també parlen de l’execució de les inversions previstes per estabilitzar les platges del baix i l’Alt Maresme i la reclamació d’inversions per garantir el funcionament d’equipaments sanitaris i educatius, per evitar danys i interferències en el seu funcionament. Aquest últim punt, per exemple, ha estat incorporat per petició de l’Ajuntament de Mataró. Un consistori que es mostra satisfet amb el document, ja que segons explica el seu alcalde, David Bote, recull les esmenes fetes, especialment en termes de mobilitat. Però també parla de l’anàlisi per saber com es relacionen els ciutadans amb l’Àrea Metropolitana de Barcelona i l’Àrea Urbana de Girona.\nHa estat el mateix alcalde de Mataró qui s’ha posat a disposició de la resta d’alcaldes i alcaldesses de la comarca, defugint, ha dit Bote, de qualsevol color polític.\nEl document reclama la reactivació de la Comissió d’Ordenació metropolitana que ha de debatre mesures de mobilitat, mediambientals i de planificació urbanística i insta a la Generalitat a dotar de partides pressupostàries aquestes propostes per aquest 2020. De fet el Consell d’Alcaldes ha assegurat que la comarca necessita milions d’euros per reparar els danys, tot i que alguns dels municipis més afectats com Tordera, Palafolls o Malgrat de Mar, encara no tenen comptabilitzat al cent per cert els seus danys materials. Amb les xifres definitives encara per determinar, el CCM calcula que seran necessaris uns 41 milions d'euros.


COVADONGA URBAN LAB / SABADELL\nCreant una visió col·lectiva per Sabadell 2030\nEl projecte pilot\nCovadonga Urban Lab, un nou espai per la creació i innovació col·lectives a Sabadell\nEn el marc del projecte UCITYLAB, finançat pel programa ERASMUS + de la Unió Europea, la Universitat Autònoma de Barcelona està desenvolupant aquest projecte pilot. Amb aquesta proposta on es posa en relació la universitat, des del seu significat més ampli, amb la ciutat i el territori, es vol construir un nou espai d'experimentació, co-creació i innovació col·lectives.\nA mode de laboratori urbà, és un espai obert a la ciutadania i als diferents agents urbans i socials que vulguin imaginar, crear, testar i implementar solucions als principals reptes socials, urbans i ambientals als quals s'enfronta el barri de Covadonga i la ciutat de Sabadell.\nAl llarg de l'any 2020 es durà a terme la implementació del projecte pilot Covadonga Urban Lab a partir de diferents activitats i esdeveniments obrint la possibilitat de participar a totes aquelles persones interessades.\nQuins són els principals repte estratègics urbans i socials per Sabadell i el barri de Covadonga?\nDistricte d'innovació, coneixement i cultura\nQuines són les passes necessàries per articular un ecosistema ric d'innovació i coneixement al barri?\nDistricte d'esport i\nCom el disseny urbà innovador pot promoure estils de vida més saludables i actius?\nDistricte Circular / transició\nenergètica i ecològica\nCom podem fer front als reptes ambientals i climàtics testant i desenvolupant solucions innovadores?\nCom els processos participatius innovadors poden promoure la participació ciutadana i la inclusió en el disseny urbà?\nAnar als reptes\nEl projecte pilot es desenvolupa en relació a dos grups: el Grup d'Interès Local, que proporciona els reptes i el coneixement local; i el Grup Acadèmic, que aporta l'expertesa i la creativitat per donar respostes a aquests reptes.\nEl Grup Acadèmic\nEn el projecte pilot hi participen diferents Institucions d'Educació Superior amb experteses diferents en un espai transdisciplinari\nJuntament amb el Grup d'Interès Local treballen sobre les possibles respostes als reptes socials i urbans de la ciutat i el barri.