The Ladies of Vallbona: CONFIDENCIES A CAU D' ORELLA, EN LA FESTA DE LA MAREDEDÉU DE L'ESPERANÇA , O DE LA ESPECTACIÓ AL PART, I TAMBE CONEGUDA COM MAREDEDÉU DE LA O .\nCONFIDENCIES A CAU D' ORELLA, EN LA FESTA DE LA MAREDEDÉU DE L'ESPERANÇA , O DE LA ESPECTACIÓ AL PART, I TAMBE CONEGUDA COM MAREDEDÉU DE LA O .\nImatge de la Mare de Déu, vuit dies abans de Nadal " Festa de la Expectació al part ". Del retaule de Santa Clara de Vic, de Lluís de Borrassà. Segle XV. L'àngel li diu a la Verge Maria " Dintre de 8 dies pariràs un nen i li posaràs el nom de Jesús ".\nPatrona dels ganiveters i de corredors de comerç, molt singularment a Barcelona, Lleida (Sant Joan), Blanes, Cadaqués, Cruilles, la Batlloría i Olot\n" Verge mare, i filla del teu fill,\nterme immutable d'un designi etern,\ntu ets aquella que la natura humana\nla vas ennoblir tant, que el creador\nno desdenyà de fer-se'n criatura.\nEn el teu ventre es revifà l'amor\nper la calor del qual ha germinat\naixí, en l'eterna pau, aquesta flor.\nAcí dalt ets la torxa meridiana\nde caritat,i a baix, entre els mortals,\nets la font viva de tota esperança.\nTu senyora, ets tan gran i amb tal poder,\nque qui vol gràcia i no recorre a tu\nvol fer volar el seu desig sense ales.\nLa bondat teua no ajuda només\na qui et prega, sinó que molt sovint\nliberalment, va per davant dels precs.\nEn tu misericòrdia, en tu pietat,\nen tu magnificència, en tu es concentra\nla perfecció de tot allò creat.\nAra aquest, que des de l'estany més baix\nde l´univers ací, ha vist les vides\ndels diferents esperits una a una,\net suplica, per gràcia, que li dones\nprou força per pujar amb els seus ulls\nmés amunt fins la salvació suprema.\nI jo, que mai no he cremat per la meua\nvisió tant com per la d'aquest, t´ofrene\ntots els meus precs, i et pregue que no siguen\ninsuficients, per tal que tu, amb els teus,\nel deslligues de tot núvol mortal. pàg. 1259.\nAixí comença el Cant XXXIII del Paradís de la Divina Comèdia de Dant (J.F. Mira ).Paraules de'n Mira en un article en El País del 7-1-2003 : El cant final de la Comèida és una meravella delicada i subtil, un text de pura mística, de pura filosofia, teologia, llenguatge d'aparença impenetrable, d'una bellesa que supera tota descripció. Versió de'n Mira " D´allí endavant el veure fou més gran/ que el parlar, que és poc per a tal visió,/ i la memòria és poc per tal excés "\nHe quedat meravellat, sense paraules i ja es gros que l'acabi de descobrir als quasi 60 anys, ara 4 més.El trobo una meravella,fora del Magnificat, mai havia llegit tants elogis sobre la Mare de Déu. De petit vaig aprendre de memòria que la Divina Comèdia l'havia escrit Dant i sempre aprovava, però del contingut mai havia sabut res de res fins ara;he de dir que aquest gratissim descobriment el dec al meu amic Dr. Miquel Fabré, home de grans coneixements i una amplíssima cultura, tot s'ha de dir va estudiar a la Companyia de Jesús al carrer Casp, no cal dir res més.\nPintura de'n Miquel Fabré\nDe petit hi ha moltes coses que no vaig aprendre.\nM'emociona quant recordo, la quantitat de coses que els pares em van ensenyar apart del que ensenyava la senyora mestra, els ho agraeixo amb tota l'ànima.\nEntre altres coses que si vaig aprendre va ser saber distingir els bolets comestibles dels boscos de Llorens,al costat del pare com: cama de perdiu, cama-secs, cruelga blanca, cruelga blava, cruelga vermella o pebrassa, fetxet a Barcelona en diuen tòfona, groguet, lleme, llengua de bou, mocosa, llenega a Barcelona, moixernó, orella de gat, peu de rata, rovelló a Girona en diuen Pinetell. Així com moltes plantes que la padrina i el pare en deien medicinals com : l'àrnica, el penical, cirerers de pastor, corretjola, didalera, esbarzer, espigol,ruda,\nfonoll, gallaret, herba queixalera ( els seus vafos calmen el mal de queixal :\nPaisatge tipicament urgellenc, molt aprop de la famosa Quadra de Mas Déu i dels Omells de Na Gaia.\ncomprovat !, mauva, romaní, ruda, sàlvia, timó i vesc que es un paràsit del pi : amb tisana es fa servir per rebaixar la tensió arterial. I també a distingir entre diferents ocells com: la cadernera, el corb, cucut, enganya pastors, esparver, estornell, garsa, griva, merla, mussol, òliva, oreneta, pardal, perdiu, pigot, roquerol, tudó i una polla d'aigua, a Llorens només se'n poden trobar l'any que surten aiguamolls, que no és sempre, els últims que van sortir a les sorts del Berengué i la de casa va ser fa mes de 40 anys. Sincerament de tot els coneixaments adquirits en l'infantesa sobre flora i fauna de Llorens, he de confesar que el pas del temps practicament ho he oblidat gairebé tot, qui ho havia de dir ? si un no surt cada dia al camp, pot passar això, s'ha de practicar sovint.\nTambé recordo de petit que el pare llaurava la terra moltes vegades no se mai quina anava primer però deia me'n vaig a montornar,emprimar o tercejar; recordo que les llavors s'havien d'envidriolar, mullar-les amb sulfat de coure.No vaig veure mai birbar, ni espigolar, sí segar amb la dalla i més tard amb una agabelladora, tot canviava d'una manera imparable.\nPerò mai ningú em va ensenyar literatura catalana, només española, ningú em va saber encomanar el gust per la lectura, el dibuix, les arts com la pintura, ni l'escultura,tot hi haver llegit moltes vegades el Quixot, estava més pendent de fer les comes, punts i comes i punts i aparts, que a saborejar el seu contingut; de gran sí que fet propòsit d'esmena i he llegit el Quixot,\nde les mans del Dr. Martí de Riquer i Morera, mai vaig anar a cantar a una coral, senzillament perquè no sabia cantar i menys aprendre música,ni tan sols a entonar el gregorià que tant m'agradava i sempre el vaig cantar d'oïdes, ni a practicar l'esport d'una manera reglada, ni a disfrutar dels museus, tampoc vaig anar mai a un grup escolta, ni excursionista,tampoc em varen ensenyar el català normatiu ,a casa sempre el vam parlar i el nostre poble també , encara que l´únic diari que arrivaba a casa era La Vanguardia en castellà,l'avi Pep hi estava suscrit a l'hivern.Sí feiem alguna excursió sempre era a la mateixa comarca, la majoria de vegades a peu. A l'escola sempre vam estudiar en castellà. El primer llibre que vaig llegir en català tenia 19 anys, encara el guardo es diu DIDAC, BERTA I LA MAQUINA DE LLIGAR BOIRA d'Emili Teixidor, el vaig llegir a ratos a la Biblioteca Arús del passeig de Sant Joan de Barcelona, molt aprop de la pensió on vivia c/ Ali-Bey nº 20.\nEl tenia i encara el tinc com un tresor, una mica apedaçat pel llom ; no se com ha arribat fins avui al meu costat, amb l'infinitat de canvis de domicili que hem tingut, un miracle dels grossos, dons he deixat moltes coses pel camí, moltissimes.No se quantes, però moltes molt estimades per mi, he perdut de tot, les cartes de l'amiga Lali Valdivieso del servei militar,fins i tot he perdut tots les llibres i llibretes i apunts de quan anava a col.legi a Llorens i a Maldà i al Collell, no em queda res. Si algo m'ha quedat dos redaccions l'una sobre el Viaje a la Alcarria de Camilo José Cela i l'altra sobre el xiprés que hi ha a la faça del Collell,les dos amb bona nota.\nPer cert per l'estimat amic Cesc Rovira també va ser el seu primer llibre, cosa que em va alegrar moltissim.\nLa bibliotecaria titular es deia Marta Algueró i Puigdellívol (a.c.s.), feia dos anys que n´havia pres possessió en la reobertura d'aquesta biblioteca l'any 1967; em deia veure un jove sense massa futur i em va animar a ficar-me amb el català, que considerava imprescindible; he de dir que d'ençà llavors que sempre més he continuat aprenent, fins a arribar al Nivel C de català; aqui em vaig plantar per considerar que ja em podia defensar.\nEl més gran agraïment a la senyora Algueró per tot, per la seva paciència, dedicació, interès i ganes d'ensenyar, que no en tenia cap obligació. La veritat es que mai ningú li va demanar que fes tant.No cobrava per fer classes de català. He de confessar que als meus 64 anys ja no m'amago de res i faig servir descaradament l'article " lo " tant de casa, tant de l'Urgell i tots els diminutius que calquin i escric amb tranquil.litat amb una " i " totes les primeres" es " com per exemple genoll , jo dic " ginoll ", un selló dons " silló " a Verdú hi entenent molt; ja no em mossego la llengua com ho he fet durant anys a l'oliva li dic "auliva" i a l'ocell li dic " aucell " aquestes paraules encara són d'us a casa i al meu poble.Sempre lo normatiu, lo demès estava mal vist. Un altre llibre que em va servir molt va ser SIGNE aparegut anys més tard d'Albert Jané.\nAlhora ja de gran, també puc dir que com a funcionari titulat superior de la Generalitat de Catalunya la meva relació amb ella ( cartes,actes d'inspeccions i altres temes sanitaris i medioambientals sempre han sigut 100% en català normatiu; sempre ho he tingut ben entès.Sí, vaig millorar el català administratiu amb un curs dirigit pel Sr. Carles Duarte a l'Escola d'Admistració Pública. Va ser molt profitós per mi, alhora que vaig descobrir a l'intelectual Duarte.\nAmb la Sra. Algueró, llegiam d'amagat, en aquesta sala gran rodejada de llibres que em feien molt de respecte per la seva grandària: havia tingut la sort de tenir-ne a les mans, tots de tamany imperi, vull dir de tamany desmesurat , recordo uns sobre la campanya de Napoleo Bonaparte a Egipte, on va ordenar dibuixar tot el que trovaba: insectes, flors,floretes,restes arqueològics, etc, els quals anaven transportats amb un carretó especial i també uns d'Alexandre de Laborde "Voyage Pittoresque et Historique en Espagne " aquest de format molt gran " estil Imperi" 258 mil.limetres per 400, Déu ni do i encara un altre del mateix autor, més petit com " Itineraire Descriptif de l'Espagne et tableau élémentaire des differentes Branches de l'administration et de l'Industrie de ce Royaume ",(anys més tard també el vaig trobar a la biblioteca del Seminari Diocesà de Girona), aquesta sala donava al passeig de Sant Joan i no estava oberta al public. Es la que vostès estan veien a la foto, molt amplia, còmode i senyorial, tot un luxe per un servidor.\nQuan érem més, érem 6 joves sota la seva tutela i vinga va ser emocionant començar a llegir en català clandestinament; l'ambient de Barcelona s'ho portava. Els puc ben assegurat que tenia el seu morbo;ésser transgresor tenia un premi; a més ho podies explicar en ambients propicis, sempre era un valor afegit,no tothom ho podia fer.El seu marit era metge i es deia Josep Coma i Serra, un gran especilista en medicina del treball i millor persona, home cultíssim i també carregat de currículum, feien una exel.len parella.\nEl segon llibre que vaig llegir va ser " Un lloc entre els morts de Maria Aurèlia Campmany editat el 1967.\nA tercer de medicina les classes eren totes en castellà menys una, la farmacologia que el Dr. Salvà la feia en català,no vaig tenir més remei que traduir-la al castellà per poguer-la aprobar. Quines coses oi?\nApunts de farmacologia de tercer de medicina.\n.A sisè curs també ens van trobar en algo semblant el professor Felipe Cid ,catedràtic d'història de la medicina,ens manava un treball, evidentment com les altres assignatues en castellà i si al repassar-lo et trobava una falta, tant sols una falta, ja estaves suspès; deia que un metge no pot fer faltes d'ortografia.Al cap dels anys em vaig assebentar que més d'un company havia repetit curs per aquesta assignatura considerada una " Maria ".\nSeguint amb les coses que ningú em va ensenyar de petit per exemple van ser els Psalms, jo anant a col.legi a Maldà vaig tenir un mestre molt culte, amb grans coneixaments,moralment impecable, recte amb si mateix i amb els altres,religiós i alhora un gran humanista, gairebé em va ensenyar tot el que se, em va iniciar en Història Sagrada (ens portava els dijous a la tarda a l'era del Sord i tots plegats llegiam i escoltàvem com un gran aconteixament la Bíblia sense saber que era la Bíblia, ens la sabíem de memòria i ho viviam amb aquella naturalitat i disfrutavem i sabiam qui era la dona de Lot, qui era Job,Isaïes, el Deuteronomi, i els reis d'Israel etc), però dels Psalms res de res, tampoc ho va fer mossèn Daniel,el rector de Vallbona i de Llorens tot i ser un gran sacerdot i un home bo,als escolans ens demanava una pronunciació llatina perfecta, cosa difícil si un no sabia llatí.Mossèn Daniel encara és viu però és molt gran, segons m'han explicat els de cal Gené i de cal Mano que el van veure a l'enterro de mossèn Pere-lluis Ramón Martori.M'he assebentat pel Josep Mª de cal Mano que li han fet un homenatge a Tarragona, en els seus seixanta aniversari de sacerdot .\nVaig fer d'escolà 6 anys i ajudant la misa en llati, mai vaig saber que quan el sacerdot deia: EMITTE LUCEM TUAM ET VERITATEM TUAM:IPSA ME DEDUXERUNT ET ADDUXERUNT IN MONTEM SANTUM TUUM ET IN TABERNACULA TUA, aquestes paraules eren d'un Psalm; El que eren els Psalms ho vaig aprendre a Montserrat anant a laudes i vespres als 19 o 20 anys, quan per primera vegada hi vaig anar amb els Oblats (Sr. Creus )i el Sr. Lluís Abarca i Médico, semblava que m'havia colat a la boda del segle i amb la Hospitalitat de la Marededéu de Lourdes (Marquès de Mura que n'era el president) de la qual vaig ser voluntari per visitar malalts ,amb els bons amics en Durà (a.c.s.) i la Maite Pipó i en Cullell i la Rosé Vilaró, els joves d'aquells anys sempre ens vam emmirallar amb aquestes dos parelles, que eren modèliques per nosaltres.Us he de fer una confessió: anat amb la Hospitalitat de Lourdes de voluntari, amb els minusvàlids, quan els cuidavem, o anavem al cinema o a passejar un diumenge per la tarda, jo pensava que els feia un favor i al cap d'uns anys m'he adonat que el favor me'l van fer ells a mi; sense volguer van configurar la meva personalitat d'adult; quines coses Déu meu ?.\nReferent als psalms puc dir que sempre m'han fet companyia en les meves oracions.\nPer a infants però per mi va ser com un company insustituible durant un grapat d'anys, ep! encara ho és.\nA Maldà el mestre,ens van ensenyar a fer una exel.lent cal·ligrafia (encara que al untar la plumilla dins del tinté en caiguessin algunes gotes i taquessin el quadern i em costés algun clatellot),geografia,dibuix, taquigrafia,francès,mecanografia.Al cap dels anys podem descobrir amb una certa simpatia que tots fem més ho menys la mateixa caligrafia, jo per l'ofici de metge n'he perdut molt, però si m'esforço encara la se fer.\nExercici pràctic de mecanografia a casa del Sr. Capell\nUn francès ben pronunciat, vaja exel.lent, que poc a poc l'he anat perdent, dibuix perfecte, ciències naturals, a llegir com Déu mana, el llibre de lectura era el Quixot,\ncalia fer totes les comes, punts i comes i punts i apart, sinó t'enrecordaves te'n anaves a la cua,\nel mestre s'esforçava molt perquè aprengués matemàtiques però mai en van agradar i sempre he sabut les justes per aprovar;ningú em va ensenyar a aprendrem els noms dels estels, encara que el pare es va esforçar perquè reconegués la Ossa Major i la Menor i la Ossa Polar i l'estel del mati en castellà " el lucero del alba " sempre contemplats ajaguts al terra mirant al cel, tampoc jugava be al futbol (quan repartin els jugadors, en sobrava un, deien aquest ja us el donem, no era cap perill per ningú), "tant que li agradava al meu pare ".\nSí, que els meus pares em van ensenyar a ser respectuós amb tothom (fins i tot amb el mossèn i amb la mestra i Déu mos en guard que digues al meu pare que el mestre o el mossèn m'haguéssin renyat o pegat), a ser tolerant,a respectar els immigrants que començaven arribar al poble, empàtic,pacífic, educat,a no ser conflictiu,a respectar a tothom per les seves creences (ateus, agnòstics, de dretes, d'esquerres,infidels, catòlics,renegaires,descreguts, la veritat es que mai he tingut cap problema per relacionar-me amb els altres, tots son fills de Déu; de gran m'ha servit per tractar amb la immigració, ep ! també m'ha servit el llibre " Quan l'Islam truca a la porta " de l'estimat i enyorat Sr.Josep Manyer i Farré (a.c.s.)catedratic de francès, a compartir el poc que teniam, a ser un bon company i millor veï, a demanar perdó una vegada més i les vegades que fes falta, encara que els altres no ho fessin, a no odiar a ningú encara que tingués motius sobrats, a escoltar i respectar a la gent gran que eren els que sabien i tenien experiència, a no criticar a ningú (el meu pare mai ho ha fet), a jugar amb tots el nens, encara que algun fos un bretol i poca-solta, a deixar asseure a una persona gran a l'esglesia,als pedrissos del carrer, a les escales de la creu de Llorenç a la fresca de la marinada, a l'ombra d'un arbre, en algun lloc públic o al cotxe de linea quan anàvem al metge a Lleida o a mercat a Tàrrega, a encomanar-me cada nit a Déu, a l'àngel de la guarda i a la Marededéu del Tallat, a resar el rosari cada vespre a la vora del foc,lletanies en llatí incloses, encara que estiguéssim cansats.\nPublicat per la Universitat de Cervera\na fer l'amistat a tots els grans, els que no sou de la baixa Segarra o de l'Urgell això de l'amistat us sona a música celestial veritat ? El respecte a la gent gran era absolut i calia practicar-ho, res de petons a les galtes, sinó a la ma, també ho feiem als capellans i al bisbe quan venia de visita pastoral.\nA l'edat que em va correspondre a fer d'escolà a la parròquia, en vaig fer, tot un món ple de misteri i d'experiència i d'aprenentatge constant. No tothom hi entenia de fer d'escolà.Nosaltres els escolans enteniam d'enterraments de primera de segona i de tercera, el protocol que calia seguir per la cerimònia, també enteniam de batetjos, de casaments, de la extrema nció dels malalts, de cantar les Absoltes de difunts o cants d'enterrament, que és troben a la pàgina 1762 del llibre USUALIS, que mossèn Ramón Blas\nMossén Ramón Blas rector de Rocallaura dona a besar lignum crucis a mossèn Venanci Plana, cosi de la mare (a.c.s.) al costat un jove mossèn Daniel Barenys i Llauradó rector de la Parròquia de Vallbona i de Llorens, tenia dos nebots metges; jo era amic del Jordi (a.c.s.).\nme'l va regalar fa 4 anys , dels oficis de setmana santa, d'encomanar l'ànima a l'Altíssim, de portar la comunió a un malalt,portan el Santíssim sota pali, de la cerimònia de les primeres comunions o de quan venia l'arquebisbe a donar la confirmació o en quines festivitats feia servir l'incens, de com havia d'estar l'esglesia en la setmana santa, com anava estructurada una processó del Corpus i per on transcorria, el que portava la creu manava, de com s'havien de posar les majorales a la porta de l'esglesia per demanar almoina; també enteniam del repic de les campanes amb els seus diferents tocs\nassenyalan les vigílies de festa, la pròpia festa, com era el de difunts durant l'enterrament, de com anava el poble de Llorens en romeria a la Marededéu del Tallat i com es posava la gent a l'atravessar Vallbona i de lo que es cantava durant el pas pel poble,normalment era el rosari cantat, com érem rebuts a Rocallaura pel rector,portant el Lignum Cruxis a les mans o dit d'una altra manera " el Porta Pau ", jo recordo mossén Eugeni i mossèn Ramón Blas, un capellà que sap molta música,va ser el prebere que va cantar les lletanies dels sants el dia d'inici del concili provincial Tarraconense, etc.He de dir que l'aprenentatge dels valors cristians com la gratuitat, la caritat, la humilitat, l'altruïsme i l'amor als altres no em va suposar cap d'alt a baix i mai m'ha deixat mals records de res. Sempre m'ha servit per anar per la vida.\nAqui dins es posaven les brases per escalfar el llit.\nLa mare (a.c.s.) abans d'anar-me'n al llit mi ficava el burro ple de brases per tal de que estigués calentó, he de dir-los que era fantastic,una experiència inoblidable, mi trovaba com un rei, un ambient propici per fer les meves oracions i encomanar-me a Déu nostre Senyor, a recordar vivències e històries que havia escoltat dels avis i vells del poble i tot seguit m'adormia en la pau més dolça.\nSí vaig apendre a caçar serps al desfer una garbera del tros,per carregar el carro de garbes, a fullar nius de tot tipus, a campà (domesticar) una garsa, un mussol; al sortir del col.legi anava a cassar llangostos per la garsa i caragols pel mussol, i fer un feix de freixa perquè la cabra de casa tingués on rosegar i mantingués la llet, dons al poble no hi havia cap botiga que en venguessin.Les freixes creixien aprop de les síquies que portaven aigua a baix al fondo, de Vallbona cap a Maldà.\nLo fondo de Llorens de Rocafort, vist des de la solana; era la terra més fèrtil del poble, tothom volia tenir una peça a aquesta vall. De tant en tant baixava rovina.\nSi vaig apendre de molt jovenet a anar amb bicicleta per tal de poguer anar a col.legi a Maldà, tot s'ha de dir la bici era de dona, d'una cosina del pare. Va ser un encert. Si vaig apendre que les gallines per pondre els ous havien d'estar soles, gairebé amagades de les mirades dels propis i estranys, era algo que m'encantava, de tant en tant descubries algun niu amagat entre la llenya del corral i trovabes vint o trenta ous acumulats. Encara no se, perque els ponedors es trovaben a mitja paret i no al terra.També vaig apendre a fer sabó casolà.Tot s'ha de dir, utilitzat amb aigua dolça ( aigua de pluja) feia molta escuma i et deixava els cabells del cap molt brillants, tot un luxe, que ja no existeix.\nLlorenç de Rocafort (antiga baronia de Vallbona)\nPenso que vostès han aprofitat el temps i jo també; he après de totes les situacions i circunstancies que m'ha ofert la vida, inclús vaig aprendre del servei militar on vaig fer de tot, fins i tot amics com el Martí de Tàrrega, amb ell anavem a les tardes a ajudar a la Comunidad de HH. de la Caridad a la carretera de Meco s/nº en Alcalà de Henares a parar taula, donar menjar i dutxar minusvàlids físics i psiquics, bordelains, cecs,etc. Les poques monges que hi havien, no donaven l'abast amb tants interns.\nJo, abans de la mili ja portava un bon entrenament amb l'Hospitalitat de la Mare de Déu de Lourdes i el C.C. JOVES de Lauria 126, o sigui que no em va costar res pasar les tardes ajudant a aquella comunitat de monges. Tot això em porta al bon amic Marti Olivella, que ja de jove era un home especial, veia les coses clares i s'entregava com ningú a l'ajuda altruïsta i era un activista en tots els aspectes de la vida, penso que va sere el primer objector de conciència.\nAmb aquest butlleti en Martí em tenia informat per on anaven els seus camins de pau, de solidaritat, de proteccio del medi, d'ajuda als més necesitats, el Centre d'Estudis Joan Bardina, era molt adelantat en el seu moment, en Martí Olivella era l'anima i l'animador principal.\nVaig cultivar la correspondència al màxim amb els amics i amigues, fins i tot un gran amic de la Granadella en Miralles, aquest es mosquejava perquè tenia molta correspondència, però m'ajudava a ser feliç dins l'adversitat d'un temps que de vell antuvi donava per perdut, també dins l'adversitat vaig buscar la pau i donada la meva juventut inclús vaig buscar la felicitat, puc dir que ambdues les vaig aconseguir gràcies a Déu, en Francesc de Marti n'es testimoni.També vam aconseguir una gran amistat amb el comandant Cantero, home bo i que de sempre estiuejava a Bellver de Cerdanya.\nVaig aprofitar per llegir " La força d'estimar " de Martin Luter King, els Evangelis, Kierkegaard y el Amor, i escriure moltes cartes als amics quasi a diari unes 10; a la gent que ho explico no acaven de creure-s'ho, encara avui quan algun amic em presenta, diu aquest home fins i tot va ser feliç a la mili(cosa extranya). Per les tardes anava a misa cada dia i feia d'escolà, vaig fer amistat amb el Pater, perquè durant mesos es podien contar amb els dits de la ma els que anavem a misa; al cor de l'hivern només erem 3 soldats entre 4000. Va neixer una cordial amistat, a pesar de ser un mossèn molt conservador i lluny del concili Vaticà II.\nEl fet de tenir uns mestres exel.lents a primaria com les Sres.Paquita Bergadà , Teresa Ribera i el Sr. Ramón Capell,i els ilustres professors del Collell, el contacte amb els monjos de Montserrat; tot això va ser com una gran finestra oberta al món , sobretot al món del coneixament, de la cultura, del saber i al de l' espiritualitat, que sempre m'ha acompanyat,fins i tot a seguir de lluny a moviments polítics com l'Assemblea de Catalunya; sabeu el que es està rodejat durant temps de persones tant cultes ?, homes molt preparats amb amplissims estudis?, per un noi que venia d'un petit poble de la Baixa Segarra? Sempre ha suposat un tresor que encara em guardo i admiro.\nHe de dir que sempre m'han servit els bons exemples dels meus professors, en aquests moments no puc deixar de parlar de l'eminent e ilustre Doctor Josep Maria Domenech i Mateu, perquè ell va ser l'ànima de la nostra promoció i va ser causa de que molts ens dediquessim en cos i ànima a la medicina que ell tant estimava, i alhora considerava que era la millor professió del món, fill de Valls on el seu pare exercia la medicina ( llegir prego de les festes Decenals de la Marededéu de la Candela 2001, disfrutareu ). Gran humanista i amant dels nostres ilustres poetes i escriptors. A Madrid va ser un professor molt estimat pels seus alumnes de la Universitat Computense i del Colegio Universitario San Pablo de qui guarda inmillorables records, amic del cardenal Vicente Enrique i Tarancón, bisbe que va ser de Solsona. Al marxar cap a la seva càtedra d'Anatomia Humana a Bellaterra se li va rendir un calurós homenatge. Deixeble predilecte de l'emiment Catedràdic Ors Llorca, de qui n'estava molt cofoi.Llegiu si podeu el discurs d'entrada a la Reial Acadèmia de Medicina de Catalunya el 3 de novembre e 1996....tastareu una mica de la grandesa del Dr. Domenech. " Morfogènesi del sistema His-Tawara i record anatòmic de l'esquelec fibrós del cor.\nProfesssor Dr. Josep Mª Domenech i Mateu\nTot s'ha de dir es pasava les hores de nit al seu departament de Bellaterra, ho haviem confirmat motissimes vegades al passar per l'autopista, camí de Sant Cugat del Vallès es veia la llum al seu despatx i la resta de la Universitat Autonoma a les fosques( Del doctor Domenech podriam escriure un llibre extenssissim sobre lo que ha sigut la seva vida a la Universitat, a la embriologia i a la docència, a l'humanisme que el feia gran a l'amistat, a la preparació de moltissimes promocions de metges, que mai li podrem pagar l'entusiasme amb que ens formava, d'ell vam fer nostre aquelles paraules de Sant Pau, la veritat us farà lliures )Una abraçada ben forta plena d'agraïment vers la millor persona que ha passat en la meva carrera de metge i em quedo curt.També agraïment a d'altres persones que m'he trobat en el cami de la vida com la Sra. Algueró. Paro i no continuo perquè em podria deixar a algú i em sabria greu.\nBe, gràcies per la vostra paciència, un altre dia seguirem amb un altre tema molt llarg e interessant, ara només un anunciat perquè comenceu a disfrutar,el tema es molt atractiu, donada l'època que va succeir:\nDe com vaig trobar als meus 18 anys la Barcelona de la contracultura amb el pare Guasch que feia 4 anys que era sacerdot) com a màxim exponent a casa nostra, tot i que més tard ens em assebentat que també ho va ser en Lluís Racionero, cosa que m'alegra perquè vol dir que no estavem sols en una aventura molt transgresora,\n(veure Luis Racionero: Memorias de un liberal psicolélico . R.B.A. Narrativas, per aquells anys 1967/68 molts joves peregrinaven a TAIZE on en Roger Schutz i la seva comunitat de monjos eren un foco d'atracció espiritual de primer ordre, molts amics meus hi van anar, jo em vaig fer gran sense poguer anar-hi, sempre m'ha sabut greu, el papa Joan XXIII de Teizé en deia " pequeña primavera ", dels sermons del pare Llimona als capuxins de Sarrià,on vaig escoltar per primera vegada la cançó "Això amic meu tant sols ho sap el vent, escolta la resposta dins el vent " , del maig del 68 a Paris, de les comunitats de base a Barcelona que vaig tenir el goig de conèixer (Comunidades de base. Los grupos pequeños y el futuro de la Iglesia, de J.T. Maertens (editorial Sígueme),alguns capellans compromesos com mossèn Dalmau rector de Gallifa,l'escolapi Octavi Fullat, el qual va ser molt important per a mi en plena juventut, però ara no toca, del cristians pel socialisme amb la Teologia de la Lliberació de Gustavo Gutierrez com a gran referent,i l'amic Martí Olivella com a activista d'aquesta teologia a favor dels pobres, de les xerrades nocturnes sobre el comunisme que ens donava en Xavier Pons a c/LLuria 126, encara quedava el ressò de les manifestacions de cent trenta entre religiosos i capellans per la via Laietana de l'any 1966, de l'assemblea de Catalunya que ens tenien sempre amb l'ai al cor ( vaig coneixer mossèn Dalmau, autor del llibre "El malefici dels simbols" cal dir que un estiu ens va deixar la rectoria per fer un stage amb el pare Guasch amb un grup de persones interessades en la contracultura,molt sugestiu per l'època llegir el seu llibre Mossen Dalmau en California, dels sacerdots obrers,si em sobrava un duro el guardava per comprar-me la revista El Ciervo, Quadernos para el dialogo i també per anar a missa el diumenge als caputxins de Sarrià, la poesia d'en Miquel Palomino,de les nits tancats en un pis del barri vell escoltant en Raimon ( D'un Temps, d'un país, Diguem no,.... amb una espelma encesa per donar ambient, però també per a no ser delatats per reunions il.legals per part d'alguna bona persona. La Nova Cançó feia estralls.\nQue feliços que erem tant sols escoltant aquestes cançons combatives, el llibre "Honest to god " feia estralls, de la colla sardanista Pau i Justicia\non vaig apendre sardanes i vaig ser feliç voltant mig Catalunya assitint a concursos de sardanes,\nde les xerrades sobre Camilo Jose Cela" Viaje a la Alcarria " pel meu amic Camilo Gomez Torres amb una cervesa a les mans com a unic pagament; el tracte era aquest: jo pagava la cervesa i ell em parlava durant dos hores de'n Cela o de Isabel la Catòlica o Rosalia de Castro o de Perez Galdós;d'ençà molts anys catedratic,era fill de Monforte de Lemos, de com vaig trobar la biblioteca Arús i la seva gran bibliotecaria la Sra.Marta Algueró i Puigdellívol, disposava d´un amplissim curriculum acadèmic,sàvia, molt culta, empàtica i millor persona;amb moltes ganes de servir i d'ensenyar, amb ella vaig coneixer les fitxes de'n RUAIX (company del consagrat e il.lustre pintor Benet Sarsanedas), encara les guardo,sempre m'han servit, esposa del Dr. Josep Coma i Serra, d'Alpicat (Lleida).\nVaig llegir per primera vegada a el Ciervo a Jose Maria Valverde en " Preambulos de la Fe " no va ser fins anys més tard que vaig descobrir que era tiet del gran Dr. Ramon Gefaell colega meu, un dia us posaré un poema de'n Valverde amic del difunt i recordat Dr. Martí de Riquer i Morera.\nPer Barcelona bullia la mort de Ernesto Guevara metge argentí, el " Che " i que estava present en totes les converses, per les llibreries, trobaves llibres del bisbe Helder Cámara, encara recordo una carta als joves publicada al 1968, un detall d'humilitat firmava Padre Helder. Del llibre de poesia "Paraules sense soroll" de Mercader, De com vaig coneixer el llibre " Els pòtols místics ". Mai havia llegit coses relacionades amb el Budisme. El llibre que vaig tenir més a ma me´l va deixar en Guillem Paris, marit de la Carme Felip durant un permís de la mili" Un Mundo Nuevo " 1952 " 12 conferencies de KRISHNAMURTI, que va fascinar A HUXLEY i a MILLER i a un servidor.També em va fascinar el llibre d'ALAN WATTS " PSICOTERAPIA DEL ESTE PSICOTERAPIA DE DEL OESTE ( més amunt els hi posar una pàgina fotocopiada) dins aquest món, El nacimiento de una contracultura de Theodore Roszak, énsayos sobre el Apocalipsis de Norman Brown,\nLas Comunas en la contracultura,Toqueme por favor, aquest llibre el va traduir de l'anglès a l'español una noia de Flix, també era obligat dins d'aquells anys 1968, haver llegit Siddharta,i Demian , amb aquest últim, Herman Hesse entra de ple en la contracultura y El lobo estepario. En altre camp també estava de moda llegir a Jack Kerouac " On the road " i Els pòtols místics,( The Dharma Bums) traduït per Manuel de Pedrolo i editat per Edicions Crema; la primera edició fou el 1967,però jo no el vaig coneixer fins el 1970 i la veritat es que no tenia un duro per comprar-me'l, me'l van deixar. El llibre més llegit l'any 1968 va ser " Cien años de soledad ", també el vaig llegir. Com podeu veure si volies estar al dia i ser afortunat entre els joves d'aquells anys i que alguna noia es fixés amb tu ,i ser tingut en compte en certs ambients com l'Ateneu Barcelonès i altres grups parroquials, etc. calia llegir i molt, també el 1969 vaig llegir "Los hippies: Una contra-cultura " de Stuart Hall.\nHe de dir que em vaig fer gran sense poguer anar a treballar a un KIBBUTZ , estava de moda en aquells anys, molts hi anaven, jo hagués anat a un que es deia Ga´aton com a voluntari al norde de Galilea, però no tenia diners i es va esfumar el desitg. També em vagi fer gran sense anar a una trobada amb els joves de Taizé; al seu lloc me'n vaig anar a fer la mili a Alcalà d'Henares ( una llarga i bonica història )\nAmb molt de carinyo recordo el local Zeleste i l'Orquestra Plateria, que estava situat al c/ Argenteria, anar al Zeleste imprimia caràcter i tot era màgia, i llibertat ens sentíem joves, encara que l'any 1973 ja ho erem, per nosaltres va ser més que un club de roc. Ho era tot, allí quedàvem amb els amics; allí vaig coneixer l'orquestra Mirasol i la Dharma. Tot al bell mig del barri de la Ribera, tot l'encant per molts joves i no tant joves.\nNo puc passar per al un fet trascendent de la meva juventud: les Sis hores de cançó a Canet, on l'any l'any 1972 vam ser 35.000 espectadors, allí vaig veure i sentir per primera vegada en directe a Ovidi Montllor, Pi de la Serra, Maria del Mar Bonet, La Trinca, Dolors Laffite, Marina Rossell i Rafel Subirachs i d'altres que no recordo. Les sis hores de cançó a Canet van ser algo més que un festival de música, ho vaig viure com un privilegi i algo gran, transgresor, al límit. No recordo si hi vaig assitir algun altre any.\nLa Barcelona del 68 bullia per la mort de l'abat Escarré, no hi havia grup de gent que no en parlés.A mi em tenia al corrent un ex-escolà de Montserrat que es deia Ximenis.\nTampoc puc passar per alt el Boccacio un ar del carrer Muntaner on es movia la gent de la GAUCHE DIVINE. Jo si hi anava alguna vegada, era per impressionar alguna noia, realment mai vaig tenir contacte ni d'aprop ni de lluny amb tota aquesta gent tant guapa. Si admirava la seva vida transgresora en tots els sentits.\nTambé vaig viure com un gran aconteixament la setmana santa de 1972 a Vallbona de les Monges, organitzat pel secretariat d'universitaris cristians com a responsable anava en Salvador Pié no recordo si era Felipó o sigui de Sant Felip Neri?; a part de la liturgia dels dies propis com el dijous i divendres sant i la vetlla pasqual,hi van haver tallers dedicats a la pregaria, a la conversa, d'interioritzacio, etc.convençut que va ser molt avançat per l'any 1972, penso que va ser transgresor per tots; els joves que venien de tot el país, vivien a les pallisses al voltant del poble de Vallbona,eren de bon conformar i ho van viure com un fet excepcional. Els veïns de Vallbona si van entregar del tot.\nVallbona encara se´n recorda i jo també. En aquells anys l'abadesa es deia Mare Frederica Almar-Encesa de Girona.\nDe tot això algun dia en parlarem llargament, perquè cada cita ens pot donar per un tema, ara tant sols ho deixo anunciat, per si de gran no me´n recordo d'escriure llargament de tot el que us he dit de passada; així podré dessenvolupar la memòria més fàcilment.Quan fem memòria tornem a ser nosaltres mateixos i això és bo i és un plaer.\nNo voldria passar per alt el film Laia de Vicenç Lluch; Laia el retorn de les barques, que han sortit com cada dia, però la por del xaloc ....., això era l'any 1970, aquesta pelicula que ens ma marcar a tots, està basada en la narració homònima de Salvador Espriu.\nSóc concient que em deixo molts temes al tinter, però ja vindran altres temps di Déu vol o llarg hiverns al costat de l'estufa i de la boira a Llorens i podrem desenvolupar molts temes, ja esmentats i d'altres per esmentar,com el primer malalt que vaig visitar un primer dia d'agost a Perales del Puerto, una llarga història amb final feliç.\nBe, us poso un poema de José Mª Valverde, a qui jo no vaig coneixer,nomes el sentia anomenar pel meu amic Ramon Gefaell que era oncle seu. Aqui va com a premi per haver arribat fins aquí.\nRecordant al pare Duch, només dir que l'home no acaba mai de resituar-se, sempre és un aprenent, i cada dia comença de nou.\nORACION POR NOSOTROS LOS POETAS\nSeñor, ¿ que nos darás en premio a los poetas ?\nMira, nada tenemos ni aún nuestra propia vida;\nsi miramos, es solo para verterlo en voz.\nTú no nos das el mundo para que lo gozemos,\npara vivirla solo, sin pararse a mirarla...\nPorque, si no existiéramos, , ¿ para qué tantas cosas\nInútiles y bellas como Diós ha creado,\ntantos ocasos rojos, y tanto arbol sin fruta,\ny tanta flor flor, y tanto pájaro vagabundo ?\nSólo quien nos ha hecho puede asi destruirnos\nen brazos de una llama tan cruel y magnífica\n... Tú que cuidas los pájaros que dicen tu mensaje,\ndales la paz, esa paz queen vida les negaste,\nTú nos darás en Ti el Todo que buscamos, pues le tendremos\nJose Mª Valverde Hombre de Dios, 1943\nSóc jo amb 64 anys al damunt.\nCom a punt final i per no cansar-los algun dia els parlaré desde la majoria d'edat que era als 21 anys, fins a la jubilació que ja falta menys, tot plegat dona molt de sí; tot i que practicament no he viatjat pel món,i sóc un gran desconeixador de la Catalunya tant la vella com la nova, em queda molt per fer, espero tenir salut per portr-ho a terme.\nUna abraçada a tots i disfrutin de la festa de la Verge de la O, o també de l'Esperança o de la Cinta o de la Espectació. El present article comença parlant de la Marededéu i acaba pensant amb la Marededéu des del Magnificat a la Divina Comedia. Aqui va la partitura de la música de les vespres d'avui. Disfrutin els que siguin experts en gregorià i els musicòlegs podran datar el document, encara que jo els digui la data.Una petita partitura pot representar molt, amb poca cosa podem ser quasi feliços.\nSóc concient que em deixo moltes vivències al tinté; tot arribarà si Déu vol.\nDel Prontuario del Cantollano Gregoriano. Tomo I. Año 1799\nFelicidades Maria de la O Vega, gracias por darme a conocer tantas virgenes de la O, esparcidas por toda España , por tu amistad y cercania, que bien atendidos estan los peregrinos a Santiago de Compostela al passar por Hospital de Órbigo, Astorga,.... Salud y feliz fiesta.\nPublicat per Pep a 14:23\nEtiquetes de comentaris: biblioteca arus, contracultura, doctor domenech mateu, mare de deu, universitat autonoma bellaterra\nDIES DE DESTORB AL PRINCIPI DE LA TEMPORADA DE LES...\nBATZEGAR PEL SETEMBRE\nPEREGRINATGE A LA MARE DE DÉU DEL TALLAT 1958\nCONFIDENCIES A CAU D' ORELLA, EN LA FESTA DE LA M...\nEL SISQUET DISFRUTA TREBALLANT AL CAMP


