CCOO Educació demana que la Religió surti del currículum i torni Educació per a la Ciutadania » educaccio.cat\nEstàs a:Inici»EDUCACIÓ»Pública»CCOO Educació demana que la Religió surti del currículum i torni Educació per a la Ciutadania\nBy Publica on\t 6 de febrer de 2018 0 Comentaris\nEl sindicat torna a reivindicar l’educació dels infants i el jovent en una cultura de no-violència que els prepari per a una convivència de pau com l’estat més humà.\nCoincidint amb l’aniversari de la mort de Mahatma Ghandi, el 30 de gener se celebra el Dia Escolar de la No-Violència i la Pau. Una data que pretén fer visible el treball que la comunitat educativa realitza, dia a dia, per promoure la resolució pacífica dels conflictes.\nEn aquest dia tan emblemàtic, CCOO va demandar una educació en valors allunyada del “militarisme” que intoxica el treball de la comunitat educativa, lliure del dogmatisme de l’Església catòlica i de les polítiques segregadores del Govern del Partit Popular.\nCCOO segueix exigint que el dret a l’educació, l’educació laica i l’educació per a la ciutadania fonamentades a la Declaració Universal dels Drets Humans i en els Drets de la Infància els siguin els pilars que sostinguin una educació pública de qualitat. La llibertat de consciències, de creences i no creences, així com la llibertat en el seu sentit més ampli, la democràcia, la igualtat de sexes, la solidaritat, el respecte a la diversitat, la tolerància i la no-violència constitueixen la base per a una ciutadania democràtica, més responsable, crítica i solidària.\nEn aquest sentit, el sindicat exigeix al Govern la presència en el currículum de l’Educació per a la Ciutadania com a assignatura i com a contingut transversal al mateix currículum; la sortida del mateix de la catequesi de Religió; i la creació d’un marc polític i legal, adequadament finançat, per promoure als centres educatius projectes encaminats a la resolució pacífica de conflictes.\nEntrada anteriorIV Conveni Col·lectiu del lleure: les nostres propostes en video\nEntrada següent CONTINUA LA VIGÈNCIA DEL TERCER CONVENI\nEtiquetes: pau, educació per a la ciutadania, professorat religió\nLink de la imatge: https://educaccio.cat/wp-content/uploads/2018/02/EntradesWeb28129-2.png


Farré, A. - Search Results - UAB Digital Repository of Documents\nHome > Search Results: Farré, A.\nResults overview: Found 19 records in 0.01 seconds.\nResearch literature, 8 records found\n23 p, 269.9 KB Aspectos discursivos del yihadismo de al Qaeda en textos de Azzam, Bin Laden y Setmarian / González de Requena Farré, Juan Antonio (Universidad Austral de Chile)\nEn este trabajo, se realiza un análisis de algunos recursos discursivos que enmarcan la legitimación ideológica del yihadismo de al Qaeda. A través de textos de tres ideólogos fundamentales de diferentes etapas de al Qaeda (Abdullah Azzam, Osama Bin Laden y Abu Musab al Suri), se exploran las estrategias discursivas asociadas a algunos de los desplazamientos ideológicos decisivos en el islamismo yihadista, desde la lucha en Afganistán a finales de los setenta, hasta el escenario posterior a los atentados del 2001. [...]\nThis paper intends to perform an analysis of some discursive resources that frame the ideological legitimation of al-Qaeda jihadism. Through the texts of three fundamental ideologues from different stages of al-Qaeda (Abdullah Azzam, Osama Bin Laden and Abu Musab al-Suri), the discursive strategies associated with some of the decisive ideological displacements in jihadist Islamism are explored, since fighting in Afghanistan in the late 1970s, to the scene following the 2001 attacks. [...]\n2019 - 10.5565/rev/athenea.2226\nAthenea digital : revista de pensamiento e investigación social, Vol. 19 Núm. 3 (2019) , e. 2226 (Artículos)\n4 p, 67.4 KB El uso de entornos virtuales en la capacitación docente de profesores universitarios / Lorenzo, Gabriela (Consejo Nacional de Investigaciones Científicas y Técnicas (Argentina). Centro de Investigación y Apoyo a la Educación Científica) ; Farré, Andrea (Universidad de Buenos Aires. Facultad de Farmacia y Bioquímica) ; Rossi, Alejandra (Universidad de Buenos Aires. Facultad de Farmacia y Bioquímica)\nLos objetivos de este trabajo son describir, analizar y reflexionar sobre la incorporación de los entornos virtuales de enseñanza y aprendizaje en tres dispositivos de capacitación docente de profesores universitarios argentinos del área de las ciencias exactas, naturales y de la salud, un colectivo con alto nivel de conocimientos disciplinares y formación pedagógica heterogénea. [...]\nEnseñanza de las ciencias, Núm. Extra (2013) , p. 2014-2017 (Innovacions didàctiques)\n7 p, 278.3 KB Evolución de la naturaleza de la ciencia en los libros de texto de química orgánica de nivel superior / Farré, Andrea (Universidad de Buenos Aires. Departamento de Química Orgánica) ; Lorenzo, Gabriela (Universidad de Buenos Aires. Departamento de Química Orgánica)\nEstudiamos el modo en que los libros de texto universitarios de Química Orgánica han comunicado y comunican la naturaleza de la ciencia. Analizamos las narrativas históricas y la forma en que se presenta la investigación química, encontrando que en cada una de ellas subyacen visiones diferentes. [...]\nEnseñanza de las ciencias, Núm. Extra (2013) , p. 1181-1187 (Innovacions didàctiques)\n67.6 MB Una experiencia auto-etnográfica / Farré i Cobos, Albert ; Mena i Yuste, Maria (Universitat Autònoma de Barcelona) ; Palou Vives, M.Bel ; Pàrraga Ramírez, Esther ; Serra Soler, Núria\nEl documento audiovisual que presentamos surgió a propósito de los trabajos de prácticas de cinco estudiantes de último curso de la licenciatura en Psicología de la Universidad Autónoma de Barcelona (UAB) con un equipo del GESCIT (Grup dEstudis Socials de la Ciencia i la Tecnologia). [...]\n2005 - 10.5565/rev/athenead/v1n8.233\nAthenea digital : revista de pensamiento e investigación social, Núm. 8 (2005)\n6 p, 45.3 KB El CDC de profesores universitarios de química orgánica : el caso del benceno / Farré, A. (Universidad de Buenos Aires) ; Lorenzo, M. (Universidad de Buenos Aires)\nEn este trabajo analizamos el discurso del profesor para reconstruir el CDC, como una metodología que complementa a las tradicionales, y sirve además para indagar las teorías en uso al enseñar determinado tema. [...]\nEnseñanza de las ciencias, Núm. Extra (2009) , p. 706-711\n5 p, 100.1 KB El análisis del discurso como metodología para reconstruir el conocimiento didáctico del contenido / Lorenzo, M. (Consejo Nacional de Investigaciones Científicas y Técnicas (Argentina). Centro de Investigación y Apoyo a la Educación Científica (CIAEC)) ; Farré, A. (Universidad de Buenos Aires)\nLas investigaciones sobre el CDC se han basado en cuestionarios escritos, entrevistas, técnicas inferenciales, mapas conceptuales, y representaciones pictóricas. Nuestras indagaciones mostraron que esta metodología es especialmente útil para la detección del conocimiento declarativo de los profesores que se manifiesta como ideas explícitas. [...]\nEnseñanza de las ciencias, Núm. Extra (2009) , p. 342-346\n10 p, 72.1 KB Pràctiques lliures en un món privatiu : una anàlisi crítica dels processos creatius en les societats contemporànies / Farré i Cobos, Albert (Universitat Autònoma de Barcelona)\nEn el presente trabajo de investigación, se plantea el abordaje de la creatividad y de los procesos creativos como un ámbito de estudio relevante para la Psicología Social de corte sociológico. En este sentido, el principal objetivo del trabajo consiste en considerar la creatividad y los procesos creativos como fenómenos sociales. [...]\nThis work raises the study of creativity and creative processes as a relevant field for the sociological Social Psychology. In this way, the main goal of this work is to consider the creativity and the creative process as social processes. [...]\n2007 - 10.5565/rev/athenead/v0n12.435\nAthenea digital : revista de pensamiento e investigación social, Núm. 12 (2007) , p. 387-396\n10 p, 105.2 KB La Taula Rodona : Universitat, Coneixement i Aprenentatge / Farré i Cobos, Albert (Universitat Autònoma de Barcelona)\nEl text que es presenta a continuació és una resposta possible al repte d'experimentar amb l'escriptura en el territori acadèmic. En aquest cas es tracta de comunicar, per la via de la narració lliure, l'informe d'una recerca. [...]\nThis article is an experiment in academic writing: I shall give a research report in free narrative. The narrative vehicle is an (imaginary) radio programme in which three presenters, and their customary guests, discuss topics on a weekly basis. [...]\n2007 - 10.5565/rev/athenead/v0n12.452\nAthenea digital : revista de pensamiento e investigación social, Núm. 12 (2007) , p. 305-314\n17 p, 1.9 MB Escape Room : porta d'entrada a la biblioteca / Álvarez Díaz, Núria (Universitat Autònoma de Barcelona. Biblioteca de Ciències Socials) ; Florensa Farré, Anna (Universitat Autònoma de Barcelona. Biblioteca de Ciència i Tecnologia) ; Huertas Arroyo, Josefa (Universitat Autònoma de Barcelona. Biblioteca d'Humanitats)\nPresentació dels escapes rooms que han realitzat les Biblioteques de la UAB durant l'any 2019. Primer, el "Nuclear escape" a la Biblioteca de Ciència i Tecnologia (setembre/octubre), amb l'objectiu de donar a conèixer els serveis de la biblioteca als estudiants del primer curs dels graus adscrits a les Facultats de Ciències i de Biociències, i de l'Escola d'Enginyeria, a través d'una activitat lúdica basada en l'accident nuclear de Palomares del gener de 1966. [...]\nResearch literature 8 records found\n62 p, 724.5 KB Suicidio y naturaleza en Japón : el bosque Aokigahara y el trasfondo cultural que esconde / Farré Tortajada, Alba ; Guarné Cabello, Blai, dir. (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Traducció i d'Interpretació i d'Estudis de l'Àsia Oriental) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Traducció i d'Interpretació\nAquest treball tractarà d'esbrinar si existeix la possibilitat d'una relació cultural entre la societat japonesa i l'acció d'anar a llevar-se la vida en un bosc. El bosc en el qual gira entorn aquest treball és el ja popularment conegut com a Bosc dels Suïcidis o Bosc Aokigahara, el qual s'erigeix com un dels llocs més populars del món per a cometre suïcidi i la història del qual s'ha convertit en tot un fenomen no només al Japó sinó també a Occident. [...]