a contracorriente: 2009\nCiU i PP, en contra de la Sala de Concerts de Roca Umbert\nEl passat 22 de desembre, el Ple de l’Ajuntament de Granollers va aprovar la sol·licitud de recursos del Fons Estatal per a la Ocupació i la Sostenibilitat Local (FEOSL), que permetrà a l’Ajuntament rebre uns 6,5 milions d’euros per tal d’executar projectes d’inversió. De les 25 actuacions que el govern de la ciutat executarà amb aquest fons, la més important, en la que s’invertiran més de 2 milions d’euros, és la Sala de Concerts de Roca Umbert. Aquesta era una de les actuacions més reclamades pels grups de música de la ciutat i les entitats juvenils.\nGranollers és una ciutat de llarga tradició en la creació artística i musical. I el govern de la ciutat ha apostat clarament en la seva promoció i foment, a través de diversos esdeveniments i equipaments que l’Ajuntament ha impulsat. Aquesta sala suposa un salt endavant en aquest sentit, anant més enllà i dotant a la ciutat d’un espai per a la música en directe com a porta d’entrada a l’actuació de molts grups musicals novells de Granollers i comarca, que permeti el contacte en viu amb l’artista, a més de posar a l’abast de les entitats de la ciutat l’organització d’activitats en aquest equipament .D’altra banda, la nova Sala de Concerts forma part del desenvolupament del projecte Roca Umbert Fàbrica de les Arts, que pas a pas, amb la posada en marxa d’equipaments com aquest i sumat als ja existents com els bucs d’assaig, es va convertint en una realitat.\nEn el transcurs del Ple, els grups municipals de CiU i el PP van qüestionar la necessitat d’invertir aquests diners en una Sala de Concerts. Des de la Joventut Socialista volem recolzar la decisió del govern socialista, i alhora mostrar la nostra disconformitat amb els grups municipals de CiU i el PP en la seva oposició a la Sala de Concerts. Creiem que és una postura rància i d’esquenes als joves i les seves necessitats. Ara, com els mateixos grups argumentaven al Ple, hi han altres prioritats com la crisi econòmica que ens afecta. En altres moments, argumentaran altres cojuntures per tal de no invertir aquests diners en un equipament d’aquestes característiques. I l’hora dels joves, quan arriba? Trobem encertada la decisió del govern d’apostar per la cultura local i la música en viu en directe amb la posada en marxa d’aquest nou equipament. De ben segur que el gran nombre de grups que assaja als bucs de Roca Umbert, i l’encara més gran nombre de persones que gaudeix amb la música en viu agraïran poder disposar a la nostra ciutat d’una Sala de Concerts llargament reivindicada.\nAgrupació de Granollers\nPublicat per Carles Cabanillas a 5:11 2 comentaris:\nLa ILP en contra de les corrides de toros tira endavant\nBravo pels 67 diputats del Parlament de Catalunya que aquest matí han votat a favor de la Iniciativa Legislativa Popular (ILP) que ha presentat la Plataforma 'Prou!' per a abolir les corrides de toros a Catalunya.\nS'han escoltat molts arguments, a favor i en contra, per part de detractors i defensors d'aquest anomenat 'espectacle nacional'. S'ha escoltat per part dels defensors que forma part dels costums, la cultura, les tradicions, etc. A mi l'únic argument que em serveix i que sempre he utilitzat és el fet de que no podem considerar com a espectacle presenciar en directe la mort d'un animal. Trobo que és un espectacle de societats retrògades, un fet que empobreix la cultura i que ens fa a alguns avergonyir-nos de les tradicions d'aquest país.\nPer altra banda, és molt incoherent tenir una llei catalana de protecció d'animals que atorgui drets als conillets i els gossets, que reconeix en el seu articulat que els animals són éssers físicament i psicològicament sensibles i tipifiqui les sancions per maltractament o males conductes amb animals, i alhora es permeti que els braus puguin morir de manera cruel, en una lenta agonía que representa tot un espectacle contemplat i adulat per aquells qui acudeixen a una plaça de toros.\nAquest matí, al Parlament, s'han escoltat arguments de tot tipus per part dels diputats dels diferents grups parlamentaris. El PSC donava llibertat de vot als seus diputats, fet que no questiono i que respecto. El que si que poso en dubte és l'encert en el discurs del company diputat David Pérez, que parlava en nom del nostre grup parlamentari i que s'ha declarat 'taurí'. Pérez argumentava que no es podien prohibir les minories solsament pel fet de ser minories, i apel·lava a la llibertat de la gent per acudir a aquell tipus d'espectacle que més li agradi. No crec que el company David Pérez hagi representat, amb les seves paraules, el sentir de molts militants del PSC. Som molts els que pensem que no és qüestió de llibertat, no és qüestió de prohibir per prohibir, és el fet d'abolir d'una vegada per totes un acte cultural que consisteix en torturar un animal. És evident que hi ha gent que li agrada veure corrides de toros (no sona gaire bé, però segons TV3, es diu 'corrides'), però aquesta gent també ha d'entendre que allò que li suposa un gaudi per a ell, és un maltracte per un animal que sent i pateix.\nEn definitiva, estem en el camí de, a través dels processos parlamentaris que ara pertoquen, prohibir definitivament els toros a Catalunya. Un cop més, els catalans i catalanes demostrem que volem formar part d'una societat avançada, moderna i civilitzada. Molts, ara, utilitzaran aquest fet com a arma política, argumentant que els catalans rebutjem aquesta festa pel simple fet de considerar-se típica espanyola, ficant-ho al mateix sac que les consultes independentistes. Res més allunyat de la realitat... Les Illes Canàries, l'any 1991, ja van vetar les corrides de toros en aquesta comunitat autònoma. Catalunya ho farà, espero, 19 anys més tard.\nJo no sóc independentista, és ben sabut. I no rebutjo la cultura tradicional espanyola. Tot el contrari, admiro l'art dels ballarins de flamenco i sevillanas i considero que la diversitat de tradicions i folklore d'Espanya ens fa un Estat molt més ric culturalment. Però no tolero que la nostra societat consideri un espectacle 'una tradició cultural' que es basa en matar un animal.\nAixí que endavant, diputats i diputades del Parlament, tenim a tocar el somni de no veure mai més patir un animal a una plaça de braus a Catalunya.\nPublicat per Carles Cabanillas a 7:07 4 comentaris:\nOctubre... 8 mesos per a l'estiu\nLa rutina m'ha tornat a atrapar... I crec que ara, la meva queixa és pur vici. No és la manca de temps, ni l'excés de responsabilitats, tasques i obligacions el que em fa remugar. Simplement és el fet d'haver viscut un dels millors estius de la meva vida, amb gent realment increïble que coneixia, que he conegut i que he pogut conéixer amb més profunditat. Tornar a la rutina després d'un estiu així és aterrador. L'única cosa que voldria en aquests moments es escaparme, ben lluny, amb aquells que estimo...\nPublicat per Carles Cabanillas a 13:26 3 comentaris:\nVacances ... ??\nJa gairebé donava per mort el meu bloc, i avui m'he tornat a inspirar. Ho he fet recordant un moment ara fa tot just un any, que vaig escriure una entrada al bloc parlant sobre les vacances que encetava i valorant el curs polític. I m'he animat a escriure perquè aquest matí m'he dedicat a fer el mateix que vaig escriure aquell dia.\nEn el moment d'escriure aquella entrada em trobava al despatx de l'Ajuntament, aleshores a l'edifici institucional de La Porxada, i em dedicava a tancar temes pendents abans de marxar de vacances a Tenerife. Era un dia a la tarda, i recordo perfectament, i així ho vaig escriure, el soroll dels nens i nenes jugant a la Plaça Negra, que era la vista del meu antic despatx. Estava content, per marxar i per tot el que havía donat de sí el curs.