A propòsit de “Joan Sales. L’home incòmode, la veritat que fa nosa” (i 6). - Totxanes, totxos i maons\nEls lectors que, apunt rere apunt, han tingut la paciència d’arribar fins aquí recordaran que l’opció triada pels responsables del documental “Joan Sales. L’home incòmode, la veritat que fa nosa” -si voleu veure’l cliqueu aquí– ha estat la d’explicar una mica de tot allò -molt- que representa Sales i de fer-ho per mitjà d’una sèrie de persones que anaven exposant les seves opinions sobre el protagonista.Lògicament es pot discutir el metratge final que s’ha dedicat a cada tema, l’encert en la tria dels participants o l’interès i l’originalitat de les aportacions -ja vaig dir que, al meu parer, n’hi havia un parell bastant prescindibles- però el que no es pot negar és que en els seixanta minuts que dura el documental es parla del Sales militarista, de l’home d’honor, del seu cristianisme, de l’home intransigent que no combrega amb les rodes de molí de les modes, del seu concepte de l’amor com a motor dels actes de l’existència, del seu compromís amb la veritat, de la seva rigorosa autoexigència…\nNo crec, doncs, que el treball dut a terme per l’equip dirigit per Francesc Canosa interessi només als convençuts i que no serveixi pels que -joves o no tan joves- s’apropin per primera vegada a la figura de Joan Sales. Certament, potser l’arrel del problema es troba en la idea original del projecte. És a dir, pretendre condensar una personalitat rica i complexa en els límits i convencions d’un producte audiovisual d’una hora de durada. Estirar aquest fil, però, ens portaria cap a consideracions d’un altre tipus.\nAixí doncs, tal com he explicat més amunt avui i en l’apunt immediatament anterior (el cinquè), en el documental s’esmenten els trets més definitoris de l’ideari del protagonista i es parla de les seves dèries i del seu capteniment. Amb fortuna i intensitats diferents, d’acord. Però se’n parla.\nUna altra cosa molt diferent és que potser alguns dels valors que representava Joan Sales actualment estiguin en desús o mal vistos. I que, en conseqüència, malgrat que apareguin relacionats poca gent s’hi senti interpel·lada perquè potser estem acostumats a percebre certes idees i certs comportaments com coses ja superades. D’altres èpoques…\nDit tot això la meva opinió global és que “Joan Sales. L’home incòmode, la veritat que fa nosa” és un projecte ben defensable tot i alguna carència que ja he esmentat i algunes absències que ara explicaré. Un projecte que estic convençut que sí que pot desvetllar curiositat per la figura i l’obra d’aquest home tan especial. No parlo de xifres astronòmiques, és clar. Però tampoc del zero absolut.\nNo vull acabar, doncs, aquesta llarga sèrie d’apunts sense indicar algunes coses que he trobat a faltar en el documental:\n* Malgrat que Jordi Pujol i Hilari Raguer esmenten fugaçment el seu nom m’hauria agradat que s’expliqués amb una mica més de detall la relació entre Sales i Raimon Galí.\n* M’hauria agradat també saber més detalls sobre l’evolució de la casa del barri del Coll. Els passos que separen l’edifici que varen comprar en arribar de l’exili i l’actual que serveix d’escenari a les paraules de Maria Bohigas.\n* També m’hauria fet gràcia saber algunes dades sobre la situació econòmica de Sales en arribar aquí procedent de l’exili mexicà.\n* Crec que no hauria estat gens inoportú si entremig de la polifonia d’opinions favorables hagués aparegut alguna veu discordant. Per exemple algú que ens parlés sobre la manera de treballar -allò de l’acompanyament editorial, vaja- que s’establia entre el matrimoni Sales-Folch i els seus autors.\nPotser alguna d’aquestes mancances us semblaran supèrflues o frívoles. És ben possible. En tot cas són les que jo he trobat. Tot i això mantinc la secreta esperança que aquests dubtes i espais en blanc quedaran aclarits en la biografia que ha fet (o que està a punt d’acabar) Montserrat Casals.\nUn parell d’apunts enrere ja parlava de la confiança que em mereixia aquesta estudiosa de la nostra literatura. L’únic que demano, doncs, a qui correspongui és que, si us plau, no es demori gaire la publicació d’aquesta biografia sobre la qual prometo parlar-ne aquí mateix.