\nEste trabajo tratará de averiguar si existe la posibilidad de una relación cultural entre la sociedad japonesa y la acción de ir a quitarse la vida en un bosque. El bosque en el que gira en torno este trabajo es el ya popularmente conocido como Bosque de los Suicidios o Bosque Aokigahara, el cual se erige como uno de los lugares más populares del mundo para cometer suicidio y cuya historia se ha convertido en todo un fenómeno no sólo en Japón sino también en Occidente. [...]\nThis essay will try to find out if there is any possibility of a cultural relationship between Japanese society and the action of going to commit suicide in a forest. The forest in which this work revolves around is the one popularly known as Suicide Forest or Aokigahara Forest, which stands as one of the most popular places in the world to commit suicide and which history has become a phenomenon not only in Japan but also in the West. [...]\n101 p, 5.4 MB Estudi de la fauna útil al jardí del Zoo de Barcelona per controlar patologies a les espècies vegetals / Demeter (Grup de recerca) ; Farré Rosiqué, Abel ; González Santos, Adrià ; Valldaura Torredemer, Marc ; Hierro Gutiérrez, Almudena, tutora, (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Física) ; Marco Urrea, Ernest, tutor, (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament d'Enginyeria Química, Biològica i Ambiental) ; Roca Martí, Montserrat, tutora, (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Física) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Facultat de Ciències\nEn aquest treball estudiem la fauna útil existent al Zoo de Barcelona i la presència d'aquesta als vegetals del jardí. En primer lloc s'ha realitzat una cerca bibliogràfica per aconseguir informació general sobre les patologies que tenen més incidència a Barcelona, els tractaments que s'utilitzen més sovint en aquesta ciutat per controlar-les i a la possibilitat d'utilitzar el control biològic mitjançant els enemics naturals de les plagues (fauna útil). [...]\n71 p, 2.9 MB Políticas demográficas : aproximación a Europa. Sugerencias para España / Cabré, Anna, 1943- ; Farré, A. ; Sancho, S. ; Universitat Autònoma de Barcelona. Centre d'Estudis Demogràfics\nBellaterra Centre d'Estudis Demogràfics 1989 (Papers de demografia (Centre d'Estudis Demogràfics) ; 34)\n236 p, 4.7 MB La Influència de l'ús de jocs d'estratègia en l'aprenentatge de la resolució de problemes de matemàtiques a l'educació secundària / Navarro Farré, Anna ; Deulofeu Piquet, Jordi, dir. (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Didàctica de la Matemàtica i de les Ciències Experimentals) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Didàctica de la Matemàtica i de les Ciències Experimentals\nEl present treball estudia les influències de l'ús dels jocs d'estratègia en l'aprenentatge de la resolució de problemes de matemàtiques a l'educació secundària. En concret s'analitza si hi ha evidències de canvis en la comprensió de l'enunciat, en la resolució dels problemes, en les estratègies heurístiques utilitzades i en el llenguatge emprat per expressar les resolucions dels problemes. [...]\nThe following assignment studies the influence on the use of strategy games in the learning of solving maths problems in Secondary Education. We have analysed specifically if there are some changes in the comprehension of the statement, in the solving of the problems, in the heuristic strategies used and in the language used to express the solution of the problems. [...]\n187 p, 6.1 MB Influencia de los distintos sistemas de producción sobre el bienestar de las gallinas ponedoras. Normas mínimas relativas a la protección de las gallinas ponedoras / Castellón Viaplana, Esperança ; Duran Calaf, Alba ; Escalada Cáliz, Gisela ; Farré Mariné, Alba ; Fernández Pinteño, Anna\n103 p, 3.1 MB Aspectes legals i pràctiques il·legals en l'ús i obtenció de pells / Miguel Farré, Ariadna ; Llabrés Gamundi, Pedro ; Martínez Jiménez, Cristina\n49 p, 1.3 MB Rehabilitació de la veu en el pacient laringuectomitzat mitjançant una fistuloplàsia fonatòria mitjançant la inserció primària d'una pròtesi fonatòria de provox / Farré Guiu, Anna ; Doménech Juan, Ivan, dir. ; León i Vintró, Xavier, dir. (Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Cirurgia) ; Universitat Autònoma de Barcelona. Departament de Cirurgia\nTreballar amb el pacient laringuectomitzat per ajudar-lo a recuperar la facultat de la parla després de la laringuectomia total i així, normalitzar i intentar salvar el gran canvi bio-psico-social que suposa aquesta intervenció quirúrgica. [...]\n211 p, 1.6 MB Factors intrínsecs a l'hoste en la malaltia meningocòccica : estudi epidemiològic i clínic / Baraldés i Farré, Ma. Antònia ; Domingo, Pere, (Domingo Pedrol) dir. (Hospital de la Santa Creu i Sant Pau (Barcelona, Catalunya))\nFONAMENT: El FcgRIIA és l'únic receptor IgG dels leucòcits capaç d'unir la IgG2, la principal subclasse d'immunoglobulines (Igs) que es genera enfront la infecció per gèrmens encapsulats. Existeixen 2 formes al. [...]\nBACKGROUND: The FcgRIIA is the only leukocyte immunoglobulin(Ig)G receptor that can bind IgG2, the most Ig subclasse that has originated in front of encapsulated bacteria infections. There are two allotypic forms of this receptor, designated as FcgRIIA-R131 and FcgRIIA-H131. [...]\n2530x1880, 755.0 KB Tramesa extraordinària de documents al magatzem cooperatiu GEPA / Universitat Autònoma de Barcelona. Servei de Biblioteques ; Balagué i Linares, Santi ; Carles i Pomar, Àngels (Universitat Autònoma de Barcelona. Biblioteca de Medicina) ; Florensa Farré, Anna (Universitat Autònoma de Barcelona. Unitat Tècnica i de Projectes) ; Garcia Soriano, Marina (Universitat Autònoma de Barcelona. Biblioteca de Veterinària) ; López Santos, Luis Carlos (Universitat Autònoma de Barcelona. Unitat Tècnica i de Projectes) ; Rivero Rivero, José Luis (Universitat Autònoma de Barcelona. Biblioteca d'Humanitats) ; Ruiz Justo, Maria Jesus (Universitat Autònoma de Barcelona. Servei de Biblioteques) ; Sole Valls, Joan Miquel (Universitat Autònoma de Barcelona. Biblioteca de Ciència i Tecnologia) ; Consorci de Biblioteques Universitàries de Catalunya ; Universitat Autònoma de Barcelona. Biblioteca de Ciència i Tecnologia ; Universitat Autònoma de Barcelona. Biblioteca d'Humanitats ; Universitat Autònoma de Barcelona. Biblioteca de Medicina\nA finals de l'any 2009 es va realitzar una tramesa extraordinària de documents del Servei de Biblioteques UAB al GEPA. Es van enviar un total de 784 m. l entre monografies i publicacions periòdiques de les biblioteques de Ciència i tecnologia, Biblioteca Universitària de Sabadell i Biblioteca de Medicina de l'Hospital del Mar de la UAB. [...]\n1 p, 436.1 KB La poesía de José Agustín Goytisolo, a revisión / Farré, Adela\n1 març 1990.\n1 Farré, Adela\n2 Farré, Adriana\n3 Farré, Andrea


Els resultats del futbol sala formatiu\nSegueix la bona dinàmica entre els més joves de la secció\nAquest cap de setmana es va reprendre, en el seu conjunt, desprès de l’aturada en motiu de la convocatòria de seleccions\nTriomf treballat del Cadet\nEl cadet del Barça Lassa s'imposa en un partit que no sentència fins als minuts finals davant el CFS Eixample\nEl partit començava de manera trepidant amb molta intensitat per part dels dos equips i mostrant una bona pressió de la pilota. Tot i això, les aproximacions a la porteria rival no eren del tot clares. El domini en la possessió de la pilota eren blaugranes, però la defensa local no concedia que aquest domini es traduís en ocasions de gol. Els contraatacs roig i negres feien inquietar la porteria barcelonista que, en més d'una ocasió, van tenir en el porter blaugrana el protagonista de la jugada. Els blaugranes van haver d'esperar les acaballes de la primera meitat per celebrar el primer gol del partit, gràcies, això sí, a una jugada desafortunada de la defensa dels de l’Eixample que s'introduïa la pilota dins de la pròpia porteria.\nA la segona meitat, els jugadors de Martí Graells van sortir disposats a no veure's sorpresos pels contraris i des del començament van intensificar el seu joc d'atac. Gràcies a una gran jugada col·lectiva posaven el 0 a 2 en l'electrònic en els primers minuts d'aquest segon acte. Semblava que els barcelonistes amb aquest gol encaraven el partit, més encara quan tenien diferents ocasions per augmentar la diferència. La realitat, però, fou molt diferent ja que en una banda ofensiva el CFS Eixample aconseguia reduir diferències posant emoció al partit. No va ser fins a falta de 6 minuts pel final quan el Barça Lassa aconseguia dos gols seguits que el partit no es decantava definitivament del costat barcelonista. A falta de pocs segons per la conclusió del partit els locals maquillaven el resultat amb un gol a la sortida d'un córner i els blaugranes s’imposaven per 2 a 4. Amb aquesta victòria el FC Barcelona segueix comptant els seus partits per victòries.\nF.C.BARCELONA: Óscar, Adri, Marc Puigvert, Javi i Jorge–cinc inicial- També van jugar: Dani, Roger, Martí, Sergi, Arnau, Marc Paterna\nGOLS: 0-1 P.P. (min 17), 0-2 Adri (min 22), 1-2 (min 28), 1-3 Arnau (min 34), 1-4 Jorge (min 35), 2-4 (min 40)\nEmpat de l’aleví\nHa estat un partit espès per part blaugrana. L’equip ha mantingut gairebé la possessió de la pilota durant tot el partit però ens ha costat molt trencar la defensa en zona que el rival ha plantejat per darrera de mitja pista.\nLa primera part acabava amb 0 – 0. Tot i no generar gran quantitat d’ocasions, marxàvem amb 3 pals al descans i sense perforar la porteria del Sant Andreu de la Barca.\nLa segona part ha seguit la mateixa dinàmica que la primera, on només un molt bon xut de Molina ha pogut obrir el marcador. Dos minuts després, en una acció desafortunada rebíem l’empat. La igualtat s’ha mantingut fins el final. L’aleví continua líder a dos punts d’Industrias Santa Coloma.\nEls infantils es van imposar per 5 a 4 davant l’equip cadet del Penya Esplugues, en un partit amistós i l’equip juvenil va superar per un contundent 10 a 1 el Montcada.