\nAvui, la situació ha canviat una mica. En primer lloc, el meu despatx ja no dóna a la Plaça Negra, avui em trobo al despatx del nou edifici del GRA, i tot just observo des de la finestra la gent (poqueta) que entra i surt de l'església per la missa de diumenge. En segon lloc, les vacances que m'esperen a partir de demà no són tan idíliques com les de l'any passat. No marxo a alguna platja paradisíaca de l'arxipèlag canari a rostir-me al sol i desconnectar de tot, sinó al poble, a la caseta que tenim a Puente de Génave, província de Jaén, i vaig precisament a connectar, a iniciar un període d'estudi intens allà per tal de recuperar la gran quantitat d'assignatures que aquest any no he aprovat a la Universitat. El mes de juliol ja he procurat que fós la 'desconnexió' i les vacances reals d'aquest 2009. La setmana intensa, curta, i inoblidable viscuda a un càmping a Creixell (Tarragona) amb els amics de la Universitat ha estat l'únic període en el qual he pogut gaudir del no fer res, l'activitat que hauria de predominar durant les vacances de tot estudiant. La resta del mes ha servit per seguir fent feina a l'Ajuntament i a les tasques de la Joventut Socialista de Catalunya, destacant especialment la meva elecció com a Primer Secretari de l'agrupació de Granollers i l'aprovació dels plans de treball de l'executiva de la Federació del Vallès Oriental, en la qual tinc l'honor de ser-hi com a Secretari de Relacions Institucionals i Associacionisme.\nAixí que l'agost es presenta prou dur... la meva estada a Jaén ha de servir per engegar la maquinària d'estudi que m'ha de dur a aprovar, espero, un bon grapat d'assignatures si l'any que vé vull anar més tranquil i, de pas, poder seguir gaudint de la companyia dels meus amics amb els quals he compartit aquests primers dos anys de carrera. Sort en tinc de la Festa Major de Granollers, que tot just se'm presenta com l'horitzó desitjat, com l'impass entre estudi i estudi que servirà per gaudir d'una de les millors festes de Catalunya amb la gent d'aquí i d'allà.\nPer cert, repassant tota la paperassa acumulada a la taula del meu despatx, me n'adono que dintre de dos mesos farà un any que es va inaugurar el nou equipament juvenil de Granollers, el GRA. I estic prou satisfet del primer any, que com no podia ser d'altra manera, ha servit per engegar tot un procés de posada en marxa d'un equipament amb les dimensions suficients com per afirmar que aquest procés no ha acabat. Així que encara ens queden objectius i reptes pendents a assolir en aquest equipament, qüestions que també hauran d'estar en la meva agenda de tasques per a aquest mes d'agost. Tot i així, la feina feta durant aquests deu mesos ha estat prou satisfactòria, donant vida a aquest equipament, de referència a Catalunya en les polítiques de Joventut, amb multitud d'activitats i iniciatives, sorgides tant des del propi Servei de Joventut de l'Ajuntament com dels joves que cada dia omplen els racons d'aquest edifici.\nAvui, l'equipament ja és tancat fins a la Festa Major, i resto jo sol, enviant mails i endreçant papers com un boig, trobant a faltar les bromes i les converses amb els dinamitzadors, els tècnics i el personal de l'edifici, o els crits dels nois que fan servir alguna de les aules, o la música dels joves que, molt a prop del meu despatx, assajen breakdance amb freqüència.\nAvui, el GRA està sol i buit, 960 m2 de foscor i silenci que, no us enganyaré, em fan una mica de por al estar jo tot sol. Però a partir del 24 d'agost, l'equipament es torna a posar en marxa, i amb la feina i la il·lusió del personal del Servei, i les iniciatives i la empenta dels i les joves de Granollers, el curs vinent aquest edifici ha de tornar a tenir tota la vida que durant aquest any ha començat a tenir. Ens queda molta feina per fer... però estic convençut que anem pel bon camí!\nMolt bones vacances a tots... A aquells que gaudireu d'un agost de sol, platja, muntanya o relax... i a aquells que, com jo, ens haurem de posar les piles cara al setembre.\nEns veiem a Granollers per la Festa Major!\nPublicat per Carles Cabanillas a 3:22 4 comentaris:\nFa prop de 6 mesos que no actualitzava el blog... I és que ja fa molt que el temps se m'escapa, em rellisca de les mans, no puc controlar-ho... Tinc la sensació que algú m'ha posseït, s'ha apoderat del meu temps, i alhora m'ha desposseït de la meva capacitat de decidir a què dedico les meves hores, minuts i segons. Aquesta sensació de vertígen, de veure que els dies passen i passen i que no ets capaç de controlar, es va establir dins meu ja fa molt temps, i no sembla decidida a marxar... i això em posa molt trist.\nTot plegat, voldria que els dies tinguessin 48 hores. I així poder tenir una estona per endreçar les piles de papers que se m'acumulen a la taula del despatx. Podria, també, passar més estona amb els meus nebots, l'Oriol i la Mireia, i compartir amb ells l'aventura de crèixer i fer-se grans. També podria prendre un café o, simplement, tirar-me hores voltant pel centre de Granollers amb l'Aida, que fa molt temps que no ens veiem i sé que em necessita, com jo la necessito a ella. O anar a sopar amb ella, afegint-se l'Aroa, en Josemi i la Gemma, i que aquests sopars no es repetissin tan sols d'aniversari en aniversari. També voldria poder veure més sovint a l'Aitor, i tenir converses més enllà d'una quedada protocolària perquè toca, perquè ja feia massa que no ens veiem... i que hi vingués la Mire, la meva Vallvi, que ja fa molt que tampoc sé res d'ella. Si els dies tinguessin més hores, molt probablement podria dedicar-li més temps a la Universitat, i treure'm segon de carrera d'una tacada, fent les lectures i seminaris corresponents, poguent disposar d'hores per a passar apunts i, evidentment, estudiar. També podria passar més temps amb la gent de la Universitat, i fer un cafè, anar al centre de compres o simplement seure i parlar amb la Tirado, amb la que m'hi estaria hores, o que la Sans m'expliqui com li ha anat el cap de setmana, que en Max em parli durant hores de la qüestió més banal i, a més, no ens hi posem d'acord, o parlar amb l'Eli del Vallès Oriental, escoltar les converses surreals de la Nuriot, jugar a cartes amb la Berta, l'Arnau i la Júlia, o comentar la jugada dels programes del cor amb la María Titos. També podria fer un cafè de més de 20 minuts al Pikako (Pikachu per mí) amb en Guillem i l'Oriol, parlant d'actualitat política, de la universitat, de Vilassar, de Canovelles o de Granollers, per acabar parlant de la cosa més absurda que puguis debatre entre tres universitaris. Si els dies tinguessin més hores, aniria més nits al Paco, més tardes de compres i més matins a Can Nadal amb el Marc Toro, no ho dubto. I aniria, també, a fer excursions de cap de setmana a qualsevol indret que suposi sortir de la rutina granolleril amb la Marta, el Pol i la Judit, i xerrar, jugar i riure fins a no poder més. Quedaria, per fí, amb el Miguel, per recordar molts dels millors moments que he viscut en la meva vida, amb ell i gràcies a ell, en una quedada que tenim pendent des de fa massa temps. Probablement, també veuria més al Raúl, que ho ha sigut tot i ara gairebé ja no és res, perquè el temps i la distància construida ho ha destrossat. M'aniria amb la Marta Compan, no sé ni on ni a què fer, només a gaudir de la seva companyia, i a escoltar com li va la vida amb la seva dolça veu. I m'estaria dies jugant al capitalista sense parar, amb les bessones Rendo, i entre partida i partida, cafè i cafè, i piti i piti, ens explicaríem històries i anècdotes com sempre hem fet. I aniria més sovint a Vic, i jugaria amb el meu cosinet Arnau a allò que ell vulgués, que probablement seria futbol. I llegiria molts llibres, tants com les dotzenes que en tinc pendents als prestatges de casa. I veuria pel·lícules, tantes com les dotzenes que també en tinc pendentes...\nI faria moltes altres coses i veuria a molta altra gent que ara no recordo ja que el temps torna a fer de les seves, i m'obliga a deixar d'escriure per marxar, sortir de casa i no tornar fins la nit, quan estigui tan exhaust que ni m'enrecordaré d'allò que ara escric per veure si algú m'ha deixat algun comentari...\nDesgraciadament, els dies no tenen 48 hores.\nPublicat per Carles Cabanillas a 4:02 5 comentaris:\nCiU i PP, en contra de la Sala de Concerts de Roca...\nLa ILP en contra de les corrides de toros tira end...