Raducanu i Leylah Fernández jugaran una final adolescent a l’Open dels EUA\nLa britànica, de 18 anys, és la primera tennista que arriba a la final des de la fase prèvia, i ho ha fet sense perdre ni un set\nD’altra banda, la canadenca, de 19, és la primera jugadora que sense ser cap de sèrie elimina la segona i la tercera favorites\n10 de de setembre del 2021. 20:35\nL’Open dels Estats Units tindrà una final adolescent al quadro femení, ja que les tennistes que competiran per emportar-se el títol seran la canadenca Leylah Fernández, de 19 anys, i la britànica Emma Raducanu, de 18.\nLa tennista canadenca d’origen hispà Leylah Fernández, 73 del món, va completar la seva marxa triomfal a la seva primera final d’un Grand Slam al vèncer aquest dijous per 7-6 (3), 4-6 i 6-4, la bielorussa Arina Sabalenka, segona favorita. El partit, que va durar dues hores i 20 minuts, va deixar Fernández amb un domini complet després de 26 cops guanyadors per 23 errors no forçats, a més de tenir la millor sacada des que va començar el torneig amb sis aces i dues dobles faltes.\nMentrestant, Sabalenka, de 23 anys, que també buscava la seva primera final de l’Open i d’un Grand Slam, va ser la seva pitjor enemiga, ja que va cometre 52 errors no forçats per 45 cops guanyadors, mentre que amb la seva sacada va col·locar 10 sacades directes, però va tenir vuit dobles faltes. Amb l’eliminació de Sabalenka, Fernández es converteix en la primera jugadora en la història de l’Open i d’un Grand Slam, que sense ser cap de sèrie elimina la segona i tercera favorites, després que en la tercera ronda superés la campiona defensora, la japonesa Naomi Osaka. També va eliminar el cinquè cap de sèrie la ucraïnesa Elina Svitolina en quarts de final i a vuitens l’alemanya Angelique Kerber, setzena favorita i campiona de l’Open dels Estats Units el 2016.\nAquest dijous l’anglesa Emma Raducanu, de 18 anys, número 150 del món, va vèncer en dos sets seguits per 6-1 i 6-4 la grega Maria Sakkari, dissetè cap de sèrie, i va aconseguir passar a la seva primera final de l’Open dels Estats Units i de Grand Slam. Raducanu, que no ha perdut un set des que va començar la seva participació en la fase prèvia, es converteix en la primera finalista de l’Open que arriba a la gran final com a classificada. També es converteix en la tennista més jove en disputar una final de Grand Slam des que la russa Maria Xaràpova va guanyar Wimbledon el 2004 als 17 anys.\nEl partit, que va durar una hora i 23 minuts, va deixar Raducanu amb 16 cops guanyadors i 17 errors no forçats, a més de tenir quatre aces i dues dobles faltes, mentre que Sakkari no va tenir el seu millor tennis des del fons de la pista i va cometre 33 errors no forçats per 17 cops guanyadors, que li van costar el partit, especialment a la primera mànega, quan va permetre que Raducanu li fes cinc jocs seguits. Sakkari va cometre 17 errors no forçats en el primer set, amb Raducanu limitant-se a tornar-ho tot des del fons de la pista i esperar la fallada de la tennista grega. A més, Raducanu va seleccionar molt bé les pujades a la xarxa i va guanyar vuit punts de nou oportunitats.