Convocatòria d’una una sessió ordinària del Consell General pel dia 14 de maig del 2020. — Consell General Principat d'Andorra\nSou a: Inici / ca / Espai premsa / Convocatòries / Convocatòria d’una una sessió ordinària del Consell General pel dia 14 de maig del 2020.\nEl proper dia 14 de maig del 2020, dijous, a les 9.30 h, se celebrarà una sessió ordinària del Consell General, amb l’ordre del dia següent:\nLlistat de preguntes al Govern amb resposta oral disponibles per a la sessió del dia 14 de maig del 2020\n1- Pregunta amb resposta oral del Govern presentada per la M. I. Sra. Susanna Vela Palomares, consellera general del Grup Parlamentari Socialdemòcrata, per escrit de data 10 de març del 2020, relativa a la construcció d’un portal d’entrada a Andorra la Vella entre la rotonda de la Margineda i l’avinguda d’Enclar, (Reg. Núm. 183).\n2- Pregunta amb resposta oral del Govern presentada per la M. I. Sra. Judith Salazar Álvarez, consellera general del Grup Parlamentari Socialdemòcrata, per escrit de data 10 de març del 2020, relativa al desplegament reglamentari de la Llei 31/2018, del 6 de desembre, de relacions laborals, (Reg. Núm. 184).\n3- Pregunta amb resposta oral del Govern presentada pel M. I. Sr. Pere López Agràs, president del Grup Parlamentari Socialdemòcrata, per escrit de data 28 d’abril del 2020, relativa a la suspensió de les proves POB i els canvis introduïts en les proves POBPRO, (Reg. Núm. 240).\n4- Pregunta amb resposta oral del Govern presentada per la M. I. Sra. Susanna Vela Palomares, consellera general del Grup Parlamentari Socialdemòcrata, per escrit de data 4 de maig del 2020, relativa a la publicitat dels avals públics per a empreses i negocis afectats per la situació d'emergència sanitària causada pel coronavirus SARS-CoV-2, (Reg. Núm. 249).\n5- Pregunta amb resposta oral del Govern presentada per la M. I. Sra. Carine Montaner Raynaud, consellera general del Grup Parlamentari Terceravia + Unió Laurediana + Independents, per escrit de data 4 de maig del 2020, relativa a millorar la protecció de la salut dels treballadors públics en l’entorn laboral i dels ciutadans en el context del COVID 19, (Reg. Núm. 250).\n6- Pregunta amb resposta oral del Govern presentada per la M. I. Sra. Carine Montaner Raynaud, consellera general del Grup Parlamentari Terceravia + Unió Laurediana + Independents, per escrit de data 5 de maig del 2020, relativa a la situació econòmica segons el context sanitari del Coronavirus, (Reg. Núm. 254).\n7- Pregunta amb resposta oral del Govern presentada per la M. I. Sra. Carine Montaner Raynaud, consellera general del Grup Parlamentari Terceravia + Unió Laurediana + Independents, per escrit de data 5 de maig del 2020, relativa a les negociacions amb els països veïns referent als estudiants que cursen els estudis a Espanya o França, (Reg. Núm. 255).\n8- Pregunta amb resposta oral del Govern presentada per la M. I. Sra. Carine Montaner Raynaud, consellera general del Grup Parlamentari Terceravia + Unió Laurediana + Independents, per escrit de data 5 de maig del 2020, relativa a les mesures legals per poder retirar les subvencions a Andorra Ultra Trail tenint en compte la cancel·lació de l’esdeveniment, (Reg. Núm. 256).\n9- Pregunta amb resposta oral del Govern presentada per la M. I. Sra. Carine Montaner Raynaud, consellera general del Grup Parlamentari Terceravia + Unió Laurediana + Independents, per escrit de data 5 de maig del 2020, relativa al possible pla d’optimització de recursos de l’administració pública i de racionalització de la despesa pública, (Reg. Núm. 258).\n10- Pregunta amb resposta oral del Govern presentada per la M. I. Sra. Carine Montaner Raynaud, consellera general del Grup Parlamentari Terceravia + Unió Laurediana + Independents, per escrit de data 5 de maig del 2020, relativa als resultats dels testos realitzats a la població andorrana a nivell dels stop-labs i del pla d’acció plantejat pel Govern arrel dels resultats obtinguts, (Reg. Núm. 259).\n11- Pregunta amb resposta oral del Govern presentada per la M. I. Sra. Carine Montaner Raynaud, consellera general del Grup Parlamentari Terceravia + Unió Laurediana + Independents, per escrit de data 5 de maig del 2020, relativa a un possible reconeixement del Govern al SAAS, (Reg. Núm. 260).\n12- Pregunta amb resposta oral del Govern presentada per la M. I. Sra. Carine Montaner Raynaud, consellera general del Grup Parlamentari Terceravia + Unió Laurediana + Independents, per escrit de data 5 de maig del 2020, relativa a què el Govern doni explicacions clares de la situació del Cedre en aquesta pandèmia, (Reg. Núm. 261).\n13- Pregunta amb resposta oral del Govern presentada pel M. I. Sr. Jordi Font Mariné, conseller general del Grup Parlamentari Socialdemòcrata, per escrit de data 5 de maig del 2020, relativa al seguiment del conjunt de treballadors per compte propi dins del marc de la present situació provocada per la pandèmia de la Covid-19, (Reg. Núm. 262).\n14- Pregunta amb resposta oral del Govern presentada pel M. I. Sr. Carles Sánchez Rodríguez, conseller general del Grup Parlamentari Socialdemòcrata, per escrit de data 5 de maig del 2020, relativa al servei de guarda d’infants implantat pel Ministeri d’Educació en el marc de les mesures excepcionals i urgents per la situació d’emergència sanitària causada per la pandèmia del SARS-CoV-2, (Reg. Núm. 263).


Octubre el plujós - À Punt\nOctubre el plujós\nEncetem el mes més plujós de l'any a la major part de la Comunitat\n02 d'octubre 2018 - 20:25\nTot i que hem començat el mes amb oratge sec i ventós, qui no recorda un temporal d'octubre? El desé mes de l'any té l'honor de ser el més plujós de l'any en tota la Comunitat. Només en algunes zones de l'interior d'Alacant passa a un segon lloc, tal com es pot observar en mapa.\nJa siga el més plujós o passe a un segon lloc en el rànquing, el que queda clar és que estem en l'estació més plujosa de l'any, seguida de la primavera. El nostre hivern, al contrari del que passa a gran part del món mediterrani, és sec. I és que durant l'hivern, sol predominar una circulació de vents de l'oest i el nord, que ací ens arriben sense pluja i, sovint, amb temperatures suaus.\nPerò tornem a l'octubre, el protagonista de la nostra història. Si ens fixem en les mitjanes de precipitació, veiem que en gran part de les comarques centrals, la pluja supera els 100 l/m². Pel que fa a capitals de comarca, destaquen Xàtiva, amb 121 l/m² o Alzira, amb 114 l/m². I ací arribem a una altra característica de las nostra pluviometria: poca pluja i concentrada temporalment. En zones de muntanya interiors, la precipitació està més repartida al llarg de l'any gràcies a les tronades que s'hi registren a l'estiu.\nEls temporals d'octubre fan respecte, especialment a les comarques centrals, on les inundacions han sigut freqüents. En poques hores o dies es poden arreplegar quantitats ingents de precipitació que res tenen a envejar amb els climes tropicals. I tot i que durant els últims anys no hem tingut cap sobresalt dels grossos, no cal abaixar la guàrdia. Perquè ja sabem que val més estar previngut quan el Mediterrani s'enrabia.