Gris, verd i taronja. El nou blanc de 2018. - Actualitat immobiliària | novetats i notícies | Ollé Bertrán\nGris, verd i taronja. El nou blanc de 2018.\nSi hi ha algun lloc que marca la tendència del que es va a dur en els nous projectes d’interiorisme, és la Fira del Moble de Milà.\nMentre arriba la següent edició, que enguany serà segurament a l’abril, fem un repàs pels colors que triomfaran el 2018.\nEl gris és un color que s’està començant a considerar molt seriosament com el “nou blanc”. És un color que admet diversos tipus d’intensitat, i que permet donar-li més vida a una estada, sense arribar a carregar l’ambient.\nÉs una opció molt interessant per a totes aquelles persones que mogudes per l’esperit de posar tot absolutament blanc en els seus mobles, han acabat preferint afegir algun punt de color a les seves habitacions i abandonar el totalitarisme del anodí to blanc ja desgastat.\nEn posar una habitació en gris, si tens els mobles en blanc, aquests prendran protagonisme, i es crearà un contrast amb la paret, fent-los destacar notòriament.\nA més el gris és una perfecta elecció per a habitacions més propícies per al descans, com dormitoris, despatxos o sales. A més si és un color que no ens convenç, podem afegir barreges més fosques de gris a l’habitació, per veure si ens satisfà el resultat.\nSi hem de combinar el gris amb altres colors, el fer-ho amb mobles i teles blanques, beixos i verds pot ser una excel·lent opció.\nÉs un dels colors que converteixen una habitació freda en una habitació càlida.\nHem de ser curosos a l’hora de triar el to de taronja, i permetre’ns escollir un taronja tirant a fosc, que faci de l’habitació un recés de pau, i aporti una nota de color absolutament diferent al que havíem vist fins ara.\nUna habitació taronja possibilita la introducció d’altres mobles de colors càlids, com el groc, color que al costat del vermell, fa la barreja perfecta perquè sorgeixi l’explosió de taronja.\nTambé pots posar mobles de color blanc o fins i tot negre, donant origen a combinacions existents a la natura, si bé el nostre consell és que actuïs amb cautela a l’hora d’usar el taronja ja que en una habitació massa petita pot resultar un color aclaparador, per el que et recomanem que si ho combines amb altres colors, i no tens molta soltesa en la combinació de colors als que no estàs acostumat, triïs verds, blaus o marrons.\nEl tercer color de moda és el color verd, que és un color de la gamma dels freds, però que té molta personalitat i amb una àmplia varietat cromàtica, el que implica que hi ha nombrosos objectes de decoració en aquest color en tot tipus de botigues de decoració.\nNombroses revistes de decoració han avalat el color verd com un dels colors de moda i han dit d’ell que aporta vitalitat i frescor als ambients en què es col·loca, i que és ideal per combinar amb altres tons més àcids o colors grocs.\nEl verd a més es porta en tons foscos, i si t’atreveixes a decorar amb aquest color, pots començar combinant parets més clares com grisos amb altres en verd, i davant de les mateixes posar mobles de colors més càlids com mobles grocs, un color que com t’hem esmentat, va molt bé amb els fons verds.\nA més escollir el verd et pot venir de perles fins i tot a la cambra de bany, on pots fer un punt d’inflexió amb els teus taulells blancs si el teu bany és dels que només tenen les rajoles fins a la meitat de l’alçada de la paret.\nEl verd combina a la perfecció també amb terres de terracota i ajuda a donar a aquest ambient un toc de serenitat i calma que moltes vegades es busca en una ciutat.\nL’interiorisme i l’ambientació d’espais\nQuan en Ollé Bertrán ens arriba un nou client que ens demana que l’assessorem per a la decoració del seu immoble, disposem d’un servei a aquest efecte, el de “interiorisme i ambientació d’espais”.\nAquest servei està a disposició de tots els clients d’Ollé Bertrán, ja sigui perquè li arreglem i decorem una casa per vendre-la i així poder tenir una millor aparença, o bé per a compradors que necessiten donar-li un toc especial a la qual es va a convertir en el seu nou habitatge.