Dividir la població: l'última proposta dels experts per aturar la Covid\nL'última proposta dels científics per aturar a la Covid: dividir la població per reduir els contagis\nEn grups petits aïllats entre si, la transmissió de virus pot arribar a acabar de forma espontània\nper Eric Mendo dissabte, 21 de novembre 2020 - 15:56h\nEn grups petits aïllats entre si, la transmissió de virus pot arribar a acabar de forma espontània | ACN\nEls científics segueixen treballant incansablement per esbrinar tota la informació possible sobre el SARS-CoV-2, el coronavirus causant de la pandèmia de Covid-19 que assola el món i que sembla no tenir una data a l'horitzó per marxar, almenys, fins a tenir una vacuna confirmada per vacunar a tota la població.\nEls experts segueixen intentant saber com funciona el virus, com es transmet i en quines condicions, per així poder preparar estratègies i protocols que permetin conviure amb ell en la mesura del possible. En aquest sentit, és sobradament conegut que com més gran és una àrea, i com més poblada estigui, especialment si la densitat de població també és alta, és més probable que el virus es converteixi en un problema greu de salut pública.\nLes grans ciutats, per exemple, van ser les zones més afectades per la primera onada, ja que els confinaments van permetre evitar que el virus acabés arribant a les zones més rurals, encara que també va arribar. Això va permetre, per exemple, que hi hagués zones que pràcticament no tinguessin casos de Covid-19 entre març i juny d'aquest any, una situació que en aquesta segona onada ha canviat.\nLa Covid-19 està ara molt més estesa, arribant a pobles i zones on pràcticament no se l'havia vist abans. Per aquesta raó, els científics estan intentant esbrinar quin paper juguen els moviments migratoris, els desplaçaments i els grans i petits grups de persones a la transmissió de virus.\nEn aquest sentit, un estudi publicat a la revista 'Chaos' ha posat al descobert que dividir a la població en múltiples subpoblacions que no es barregin entre elles pot ajudar a controlar els brots sense imposar massa restriccions dins d'aquests subgrups. Per realitzar l'estudi, els científics s'han ajudat de les matemàtiques i simulacions per ordinador.\nEls grups petits baixen el percentatge d'infecció en la població\n«La idea clau és que, en nombres baixos d'infecció, les fluctuacions poden alterar el curs de les epidèmies de manera significativa, fins i tot si s'espera un augment exponencial en el nombre d'infeccions mitjanes», explica Ramin Golestanian, un dels autors de l'estudi.\nPhilip Bittihn, un altre dels autors, comenta que «quan una gran població es divideix en comunitats més petites, aquests efectes aleatoris canvien per complet la dinàmica de tota la població. L'aleatorietat fa que el nombre màxim d'infeccions es redueixi».\nA la pràctica, les seves premisses indiquen que en una epidèmia, l'aleatorietat pot canviar profundament els efectes de la malaltia. Per exemple, en el cas en què un viatger contagiat arribi a una gran ciutat que, fins aquell moment, està neta de la malaltia. Aquest viatger ha d'agafar un autobús a les 08:52 hores per arribar fins a casa, un torn que sol anar ple de gent perquè és hora punta per desplaçar-se a la feina.\nEn arribar a l'aeroport, aquest viatger té un problema amb la seva maleta, el que fa que no arribi a temps per agafar el bus de les 08:52 hores i hagi d'esperar fins al de les 10:12 hores, un torn en què l'autobús sol anar amb molts menys passatgers. Casualment, l'autobús que agafa l'infectat només té dos passatgers més a part d'ell, una dona situada a la part posterior del vehicle i un home gran a prop del conductor, enganxat a la finestra.\nEl nostre malalt tria una fila central del vehicle per seure, lluny tant de l'home gran com de la dona de darrere, i no entra en contacte amb ells. Quan arriba a la seva parada, es baixa i es dirigeix a casa seva.\nEn aquesta situació, l'aleatorietat de la pèrdua de la seva maleta a l'aeroport va provocar que, en comptes de viatjar en un autobús ple de gent i sense espai interpersonal, el malalt viatgés en un vehicle gran, espaiós i sense persones a prop seu, el que va evitar que transmetés la malaltia a aquestes dues persones, el que hagués pogut desencadenar un brot i descontrolar-se fins a arribar a tenir transmissió comunitària.\nAquesta situació hipotètica és només un exemple de com afecta l'aleatorietat al desenvolupament d'una pandèmia de les característiques de la Covid-19, i per això els científics han intentat establir formes d'evitar situacions així.\nEl percentatge màxim de contagis baixa fins al 3%\nEn aquest estudi es va analitzar una població de 8 milions de persones amb 500 persones contagiades en el moment inicial i amb mesures de distanciament social implementades. Així, la Covid-19 s'expandeix de manera exponencial per aquesta població, duplicant el nombre de contagis cada dotze dies.\n«Si es permet que aquesta població es barregi de manera homogènia, la dinàmica evolucionarà d'acord amb la predicció determinista amb un pic de al voltant del 5% d'individus infectats», explica Bittihn. Però si aquesta població se subdivideix en 100 subpoblacions de 80.000 persones, el percentatge màxim de persones contagiades baixa fins al 3%.\nSegons l'estudi, aquest descens es deu al fet que alguns dels subgrups poblacions aconsegueixen acabar les cadenes de transmissió de virus de manera espontània, el que fa que el coronavirus deixi de transmetre per aquest nucli de població més petit. Si en lloc de 100 subgrups es dividissin en 500, el percentatge d'infeccions encara baixaria més, fins a l'1% com a pic màxim.\nEls experts són conscients de la dificultat que suposaria subdividir així a la població, i admeten que aquest tipus de subpoblacions no es poden aïllar perfectament, el que convertiria aquesta estratègia en una mesura temporal. Per aquesta raó, els científics estan realitzant més estudis que tingui en compte aquestes qüestions i les 'contramesures' que poguessin ser adequades per solucionar-ho.\nUn espanyol, sospitós de provocar un brot de Covid i un confinament a Austràlia\nL''estratègia' d'una comunitat espanyola perquè tothom es vacuni: prepara grans multes