De la Casa acaba segon i Montellà és quart a la 46a Subida a Chantada - El Periòdic d'Andorra\nDe la Casa acaba segon i Montellà és quart a la 46a Subida a Chantada\nEls dos pilots van fer un molt bon paper i estan al top 3 de les dues classificacions generals\nEdgar Montellà, durant la competició d’aquest cap de setmana a Galícia. | FOTOESPORT\nLa 46a Subida a Chantada que es va disputar aquest cap de setmana a Galícia va comptar amb la participació de l’andorrà Edgar Montellà al volant del seu Speed Car, pilot que té el suport del Programa de Joves Pilots de l’Automòbil Club d’Andorra (ACA). Montellà va fregar el podi amb una quarta posició en la categoria II, després de protagonitzar una lluita al límit amb Arkaitz Ordoki (BRC B49). D’altra banda, el campió d’Espanya de Turismes 2018 de l’especialitat, Gerard de la Casa (Subaru Impreza WRX), va estar entre els participants a la prova gallega amb l’objectiu de defensar la primera posició en la provisional del CEM 2019. De la Casa no va poder superar al seu rival directe, José López Fombona, que compta amb una mecànica molt superior. Però va sortir victoriós en la lluita que va mantenir amb el pilot local José Alonso Liste (Ginetta G50), per la 2a posició de la classificació de la Categoria III.\nLa pròxima cita serà l’últim cap de setmana de setembre a la localitat murciana de Totana\nEn aquesta edició de la competició, els participants van competir en un recorregut de 4.300 quilòmetres, amb dues parts molt diferents. Els 1.900 metres inicials transcorren per la carretera LU-533, que uneix les localitats de Chantada i O Saviñao, l’habitual carretera de muntanya estreta i tècnica, entre les vinyes de la zona. La segona meitat del traçat (2.400 km) transcorre per la LU-617, una carretera ampla que va des de Monforte de Lemos a Belesar. La pujada, organitzada per l’Escuderia de la localitat gallega, té un pendent mitjà del 7,5% i una altitud màxima de 477 metres.\nEn la categoria II, Montellà va tenir en tot moment opcions d’estar el podi de la seva categoria i al final no el va aconseguir per vuit dècimes. Abans de l’última ascensió de carrera la diferència entre tots dos era de tan sols sis dècimes. L’equip del pilot va fer uns canvis en els reglatges i així llimar la diferència, però no va ser possible. Tot i això, el jove pilot va comentar que «em vaig sentir molt còmode i vam mantenir una lluita molt bonica amb Ordoki per la 3a posició. A més, vam millorar els cronos de la temporada passada, el que significa que la progressió continua, a més de mantenir la 3a posició en la classificació del CEM - Categoria II».\nEn la categoria de turismes, el duel previst entre De la Casa i Lopez-Fombona (Lamborghini Huracan), es va decantar a favor del pilot asturià des del primer moment. L’andorrà era conscient des de l’inici que la potència del Lamborghini superava la del Subaru però esperaven que una possible pluja, que no es va donar, els afavorís. «Hem millorat en una mica, més d’un segon el temps en cada pujada. Fombona era inassolible però, com preveia, per darrere també ens feien anar molt ràpid. Al final hem aconseguit mantenir la 2a plaça i continuem sent líders del CEM 2019, encara que per menys d’un punt (0,6) de diferència. Queda clar que la Santa i Ibi decidiran», apuntava el pilot.\nDesprés del seu pas per Galícia, el Campionat d’Espanya de Muntanya disputarà les dues últimes cites del seu calendari a la costa mediterrània. L’últim cap de setmana de setembre es disputarà la 34 Pujada a la Santa, amb el Recinte Firal de la localitat de Totana (Múrcia) com a nucli central de la competició. H


veredicte A OVIEDO\nLeonard Cohen guanya el Príncep d'Astúries de les lletres pels seus poemaris\nEl poeta i cantant canadenc s'ha imposat als finalistes Alice Munro i Ian McEwan\nAGÈNCIES / Oviedo\nDimecres, 01/06/2011 a les 10:38 CEST\nCohen, que també ha estat candidat aquest any al Príncep d'Astúries de les Arts per la seva faceta de cantant, és un poeta nascut a Mont-real el 1934, amb poemes com Flores para Hitler, Bells perdedors o Comparemos mitologías, i també és autor d'obres en prosa, com la novel·la El juego favorito i Beautiful losers. Book of longing (2006), una col·lecció de poesia, prosa i dibuixos, ha estat el primer llibre de poesia a arribar al número 1 a les llistes de vendes al Canadà. El 2011 ha publicat Poems and songs.\nEl guardó, que l'any passat va recaure en l'escriptor libanès Amin Maalouf, reconeix les persones que han portat a terme una tasca creadora o d'investigació que representi una contribució rellevant a la cultura universal en els camps de la literatura o de la lingüística. Bob Dylan, que va ser candidat també al premi de les lletres, va obtenir el de les arts el 2007.\nMística d'Orient i Occident\nL'acta, llegida aquest migdia a l'Hotel de la Reconquista d'Oviedo, subratlla la capacitat de la seva obra literària d'influir "en tres generacions de tot el món, a través de la creació d'un imaginari sentimental en què la poesia i la música es fonen en un valor inalterable". "El pas del temps, les relacions amoroses, la tradició mística d'Orient i Occident i la vida explicada com una balada interminable configuren una obra identificada amb uns moments de canvi decisiu a finals del segle XX i principis del XXI", explica el text.\nEl jurat ha estat presidit per Víctor García de la Concha, i integrat per Andrés Amorós Guardiola, Luis María Anson Oliart, J. J. Armas Marcelo, José Manuel Blecua Perdices, Carmen Caffarel Serra, Amelia Castilla Alcolado, Juan Cruz Ruiz, Jacobo Fitz-James Stuart i Martínez d'Irujo, comte de Siruela, José Luis García Martín, Pilar García Mouton, Manuel Llorente Manchado, Rosa Navarro Durán, Berta Piñán Suárez, Fernando Rodríguez Lafuente, Fernando Sánchez Dragó, Diana Sorensen i Román Suárez Blanco, com a secretari.\nJosé Hierro, Delibes, Vargas Llosa, Cela, Bousoño, Mutis, Grass, Monterroso, Ayala, Doris Lessing, Arthur Miller, Susan Sontag, Magris, Nélida Piñón, Paul Auster, Amos Oz, Margaret Atwood i Ismail Kadaré, entre altres, també estan en possessió d'aquest premi.\nCohen, nascut a Mont-real, descendeix d'una família jueva d'ascendència lituana que ha marcat tant el seu pensament com la seva producció. També ha versionat poetes com Federico García Lorca, en cançons com Take this waltz. La seva admiració ha arribat al punt de posar el nom de Lorca a la seva filla.\nLes lletres de Cohen parlen d'amor, religió, política i relacions humanes, i ha estat un autor de culte entre diverses generacions. El seu primer disc, Songs of Leonard Cohen (1967), conté una versió de Suzanne, una de les seves cançons més emblemàtiques que va popularitzar en un primer moment Judy Collins. El 1988, treu un dels àlbums que el popularitzen entre un públic ampli: I'm your man.