L’Escala crea un protocol contra l’absentisme escolar - Empordà\nLa problemàtica als centres educatius del municipi de l’Escala «gairebé és inexistent», diu la regidora d’Educació, Maite Cortés\nL'Escala | 23·09·21 | 09:44\nLa tornada als centres docents s’ha fet sense complicacions BASILI GIRONÈS\nEl ple ordinari de l’Ajuntament de l’Escala del mes de setembre va aprovar, la setmana passada, el protocol d’actuació per a l’atenció i eradicació de l’absentisme escolar al municipi. Els centres escolars i l’àrea d’Educació de l’Ajuntament escalenc van acordar, en el marc del Consell socioeducatiu Municipal 2020, redactar un protocol d’absentisme escolar, davant la necessitat de tenir una guia d’actuació consensuada per tots els agents implicats en casos d’absentisme.\n«L’absentisme als centres educatius de l’Escala gairebé és inexistent, el protocol s’ha elaborat per prevenció i per si s’han de resoldre casos. A l’Institut El Pedró, amb el programa Tu pots i l’Aula d’acollida, han aconseguit que els possibles alumnes que podrien presentar absentisme assisteixin al centre», explica la regidora d’Educació, Maite Cortés.\nEl Consell Socioeducatiu Municipal marcava una Comissió de treball per a la redacció d’aquest protocol, configurada per un tècnic d’Educació de l’Ajuntament de l’Escala, una tècnica de Serveis Socials, caps d’estudis dels centres de primària i secundària, un sotsinspector de la Policia Local, i un inspector d’ensenyament de la zona.\nDurant el curs escolar 2020-2021, la comissió de treball per a la redacció del Protocol d’absentisme escolar, es va trobar en quatre ocasions per tal de definir els punts i especificitats del mateix i redactar un text que, ara, ha sigut aprovat pel ple municipal, coincidint amb l’inici del nou curs.\nEl ple també va aprovar com a festes locals per a l’any 2022 els dies 29 de juny (Sant Pere) i 2 de setembre (Santa Màxima).


Crònica del #NoExpliqueu del 23N. TENEBRES: POE i TUTTLE. Per Sara Vega – Nollegiu. Llibreria work in progress\nContes per adultsInés MacPhersonNoExpliqueunollegiuNosortiuSara Vega\nCrònica del #NoExpliqueu del 23N. TENEBRES: POE i TUTTLE. Per Sara Vega\nTenebres, Poe i Tuttle\nEl #NoExpliqueu va endinsar-se en les tenebres dels relats curts de terror i misteri\nEl passat dimecres 23 de novembre es va celebrar la segona edició del cicle #NoExpliqueu de la Nollegiu, una edició que orbitava al voltant de la foscor, el misteri, la paranoia i el món paranormal. Tot això traduït en un gènere literari de gran història i transcendència, que molt sovint ens posa els pèls de punta: els relats curts de terror.\nLa narradora i llicenciada en filosofia Inés MacPherson va ser l’encarregada de moure els fils de la sessió i oferir al públic una selecció de contes misteriosos, a l’hora que ens apropava al món de la narrativa breu a través de dues figures de gran rellevància en aquest gènere: Edgar Allan Poe i Lisa Tuttle.\nLa primera figura en la que ens endinsem és Lisa Tuttle. El que fa a aquesta autora especial, dins del gènere del terror, és la seva capacitat de crear un tipus de por psicològica i realista, molt subtil però que ens colpeix amb la mateixa intensitat. Tuttle, de nacionalitat americana, ha escrit més d’una dotzena de novel·les, set col·leccions de contes i nombrosos relats de no-ficció. De tota la seva obra, MacPherson es va focalitzar en dos relats: Bits and Pieces i The Other Mother\nBits and Pieces és una trama un tant surrealista, que narra la vida amorosa d’una recent soltera que troba parts del cos dels seus amants al seu llit després d’una nit de passió. D’altra banda, The Other Mother tracta la por des d’un costat més humà. L’autora i la maternitat: un dels temes més recurrents en les seves històries i a l’hora, molt sensible. A The Other Mother, una mare divorciada i a càrrec dels fills comença a percebre una presència sobrenatural que amenaça la seva pau familiar.\nTuttle crea una por psicològica i realista,\nmolt subtil però que ens colpeix intensament\nQuant al segon protagonista, Edgar Allan Poe, el seu renom ja l’ha qualificat com un dels més il·lustres exponents dels relats curts de terror. Partint d’una joventut fosca, molt marcada per la mà dura que rebia del seu pare, Poe va trobar refugi en el paper i la tinta i va utilitzar la literatura a mode de plasmar els seus sentiments més obscurs.\nEl resultat varen ser múltiples relats, alguns dels quals van adquirir molta fama, com els dos contes que MacPherson va triar per narrar: The Pit and the Pendulum i The Tell Tale Heart.\nAmbdós contes exploren la paranoia i la bogeria de la veu narradora, però ho fan des de mètodes diferents: The Tell Tale Heart entra en la ment d’un presumpte assassí per endinsar al lector en la seva psicopatia i el procés del crim. The Pit and the Pendulum, en canvi, mostra l’agonia d’un presoner, atrapat en la foscor d’una cel·la desconeguda i en perill constant de mort.\nPoe va trobar un refugi en el paper i la tinta\nper plasmar els seus sentiments més obscurs.\nTerror psicològic, ments pervertides, la por de perdre els fills… Ambdós busquen un mateix efecte des de diferents trames: desconcertar al lector, arribar al seu subconscient i deixar-los amb una sensació estranya en el cos. A més a més, un conte requereix una bona interpretació; i MacPherson va saber plasmar l’estil d’aquests autors a la paraula parlada, recreant de la millor manera les tenebres que s’amaguen en cada pàgina dels seus relats.\nLA PROPERA SESSIÓ DEL #NoExpliqueu AMB INÉS MACPHERSON TINDRÀ LLOC EL\nDimecres, 25 de gener, 19:30h, Roald Dahl – Edith Wharton\nSi voleu informació sobre tot el cicle cliqueu aquí\n10 Desembre 2016 8 Desembre 2016 vier3110\n← Literatura i periodisme. Per Aina Soley.\nCrònica de la presentació de MIL Y UNA MUERTES de Corina Oproae. Per Aina Soley. →