\nPer cadascuna de les assignatures participants, es poden consultar els projectes resultants clicant al link corresponent.\nProjectes d'Intervenció, del\nGrau en Psicologia Social >>\nProjectes d'Innovació Tecnològica, del Grau en Empresa i Tecnologia >>\nGeografia Humana Aplicada >>\nGeografia Social i Cultural >>,\ndel Grau en Geografia i Ordenació del Territori\nProjecte final de postgrau, del Postgrau en Smart Cities >>\nUrbanística 4 >>\nUrbanística 3 >>\ndel Grau en Estudis d'Arquitectura\nProjecte final de màster, del Màster en Tecnologies per les Smart Cities i Smart Grids\nDigital Transformation del Master in Management >>\nDirectora Máster Planificación Urbana, Sostenibilidad y Cambio Climático. Smart Cities: ciudad-tecnología-sostenibilidad // Universitat Politecnica de Catalunya (UPC)\nDept Geografia /\nCoordinadora Grau en Empresa i Tecnologia // Postgrau en Economia Social i Solidària / Universitat Autònoma de Barcelona (UAB)\nDept. Geografia /\nRubén Cánovas Mas\nDigital Transformation (Toulouse Business School) // Director Digital Government Institute (Everis)\nESDI - URL\nInstitut de Recerca de l'Esport (IRE-UAB)\nRamon Martin de Pozuelo\nCoordinador Máster en Tecnologías para las Smart Cities y Smart Grids // La Salle - Universidad Ramon Llull\nUniversitat Autònoma de Barcelona (UAB) // Computer Vision Center (CVC-UAB) // ENoLL\nEl Grup d'Interès Local\nEn el marc de la quàdruple hèlix, el projecte compta amb agents col·laboradors de l'administració pública, la universitat, el teixit empresarial i la ciutadania.\nAcadèmia / Recerca\nCiutadania / Societat\nLa façana del Campus UAB Sabadell acull una obra artística d'Irma Marco\nVolen ubicar l’SBD Esport Hub al campus de la UAB\nEl Covadonga Urban Lab com a cas de bona pràctica\nSBD ESPORT HUB: Valor i mercat dels hubs esportius\nEl Covadonga UrbanLab de Sabadell compleix un any\nKonstantinos Kourkoutas, PhD\nCoordinador CORE Smart Cities UAB\nMarta Carrasco Bonet\nTècnica de Coordinació\nCap Unitat Desenvolupament Estratègic de la Recerca\nCampus Sabadell UAB\n© 2019 by UAB team for UCITYLAB. pr.covadonga.urban.lab@uab.cat\nETSAV / Universitat Politecnica de Catalunya (UPC)


El Festival Internacional Orgue de Montserrat es reprendrà dissabte amb el talent de Thomas Ospital | NacióManresa\nEl Festival Internacional Orgue de Montserrat es reprendrà dissabte amb el talent de Thomas Ospital\nEl jove organista francès, de 29 anys, interpretarà obres del gran repertori romàntic\nper NacióManresa, Montserrat, 18 de juliol de 2019 a les 10:01 |\nThomas Ospital interpretarà obres del gran repertori romàntic en el marc del FIOM 2019 | Promocional\nAquest dissabte, 20 de juliol, a les nou del vespre, tindrà lloc, a la Basílica de Santa Maria de Montserrat, el segon concert del IX Festival Internacional Orgue de Montserrat (FIOM), que enguany es posa a disposició de joves intèrprets i joves formacions singularitzades per la maduresa i la musicalitat de les seves interpretacions. En aquesta ocasió, i dins el capítol de grans solistes europeus, el reconegut organista Thomas Ospital -que té 29 anys i és titular del Gran Orgue de l'església de Saint Eustache de París-, interpretarà obres del gran repertori romàntic.\nEl concert d'aquest dissabte –que serà d'entrada lliure i gratuïta- es podrà seguir en directe a través de Montserrat Ràdio, així com també per internet (mitjançant aquest enllaç). Així mateix, es tornarà a emetre l'endemà, diumenge 21, a les vuit del vespre, per les televisions de la Xarxa de Comunicació Local.\nLes obres que interpretarà Ospital durant el seu recital seran Offertoire sur les Grands Jeux extrait de la messe des paroisses, de François Couperin (1668-1733); Cinquième sonate en trio BWV 526, de Johann Sebastian Bach (1685-1750); Extrait de la cinquième symphonie, de Charles-Marie Widor (1844-1937); Ma mère l'Oye, cinq pièces enfantines, de Maurice Ravel (1875-1937), i Danse-tarantelle styrienne, de Claude Debussy (1862-1918).