Publicat el 24/04/2019 a les 18:03 per agendaconcerts\nBadalona celebrarà les Festes de la Primavera del 2019 amb concerts i activitats diverses del 1 al 19 de maig. Del seu cartell musical destaca la presència d’artistes molt mediàtics com Chenoa, grups mítics del rock com Tequila, massius com Maldita Nerea o una jornada dedicada a la LGTBIfòbia en la qual participaran Marta Sánchez, Ruth Lorenzo o Javi Reina entre altres músics.\nTambé hi haurà lloc per concerts més íntims a Ca l’Arnús amb artistes com Joan Miquel Oliver, The Gramophone Allstars Big Band o Ferran Palau.\nA continuació, programa per dies de les Festes de Maig de Badalona 2019:\n19:00h – Toc d’Inici, Ball de l’Àliga, Ball de Miquelets, danses de maig i seguici festiu, a la plaça de la Vila.\n20:00h – Actuació del grup de versions La Banda del Coche Rojo, a la plaça de la Vila.\n21:30h – La Nit del Mono: música, foc i balls tradicionals, a la plaça de la Vila.\n21:30h – Concert d’Esteve Genís amb EGT Band i Game of Tones BCN (jazz), al parc de Can Solei i Ca l’Arnús.\n22:30h – Música jamaicana amb The Gramophone Allstars Big Band, al parc de Can Solei i Ca l’Arnús.\n11:00h – Cercavila petita, a la Rambla.\n12:30h – Concert familiar amb La Tresca i La Verdesca, a la plaça de la Vila.\n17:30h – Mostra de música de gegants, a la plaça de la Vila.\n18:30h – BaTOCona, diada dedicada a la percussió, a la plaça de Pompeu Fabra.\n21:30h – Actuació de Sommeliers i Ferran Palau, al parc de Can Solei i Ca l’Arnús.\n11:30h – Ballada de Swing, a la Rambla. Horaris: 11 a 13 h, Selecció matinal de swing, charleston i vintage jazz; 13.30 a 15 h, Concert vermut amb Son Manouche (gipsy-swing); 17 a 19 h, Jam oberta; 19.30 a 20 h, Classe oberta de lindy-hop, i de 20 a 22 h, Concert principal amb Three Cool Cats.\n12:00h – Ball Parlat de Miquelets, a la plaça de Pompeu Fabra.\n12:00h – Teatre familiar, a Ca l’Arnús.\n19:00h – Actuació de la cantaora Mayte Martín, al Teatre Blas Infante.\n19:20h – Balkan Paradise Orchestra, al parc de Can Solei i Ca l’Arnús.\n20:00h – Mireia Feliu & Ismael Dueñas, al parc de Can Solei i Ca l’Arnús.\n21:15h – Concert de Joan Miquel Oliver, al parc de Can Solei i Ca l’Arnús.\n21:00h – Concert d’Antonio Orozco, al Teatre Zorrilla.\n18:00h – Ball de Festa Major per a la gent gran amb l’Orquestra La Principal de la Bisbal, a la plaça de la Plana.\n19:30h – Ball, a la plaça de la Vila.\n23:15h – Ball del Micaco amb l’Orquestra La Principal de la Bisbal, a la plaça de la Plana.\n23:15h – Gran concert de Festa Major amb Maldita Nerea, al passeig Marítim.\n01:00h – A continuació actuarà el grup Buhos, al mateix passeig Marítim.\nDissabte 11 de maig de 2019 – Festivitat de Sant Anastasi\n16:00h – Actuació de Badalona Batec, a la plaça de la Plana.\n18:30h – Ball del Baró de Maldà, al carrer de Sant Anastasi.\n19:00h – Ballada de Sardanes amb la Cobla Marinada, a la plaça de la Vila.\n21:00h – Cant dels Goigs, a l’Església de Santa Maria.\n21:30h – Inici dels concerts al passeig Marítim amb el grup Nicomac.\n22:30h – Gran concert de Festa Major amb Chenoa, al passeig Marítim.\n00:00h – Actuació del mític grup de rock Tequila, al passeig Marítim.\n08:00h – Matinades castelleres, pels carrers del Centre.\n12:00h – Diada Castellera, a la plaça de la Vila.\n17:45h – Ballada de Gegants, a la plaça de Joaquim Font i Cussó.\n19:00h – Gospel Sentits, a la plaça de la Plana.\nDivendres 17 de maig de 2019 – Dia Internacional LGTBIfòbia\nA partir de les 20:00h actuaran a la plaça del Centenari: Marta Sánchez, Ruth Lorenzo, Famous, Brian Cross, Javi Reina i Oriol Torres.\nDissabte 18 de maig de 2019 – Cercabèstia 2019\n17:30h – Correfoc infantil, a la plaça de la Vila.\n18:30h – Actuació de The Git & Jalis (rock), a la Rambla.\n21:00h – Concert de la Banda Simfònica de Badalona (versions de pel·lícules), a la plaça de la Plana.\n22:00h – Correfoc, a la plaça de la Vila.\n23:30h – Concerts de Cal Txiringu amb Fanfarra i Bossonaya, a la platja dels Pescadors.\n18:00h – Festival de Jotes aragoneses, a la plaça de la Plana.\n19:00h – Ballada de Sardanes amb la Cobla Ciutat de Terrassa, a la plaça de l’Assemblea de Catalunya.\nLes Festes de Maig de Badalona se celebraran del 1 al 19 de maig


La Marea Pensionista reprèn les mobilitzacions setmanals després de la “treva” del període estival -\nLa Marea Pensionista reprèn les mobilitzacions setmanals després de la “treva” del període estival\nLa Marea Pensionista del Prat anuncia el reinici de les seves mobilitzacions setmanals a la Plaça Catalunya a partir d’aquest dilluns 13 de setembre a 2/4 d’11 del matí\nPer contra, els col·lectius pensionistes agrupats a la COESPE (Coordinadora Estatal por la Defensa del Sistema Públic de Pensions) han reiterat el seu rebuig a l’acord sobre les pensions assolit el passat mes d’agost per part de les cúpules del sindicats CCOO i UGT, les patronals CEOE i Cepyme i el Govern espanyol, i han demanat als partits que no aprovin la reforma quan arribi al Congreso. Diverses associacions de pensionistes de tot l’estat denuncien en un comunicat que l’increment de les pensions en funció de l’IPC no suposa una pujada sinó el manteniment del seu poder adquisitiu.Així mateix, entenen que l’eliminació del factor de sostenibilitat tampoc és un avanç, ja que en realitat es tracta de canviar-li el nom per un factor d’equitat intergeneracional “que el Govern definirà al seu caprix” si no hi ha acord amb els agents socials abans del 15 de novembre.De la mateixa forma, reivindiquen que l’acord “ataca” a les pensions dels qui, per la crisi de la dècada passada, es van veure obligats a jubilar-se anticipadament. També critiquen els incentius als qui retarden la seva jubilació, atès que dificulten la incorporació al mercat de treball de la joventut.\nEl moviment pensionista demana al Govern espanyol que es derogin les reformes de les pensions de 2011 i 2013, s’anul·li el retard en l’edat de jubilació i que es pugin les pensions mínimes.\nEls pensionistes destaquen que en aquest acord no s’ha tingut en compte als moviments de pensionistes que són “els veritables representants d’aquest sector de la població” i que el Govern espanyol continua en el camí de la “privatització” en favor de pensions d’ocupació complementàries, que “trenquen el sistema de repartiment” en el qual es basen les pensions públiques.


El temps. Avui i últims dies: San Andrés y Sauces - Resumen dimarts 18 - Taula - Agència Estatal de Meteorologia - AEMET. Govern d'Espanya


MIA - Català - Lenin - Guerra de guerrilles (1906)\nSegona edició de gener del 1906. Disponible en .doc i en .pdf.\nLa qüestió de l’acció guerrillera és del màxim interès per al nostre partit i per a les masses obreres. Ja ens hem referit de passada a ella més d'una vegada, i ara, tal com ho havíem promès, ens proposem oferir una exposició més completa de les nostres idees al respecte.\nComencem pel principi. ¿Quines són les exigències fonamentals que tot marxista ha de presentar per a l’anàlisi de la qüestió de les formes de lluita? En primer lloc, el marxisme es distingeix de totes les formes primitives del socialisme perquè no lliga el moviment a una sola forma determinada de lluita. El marxisme admet les formes més diverses de lluita; a més, no les «inventa», sinó que generalitza, organitza i fa conscients les formes de lluita de les classes revolucionàries que apareixen per si mateixes en el curs del moviment. El marxisme, totalment hostil a totes les fórmules abstractes, a totes les receptes doctrinàries, exigeix que es preste molta atenció a la lluita de masses en curs que, amb el desenvolupament del moviment, el creixement de la consciència de les masses i l’agudització de les crisis econòmiques i polítiques, engendra constantment nous i cada vegada més diversos mètodes de defensa i atac. Per açò, el marxisme no rebutja categòricament cap forma de lluita. El marxisme no es limita, en cap cas, a les formes de lluita possibles i existents només en un moment donat, admetent l’aparició inevitable de formes de lluita noves, desconegudes dels militants d’un període donat, al canviar la conjuntura social. El marxisme, en aquest sentit, aprèn, si pot dir-se així, de la pràctica de les masses, lluny de pretendre ensenyar a les masses formes de lluita inventades per «sistematitzadors» de gabinet. Sabem (deia, per exemple, Kautsky, a l’examinar les formes de la revolució social) que la vinent crisi ens portarà noves formes de lluita que no podem preveure ara.\nEn segon lloc, el marxisme exigeix que la qüestió de les formes de lluita siga enfocada històricament. Plantejar aquesta qüestió fora de la situació històrica concreta significa no comprendre l’abecé del materialisme dialèctic. En els diversos moments de l’evolució econòmica, segons les diferents condicions polítiques, culturals i nacionals, de costums, etc., apareixen en primer pla distintes formes de lluita, i es converteixen en les formes de lluita principals; i, en relació amb açò, es modifiquen al seu torn les formes de lluita secundàries, accessòries. Voler respondre sí o no a propòsit d’un determinat procediment de lluita, sense examinar en detall la situació concreta d’un moviment donat, la fase determinada del seu desenvolupament, significa abandonar completament la posició del marxisme.\nAquests són els dos principis teòrics fonamentals que han de guiar-nos. La història del marxisme a Europa Occidental ens subministra innumerables exemples que confirmen el que s’ha dit. La socialdemocràcia europea considera, en el moment actual, el parlamentarisme i el moviment sindical com les principals formes de lluita; en el passat reconeixia la insurrecció i està plenament disposada a reconèixer-la en l'esdevenidor si la situació canvia, malgrat l’opinió dels liberals burgesos, com els cadets i els bezzaglavtsi russos. La socialdemocràcia negava la vaga general en la dècada del 70 com a panacea social, com a mitjà per a derrocar de colp la burgesia per la via no política, però admet plenament la vaga política de massa (sobretot, després de l’experiència russa de 1905) com un dels procediments de lluita, indispensable en certes condicions. La socialdemocràcia, que admetia la lluita de barricades en la dècada del 40 del segle XIX, i la rebutjava, basant-se en dades concretes, a finals del segle XIX, s’ha declarat plenament disposada a revisar aquesta última opinió i a reconèixer la conveniència de la lluita de barricades després de l’experiència de Moscou, que ha iniciat segons les paraules de Kautsky, una nova tàctica de les barricades.