Resultats del 7 i 8 de maig – Club Bàsquet L'Ametlla del Vallès\nHome / Infantil / Resultats del 7 i 8 de maig\nAquest cap de setmana, l’últim amb partits al nostre pavelló, 4 victòries i 3 derrotes.\nEl Pre-mini Blau va perdre amb La Garriga. Partit força igualat, guanyant tres quarts, però n’hi va haver dos que es van perdre per una diferència de més de deu punts. En general els entrenadors estan contents pel bon partit.\nEl Pre-mini Blanc va guanyar 71-40 al Col·legi Cultural de Badalona. Bon partit en atac on es va saber aprofitar els contraatacs dels que es van gaudir, però cal apretar més en defensa, on l’equip és massa permisiu.\nEl Mini Blau jugava un dels partits més importants de la temporada, ja que es jugava la primera posició amb el Ronçana. Tot i començar amb nervis, l’equip va tornar a donar un pas endavant i va guanyar 71-57. A més, el Lliçà d’Amunt, el tercer equip en la lluita per la primera posició, va perdre a casa del Centelles. D’aquesta manera, el Mini Blau queda matemàticament campió de la lliga, ja que té el bàsquet average guanyat amb el Lliçà. Bon partit dels nens i molt bon ambient a la grada, on els pares van ajudar molt.\nEl Mini Blanc jugava amb el Sant Gervasi, el líder, equip que no ha perdut cap partit de la fase regulari amb els quals es va perdre a l’anada de 51 punts. Bon treball dels nois, intensos tot el partit. A la mitja part els nostres guanyaven de 3 punts, però els visitants van tenir un major encert a la segona part. Al final, els de Mollet van guanyar 67-80, però patint. Els entrenadors estan molt satisfets de l’evolució dels jugadors.\nL’infantil perd 36 a 89 amb el Sant Josep de Badalona. Tot i que eren un equip molt superior que a l’anada ens van guanyar de 49 punts, allà es va fer un bon partit. Aquest cop, en canvi, no. No es va aconseguir fer el joc al que està acostumat l’equip, ni moure la pilota, ni jugar en equip. Es va pecar massa d’individualitats. Els visitants, que físicament eren bastant grans, van desenvolupar una defensar millor i més agresiva que la nostra. Tot i això, l’equip tenia baixes importants i agraeixen els tres jugadors de la categoria mini que els van anar a ajudar en un partit per oblidar.\nVictòria del júnior per 95 a 42 amb el Castellar. Era l’últim partit a casa, i es notava en les ganes que hi posaven els jugadors a l’escalfament. Es volia guanyar sí o sí. Vam començar el partit molt forts i molt ficats en el partit, i el gran encert des de la línia de 3 punts va pujar encara més els ànims de l’equip. Segurament aquest cap de setmana l’equip ha fet un dels seus millors partits de la temporada. Va ajudar que tots els jugadors poguessin aportar algun punt al marcador, i amb les ganes que hi van posar tots, va ser possible. L’entrenador està molt content per l’equip, però sobretot per la pinya d’amics que són. Ara a preparar l’últim partit de lliga.\nVictòria còmoda del Sènior A per 55 a 86 al camp del Sant Gervasi de Mollet en l’últim partit de lliga. Els nostres van tenir un gran encert en el tir exterior i molt seriosos al llarg del partit. Tot i tractar-se d’un dels equips de la part baixa de la classificació, es presentava com un partit difícil perquè els nostres no es jugaven res i els locals es jugaven les fases de descens. Destacar sobretot la serietat de l’equip al llarg dels 40 minuts perquè era important guanyar aquest partit per tal de mantenir la sisena plaça. L’aventatge final es va aconseguir en un bon tercer quart, aprofitant la baixa defensa d’un equip molt jove.\nResultats del 7 i 8 de maig2016-05-102016-05-10Club Bàsquet L'Ametlla del Vallèshttp://cbametlla.cat/wp-content/uploads/2016/05/resultats070805.jpg200px200px


22 Desembre de 2015 – Jornada d’Internacionalització FEMAC\nEls membres del Clúster de la FEMAC es reuneixen a Món Sant Benet per a definir les línies estratègiques del Pla d’internacionalització 2016/2017. Durant la jornada d’ahir, en la que vàren assistir 23 persones, es van presentar els resultats de les entrevistes realitzades a totes les empreses, dutes a terme ens les darrers mesos per a conèxier i copsar l’actualitat internacional del Clúster. Remarcar que el conjunt de les empreses exporten a més de 82 Països, sent França i Mèxic les principals destinacions de les seves exportacions, que el darrer any va representar un 39 % del total de la seva facturació.\nEs van definir les missions empresarials pels propers dos anys i es va començar a organitzar una participació agrupada per la EIMA 2016, i per la FIRA DE MÈXIC EXPO AGRO ALIMENTARIA DE GUANAJUATO.


ASSEMBLEA GENERAL ORDINÀRIA 27 D'OCTUBRE DE 2021\nUs fem arribar, en fitxer adjunt, la convocatòria de l'Assemblea General Ordinària de socis de l'AMPA que se celebrarà el dia 27 d'octubre de 2021.\nTOTA LA DOCUMENTACIÓ REFERIDA EN LA CONVOCATÒRIA S’ENVIARÀ A LES FAMÍLIES SÒCIES A TRAVÉS DE L’APLICACIÓ AMPASOFT. D’aquesta manera, i tenint en compte que la reunió serà telemàtica, guanyarem en agilitat i operativitat.\nUs volem informar d'alguns temes que creiem que són importants, alguns són recordatoris de missatges anteriors:\n1.- Hem tingut problemes amb el tema rebuts del mes de setembre amb algunes famílies, de forma que, en alguns casos, s'han abonat menús de forma incorrecta i, en altres casos, s'han cobrat malament. Dit d'una altra manera: algunes famílies rebreu una transferència de l'AMPA per a esmenar l'error i altres haureu de passar per la secretaria de l'AMPA per a regularitzar la situació. Esperarem a final de mes per tal de comunicar-vos la situació a...\nMOLT IMPORTANT: REBUTS AMPA A MES VENÇUT!\nPer tal d’optimitzar el funcionament del nou programa de gestió de l’AMPA i evitar problemes en el cobrament i devolució de diners, a partir del mes d’octubre els rebuts es giraran a mes vençut, és a dir, el rebut corresponent al mes d’octubre no es girarà a començament de mes, com es feia fins ara, sinó que es girarà la primera setmana de novembre. I així ho anirem fent amb totes les mensualitats, excepte la del mes de juny ja que s’enviarà la remesa abans d’acabar el mes.\nD’aquesta manera només es girarà l’import real de la despesa...\nPodeu deixar la roba a la secretaria de l’AMPA, dijous de 16:30 h. a 17:30 h.\nUs fem arribar, en document adjunt, les dades de les activitats extraescolars VIABLES del curs 2021/2022.\nEl contingut de la graella informa del:\n1.- Nom de l'activitat.\n2.- Curs o cursos que hi participen.\n3.- Número d'inscrits.\n4.- Horari de cada activitat.\n5.- Dia o dies en què es realitza l'activitat.\n6.- Espai en el qual es fa l'activitat.\nLes activitats comencen a partir del divendres dia 1 d'octubre, cada una el dia que toqui.\nConcretament, el divendres dia 1 comencen les activitats de: "Teatre...