\nDos concerts més a l'agost\nEls dos darrers concerts del FIOM 2019 tindran lloc a l'agost. El primer serà el dissabte 10 i tindrà com a protagonista el jove director i antic escolà de Montserrat, Marc Díaz. Ell, acompanyat del Cor Cererols i de l'organista (i també antic escolà) Arnau Farré, oferiran un concert d'homenatge al Pare Anselm Ferrer (1882-1969), director de l'Escolania de Montserrat i compositor representant de l'escola Ceciliana a la nostra terra. Enguany fa cinquanta anys de la seva mort, i és per això que aquests joves intèrprets recordaran la seva figura amb composicions originals del religiós difunt. A banda de l'audició del dia 10, el Cor Cererols també prendrà part de la Missa Conventual del diumenge 11 d'agost, amb la interpretació de la Missa Abatialis, del Pare Anselm Ferrer.\nLa darrera actuació del FIOM 2019 es durà a terme el dissabte 24 d'agost i comptarà amb una intèrpret eslovaca, Monica Melcova, que juntament amb Juan Manuel Gómez, a la trompa, oferiran repertori per aquesta singular formació.\nUn homenatge al Pare Abat Cassià Maria Just\nEl IX Festival Internacional Orgue de Montserrat, organitzat per l'Abadia de Montserrat i patrocinat per Reale Seguros i la Fundació Pinnae, està projectat sota la direcció artística del Pare Jordi-Agustí Piqué i l'assessorament de l'organista Miquel González, mentre que la coordinació i el management general és a càrrec del Pare Manel Gasch, majordom-administrador de l'Abadia de Montserrat.\nEl FIOM 2019 serà novament un homenatge a la memòria del Pare Abat Cassià Maria Just, organista i músic rellevant, que va morir el 12 de març de 2008. Igualment, aquest certamen musical continua amb la voluntat de possibilitar l'audició en l'orgue Blancafort (2010) d'alguns dels millors intèrprets de l'orgue de l'àmbit internacional.\nCultura i Espectacles, Festival Internacional Orgue Montserrat, FIOM, música, concert, orgue montserrat


Puntas Cal. 22-55-HPBT Sierra Game King( 100 un) - A-Izquierdo.es Envio gratis a partir de 100€7 dias a la semana\nPuntas para recargar>Puntas Arma Larga>Proy. Cal. 22 (.224)>Puntas Cal. 22-55-HPBT Sierra Game King( 100 un)


Web empresa Santa Coloma de Farners - La Quadra\nWeb empresa Santa Coloma de Farners\nLa Quadra realitza projectes de Web empresa a mida que s’adapten a la imatge corporativa de l’empresa i de les necessitats que aquesta vol assolir. Al llarg dels anys ja hem desenvolupat projectes web per empreses d’arreu de l’estat en poblacions com Santa Coloma de Farners.\nLa Quadra es un estudi de disseny especialitzat en Web empresa que ja ha realitzat treballs per empreses de Santa Coloma de Farners.\nSi està cercant Web empresa Santa Coloma de Farners sàpiga que li podem oferir un servei personalitzat i de qualitat amb el que obtindrà els resultats esperats i probablement millorarem aquests.\nSi desitja tenir més informació sobre Web empresa Santa Coloma de Farners, l’animem a que ens contacti per a poder atendre’l personalment i encantats li explicarem tot allò que creiem que el pot ajudar a fer rentable el seu projecte web.\nEl convidem a que visiti el nostre portafoli perquè conegui alguns dels projectes desenvolupats i també la secció de serveis, on es farà una idea d’alguns dels nostres serveis, de totes maneres, preferim el tracte personal directe, per tant, si ho prefereix podem concretar una visita perquè ens pugui explicar de primera mà que vol aconseguir amb Web empresa Santa Coloma de Farners i li proposarem l’estratègia més adequada per assolir-ho amb èxit.