\nEstablits els principis generals del marxisme, passem a la revolució russa. Recordem el desenvolupament històric de les formes de lluita que ha fet aparèixer. Primer, les vagues econòmiques dels obrers (1896-1900), després, les manifestacions polítiques d’obrers i estudiants (1901-1902), les revoltes camperoles (1902), el principi de les vagues polítiques de masses combinades de diversos modes amb les manifestacions (Rostov 1902, les vagues de l’estiu de 1903, el 9 de gener de 1905), la vaga política en tota Rússia amb casos locals de combats de barricades (octubre de 1905), la lluita massiva de barricades i la insurrecció armada (desembre de 1905), la lluita parlamentària pacífica (abril-juny de 1906), els aixecaments militars parcials (juny de 1905-juliol de 1906), les revoltes parcials de camperols (tardor de 1905-tardor de 1906). Tal és l’estat de coses en la tardor de 1906, des del punt de vista de les formes de lluita en general. La forma de lluita amb què l’autocràcia «contesta» és el pogrom de les centúries negres, començant pel de Kishiniov en la primavera de 1903, i acabant pel de Siedlce en la tardor de 1906. Durant tot aquest període l’organització de pogroms per les centúries negres i les matances de jueus, estudiants, revolucionaris, obrers conscients, han anat constantment en augment i s'han anat perfeccionant, unint-se la violència de la xusma subornada a la violència de les tropes centurionegristes, arribant fins a utilitzar l’artilleria en aldees i ciutats, en combinació amb expedicions punitives, trens de repressió, etc.\nTal és el fons essencial del quadro. Sobre aquest fons es dibuixa (evidentment com quelcom particular, secundari, accessori) el fenomen en estudi i a l’apreciació del qual està consagrat el present article. En què consisteix aquest fenomen? Quines són les seues formes? I quines les seues causes? Quan va sorgir i fins on s’ha estès? Quina és la seua significació en la marxa general de la revolució? Quines són les seues relacions amb la lluita de la classe obrera, organitzada i dirigida per la socialdemocràcia? Aquestes són les qüestions que hem d'abordar ara, després d'haver esbossat el fons general del quadro.\nEl fenomen que ens interessa és la lluita armada. Sostenen aquesta lluita individus aïllats i petits grups. Uns pertanyen a les organitzacions revolucionàries, altres (la majoria, en certa part de Rússia) no pertanyen a cap organització revolucionària. La lluita armada persegueix dos fins diferents, que és necessari distingir rigorosament: en primer lloc, aquesta lluita es proposa l’execució de persones aïllades, dels caps i subalterns de la policia i de l’exèrcit; en segon lloc, la confiscació de fons pertanyents tant al govern com a particulars. Part de les sumes confiscades va al partit, part està consagrada especialment a l’armament i a la preparació de la insurrecció, part a la manutenció d’aquells que sostenen la lluita que caracteritzem. Les grans expropiacions (la del Caucas, de més de 200.000 rubles; la de Moscou, de 875.000 rubles) estaven destinades precisament als partits revolucionaris sobretot; les petites expropiacions serveixen en primer lloc, i inclús a vegades enterament, al sosteniment dels «expropiadors». Aquesta forma de lluita ha pres un ampli desenvolupament i extensió, indubtablement, tan sols en 1906, és a dir, després de la insurrecció de desembre. L’agudització de la crisi política fins a arribar a la lluita armada i, sobretot, l’agreujament de la misèria, de la fam i de l’atur en les aldees i en les ciutats han exercit un important paper entre les causes que han originat la lluita de què tractem. El món dels vagabunds, el «lumpenproletariat» i els grups anarquistes han adoptat aquesta forma de lluita com la forma principal i fins i tot exclusiva de lluita social. Com a forma de lluita emprada en «resposta» per l'autocràcia, cal considerar: l’estat de guerra, la mobilització de noves tropes, els pogroms de les centúries negres (Siedlce) i els consells de guerra.\nEl judici habitual sobre la lluita que estem descrivint, es redueix al següent: açò és anarquisme, blanquisme, l’antic terrorisme, actes d’individus aïllats de les masses que desmoralitzen els obrers, que aparten d’ells als amplis cercles de la població, desorganitzen el moviment i perjudiquen la revolució. En els fets comunicats tots els dies pels periòdics s’hi troben, sense dificultat, exemples per a confirmar aquest judici.\nPerò són convincents aquests exemples? Per a comprovar-ho prenguem la llar en què esta forma de lluita està més desenvolupada: la regió de Letònia. Heus ací en quins termes es lamenta Nòvoie Vremia (del 9 i del 12 de setembre), de l’activitat de la socialdemocràcia letona. El Partit Obrer Socialdemòcrata Letó (secció del POSTDR) publica regularment 30.000 exemplars del seu periòdic; en les columnes d’anuncis d’aquest es publiquen llistes de confidents la supressió dels quals constitueix un deure per a cada home honrat; els que ajuden a la policia són declarats «enemics de la revolució» i han de ser executats, i, a més, confiscats els seus béns; es crida la població a no donar diners per al Partit Socialdemòcrata més que contra rebut segellat; en l’última rendició de comptes del Partit figuren, entre els 48.000 rubles d’ingrés de l'any, 5.600 rubles de la secció de Libava per a la compra d’armes, procurats per mitjà d’expropiacions. Com és natural, Nòvoie Vremia llança rajos i llamps contra aquesta «legislació revolucionària», contra aquest «govern de terror».\nNingú s’atrevirà a qualificar d'anarquisme, de blanquisme, de terrorisme, aquestes accions dels socialdemòcrates letons. Però, per què? Perquè en aquest cas és evident la relació de la nova forma de lluita amb la insurrecció que va esclatar al desembre i que madura de nou. En el que concerneix tota Rússia, aquesta relació no és tan perceptible, però existeix. L’extensió de la lluita de «guerrilles», precisament després de desembre, la seua relació amb l'agreujament de la crisi no sols econòmica, sinó també política, són innegables. El vell terrorisme rus era obra de l’intel·lectual conspirador; ara, la lluita de guerrilles la manté, per regla general, l’obrer combatent o simplement l’obrer sense treball. Blanquisme i anarquisme se’ls ocorren fàcilment a gents que agraden dels clixés, però en l’atmosfera d’insurrecció, que d’una manera tan evident existeix en la regió de Letònia, és indubtable que aquestes etiquetes apreses de memòria no tenen cap valor.\nL’exemple dels letons demostra perfectament que el mètode, tan comú entre nosaltres, d’analitzar la guerra de guerrilles al marge de les condicions d’una insurrecció, és incorrecte, anticientífic i antihistòric. Cal tindre en compte aquesta atmosfera insurreccional, reflexionar sobre les particularitats del període transitori entre els grans actes de la insurrecció, comprendre quines formes de lluita sorgeixen necessàriament com a conseqüència d’això i no sortir del pas amb un assortiment de paraules apreses de memòria, que són empleades igualment pels cadets i per la gent de Nòvoie Vremia: anarquisme, pillatge, rufianisme!\nLes operacions de guerrilles, es diu, desorganitzen el nostre treball. Apliquem aquest raonament a la situació creada després de desembre de 1905, a l’època dels pogroms de les centúries negres i de la llei marcial. Què és el que desorganitza més el moviment en la dita època: ¿la falta de resistència o bé la lluita organitzada dels guerrillers? Compareu la Rússia Central amb els seus confins de l’Oest, amb Polònia i la regió de Letònia. La lluita de guerrilles ha adquirit indubtablement molta més difusió i desenvolupament en aqueixos confins occidentals. I és no menys innegable que el moviment revolucionari en general, i el moviment socialdemòcrata en particular, estan més desorganitzats en la Rússia Central que en les regions de l’Oest. Evidentment, ni tan sols se’ns ocorre la idea de deduir-hi que si els moviments socialdemòcrates polonès i letó estan menys desorganitzats és gràcies a la guerra de guerrilles. No. L’única conclusió que se’n desprèn és que no pot imputar-se a la guerra de guerrilles l’estat de desorganització del moviment obrer socialdemòcrata en la Rússia de 1906.\nS’invoquen sovint les particularitats de les condicions nacionals, la qual cosa revela manifestament la debilitat de l’argumentació corrent. Si es tracta de les condicions nacionals, és que no es tracta d'anarquisme, de blanquisme, de terrorisme (pecats comuns a tota Rússia i inclús específicament russos), sinó de quelcom diferent. Analitzeu aquest quelcom diferent d’una manera concreta, senyors! Veureu llavors que l’opressió o l’antagonisme nacionals no expliquen res, perquè sempre han existit en els confins occidentals, mentre que la lluita de guerrilles ha sigut engendrada només pel període històric actual. Hi ha molts llocs en què hi ha l’opressió i l’antagonisme nacionals, però no la lluita de guerrilles, que es desenvolupa a vegades sense que es done l’opressió nacional. Una anàlisi concreta de la qüestió mostra que no és del jou nacional del que es tracta, sinó de les condicions de la insurrecció. La lluita de guerrilles és una forma inevitable de lluita en un moment en què el moviment de masses ha arribat ja realment a la insurrecció i en què es produeixen intervals més o menys considerables entre «grans batalles» de la guerra civil.\nNo són les accions de guerrilles les que desorganitzen el moviment, sinó la debilitat del partit, que no sap prendre en les seues mans tals accions. Per això, entre nosaltres, els russos, els anatemes llançats habitualment contra les accions de guerrilles, coincideixen amb accions de guerrilles clandestines, accidentals, no organitzades, que realment desorganitzen el partit. Incapaços de comprendre quines són les condicions històriques que engendren aquesta lluita, som igualment incapaços de contrarestar els seus aspectes perjudicials. La lluita no per això deixa de continuar-se, perquè la provoquen potents factors econòmics i polítics. No tenim força per a suprimir aquests factors ni aquesta lluita. Les nostres queixes contra la lluita de guerrilles són queixes contra la debilitat del nostre partit en matèria d’insurrecció.