Un camp de margarides: Més de la mitat de dones espanyoles no donaríen els seus óvuls a altres dones.\nMés de la mitat de dones espanyoles no donaríen els seus óvuls a altres dones.\nEn un questionari realitzat entre 300 joves d'entre 18 i 30 anys els resultats han sigut que el 74% de les dones no donaría els seus óvuls a altres dones per a poder aconseguir el embaràs mentre que en els homens sols el 49% no donaria els seus espermatozous.\nMoltes de les dones estan d'acord amb el destí dels seus óvuls però moltes d'elles reconeixen que no tenen ningun tipus d'informació sobre aquest tema i per això es negarien a donar els seus óvuls.Sols un 6% de les dones donaríen els seus óvuls sense ningun tipus de problema.\nEls métodes de reproducció asistida estan molt de moda per diverses causes, entre les quals destaca la tardía de les dones en tenir els fills, ja que a partir dels 28 anys la reserva ovarica va disminuint i a paritr dels35 anys ho fa més sensiblement, i hiu en dia poques dones tenen fills abans dels 28 anys.\nLa técnica que s'utilitza és la fecundació d'ovuls d'una donant anònima que tinga caracteristiques sanguinies i fenotípiques paregudes, amb els espermatozous de la parella de la pacient. Entre 48 i 72 hores després aquestos óvuls fecundats seran transferits al úter de la dona .\nEncara que aquesta técnica està molt avançada, la tradicional técnica de la donació de sémen encara esta molt vigent, ja que els homens també tenen problemes de fertilitat deguts a la mala qualitat del espermao simplement per evitar transferir enfermetats al fill.\nEls donants de semen solen ser universitaris ja que són els més informats, però cada vegada més estan donant persones que tenen un problema de infertilitat prop seu i estan sensibilitzades amb el tema.\nEm pareix un tema interessant perque hui en dia i cada volta més els problemes de esterilitat tant en homens com en dones estan més presents i aquesta em pareix una molt bona solució.\nLa informació està treta de Terra\nPublicat per Sara a 11:53\nCom bé dius tu, el desconeixement per un costat, que la tècnica de donació d'òvuls siga un poc més complicada que la d'espermatozoides, i també, que la llei no està sent massa clara a l'hora de que en un futur, un fill puga exigir saber de qui eren els òvuls o els espermatozoides dels donants, està frenant la donació.\n12 de maig de 2008 a les 17:14:00 CEST\nEstic d'acord amb Rafa, però a més a més jo pense que una altra raó de la poca donació és que hi ha moltes dones que sabent que algú té un fill o filla que és seu no podrien viure tranquiles, almenys jo no podria.\n14 de maig de 2008 a les 15:33:00 CEST


El Vall d’Hebron Barcelona Campus Hospitalari es suma al Dia Mundial del Càncer d’Ovari - Galènia\nEl Vall d’Hebron Barcelona Campus Hospitalari es suma al Dia Mundial del Càncer d’Ovari\nAmb motiu del Dia Mundial del Càncer d’Ovari, el passat dimecres 4 de maig, el Vall d’Hebron Barcelona Campus Hospitalari va oferir una jornada científica i divulgativa que es va centrar en subratllar la rellevància de la relació amb els professionals de l’atenció primària per afavorir el diagnòstic ràpid d’aquesta patologia.\nEl càncer d’ovari, tot i ser només el 5% de tots els tumors femenins és la cinquena causa de mort d’origen oncològic en dones. El principal problema en el combat contra aquesta malaltia és que no presenta símptomes guia per a metges i pacients que portin al diagnòstic ràpid. Això provoca que es diagnostiqui en fases avançades en més del 70% dels casos i que la supervivència global a 5 anys sigui inferior al 30%.\nAquest fet, posa de manifest la necessitat de tractar aquestes pacients en un centre de referència com el Campus Vall d’Hebron. Gràcies a la suma de l’Hospital, VHIR i VHIO, el Campus s’ha situat al capdavant de la recerca i assistència en aquesta patologia apostant per l’excel·lència. La recerca del VHIR i el VHIO busca cobrir les llacunes en el diagnòstic precoç i desenvolupar nous tractaments personalitzats per a les pacients amb càncer d’ovari.\nLa Paz, Clínic, Gregorio Marañón, 12 de Octubre i Vall D’Hebron, de nou entre els cinc hospitals públics amb millor reputació d’Espanya El Clínic i la Vall D’Hebron, entre els cinc hospitals públics amb millor reputació d’Espanya Nou avenç en la prevenció del càncer hereditari gràcies a la seqüenciació genètica d’última generació\nHealth 2.0 Europe 2016: aparador internacional de la innovació en salut digital ⇒


Calipso | Les dones i Homer\nLes dones i Homer\nEls déus antics tenien por de Calypso, del que faria si els mortals arribaven a la seva illa.\nHomer va escriure que Calypso era “una nimfa, immortal i de la més belles” . Va ser una història atractiva per a un home de mitjana edat. No la havia de tèmer com la bruixa Circe havia fet l’any anterior. Ella no creixaria i canvien i maduraria com la jove princesa Nausicaa faria. Va ser ella la parella perfecta? Un home savi busca realment la dona perfecta i necessita creure en perfectes ànimes bessones.\nHan passat set anys a l’illa de Calipso i un dia, amb Posidó lluny de l’Olimp a la llunyana Etiòpia, la deessa Atenea, protectora d’Odisseu, ràpidament va demanar a Zeus i altres déus per rescatar Ulisses de les urpes de Calypso. En el món grec antic aquestes decisions requereix de consens. Zeus i els déus acorden que cal fer alguna cosa i Hermes va ser enviat per informar Calypso que ha d’alliberar a Odiseu. Ulisses va pregar als déus que li permetessin escapar de Calypso o és la versió d’Atenea de la història? La part final de l’Odissea d’Ulisses és contada per ell mateix, peról no sabem qui ens està dient aquesta primera part de la història quan s’afirma que “el seu cor (és) establert en la seva esposa i el seu retorn.”\nQuan Hermes arriba a Calypso per alliberar Odisseu, ella es queixa dels capricis dels déus. La seva força i la seva independència sacseja els fonaments del món antic i els seus patriarques. Potser només una deessa podia dir-ho, una dona no s’hauria atrevit. Però la decisió dels déus és final.\nCalypso es troba al seu jardí a la vora de la cova que ella anomena llar. L’aire està carregat amb l’olor de les flors i s’escorre una font natural més enllà del seu peus. Els ocells estan cantant, ella té un gran foc cremant. Es trasllada al seu teler, amb l’esperança que es decideixi quedar-se per la seva pròpia elecció. Ella teixeix els fils de sirena de la domesticitat, l’alegria, l’estabilitat, el rebuig de la guerra i ocupacions dels homes. Calypso fins i tot li promet la joventut eterna, la immortalitat com la seva, però, instintivament, li resulta molt femení, massa sufocant, i s’allunya a través dels arbres al seient de pedra al cim del penya-segat a “explorar l’horitzó nu de la mar. ” Ell havia començat a evitar-la i es va asseure mirant al mar com sempre feia quan sentia nostàlgia . Això és el que fa tothom tard o d’hora, quan els amants es distancien – miren cap al mar – i fins i tot el sexe perfecte i ambrosia no són suficients a la final. Hi ha d’haver fricció.\nAixí que, com l’amant que veu al seu amant a pensant en la seva dona, Calypso va veure com construïa la balsa. Ell no va dir adéu i ella no el buscà perquè li digués. Set anys junts és molt de temps i algunes coses és millor no dir-les.\nUlisses sabia que havia de seguir endavant. Això va ser només un parèntesi en la progressió natural des del naixement fins a la mort, on tots estem sols per perseguir el nostre destí. El cicle de la vida no ha de ser interromput durant massa temps. Si Ulisses s’haguérs quedat amb Calypso no hi hauria poema.\nHi ha una tristesa fonamental associada amb Calypso. Ella mai ha estat convidat de nou en altres mites i llegendes. Sens dubte, es podria dir que torna a aparèixer en un futur llunyà, com la misteriosa i solitària bruixa de la Dama del Llac en les llegendes del rei Artur, . Deesses que desafien el temps i l’espai són rares en la literatura occidental i Odiseu hauria estat feliç amb ella, com en un segon matrimoni, si el narrador li hagués donat una opció en la història.\nLes dones d’Ulisses


- A 13 d’abril de 2012 - Sense Comentaris\nJa fa uns mesos que va començar Appleialtres, i des d’ahir ja són més de 10.000 visites realitzades al Blog. Durant aquest temps he incorporat novetats, noves seccions i un nou look per a fer-lo més fàcil de llegir i més atractiu. Una experiència molt interessant i entretinguda que espero segueixi durant molt de temps. Us animo a participar i fer d’aquest blog un espai on compartir la nostra afició pels productes d’Apple i altres coses.\nEtiquetes Vodafone - A - Sense Comentaris


Wikiloc | Ruta Tarragona- Mas Vilet -Castell Vespella -Ardenya -Gurugu\nTarragona- Mas Vilet -Castell Vespella -Ardenya -Gurugu\n11.356 162 229\nVista 1577 vegades, descarregada 94 vegades\nDivertida ruta circular i força variada que passa per multitud de senders, corriols i trialeres fàcils. La ruta també inclou unes quantes pujades i algunes vistes molt maques.\nSortim del Cementiri i pugem per la GR direcció a Mas Vilet. En algun moment deixarem la GR per afegir alguns corriols molt divertits. En quant arribem a Mas Vilet continuem fins al Pantà de Gaià per més corriols entre bosc.\nDel Pantà de Gaià pujarem fins al Castell de Vespella per unes pistes fantàstiques (tot i que una mica pedregoses en alguns trams). Les vistes des del Castell són extraordinàries.\nDel Castell anirem a Ardenya passant per més corriols i alguna trialera (tant en baixada com en pujada). D'Ardenya pugem fins al cementiri del Catllar per la pista coneguda com "de la Xaconera" per anar a enllaçar a una altra trialera molt divertida que ens deixarà a la famosa "Alsina" prop de Mas Vilet.\nPer acabar de "calentar" les cames i arrodonir la ruta una mica més afegint una mica més de desnivell, també pugem al Gurugú i d'allí fins al punt de tornada.\nSurten uns 40km i uns 800+. Físicament i tècnicament és una ruta de nivell mig. Calculeu unes 3 horetes per fer-la a ritme tranquil. Si la voleu retallar i arribar abans a casa, podeu estalviar-vos la pujada al Gurugú i tornar per on hem vingut.\nTot i que a la ruta hi ha alguna petita part una mica tècnica, sense ser cap "pro" es pot fer el 100% sense posar peu a terra.\nPenso que us agradarà!!\nRuta preciosa sin grandes desniveles. Muy bien explicado todo.\nruta con bastantes corriols hay un tramo que ahora han echo una depuradora y han cortado el track pero se puede enlazar a pocos metros .\nla ruta me ha gustado !! Gracias!!\nEs una lástima que se han cargado un tramo con obras. Es un track un poco antiguo. De todos modos, es facil encontrar la manera de volver a enlazar el track.