connexions.cav: Connexions s'acomiada\nCom heu vist, fa ja força setmanes que aquest blog ha deixat d'actualitzar-se. L'elevada càrrega de feina dels seus responsables dificulta el manteniment adequat de la iniciativa, amb la qual cosa hem acordat que Connexions arribi a la seva fi.\nEls Estudis de Ciències de la Informació i de la Comunicació disposen de diferents canals de comunicació amb els estudiants, fonamentalment a través de les aules dels tutors que mantindran una de les missions principals d'aquest blog, és a dir, comunicar les activitats que porta a terme el programa de Comunicació audiovisual. Quant a la resta de continguts, us convidem a que seguiu visitant els diferents espais individuals i col.lectius on publiquen els membres de l'equip de Connexions, compromesos com sempre en donar a conèixer el més interessant i innovador que està passant en el món dels 'media' contemporanis.\nGràcies per haver-nos seguit tot aquest temps.\nEtiquetes de comentaris: comiat, connexions\nposted by Antoni Roig at 16:55\nBy Anònim, at 9:53\nBy Francesc Morera, at 23:48\nTot just ara que he obert un Blog (http://fmorera.blogspot.com) i us tenia a la meva llista de Blocs preferits!\nEntenc perfectament el que suposa de feina mantenir-lo.\nBé, enhorabona per la feina feta i fins una altra ocasió.\nBy Francesc Morera, at 23:51\nBy Anònim, at 5:33\nHome, no el doneu per tancat. Això va a temporades. Deixes d'escriure per manca de temps o ganes, però sempre pots tornar-hi.\nBy Aleix, at 2:42\nfree por [url=http://pornushi.ru/english-version/young-girls-pussys/page-398.htm]boy kiss boy[/url]\nBy Anònim, at 19:27


Trabajos en Vilassar de Dalt, Barcelona provincia - enero 2020 | Indeed.es\nEmpleos en Vilassar de Dalt, Barcelona provincia\nJornada completa (4066)\nMedia jornada (1989)\nSant Cugat del Vallès, Barcelona provincia (669)\nSabadell, Barcelona provincia (259)\nBadalona, Barcelona provincia (186)\nSanta Eulàlia de Ronçana, Barcelona provincia (168)\nCerdanyola del Vallès, Barcelona provincia (102)\nMollet del Vallès, Barcelona provincia (95)\nMontcada i Reixac, Barcelona provincia (71)\nSant Adrià de Besòs, Barcelona provincia (50)\nHome Staff (2593)\nOficina de Treball del SOC (121)\nIMAN TEMPORING ETT, S.L. (68)\nEMPLEADA HOGAR / ASISTENTA HOGAR (2471)\nPágina 1 de 11.778 empleos\nVilanova del Vallès, Barcelona provincia +16 ubicaciones\nNecesitem incorporar a l'Hotel Emocions ubicat a Vilassar de Dalt, un/a Recepcionista.\nA títol informatiu, els encàrrecs de gestió fets per l’Ajuntament, inclouen: l’explotació del Teatre l’Amistat; Ràdio municipal; concessió i lloguer aparcaments…


Intervenció de Josep Alert llegida durant l'acte d'homenatge als represaliats pel franquisme del Bages, el Berguedà i el Solsonès. | Memòria i Història de Manresa\nIntervenció de Josep Alert llegida durant l'acte d'homenatge als represaliats pel franquisme del Bages, el Berguedà i el Solsonès.\n(Teatre Conservatori de Manresa, 13-3-2010)\nHem de començar per indicar que la Guerra Civil en realitat no va finalitzar l’1 d’abril de 1939. Per què ho diem, això? Perquè el moviment encapçalat pel general Franco no va ser un simple cop d’estat. Les intencions de Franco i els seus partidaris anaven molt més enllà de la presa del poder. Ho deien ells mateixos: l’objectiu era depurar Espanya. Netejar-la, en les seves pròpies paraules. Extirpar-ne no tan sols tot allò que estava associat a l’etapa republicana, sinó fins i tot allò que era anterior i que, segons ells, no responia a una tradició espanyola, sinó que era el fruit d’una contaminació ideològica. Calia eliminar tot allò que, segons ells, no era espanyol, sinó antiespanyol. Tot allò que en deien l’AntiEspanya. L’objectiu no era guanyar la guerra i prou, sinó fer desaparèixer l’enemic, entès com un càncer, entès com un virus aliè al que ells consideraven que era el cos de la “nación”. Hi havia dues maneres d’aconseguir-ho. Primera: eliminant físicament aquells qui es creia que no tenien lloc dins l’anomenada “nova Espanya”. Segona: “reeducant” aquells que es considerava que eren “recuperables”, bo i sotmetent-los, però, a un estret control social a través de la por.\nPer molt simple que avui ens pugui semblar, aquest és el rerefons ideològic sobre el qual reposa l’enorme aparell repressiu del franquisme. En paraules del general Mola, “Hay que sembrar el terror... hay que dejar la sensación de dominio eliminando sin escrúpulos ni vacilación a todos los que no piensen como nosotros”. Aquest aparell repressiu es va desplegar des del començament mateix de la guerra. Una repressió com la que es va implantar no representava res més que fer de la guerra un sistema polític gairebé permanent. De l’estat de guerra es va passar a l’estat de terror. L’any 1944 –quan Europa estava a les acaballes de la II Guerra Mundial- a Espanya encara es plantejava la necessitat de crear nous camps de concentració i les presons continuaven plenes. La repressió va esdevenir un fenomen de llarga durada. La jurisdicció militar, en forma de consells de guerra, va ser hegemònica en matèria repressiva fins a començaments dels anys seixanta. Fins al 1969, no van prescriure els considerats delictes comesos durant el conflicte civil. La dictadura no va promulgar cap amnistia en trenta anys.\nAquesta “inversió en terror” –que no tan sols pretenia castigar, sinó sobretot doblegar i transformar- va ser un dels eixos principals de l’acció de l’estat. No va impregnar només el sistema penitenciari i el sistema judicial i legal, sinó que va impregnar pràcticament totes les esferes d’actuació de l’administració: la política educativa, la política cultural, les relacions laborals, etc. Va ser un fenomen transversal -que va afectar fins i tot la vida íntima de les persones- i que fou l’instrument que va fer servir el règim per mantenir-se en el poder.\nAmb algunes xifres entendrem la magnitud del fenomen. Per exemple: més de 700.000 persones van passar per camps de concentració, més de 400.000 van ser empresonades, més de 200.000 van ser assassinades entre 1939 i 1942, i més de 300.000 van ser expulsades dels respectius llocs de treball, expulsió que va afectar amb especial duresa determinades professions, com el magisteri i la docència universitària.\nEl 1939 pràcticament el 20% de la població espanyola (550.000 persones) es trobava en situació de reclusió per motius polítics. A Catalunya, entre 1939 i 1953 es produïren 3.386 execucions legals, xifra extraordinàriament elevada si tenim en compte que la gran majoria de la classe política va poder marxar a l’exili l’hivern del 1938-39. En general, es tractava de gent de segona o tercera fila, que no havia considerat necessari exiliar-se. Prop d’un milió de persones van haver de marxar, tot abandonant llars i famílies. Mig milió es van refugiar a França i altres països d’Europa, on molts van ser detinguts en camps de concentració nazis, on més de 10.000 espanyols van perdre la vida.\nL’estat espanyol va patir la dictadura més sagnant i repressiva del segle XX a l’Europa occidental. Fins i tot més repressiva que les dictadures nazi i feixista en temps de pau. Com assenyala l’historiador Edward Malefakis, el règim de Franco va assassinar molts més oponents que no pas el règim de Mussolini, en una proporció de 10.000 a 1. (Repeteixo: de 10.000 a 1). Proporcionalment, el franquisme va empresonar més persones –també en temps de pau- que la dictadura alemanya en el seu període de no guerra. Va haver-hi més assassinats polítics a la rereguarda franquista d’Aragó o a la Catalunya de postguerra que a Itàlia o Alemanya juntes abans de la II Guerra Mundial. Les xifres d’assassinats, detinguts, torturats, desapareguts i expulsats per la dictadura franquista són –en termes percentuals i en termes absoluts- molt més altes que les de la dictadura de Pinochet.