\nEl que hem dit de la desorganització s’aplica també a la desmoralització. No és la guerra de guerrilles el que desmoralitza, sinó la falta d’organització, d’ordre i de filiació política de les guerrilles. D’aquesta evidentíssima desmoralització no ens salvarem ni un àpex condemnant o maleint les accions de guerrilles; perquè aquetes condemnacions i malediccions són absolutament impotents per a detindre un fenomen provocat per causes econòmiques i polítiques profundes. Se’ns objectarà que si som incapaços de detindre un fenomen anormal i desmoralitzador, açò no és raó perquè el partit adopte procediments de lluita anormals i desmoralitzadors. Però tal objecció seria purament liberal-burgesa i no marxista, perquè un marxista no pot considerar en general anormals i desmoralitzadores la guerra civil o la guerra de guerrilles, com a una de les seues formes. Un marxista es basa en la lluita de classes i no en la pau social. En certs períodes de crisis econòmiques i polítiques agudes, la lluita de classes, al desenvolupar-se, es transforma en guerra civil oberta, és a dir, en lluita armada entre dues parts del poble. En tals períodes, el marxista està obligat a prendre posició per la guerra civil. Tota condemnació moral d'aquesta és completament inadmissible des del punt de vista del marxisme.\nEn una època de guerra civil, l’ideal del partit del proletariat és un partit de combat. Açò és absolutament incontrovertible. Estem completament disposats a concedir que, des del punt de vista de la guerra civil, es pot demostrar, i es demostra, la inconveniència d’unes o altres formes de guerra civil en un o altre moment. Admetem plenament la crítica de les diverses formes de guerra civil des del punt de vista de la conveniència militar i estem incondicionalment d’acord en què, en aquesta qüestió, el vot decisiu correspon als militants actius socialdemòcrates de cada localitat. Però, en nom dels principis del marxisme, exigim absolutament que ningú intente sostraure’s a l'anàlisi de les condicions de la guerra civil amb frases trivials i rutinàries sobre l’anarquisme, el blanquisme i el terrorisme; que no es faça dels procediments insensats emprats en la guerra de guerrilles en un cert moment per certa organització del Partit Socialista Polonès, un espantall en la qüestió de la participació de la socialdemocràcia en la guerra de guerrilles en general.\nL’argument que la guerra de guerrilles desorganitza el moviment ha de ser apreciat de manera crítica. Tota forma nova de lluita, que porta aparellada amb si nous perills i nous sacrificis, «desorganitza», indefectiblement, les organitzacions no preparades per a aquesta nova forma de lluita. Els nostres antics cercles de propagandistes es van desorganitzar al recórrer als mètodes d’agitació. Els nostres comitès es van desorganitzar al recórrer a les demostracions. En tota guerra, qualsevol operació porta un cert desordre a les files dels combatents. D’açò no pot deduir-se que no cal combatre. D’açò és necessari deduir que cal aprendre a combatre. I res més.\nQuan veig socialdemòcrates que declaren arrogantment i presumptuosament: nosaltres no som anarquistes, ni lladres, ni bandits; estem per damunt de tot això, rebutgem la guerra de guerrilles, em pregunte: comprenen aqueixes gents el que diuen? En tot el país s’entaulen encontres armats i xocs entre el govern centurionegrista i la població. És un fenomen absolutament inevitable en la fase actual de desenvolupament de la revolució. Espontàniament, sense organització (i, precisament per això, en formes sovint poc afortunades i roïnes), la població reacciona també per mitjà de col·lisions i atacs armats. Estic d’acord en què, a causa de la debilitat o de la falta de preparació de la nostra organització, podem renunciar, en una localitat i en un moment determinat, a col·locar aquesta lluita espontània sota la direcció del partit. Estic d’acord en què aquesta qüestió ha de ser resolta pels militants locals actius, que no és cosa fàcil reajustar el treball d’organitzacions dèbils i no preparades. Però quan veig que un teòric o que un publicista de la socialdemocràcia, no lamenta aquesta falta de preparació, sinó que repeteix amb orgullosa suficiència i entusiasme narcisista les frases apreses en la seua primera joventut sobre l’anarquisme, el blanquisme i el terrorisme, em causa una gran pena el veure rebaixar així la doctrina més revolucionària del món.\nEs diu que la guerra de guerrilles aproxima el proletariat conscient a la categoria dels vagabunds bevedors i degradats. És cert. Però d’açò només es desprèn que el partit del proletariat no pot mai considerar la guerra de guerrilles com l’únic, ni tan sols com el principal procediment de lluita; que aquest procediment ha d’estar subordinat als altres, ha de ser proporcionat als procediments essencials de lluita, ennoblit per la influència educadora i organitzadora del socialisme. Sense esta última condició, tots, absolutament tots, els procediments de lluita en la societat burgesa, aproximen el proletariat a les diverses capes no proletàries, situades per damunt o per davall d’ell, i, abandonades al curs espontani dels esdeveniments, es desgasten, es perverteixen, es prostitueixen. Les vagues, abandonades al caprici espontani dels esdeveniments, degeneren en Aliances, en acords entre obrers i patrons contra els consumidors. El parlament degenera en un bordell, on una banda de politicastres burgesos comercia a l’engròs i al detall amb la «llibertat popular», el «liberalisme», la «democràcia», el republicanisme, l’anticlericalisme, el socialisme i la resta de mercaderies de fàcil col·locació. La premsa es transforma en alcavota barata, en instrument de corrupció de les masses, d’adulació grossera dels baixos instints de la multitud, etc., etc. La socialdemocràcia no coneix procediments de lluita universals que separen el proletariat amb una muralla xinesa de les capes situades un poc més amunt o un poc més avall d’ell. La socialdemocràcia empra, en diverses èpoques, diversos procediments, rodejant sempre la seua aplicació de condicions ideològiques i d’organització rigorosament determinades per la doctrina i l’organització1.\nLes formes de lluita de la revolució russa, comparades amb les revolucions burgeses d’Europa, es distingeixen per la seua extraordinària varietat. Kautsky ho havia previst en part quan deia en 1902 que la futura revolució (tal vegada a excepció de Rússia, afegia) seria no tant una lluita del poble contra el govern, com una lluita entre dues parts del poble. A Rússia veiem que aquesta segona lluita pren indubtablement un desenvolupament més extens que en les revolucions burgeses d’Occident. Els enemics de la nostra revolució són poc nombrosos entre el poble, però s’organitzen més i més a mesura que la lluita s’aguditza i reben suport de les capes reaccionàries de la burgesia. És, puix, completament natural i inevitable que en una època semblant, en una època de vagues polítiques en escala nacional, la insurrecció no puga adoptar l'antiga forma d’actes aïllats, limitats a un espai de temps molt breu i a una zona molt reduïda. És completament natural i inevitable que la insurrecció prenga formes més elevades i complexes d’una guerra civil prolongada i que comprèn tot el país, és a dir, d’una lluita armada entre dues parts del poble. Semblant guerra no pot concebre’s més que com una sèrie de poques grans batalles, separades unes d’altres per intervals relativament considerables i una gran quantitat de petits xocs entaulats durant aquests intervals. Si açò és així (i ho és sens dubte), la socialdemocràcia ha de plantejar-se sense falta la tasca de constituir organitzacions que siguen el més aptes possibles per a dirigir les masses en aquestes grans batalles i, en la mesura en què es puga, en aquests petits xocs. La socialdemocràcia ha de proposar-se, en l’època en què la lluita de classes s’aguditza fins a arribar a la guerra civil, no sols prendre part en aquesta guerra civil, sinó també exercir la funció dirigent en ella. La socialdemocràcia ha d’educar i preparar les seues organitzacions perquè realment siguen capaces d’actuar com una part bel·ligerant, no deixant passar cap ocasió d’assestar un colp a les forces de l’adversari.\nAquesta és (no és possible negar-ho) una tasca difícil, que no es pot resoldre de colp. El mateix que tot el poble es reeduca i s’instrueix en la lluita en el curs de la guerra civil, les nostres organitzacions han de ser educades, han de ser reorganitzades sobre la base del que ensenya l’experiència, a fi d’estar a l’altura de la seua missió.\nNo tenim la menor pretensió d’imposar als militants actius una forma de lluita qualsevol inventada per nosaltres, ni tan sols resoldre, des del nostre gabinet, la qüestió del paper que una o altra forma de guerra de guerrilles pot exercir en el curs general de la guerra civil a Rússia. Lluny de nosaltres la idea de veure en l’apreciació concreta feta d’una o altra acció de guerrilles una qüestió de tendència en la socialdemocràcia. Però considerem que constitueix per a nosaltres un deure contribuir en la mesura de les nostres forces a la justa apreciació teòrica de les formes noves de lluita que la vida fa aparèixer; que hem de combatre sense quarter la rutina i els prejudicis que impedeixen als obrers conscients plantejar com convé aquesta nova i difícil qüestió i abordar com cal la seua solució.\n1 S'acusa sovint als socialdemòcrates bolxevics d’assumir una actitud irreflexiva i parcial enfront de les accions de guerrilles. Per açò no serà superflu recordar que en el projecte de resolució sobre les accions de guerrilles (N 2 de Partinie Izvestia i informe de Lenin sobre el Congrés) el sector de bolxevics que les defèn ha posat les condicions següents per a la seua aprovació: no són tolerades en absolut les «expropiacions» de béns privats; les «expropiacions» de béns de l'estat no són recomanades; només són tolerades a condició que es facen davall el control del partit i que els recursos siguen destinats a les necessitats de la insurrecció. Les accions de guerrilles que revesteixen la forma d’actes terroristes són recomanades contra els opressors governamentals i els elements actius de les «centúries negres», però amb les condicions següents: 1) tindre en compte l’estat d'ànim de les grans masses; 2) prendre en consideració les condicions del moviment obrer local; 3) preocupar-se de no gastar inútilment les forces del proletariat. La diferència pràctica entre aquest projecte i la resolució adoptada en el Congrés d’Unificació consisteix, exclusivament, en què les «expropiacions» de béns de l’estat no han sigut admeses.