Paperera Deployee - PA638 | Benito\nPaperera cilíndrica de gran capacitat per a centres comercials, aeroports, hotels...\nCapçal i base de xapa d'acer i cos de planxa deployee, amb tractament Ferrus, procés protector del ferro, que garanteix una òptima resistència a la corrosió.\nEl tractament Ferrus es compon de tres capes que s'apliquen després de netejar tota la brutícia i les impureses mitjançant granallat i consisteix en una galvanització, seguit d'una capa d'imprimació epoxi i un últim recobriment de pintura polièster en pols color negre RAL 9005 per a la base i part superior, i la planxa color gris RAL 9006. Cèrcol interior per a la subjecció de la bossa. Tapa amb frontissa i tancament triangular.\nUBENPA638 - Papelera cilíndrica DEPLOYEE\nPBENPA638 - Papelera cilíndrica DEPLOYEE


El proper cap de setmana, 13 i 14 de maig, se celebrarà el Campionat de Catalunya de Clubs en les categories de Benjamí, Aleví, Infantil i Cadet a les Pistes d’Atletisme Moisès Llopart a El Prat del Llobregat.\nDissabte es disputarà l’autonòmic de la categoria aleví, en jornada matinal, i en jornada de tarda la competició infantil. Diumenge en jornada matinal es disputarà el campionat benjamí i el corresponent a la categoria cadet en jornades de matí i tarda.\n13/05 · Aleví Masculí · Aleví Femení · Infantil Masculí · Infantil Femení\n14/05 · Cadet Masculí · Cadet Femení · Benjamí Masculí · Benjamí Femení


BLOG ‹ Re-cooperar\nLliurament del Premi guanyador de l’Illa Eficient\n09 Feb 2016\tEnlarge Image\nEl passat dia 1 de juliol va tenir lloc l’acte de lliurament del Premi guanyador de l’Illa Eficient a la sala d’Actes de la seu del Departament de Territori i Sostenibilitat,\nEl passat dia 1 de juliol va tenir lloc l’acte de lliurament del Premi guanyador de l’Illa Eficient a la sala d’Actes de la seu del Departament de Territori i Sostenibilitat, en una cerimònia pública on també es va fer lliurament de diferents certificats i esments específics a d’altres projectes destacats del concurs. L’acte estava organitzat conjuntament per la Generalitat de Catalunya, el Grup Habitat Futura, amb el suport de l’Ajuntament de Barcelona i la col·laboració del Col·legi d’Administradors de Finques.\nL’obertura de la presentació van anar a càrrec del Secretari d’Habitatge i Millora Urbana del Departament de Territori i Sostenibilitat dela Generalitatde Catalunya, Carles Sala; seguit va parlar el President del Col·legi d’Administradors de Finques de Barcelona i Lleida, Enric Vendrell; i per últim la Directora General del Grup Habitat Futura, Celia Galera.\nA l’acte també van assistir, els presidents de les comunitats de propietaris de l’illa, membres del Col·legi d’Administradors de Finques de Barcelona i del Fòrum d’Entitats de l’Estratègia Catalana de Renovació Energètica d’Edificis (ECREE), professionals del sector de l’edificació i eficiència energètica, així com representants de les empreses patrocinadores d’Illa Eficient com Eninter Ascensors, Lafarge, Renolit, Roca, Rockwool i Simón.\nDesprés d’un intens procés de participació ciutadana que ha tingut una durada de diversos mesos, els veïns propietaris de la illa formada pels carrers Gran Via, Viladomat, Diputació i Calàbria, han triat com a guanyadors ex aequo del concurs Illa Eficient a 2 dels 14 projectes finalistes seleccionats en el seu concurs d’idees.\nRe-cooperar a Imagine Aude (UB)\n11 Dic 2014\tEnlarge Image\nAvui Re-cooperar ha participat a l’esdeveniment organitzat per Imagine Aude (UB) amb l’objectiu d’ajudar a desenvolupar projectes professionals en l’àmbit social.\nHem aportat la nostra experiència en el diàleg sobre innovació en l’àrea tecnològica per la millora comunitària i social.\nFinalment, aquí teniu el nostre vídeo de presentació que ha sigut mereixedor d’una menció.\nConstruint la Sala!\n30 Nov 2014\tEnlarge Image\nAquest diumenge, a la sala oval del MNAC de Barcelona 600 nenes i nenes de 7 a 12 han dissenyat els seus propis refugis amb el suport de 150 voluntaris, entre ells, Re-cooperar.\nAquesta és la iniciativa que Construint la sala organitza des de fa 8 anys prenent com a referència l’experiència de Construint la Borsa d’Amsterdam. Després de Barcelona, aquest esdeveniment s’ha estès a altres països com Portugal, Argentina i Austràlia.\nEsperem retrobar-nos l’any vinent!\nTenim el plaer de presentar-vos el video del Taller Vertical 2013, on vam treballar amb l’escola d’arquitectura de La Salle i alguns dels solars del Pla Buits del ajuntament de Barcelona.\nGràcies a tots aquells que el vau fer possible, esperem que us agradi!\nRe-cooperar al Montseny!\n16 Oct 2014\tEnlarge Image\nAquest cap de setmana hem estat al Montseny fent unes jornades de treball i reflexió en família!N’hem sortit amb els pulmons ben nets, i amb moltes ganes i energia positiva per a encarar amb força aquest nou curs que tot just comença!Hem estat replantejant i readaptant-nos a les noves situacions i treballant en com afrontar les noves aspiracions i reptes que ens proposem com a col·lectiu, ara toca treballar de valent i trepitjar fort!\nPark(ing) day; Jardins que desplacen cotxes!\n20 Sep 2014\tEnlarge Image\nMolt contents d’haver gaudit d’una jornada molt agradable amb els nostres companys de BCNlandscape durant el Park(ing) day Barcelona, donant una nova funció més creativa, lúdica i participativa a un espai habitualment ocupat pel vehicle privat.\nAgraïments als organitzadors i a totes les entitats col·laboradores!\nSi vols saber-ne més… Park(ing) day\nTaller participatiu; palets transformats en jardins verticals!\n12 Sep 2014\tEnlarge Image\nAquest cap de setmana al ConnectHORT; micro taller “Jardí vertical urbà amb palets”\nGràcies a transforma bcn , als seus #transformersbcn\nGràcies a Ector Sin H , Oymo Oymo i a ConnectHORT .\nUs deixem un tastet del que ha estat la jordana!\nParticipant al programa de radio Hablemos de Arquitectura\n04 Sep 2014\tEnlarge Image\nDes d’AgnesCursa Oficial, la radio per internet especialitzada per a arquitectes i enginyers, hem participat en el programa HABLEMOS DE ARQUITECTURA de la mà de Moviment Nòmada, juntament amb els col·lectius de Terram i Autoconstructor i hem comentat temes relacionats amb la bioconstrucció i l’ecoarquitectura.\nUn plaer compartir aquesta experiència amb vosaltres.\nSi voleu escoltar el programa, feu clic aquí\nTaller de autoconstrucción en ConnectHORT!\n31 Jul 2014\tEnlarge Image\nUn gran equipo de peronas y un gran workshop de autoconstrucción enConnectHORT!\nYa está construida la estructura de la pérgola.ka !!\nGracias a toda la gente que asistió al taller y apoyó en el proyecto.\nEsta semana seguimos con los cables tirantes de acero y tejiendo las tiras de lona!!\nWorkshop Abrigos Sensibles en Rio de Janeiro\n08 Jul 2014\tEnlarge Image\nEsta semana hemos participado en la organización del Workshop Abrigos Sensibles, realizado la semana pasada en la Facultad de Arquitectura y Urbanismo de la Universidad Federal de Rio de Janeiro.\nHan sido 8 días de mucho aprendizaje y dedicación de todos los involucrados!\nFelicitaciones a todos por el trabajo!!\nJa tenim el video del Taller Vertical Pla Buits 2013!


Les comunitats de veïns podran vetar els pisos destinats a ús turístic | BonDia Diari digital d'Andorra.\nLes comunitats de veïns podran vetar que al seu edifici hi hagi pisos destinats a ús turístic, sempre que ho facin constar en els estatuts. Així ho preveu el projecte de llei general de l’allotjament turístic aprovat per l’executiu, que endureix les exigències i els requisits que hauran de complir aquest tipus d’allotjaments, i els equipara d’aquesta manera amb el que es demana per a altres modalitats d’allotjament.\nD’aquesta manera, segons van explicar el ministre de Turisme i Comerç, Francesc Camp, i el cap de l’àrea de Planificació Turística i Econòmica, Sergi Nadal, en la presentació de la nova llei, es preveu que la nova legislació ajudi a frenar el creixement que aquest tipus d’allotjament ha viscut en els darrers anys –un 104% entre el 2010 i el 2015–, sobretot després de la llei del 2008, un text “molt poc estricte” com va reconèixer el ministre.\nI és que a part de donar l’opció a les comunitats de veïns de prohibir que els habitatges es lloguin per a usos turístics, el text obliga tot aquest tipus d’allotjaments a inscriure’s en un registre de Turisme i disposar del número corresponent, que haurà de constar en qualsevol anunci o promoció que es faci de l’allotjament. Així, per a aquells propietaris que disposin només d’un o dos habitatges d’ús turístic (HUT) només serà necessari el registre de Turisme i l’activitat s’haurà de declarar en el corresponent IRPF. En canvi, qui sigui propietari de tres o més HUT també haurà d’estar inscrit al registre corresponent de comerç per desenvolupar l’activitat. A més, si la societat inscrita té més de cinc allotjaments haurà de disposar d’una oficina d’atenció al públic com a mínim durant vuit hores al dia.\nA la vegada, segons van precisar Camp i Nadal, la nova llei obliga els edificis de més de deu habitatges, si el 75% o més estan dedicats a ús turístic, a canviar l’ús residencial per l’hoteler i a passar al 100% d’habitatges per a turistes. En el cas dels edificis ja existents abans de l’entrada en vigor de la nova llei que superin aquest percentatge del 75%, el podran mantenir sense necessitat de passar al 100%, tot i que també hauran de canviar l’ús de residencial a hoteler.\nEn aquest sentit, Camp, que va justificar aquesta decisió per “evitar que els residents actuals en alguns d’aquests immobles hagin de marxar de casa” amb la nova llei, va avançar que l’any vinent, en el marc del programa Renova, s’establirà una partida específica per a “ajuts per fer aquest canvi d’ús”, per al qual els propietaris disposaran d’un termini màxim de cinc anys, “tres per presentar la llicència d’obra i dos per executar-la”.\nD’altra banda, el ministre va explicar que la llei, que conté tretze capítols i gairebé un centenar d’articles, arriba en “un moment interessant per al sector” perquè sembla que ja s’ha superat la crisi i a més ha viscut canvis importants, especialment pel que fa als nous comportaments dels consumidors gràcies a internet. A part d’aquesta “adaptació als temps moderns” i la recerca de l’equitat a l’hora de posar en funcionament i gestionar els diferents tipus d’allotjament, el text persegueix també combatre els allotjaments il·legals i oferir més garanties i seguretat als visitants, així com incrementar en general la qualitat dels serveis.\nEn aquest sentit, Camp va recordar que la nova llei inclou també conceptes lligats al servei a l’hora d’establir la classificació de la categoria dels allotjaments, que ara només es fa en funció dels equipaments que ofereixen.\nLa llei determina la modalitat d’allotjaments, que es fixen en establiments hotelers (hotels i aparthotels, hostals, residències i pensions); apartaments turístics, que es classifiquen d’una a cinc estrelles tot i que no serà obligatori; càmpings, en què s’incorporen com a novetats les àrees d’acollida d’autocaravanes i d’estada d’aquests vehicles; allotjaments rurals (casa rural i borda, per als quals s’elimina l’exigència d’ús hoteler) i la modalitat d’allotjaments complementaris: albergs i cases de colònies, refugis de muntanya, bordes de muntanya (una novetat respecte del text actual) i allotjaments atípics, que es definiran per reglament.\nPrecisament, el desenvolupament reglamentari serà essencial per poder assolir els objectius de la llei. I és que, segons van explicar Camp i Nadal, d’aquest text se’n deriven fins a 21 reglaments, un per cada modalitat d’allotjament, així com els relatius al registre, a l’autorització prèvia i classificació i a les condicions de contractació, el que regularà la qüestió de les reclamacions i el relatiu al servei d’inspecció d’allotjaments turístics, que es crea amb aquesta llei.\nEl text defineix també les infraccions, que classifica en lleus, greus i molt greus, i preveu sancions d’entre 60 i 900 euros per a les primeres, d’entre 901 i 3.000 per a les segones i d’entre 3.001 i 18.000 euros per a aquelles infraccions considerades molt greus.\nReforç del servei d’inspeccions i esforç addicional per controlar el compliment de la capacitat declarada\nUna llei amb més exigències i més requisits demana també un control més estricte, segons va admetre el ministre de Turisme i Comerç, Francesc Camp, que va avançar que es reforçarà el servei d’inspecció amb dues persones més. I és que d’una banda s’incidirà novament en el control dels allotjaments il·legals –uns 300 més o menys en té controlats l’executiu–, i de l’altra, en les avaluacions per comprovar que la qualitat dels allotjaments i dels serveis que s’hi ofereixen es correspongui realment amb la classificació que tenen. En aquest sentit, Camp va precisar que s’intenta fer cada any l’avaluació d’entre el 25% i el 33% dels allotjaments.\nD’altra banda, Nadal, que va avançar que aviat es farà “una batuda” per la vintena de pàgines web que es tenen controlades en què s’ofereixen allotjaments turístics per garantir que compleixen la llei, va explicar que també s’incidirà més en el control del compliment de la capacitat declarada. I és que, especialment a l’hivern, es té constància que en alguns allotjaments d’ús turístic se sobrepassa la capacitat que haurien de tenir. “Hi ha llits suplementaris que en alguns casos han passat a ser definitius”, va admetre Nadal, que va assenyalar que s’insistirà en aquest aspecte per via reglamentària.\nEscrit per Rosa Dafont el Dg., 07/08/2016 - 21:55 Enllaç permanent\nQuan els administradors d'aquestes comunitats son els que gestionen aquests pisis i cases turístiques. A esquenes de les Comunitats i amb propietaris espanyols. I no es cap secret.