\nPer portar a terme aquesta acció repressiva sense precedents, el règim es va dotar de diferents instruments. Tractarem de resumir-ne els més importants. En destacarem tres: els camps de concentració, els batallons de treballs forçats i les presons. Com diu Carme Molinero, tots tres són la plasmació d’una pràctica: la pràctica de l’exclusió social massiva envers els vençuts.\nEn primer lloc, pel que fa als camps de concentració, n’hi van haver una cinquantena i hi van passar unes 700.000 persones. La seva funció principal fou classificar els presoners en diferents categories. Si es demostrava que un presoner havia tingut una implicació no massa important amb les institucions i organitzacions afins a la República, podia ser destinat a un batalló de treballs forçats; si havia exercit càrrecs de responsabilitat, podia ser destinat a la presó i ser jutjat en consell de guerra. On residia la perversitat del sistema? En els mecanismes per mitjà dels quals s’obtenia la informació. Quan algú era fet presoner, les autoritats militars escrivien al seu lloc de residència, per esbrinar quina actuació havia tingut durant la República i la guerra. A qui es demanaven aquests informes? A les autoritats franquistes de la població: l’alcalde, el cap de Falange, la Guàrdia Civil. El presoner tenia dret a escriure als seus familiars perquè li aconseguissin un aval favorable, signat –això sí- per una persona de provada fidelitat al règim.\nPel que fa als batallons de treballs forçats, realitzaren obres de caràcter militar, relacionades amb la reconstrucció d’infraestructures malmeses per la guerra. Responien a un doble objectiu: castigar els qui s’havien incorporat voluntàriament a l’exèrcit republicà i reconstruir el país en unes condicions econòmiques summament avantatjoses.\nEls batallons van descongestionar les presons, van contribuir a la realització d’obres públiques, van proporcionar ocupació a les mines i a la indústria i van fornir considerables guanys econòmics a l’estat, el qual arrendava a empreses privades aquesta mà d’obra obligada a treballar en condicions que vorejaven l’esclavitud. Entre 1939 i 1946 aquest sistema va proporcionar més de 22 milions i mig de jornals. Segons l’historiador Harmutt Heine, totes les grans empreses constructores espanyoles es van beneficiar d’aquesta reserva de mà d’obra.\nPel que fa a les presons, hi podia entrar pràcticament tothom qui, segons la Llei de Responsabilitats Polítiques, no s’hagués posicionat clarament a favor de l’Alzamiento. L’ingrés es podia produir sense saber-ne la raó i motivat només per una denúncia que obeïa en molts casos a una revenja personal. A la persona que hi ingressava se li imposava un període de quarantena en què no es respectava l’habeas corpus. Tot seguit venien els interrogatoris, en què la tortura era el principal mitjà per aconseguir confessions de culpabilitat. Les morts de catalans a les presons franquistes s’han estimat en 2.000 persones. Fins a l’any 1953, només a la presó Model de Barcelona es van produir 534 morts i en el conjunt de Catalunya unes 648. La mortalitat a la Model de Barcelona era del 22,5% entre 1941 i 1942.\nLa superpoblació va ser tan gran que va caldre utilitzar antics convents i locals de tota mena per donar cabuda a la població reclusa. Si les presons tenien capacitat per a unes 20.000 persones, van arribar a acollir-ne prop de 280.000. Això vol dir que, per exemple, hi havia cel·les de 3x4 m que podien acollir fins a 16 persones. Aquesta aglomeració afavoria les malalties o infeccions contagioses. A tot plegat, cal afegir-hi la manca d’aigua per a la neteja personal i la inadequada habilitació de les cel·les, amb un únic forat com a latrina, cosa que comportava l’aparició de paràsits de tota mena. Els reclusos que no disposaven d’ajuts familiars o de xarxes de solidaritat internes estaven condemnats a morir d’inanició.\nUn altre aspecte del règim penitenciari va ser la redempció de penes pel treball, que permetia reduir les condemnes. Per cada dos dies de treball se’n restava un de condemna. Es cobraven dues pessetes diàries: una i mitja eren per a la manutenció del pres; els cinquanta cèntims restants eren per a l’interessat. No era pas un sou proporcional ni just, sinó un sistema d’obtenció de mà d’obra barata, que va proporcionar importants beneficis a l’estat.\nAquest sistema negava l’existència de presos polítics. Com diu Ricard Vinyes, en lloc de dissidents hi havia delinqüents inadaptats, persones considerades perverses i mentalment inferiors, envers les quals no calia tenir escrúpols de consciència que entressin en contradicció amb la moral cristiana. Per sostenir aquesta visió, no cal dir que l’Església no tan sols va ajudar-hi, sinó que va participar-hi activament, com a legitimadora de la repressió. Per això s’afavorien les deportacions de nens i nenes des de les presons per a dones i se’ls separava per sempre de les seves mares, tal com, anys després, faria la dictadura militar argentina.\nTot plegat explica la sordidesa de la vida a les presons franquistes en què els funcionaris maltractaven i castigaven a partir de comportaments arbitraris i en què era freqüent una cerimònia sàdica: torturar psicològicament els presoners fent pauses dramàtiques mentre els guàrdies llegien les llistes dels condemnats a mort.\nEn l’àmbit laboral van funcionar les llistes negres d’indesitjables, mentre que l’administració depurava de rojos i desafectes els seus organismes. En expressió de Pelai Pagès, “molts sospitosos de republicanisme van ser condemnats a un autèntic pacte de la fam”.\nEn el cas de Catalunya la repressió tingué un valor afegit, ja que responia a la finalitat de fer desaparèixer senyals d’identitat col·lectius com, per exemple, la llengua. En expressió de Franco, “la unidad nacional la queremos absoluta, con una sola lengua, el castellano, y una sola personalidad, la española."\nTot aquest volum de repressió no es pot entendre al marge de les xarxes de complicitat i de delació que el règim va teixir, en les quals es van veure implicades milers de persones, que van actuar pels motius més diversos: per afany de revenja, per por, per instint d’autoprotecció, per afany de promoció social, etc. La pressió ambiental hi ajudava: la por a una denúncia, a un escorcoll, a una sospita... tot contribuïa a generar una atmosfera que podia arribar a ser angoixant.\nCom aquesta repressió va afectar Manresa, el Bages, la Catalunya central? Donarem algunes dades. Dades que són el fruit sobretot de les investigacions de Joaquim Aloy, Jordi Basiana, Pere Gasol i Albert Fàbrega. Per tant, m’apropio dels fruits dels seus treballs.\nTenim documentat l’afusellament al Camp de la Bota de 157 persones procedents del Bages, de les quals una trentena eren manresans. Sabem també que tretze manresans més van morir als camps d’extermini de Mauthausen i Gusen, ja que havien estat capturats durant l’exili a França, fugint de la repressió franquista.