‘L’exempció és una mesura antipedagògica i incoherent’ | País Valencià, Segle XXI\nPublicat per Redaccio el 18 maig 2016 en Article del dia · 0 comentaris\nAssemblea de Professors de Valencià del Baix Segura\nDos dels representants de l’Assemblea de Professors de Valencià del Baix Segura proposaren dijous a Elx derogar la llei de l’exempció, vigent des de fa més de 30 anys\nDos dels membres de l’Assemblea del Professorat de Valencià del Baix Segura, Maria Josep Cebrian i Raül Morillas, presentaren el passat 28 d’abril al Centre Municipal de Congressos d’Elx les seues experiències envers el tractament de l’exempció de l’assignatura de Valencià als instituts del sud d’Alacant.\nLa ponència s’emmarca dins les I Jornades sobre Llengua i Identitat al Sud, organitzades per l’associació cívica El Tempir i celebrades entre Elx i Oriola durant el 28, 29 i 30 d’abril.\nEls docents, que treballen a l’institut Las Lagunas de Torrevella, exposaren la “complicada situació” de l’ensenyament de la llengua als centres del Baix Segura i manifestaren la voluntat d’erradicar la llei de l’exempció per considerar-la “antipedagògica i incoherent”.\nEn aquest sentit, destacaren que la llei implica una situació vexatòria del professorat “que ha fer de guardià i no de docent”, afirmà Morillas. Això suposa un malbaratament de recursos humans, ja que el professor no pot fer la seua tasca per perdre la potestat pedagògica que se suposa que hauria de tenir i no poder avaluar els alumnes que “es passen el temps hivernant” destacà Cebrian.\nA més, explicaren que la llei és “contradictòria” ja que a l’Ordre que regula l’aplicació de la LUEV, no concreta què és un exempt, es manifesta la voluntat de suprimir l’obligatorietat del valencià i, al mateix temps, la intenció d’incorporar la llengua “progressivament”.\nEls ponents remarcaren també que l’exempció “tanca portes” de cara al futur professional dels alumnes que quan intenten incorporar-se al mercat laboral “els demanen el nivell Mitjà de Valencià i no el tenen perquè ells mateixos han renunciat a estudiar la llengua”, afirmà Cebrian.\nAl respecte, els representants de la Plataforma apuntaren que aconseguir l’exempció és “molt fàcil, ja que no es té en compte l’origen de l’alumnat, que pot vindre d’Alcoi, i només pel fet d’estar empadronat en una zona castellanoparlant, ja li donen l’exempció”. Reivindicaren la necessitat de definir des de Conselleria què és ser exempt i qui la pot demanar.\nEl full de ruta elaborat per la Plataforma, nascuda a l’octubre de 2015, es basa a fer que s’ensenye la llengua des de primària, amb professionals que tinguen la titulació necessària per a impartir l’assignatura i sense deixar cabuda a l’exempció, almenys en aquest nivell educatiu. I és que, segons els representants de l’assemblea “sols si coneixen la llengua es pot fer país” i per tant, se sentiran identificats en aquest.\nAixí mateix, demanen al govern valencià poder posar notes als exempts al programa informàtic ITACA, cosa impossible fins ara, i fer que la concessió de l’exempció no es gestione des de l’institut ni arribe “al mes de febrer o març”.\nCebrian i Morillas conclogueren que des de l’assemblea “lluitaran fins el final per acabar amb aquesta situació injusta i excloent i perquè es deixe de considerar a l’alumnat del Baix Segura com a estudiants de segona”.\nArticle anterior Arnau Pons a València: el 26 de maig a la UPV Article següent Presentació de L'Espill 51 a València, dijous 2 de juny