VIENTO DE LIBERTAD - Pel.lícula 2019 - Publicine.net\nPàgina d'inici - Arxiu de pel·lícules - Viento de libertad\nRESULTAT 5 valoracions\nESTRENA Divendres 6 de setembre del 2019\nDURADA 125 min.\nINTÈRPRETS Friedrich Mücke, Karoline Schuch, Alicia von Rittberg, David Kross, Thomas Kretschmann, Jonas Holdenrieder, Ronald Kukulies, Emily Kusche, Christian Näthe, Sebastian Hülk, Ulrich Brandhoff, Peter Trabner, Bernd Michael Lade, Kai Ivo Baulitz, Bernd Stegemann, Antje Traue, Peter Prager, Nadja Engel, Tom Kreß, Cornelius Schwalm, Tim Williams, Beate Kurecki, Sebastian Schwarz, Timur Bartels, Jörn Hentschel, Thomas Chemnitz, Jonas Laux ...\nSINOPSI 1979, Alemanya Oriental durant l'apogeu de la Guerra Freda. Dues famílies anhelen en secret la llibertat, mentre planegen una fugida que els portarà fins al costat Occidental. Armats de valentia i enginy, construiran un globus aerostàtic amb retalls per transportar per aire als vuit membres de les famílies i així creuar el Mur de Berlín.


Detalls Apartament Domenec Jaume\nApartaments a Barcelona › Apartaments Barcelona › Rambla - Gòtic › Domenec Jaume\nLloguer mensual amb 30 m2 de terrassa privada i internet gratis al costat de Palau de la Generalitat\nPis de lloguer al Centre de Barcelona de 93 m2. Té capacitat per a 4 persones. Té dos dormitoris (llit doble), bany amb dutxa i un bany, un espaiós saló menjador amb una cuina completament equipada (nevera, rentavaixelles, forn, microones, etc..). També té una terrassa de 30 m ² amb mobiliari de jardí i un parasol, ideal per gaudir del sol. El preu inclou connexió a Internet i aire condicionat.\nLa seva ubicació és immillorable; Cuitat Vella, 5 minuts caminant de les Rambles. Hi ha moltes botigues, restaurants, cafeteries, bars i molt més! A més, és fàcil moure la ciutat amb metro des d'aquí. Les estacions més properes són Liceu (L3) i Jaume I (L4).\nDomenec Jaume can be reserved only if the booking start date is between 31 des. 2024 - 12 gen. 2025


Molines: “El currículum és androcèntric, les xiquetes aprenen que són el sexe de segona” | AMPA Pare Jofré, El Puig. Valencia\nL'entrada va ser publicada el Curricula, Equitat/Igualtat, Gènere i etiquetada Comunitat Valenciana, Patis per AMPA Pare Jofré. Guarda l'enllaç permanent.


Alas! Mankind Is preoccupied With living Not loving. Alas!\nCopyright © 2020 Gerald Kithinji. All Rights Reserved


LES MEVES EXPERIÈNCIES: La Tina del Llobregat-Informació CEBC\nLa Tina del Llobregat-Informació CEBC\nMolt bona tarda. Seguin la programació de les caminades saludables previstes pel gener, aquest dimecres dia esperat pels infants per la desitjada arribada dels Reis Mags, no tinc cap dubte que pel fet que totes les persones hem viscut aquesta etapa de la vida, si m’ho permeteu, la meva convicció és que no deixem de ser infants, i segons quins dies de l’any encara pot ser que ho experimentem o visquem amb una il·lusió que ben segur més o menys conscientment ho constatem.\nAquests dies durant les caminades en les quals no tan sols gaudim de la natura, que ens agrada i molt, també disposem de temps per compartir converses dels temes que evidentment ens interessen, i a l’aire flueix un cert ambient quelcom diferent dels dies diguem-ne més habituals o rutinaris, es percep un ambient festiu més accentuat pels motius que ja he mencionat.\nAra entro de nou a la caminada, perdoneu, però he tingut la necessitat de fer el parèntesi que no deixa de ser una experiència.\nBé! Per complir amb el programa hem anat a visitar la Tina del Llobregat o del Polvorí com us agradi més. Aquesta tina la podem veure a tocar de la pista que mena dels Tres Salts al Pont de Vilomara, si ens movem per aquesta zona, en podem fruir de moltes de tines, barraques de pedra seca, alguns murs també de pedra gràcies a l’època que les vinyes eren quasi diria una de les principals activitats agrícoles, i per tant, font de riquesa del país.\nAvui a més hem també vist a peu del riu Llobregat les restes o runes del que havia estat una fàbrica de pólvora en el segle XVII, si desitgeu saber-ne més, podeu seguir aquests enllaços que hi deixo: Les fàbriques de pòlvora a Manresa i al Bages-- Centre d'estudis del Bages\nTambé de la tina per si no l’heu visitat i algun dia sembla que pot ser del vostre grat:Cooltur Turisme\nAquest quart enllaç us adreçarà a Wikiloc i veureu la traça amb les dades concretes de la caminada tal com l’hem dut a terme en aquesta ocasió: Cap S.F. A la Tina del Polvori o Llobregat\nEL GRÀFIC DE LA CAMINADA\nLa gravació avui és la del company Mario, que hi ha posat forces waypoints, o sigui que si la seguiu fil per randa, estic segur que la fruireu tant com les vint-i-vuit persones que avui l’hem compartit.\nNo em canso de ressenyar que totes les caminades o la majoria de les que compartim tenen diverses opcions, oferint així un ventall de possibilitats que hom no s’avorreix mai de fer-les, i si tenim en compte la quantitat d’elements naturals com per exemple les magnífiques vistes, paratges, de vegades algunes sorpreses amb la fauna, pel fet de trobar o veure algun dels animals com poden ser algun Esquirol, Cabirol, Llúdriga, o tants altres habituals de la zona, que la llista seria forçà extensa. Tot plegat si afegim el contacte amb la natura, fem el complet, les serres, els rius o rieres, les fonts i un llarg etcètera, són el complement perfecte per gaudir de les matinals i encarar en noves energies el dia que tenim al davant, sense obviar que per la salut és una activitat tan generosa que almenys les persones que ho compartim, coincidim plenament en el fet que ens aporta una dosi d’optimisme i benestar tan important que no podem passar dos dies sense sortir a fer la caminada, doncs encara que de vegades per forces majors ho podem realitzar, sembla que aquest dia ens falta alguna cosa, amb la conclusió que és addictiu.\nEl Centre excursionista em fa arribar la caminada del proper diumenge dia 16 de gener com podeu:\nPER VILADORDIS EL RAMAL DE LA SÉQUIA\nEL SALTANT DE L'AIGUA A LA CENTRALETA\nFENT LA PISTA QUE MENA AL PONT DE VILOMARA\nENVOLTATS DELS CAMPS I EL RIU LLOBREGAT\nLA TINA DEL LLOBREGAT\nFENT LA VISITA A LA BEN CONSERVADA TINA\nFOTO DE RECORD DEL LLOC I LA TINA AMB ALEGRIA\nALGUNS ASSENTATS ALTRES DRETS\nFENT-LA PETAR - DESCANSAR\nFENT EL MOS I SOBRETOT...\nGAUDIR DEL LLOC TAN PRECIÓS AMB EL SEU ENTORN\nEL RIU LLOBREGAT I LES RESTES DE LA FÀBRICA DE PÓLVORA\nELS SALTS O ULLS DEL LLOBREGAT\nUNA VISTA DE PRIVILEGI -SENSACIONAL\nMOVIMENT PER FER LA FOTOGRAFIA...\n... DE GRUP EL TERRA MOLL DE LA PLUJA DE LA NIT\nAMB UN ENTORN FASCINADOR\nEL COMPANY JOSEP ÀLVAREZ HO HA ACONSEGUIT\nMENYS ELL JA TENIM LA FOTOGRAFIA DE RECORD\nEMPRENENT DE NOU LA CAMINADA\nEL GUAL PER TRAVESSAR EL RIU EL VEIEM AIXÍ\nUNA ALTRA PERSPECTIVA DEL LLOBREGAT\nELS COMPANYS JOSEP I MARIO FENT LES FOTOGRAFIES\nFENT VIA ENTRE EL CANAL DE LA MINA I LA LLERA DEL RIU\nEL CANAL AVUI NO ANAVA MOLT PLE\nEL CAMÍ DE LA MINA PER ANAR AL BOSC ESPÈS\nENS DIRIGIM A LA SERRA DEL CARRERA\nCAMINS AMPLES DE MOLT BON FER\nUNA ALTRA PERSPECTIVA PER ARRIBAR A LA SERRA\nQUASI A DALT JA GAUDIM DE PRECIOSES VISTES COM AQUESTA\nMÉS ENDAVANT D'AQUESTA AMB LES MUNTANYES BEN NEVADES\nARA JA DES DL CIM DE LA SERRA DEL CARRERA MONTSERRAT IMMENS\nTRANSITANT PEL POLÍGON INDUSTRIAL DEL GRAU EL GUIX\nPELS CAMPS I ELS PLANS DEL BARRI DEL GUIX...\n... ARRIBEM DE NOU A LA CIUTAT QUE ES VEU AL FONS\nUNA ALTRA PERSPECTIVA AMB LA QUAL FINALITZO EL REPORTATGE D'AVUI\na dimecres, de gener 05, 2022\nEtiquetes de comentaris: CAMINADES, INFORMACIÓ\nAl Gorg Blau, i activitats diverses\nA Sant Iscle\nA Santa Anna de Claret\nAl Bosc del Suanya


Renfe amplía el servicio de Cercanías con Castelló con 12 trenes hasta Vinaròs – Entre Vías\nCC OO reclama la contratación de 12 interventores para atender la línea y estima que los primeros servicios se producirán a partir del 15 de junio.\nEl Gobierno central ampliará de cuatro a doce trenes la línea entre Castelló y Vinaròs. El ministro de Fomento, Íñigo de la Serna, avanzó ayer en el Congreso de los Diputados que en junio se firmará el contrato con Renfe para la puesta en marcha de las nuevas obligaciones de servicio público (OSP), entre otras, la de Castelló-Vinaròs.\nEntrada anterior:Anterior Una auditoria desvela millonarias desviaciones en la compra de trenes\nSiguiente entradaSiguiente Ferrovial se hace con la gestión de los trenes de Gales por 5.700 millones


El Provincial aconseguix que 70 al·lèrgics a la quimioteràpia continuen amb la seua medicació - Noticias\nParlem deoncología. Etiquetas: al.lergia, desensibilització, hospital Castelló, quimioterapia.\n← El Provincial aplica una innovadora tècnica per a detectar tumors de pròstata 1.200 exploracions per a previndre el càncer de còlon →