\nEl 7 de febrer del 39 es declaren cessats tots els empleats i obrers de l’Ajuntament nomenats entre el 18 de juliol del 36 i el 24 de gener del 39. Poc després els funcionaris municipals sospitosos de no ser addictes al nou règim són suspesos de feina i sou.\nPer la seva situació geogràfica, Manresa va centralitzar una bona part de la repressió que es va exercir a la Catalunya central, a través de l’anomenat Juzgado Militar nº 1. Això vol dir que molts presos van passar per la ciutat abans de ser traslladats a Barcelona per completar els processos judicials, o bé per complir condemnes.\nEl 14 de juny del 40, a l’actual Institut “Lluís de Peguera”, es fa un consell de guerra contra 41 acusats. El mateix any, 140 presoners del Destacament Penal de Manresa treballen per a la construcció del pont sobre el riu Cardener davant l’estació del Nord.\nPer la seva dimensió simbòlica citarem alguns casos de víctimes:\nEmilià Martínez (dirigent de la CNT i darrer alcalde republicà de Manresa): condemnat a 30 anys i un dia.\nÀngel Planell (militant socialista): 12 anys i un dia.\nMarià Homs (militant d’Estat Català): 9 anys.\nMiquel Arpa (militant d’ERC i exregidor): 8 anys.\nLluís Mas Pons (advocat, mestre, dramaturg, poeta i secretari de l’Ajuntament): 6 anys i un dia.\nTots ells van ser condemnats pel mateix: per “rebelión militar” (la pena més greu), o bé per “auxilio a la rebelión”, en allò que se n’ha dit la justícia al revés. Cal reconèixer que algunes d’aquestes penes van ser notablement reduïdes sobretot a partir dels anys 43 i 44, en què l’evolució de la II Guerra Mundial va forçar el règim a afluixar la repressió. Alguns dels que van obtenir la llibertat condicional van ser desterrats de Manresa (el cas de Miquel Arpa) o van ser sotmesos a estreta vigilància, fins i tot a la feina. Altres van triar el camí de l’exili.\nMenció apart mereix el cas de Joaquim Amat-Piniella, periodista i escriptor –autor de la novel·la autobiogràfica K.L. Reich-, exiliat, detingut pels alemanys i deportat a Mauthausen, d’on va sortir al cap de cinc anys, i que després, en tornar a Catalunya, fou víctima de la repressió franquista en no poder tornar a la seva ciutat, de la qual fins i tot fou expulsat en una visita puntual que hi realitzà i a la qual ja no tornaria mai més. En altres casos la repressió es va acarnissar sobre els familiars, com la mare de l’exalcalde Marcet, que als 73 anys va ser jutjada i empresonada, la seva filla -que va ser depurada com a funcionària de la Generalitat-, i el seu fill, sotmès a tortures. Per si no n’hi hagués prou, quan Francesc Marcet va poder tornar, el 1948, es va haver de presentar periòdicament a la policia.\nCasos també dramàtics serien el del regidor Agustí Espinalt, el primer manresà afusellat (al Camp de la Bota); Agustí Soler Fosas (alcalde de Sant Joan de Vilatorrada, també afusellat al Camp de la Bota) i el periodista i intel·lectual Joan Baptista Claret (nascut a Cardona), l’esposa del qual va haver de suplicar al jutge que el posés en llibertat. Claret, finalment, pogué sortir en llibertat, avalat per persones de dretes a qui ell mateix havia protegit durant la guerra.\nI ja per acabar, citarem un dels episodis més foscos de la repressió franquista a la Catalunya central. El 7 de febrer de 1939 efectius de la Guàrdia Civil traslladen a la presó de Manresa vint detinguts procedents de Súria. Dos dies després, la nit del 9 de febrer, la mateixa Guàrdia Civil es torna a presentar a Manresa i s’emporten nou d’aquests detinguts, amb la missió –teòricament- de traslladar-los a Barcelona. Poc abans d’arribar a can Maçana el camió que els transporta s’atura. Els fan baixar del vehicle lligats de dos en dos i els fan caminar bosc endins, on són assassinats a trets. Els cossos queden abandonats i encara ara no s’han localitzat. Els fets es coneixen amb precisió perquè una de les víctimes, Josep Nin, va poder sobreviure i ho va explicar. Tot i que l’assassinat l’haurien comès efectius de l’anomenada Benemèrita, és gairebé segur que van comptar amb complicitats entre les noves autoritats franquistes de la població.\nLa repressió, doncs, no és només una pàgina d’un llibre d’història, sinó un munt d’històries personals que formen part d’una història col·lectiva. Una història plena de sofriments que pel camí es va emportar moltes persones que ja no són entre nosaltres i que, a més a més, no ho van poder explicar en llibertat. Amb aquestes persones, i amb les que avui tenim l’honor de comptar entre nosaltres, hi tenim tots plegats deute col·lectiu. Moltes gràcies.


Desenvolupament d'Equips mitjançant de coaching i psicoteràpia ;\nMÚSICA PER AL BENESTAR\nGestió de l’estrès en entorns V.U.C.A.\nMillora el teu benestar personal i corporatiu.\nIce-breakers per a equips\nSessions d’Alt impacte a través de l’ritme\nSeminaris, tallers i programes a mida per equips\nTroba el teu propi ritme\nEines per al benestar corporatiu.


ComiCat: Herois del tebeo valencià\nUn llargmetratge documental recorre els 100 anys del còmic a València explicat pels seus protagonistes: els dibuixants\nEl Guerrero de l'Antifaz, Roberto Alcázar y Pedrín, Marco Antonio, La Patrulla X, Pumby, Iron Man, Vampirella, La pandilla de los 7, Pequeño Pantera Negra... Aquests personatges han marcat la infància de moltes generacions. Els seus dibuixants relaten els seus inicis, la seua evolució, èxits i penúries. ‘Herois del tebeo valencià’ és un llargmetratge documental que recorre els 100 anys del còmic a València, des dels orígens del còmic fins als últims fanzines digitals.\nUn merescut homenatge a tots els dibuixants que sovint són injustament oblidats i que amb les seues historietes van aconseguir desenvolupar la imaginació, transmetre les cultures d'altres països i ensenyar a llegir a milions d'espanyols. Els testimoniatges d'aquests grans artistes demostren que els vertaders herois no van ser els seus personatges, sinó ells.\nA València es troben gran part dels autors que han marcat la manera d'entendre el còmic a l'Estat espanyol, ja que en l'època daurada del còmic diverses de les editorials més importants eren valencianes.\nDurant 60 minuts es plasmen les opinions i els diferents punts de vista de reconeguts artistes lligats a la cultura en els seus diferents vessants. Molts d'ells no havien sigut mai entrevistats. Un film proper a l'autor i a la seua vida, on es projecten multitud d'imatges de còmics originals de l'època, fotografies, documents històrics, dibuixos originals, petites animacions i còmics recents, a més d'imatges gravades en l'actualitat.\nDirigit pel valencià Enrique Díaz i produït per Estrela Audiovisual, el documental es va presentar per a la premsa i amics, el dimecres 18 de febrer en la Sala Luis García Berlanga de la Filmoteca de València.\nAbans de la projecció hi va haver una roda de premsa amb la presència de l'equip tècnic i la majoria dels artistes entrevistats: José Varona Luna “Ché”, Emilio Frejo Gutiérrez, Alberto Marcet, Miguel Quesada, Arturo Rojas de la Cámara, Rafael Boluda, César Álvarez “Zesar”, Manolo Molero, Paco Roca, Rafa Fonteriz, Francisco Ruizge, Sento Llobell, Mique Beltrán, José Fonollosa, Jesús Huguet, Sergio Bleda, Salvador Larroca, Cristina Durán, Miguel Ángel Giner, Jorge Parras, Joseba Basalo, Joan Ramos Monllor. El projecte ha rebut ajudes de CulturArts Generalitat Valenciana i de l'Ajuntament de Xàtiva.\nFont: eldiario.es (publicat sota llicència Creative Commons BY-SA)\nMés informació a El cómic en RTVE\nPublicat per Marc Pastor i Sanz a les 13:08