Isaac Peraire - Els ajuntaments: eina per la democràcia | NacióDigital\n«Aquesta setmana estem vivint una lliçó democràtica de les institucions més properes a la ciutadania»\nper Isaac Peraire, 23 de setembre de 2014 a les 12:42 |\nAquesta informació es va publicar originalment el 23 de setembre de 2014 i, per tant, la informació que hi apareix fa referència a la data especificada.\nEl calendari apressa. El 9 de novembre és ben a prop, i malgrat portem 300 anys de pèrdua de les llibertats nacionals, en els dos últims el procés d'alliberament ha agafat una velocitat important i necessària. A partir de la gran manifestació de l'11 de Setembre del 2012 i les eleccions al Parlament del novembre del mateix any es construí una unitat d'acció potent -amb grans aportacions del nostre territori-, visualitzada també amb l'acord de la data i la pregunta per la consulta, o l'aprovació del marc legal que l'empara: la Llei de consultes.\nAl mateix temps, seguim fent la feina, empenyent, sumant esforços, convencent. I aquesta setmana estem vivint una lliçó democràtica de les institucions més properes a la ciutadania: els ajuntaments. Són una immensitat els que arreu del país celebren plens extraordinaris, amb notable assistència de gent, per mostrar suport a la convocatòria de la consulta del 9-N.\nEl Lluçanès i Osona han demostrat en tot el procés un gran dinamisme, iniciativa, empenta i lideratge. I ara, són la pràctica totalitat dels municipis que aproven aquesta moció de suport. Estic convençut que també entomem i entomarem la campanya "Ara és l'hora" per reforçar el Sí-Sí, per explicar arreu que el nou país que farem és aquesta república catalana necessària per a la gent, i també per als nostres ajuntaments i municipis. Les incerteses que ens pugui generar aquest escenari són infinitament més positives que les certeses de l'escenari actual.\nI és que ens hem desplaçat quan ha tocat, manifestant-nos a Barcelona, o a qualsevol punt de la geografia catalana per construir una cadena humana, o davant dels nostres ajuntaments i en places. I em sembla que hem de tenir clar que caldrà seguir-ho fent quan toqui, quan calgui, quan a tots plegats ens sembli oportú, obeint el mandat legítim majoritari del poble català, desobeint la legalitat immobilista espanyola, i ferms en l'objectiu de la independència.


CiU pacta amb el PSC un acord de govern que permetrà investir David Font com a president del Consell Comarcal del Berguedà - Aquí Berguedà\nCiU i PSC han signat un acord de govern al Consell Comarcal del Berguedà. Així ho han confirmat fonts de Convergència Democràtica de Catalunya (CDC), després que la formació fes arribar un comunicat als mitjans en què assegurava que el pacte s’ha editat “amb la voluntat d’avançar i liderar projectes pel desenvolupament de la comarca”. Aquest acord ha de permetre a CiU, en la figura de David Font, que és també alcalde de Gironella; ostentar la presidència de l’ens comarcal.\n“L’experiència de la feina feta, els projectes comarcals compartits i les idees que aniran sorgint en el pla de mandat que s’haurà de portar a terme en els propers 3 mesos, han estat les claus que han permès arribar a aquest primer acord entre dues formacions polítiques: CiU i PSC”, han comunicat en el text.\nEn el document s’hi diu, a més, que “la votació de la investidura és tan sols el principi del treball conjunt entre aquests partits”. De manera que s’hi reflexiona que “sense excloure ningú i amb el convenciment que es poden aconseguir grans consensos en les prioritats i els projectes estratègics de la comarca; en les properes setmanes es concretarà un cartipàs de conselleries i organigrama polític del propi Consell en el qual ambdues formacions polítiques hi estaran representades”.\nEl pacte passa per donar representació al PSC a l’equip de govern, amb una de les vicepresidències, la que es correspon a l’àrea de Coordinació, a més de cedir-li altres àrees de treball.\nLes converses mantingudes en diverses reunions han posat els fonaments d’aquest acord, “per la sintonia entre les parts i els objectius comuns pel Berguedà”, segons es reitera en el document que Convergència ha enviat als mitjans.\nAl document, a més, s’hi assevera que: “aquestes reunions, que s’hauran de seguir mantenint en els propers dies” i “sobretot durant els propers 4 anys”, permetran elaborar projectes i programes “amb major visió d’opinions”. Uns projectes i programes que tindran abast comarcal i “en benefici dels 31 municipis de la comarca, i centrant l’acció política en aquest àmbit territorial”, s’hi afegeix.\nFonts de CiU han explicat en el text que “aquest no és en cap cas un pacte excloent cap a les altres formacions polítiques que formen part del Consell Comarcal del Berguedà, però sí que garanteix a la força majoritària estar al capdavant de l’ens i alhora ofereix també un espai de govern a la formació política que s’ha mostrat obertament disposada a arribar a aquest acord”. Els signants confien que la nova legislatura que comença al Consell Comarcal permeti que el Berguedà “segueixi treballant” en benefici del territori, dels seus 31 municipis i els seus 40.000 habitants.\nEn els darrers comicis a nivell de tota la comarca, Convergència i Unió (CiU) va ser la llista més votada però amb menys vots que al 2011. Així va passar dels 11 consellers de fa quatre anys als 9, i va perdre la majoria absoluta. Es dóna també la circumstància que els dos representants de la federació corresponents a Unió Democràtica de Catalunya (UDC) van dimitir de l’executiva comarcal d’aquest partit la setmana passada però ja van explicar que mantindrien el càrrec pel qual se’ls havia designat i van mostrar, així mateix, voluntat de mantenir “l’entesa” amb CDC com estava estipulat. Està previst que aquests dos consellers que formaran equip amb CDC com si fos l’antiga federació de CiU, s’integrin a Demòcrates de Catalunya, escissió sobiranista del partit que a nivell nacional lidera Josep Antoni Duran i Lleida.\nFOTO: David Font en un acte de l’ANC, al juny. AUTOR: Ajuntament de Gironella\nCiUConsell Comarcal del BerguedàDavid FontPSC\nL’Aplec del Pi es proposa superar la seva edició més multitudinària i fa una crida a la participació


EDU Siguiendo los pasos de nuestros antepasados - EduCaixa\nEDU Siguiendo los pasos de nuestros antepasados\nSeguint les passes dels nostres avantpassats\nSeguint les passes dels nostres avantpassats Compartir\nEstàs segur que vols eliminar Seguint les passes dels nostres avantpassats?\nLa humanitat va néixer a l'Àfrica, concretament en un racó al nord de Tanzània, a la gorja d'Olduvai, on el clima i el paisatge van crear les condicions perquè uns primats baixessin dels arbres i sortissin a la sabana caminant drets.\nVisitant "El bressol de la humanitat", fareu un singular recorregut on us proposem descobrir el camí de l'evolució humana i els canvis que van sofrir alguns primats fins arribar a l'Homo sapiens.\nVeureu més de 200 peces originals d'eines lítiques i fòssils d'animals procedents dels jaciments de l'Àfrica oriental, i de les col·leccions del Museu de Dar es Salaam (Tanzània), a més de rèpliques i motlles de fòssils d'homínids.\nViatjareu als llocs on es van trobar els fòssils més significatius, i ens hi endinsarem a través de les reconstruccions ambientals i escenes de comportament dels nostres ancestres, que ens ajudaran a descobrir l'apassionant història de l'origen de la humanitat.\nI finalment, tindrem l'ocasió d'adonar-nos de com desxifrar els nostres orígens és fruit del treball col·laboratiu entre equips científics i aventurers de paleontòlegs de diferents disciplines.


Vila Bled Bled Eslovènia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nCesta svobode 26, Bled Centre, Bled, Eslovènia, 4260 - Veure al mapa\n"For us, the location as superb. About a 20 min walk out from..."\nConvenientment situat a Bled, Vila Bled és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per aquells de vosaltres que vulguin aventurar-se Illa de Bled, Esglèsia de l'Assumpció, Centre d'Esquí Straža-Bled són només algunes de les atraccions disponibles per als visitants.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Bled. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, servei d'habitacions per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara banyera hidromassatge, calefacció, escriptori, mini bar, balcó/terrassa per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com bany, platja privada, sauna, camp de golf (a 3 km), esquí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Vila Bled.\nTots els tipus de viatgers (374) Parelles (245) Viatgers en solitari (22) Famílies amb infants petits (36) Famílies amb infants grans (25) Grups (47)


Especial Edith Piaf in Sensacions in mp3(25/05 a las 12:46:40) 32:28 11658269 - iVoox\nWhat's next? Especial Herb Alpert i els Tijuana Brass Cancelar 10\nEspecial Edith Piaf\nEspecial Edith Piaf description\n"Sensacions especial" dedicat a "Édith Piaf", nom artístic d'Édith Giovanna Gassion, amb el sobrenom de la Môme (1915-1963), va ser una famosa cantant francesa i una icona cultural, "gairebé considerada universalment com la millor cantant popular de França.\nWorld musicas del mundo chanson edith piaf música francesa\n20/04/2016 | 30:00\nEspecial The King's Singers\n16/03/2016 | 31:43\nEspecial Aretha Franklin\nEspecial Jorge Cafrune\nEspecial Joan Baez\n02/12/2015 | 29:05


Ajuntament de Lliçà d'Amunt/El racó de salut\n/ El racó de salut\nArticles de salut de l'Equip d'Atenció Primària de la Vall del Tenes publicats al butlletí Informa't, de desembre de 2016 a agost de 2018.\nPas a pas per fer-te donant de medul·la òssia\nMalalties hemetològiques malignes\nDia Muncial contra el Càncer\nPersona activa - persona feliç\nInformació útil per deixar de fumar\nEl Treball Social sanitari a l'atenció primària\nNous propòsits de salut per a l'any\nQuè és el la Planificació i el Document de Voluntat Anticipades?\nCom poden afectar les altes temperatures a la salut?\nInformació i recomanacions per l'expocisició solar a l'estiu\nData i hora de la darrera actualització d'aquest contingut: 23-01-2019 12:05


Aigües de Barcelona fomenta el compromís climàtic per avançar cap a un planeta més verd i habitable - Corporativa - Web oficial - La gestió responsable\nAigües de Barcelona fomenta el compromís climàtic per avançar cap a un planeta més verd i habitable - Corporativa\nnull Aigües de Barcelona fomenta el compromís climàtic per avançar cap a un planeta més verd i habitable\nAigües de Barcelona és una empresa compromesa a treballar activament per afrontar l’emergència climàtica en la qual ens trobem immersos. En aquest sentit, un dels objectius que la companyia s’ha fixat, en el marc de la seva adhesió als compromisos d’acció climàtica de la Generalitat de Catalunya, és el de treballar en la “divulgació i el foment del compromís climàtic” tant entre el talent intern com extern.\nEl taller participatiu “Comprenem per actuar pel clima”, que imparteix la Direcció de Transició Ecològica i Justa, liderada per Xavier Bernat, vol difondre entre els treballadors i treballadores els vincles causa-efecte del canvi climàtic i el seu coneixement per poder generar accions de mitigació i adaptació, tant individuals com col·lectives. Aquesta acció de capacitació i sensibilització vol convidar a la reflexió de prop de 140 persones d’Aigües de Barcelona per contribuir a intensificar la seva aportació a un canvi de paradigma en relació amb el clima, des del coneixement, la responsabilitat i la generació de valor compartit. Amb l’esforç de cadascun de nosaltres, avancem en la lluita col·lectiva per un planeta més sostenible i habitable per a tothom!


Kenzaburo Oé - Any 1994 - Articles\nMés enllà de la polèmica\nKenzaburo Oé (4)\n10 lectures d'aquest article\nEl dijous 13 d’octubre l’escriptor japonès Kenzaburo Oé va guanyar el premi Nobel de literatura 1994.\nKenzaburo Oé va néixer l’any 1935 a Ose, regió de Shikoku, i va estudiar literatura francesa a la Universitat de Tòquio. Als anys seixanta va combatre la renovació del tractat d’amistat entre els Estats Units i el Japó. Casat i amb un fill autista -Hikari, que el va acompanyar en la cerimònia d'entrega-, Oé havia rebut els premis Akutagawa, Tanizaki i l'Europàlia Comunitària abans d’obtenir el Nobel.\nFora del Japó, l’obra d’'Oé era poc coneguda abans de concedir-li el premi, malgrat haver-hi set novel·les seves traduïdes al francès, l’anglès i el suec. En castellà hi havia també una traducció feta: Una cuestión personal (1989).\nLa vida d'Oé havia estat com la de tants nens que havien nascut abans de la Segona Guerra Mundial. "Durant la guerra del Pacífic jo era un nen, i quan va acabar la guerra, l’emperador, que era un déu per a nosaltres, va baixar del tron i va dir que també era un ésser humà; aquesta humiliació em va impressionar profundament. Llavors va començar la vida d’un nou Japó amb democràcia i un sistema educatiu totalment diferent."\nDos dies després d’haver rebut el premi Nobel, Oé va rebutjar la condecoració de la Cultura, màxim guardó que atorga el govern japonès a personalitats de la cultura i les ciències. Oé va manifestar: "No acceptaré la medalla Bunka Kunsho (orde de la cultura), la rebutjaré... Sóc un demòcrata de la postguerra i la medalla no és apropiada per a mi, ja que prové directament de l’Estat."