Pollastre i conill amb samfaina, un plat d'estiu imprescindible\nPollastre i conill amb samfaina, un plat d’estiu imprescindible\nSi aquest estiu no heu tingut temps de fer samfaina o cap amic us ha convidat a tastar-la, encara teniu un mes llarg per fer-la amb tots els ingredients frescos, collits de les hortes properes. Clar que es pot fer a l’hivern, però mai us sortirà com ara, quan albergínies, carabassons, pebrots i tomàquets estan al seu punt de maduresa, sense venir de lluny. Si teniu sort de viure a un lloc on encara hi ha pagesos no us ho penseu. No és un dinar ràpid, és entretingut però no complicat de fer.\n-Tomàquets per a fer la salsa\n-Dos o tres carabassons\n-Pebrot verd mitjà\n-Pebrot vermell mitjà\n-Dues o tres albergínies (Millor sí en trobeu d’aquelles allargades que cada cop desapareixen més dels nostres mercats)\nDiuen que un dels secrets és fregir-ho tot per separat. És un principi sagrat per acostar-nos a la perfecció, encara que internet estigui farcit de receptes que ho fregeixen tot junt. Deuen tenir pressa, però per fer aquest plat millor no tenir-ne i deixar-se dur pels diferents colors i textures. I, anar fregint.\nAmb els tomàquets fem la salsa. Feu-la com esteu acostumats. Si agafeu uns bons tomàquets madurats a la planta, us sortirà boníssima. Un cop feta, la deixeu a banda esperant el moment que tota la resta estigui fregida.\nTalleu a daus les albergínies i podeu treure una mica de pell o no, com preferiu. Un cop les veieu toves les traieu del foc i les poseu a escórrer o bé en un colador o sobre paper de cuina. Millor treure el màxim d’oli que hauran absorbit en fregir-les. Les albergínies, no cal salar-les.\nAmb el mateix oli fregiu els pebrots, podeu barrejar el vermell i el verd, tallats també a trossets els saleu i fregiu. Un cop fregits els poseu sobre paper de cuina perquè s’escorrin.\nLa ceba la tallareu a llesques i fareu el mateix procediment i amb el carabassó igual. Tallar, fregir i escórrer o eixugar l’oli. L’únic que heu de vigilar és que amb l’oli del carabassó no fregir-hi res més perquè s’enganxaria. Aquest consell el podeu fer servir per quan feu truita de carabassó. L’oli no l’aprofiteu.\nQuan ho tinguem tot fregit és el moment de barrejar-ho tot amb la salsa de tomàquet i posar-ho a la cassola de terra o de ferro.\nA part, haurem enfarinat el conill i el pollastre per fregir-lo, prèviament l’haurem tallat a trossets. Millor talls petits, amb les espatlles separades. La farina ajudarà a espessir la samfaina. Un cop fregit el posarem a la cassola i deixarem que faci el xup-xup necessari. Tot està cuit, tampoc cal molt de temps, el necessari perquè els sabors es barregin i la carn s’impregni de la salsa. Com tots els menjars de cassola, reposar no li anirà malament. A aquesta ingredients si us agrada hi podeu afegir all.\nCal que ho tasteu abans de servir-ho i rectifiqueu de sal si cal.\nLa samfaina també té altres noms segons els diferents indrets: pebrot i tomàquet, pebreres o el manllevat del castellà ‘pisto’. Es pot menjar amb ous. És encara més fàcil, feu la samfaina, la poseu a la cassola i deixeu caure els ous. Després ho poseu al forn i teniu un plat ben diferent.\nLa samfaina també és habitual que acompanyi el bacallà.\nUna bona salsa que si us ve molt de gust també podeu menjar sola. Diuen que és la més genuïna de les salses catalanes. Però, per això no ens barallem.


Habitatge presentarà la nova Llei del Sòl en l'actual període de sessions | Consumer\nHabitatge presentarà la nova Llei del Sòl en l’actual període de sessions\nEs planteja elevar fins al 15% les cessions gratuïtes de sòl que els promotors han de realitzar als municipis\nEl Ministeri d’Habitatge preveu presentar en les Corts el projecte de la nova Llei del Sòl abans que acabi l’actual període de sessions. Aquesta normativa busca acabar amb l’especulació mitjançant el canvi del sistema de valoració dels terrenys.\nLa remissió d’aquest text legal al Congrés “dependrà de com discorri la cerca de consens entre tots els col·lectius implicats: comunitats autònomes, ajuntaments, el sector de la promoció i la construcció i el mediambiental”, va explicar la titular d’Habitatge, María Antonia Trujillo, en una entrevista concedida al diari “Cinc Dies”.\nHabitatge treballa en l’esborrany de la nova llei amb la Federació Espanyola de Municipis i Províncies (FEMP). En aquest sentit, Trujillo va apuntar que actualment s’està “valorant” la possibilitat d’elevar del 10% al 15% les cessions gratuïtes de sòl que els promotors han de realitzar als municipis, per la “conveniència que part de les plusvàlues generades per l’urbanisme reverteixin en la societat”.\nQuant al contingut de la normativa, Trujillo va assenyalar que “regularà els drets i deures del ciutadà, no del ciutadà propietari”, i acabarà amb l’especulació mitjançant el canvi del sistema de valoracions de manera que no anticipi plusvàlues i es limiti al valor real.\nA més, va afegir la ministra, el text fixarà reserves per a habitatge protegit i regularà els aprofitaments urbanístics i la formació dels patrimonis de sòl públic.


SORTEIG La puresa d'«El Messies» de Händel, interpretada pel Ballet de Bordeus | Àrea de subscriptors\nRedacció | 06/03/2018 a les 10:00h\nArxivat a: Subcriptors NacióDigital, Dansa, Sorteig SN, Centre Cultural Terrassa, Ballet de Bordeus, El Messies, CCTerrassa\nEl Ballet de Bordeus porta a l'escenari del Centre Cultural Terrassa El Messies, de Händel, amb coreografia de Mauricio Wainrot i la música en directe de l'Orquestra de Cambra de Terrassa 48 i la Coral Cantiga. Un centenar d'artistes donen forma a aquest espectacle que conté 34 dels 53 temes de l'oratori del compositor alemany. Un ballet d'estil neoclàssic que incorpora elements contemporanis sobris i minimalistes en l'escenografia, el vestuari i la il·luminació, transformant l'escenari en un veritable cel.\nNacióDigital sorteja, entre els seus subscriptors, una entrada doble per anar a veure El Messies del Ballet de Bordeus, dissabte, 17 de març, a les 20:00, al Centre Cultural Terrassa. T'hi pots inscriure aquí:\n- El termini per participar es prorroga fins dilluns, 12 de març de 2018, a les 10:00.


Ontinyent subvenciona a les 15 ampes dels centres educatius - TV Digital Ontinyent\n21 September 2021 - 23:29 h\nInici Economia Ontinyent subvenciona a les 15 ampes dels centres educatius\nL’alcalde d’Ontinyent, Jorge Rodríguez, i la presidenta de l’AMPA del CEIP Carmelo Ripoll, Raquel Renú, signaven aquest dijous el primer dels 15 convenis amb els quals l’Ajuntament subvenciona el desenvolupament del Projecte Municipal d’Activitats Extraescolars 2020/2021.\nEl regidor d’Educació, Óscar Borrell, explicava que aquest projecte, consensuat amb les AMPES de la ciutat, tracta de compensar els efectes negatius de la Covid-19 en les accions de suport educatiu i activitats extraescolars culturals i esportives adreçades a població escolar d’entre 3 i 18 anys. “Amb la irrupció de la Covid estes activitats tan necessàries estaven en perill, i era necessari actuar per evitar que es deixaren de realitzar aquest curs”, assenyalava.\nAixí, l’Ajuntament va consensuar el Projecte en coordinació a la Interampa, projecte que finalment va obtenir una subvenció de 67.000 euros de la Generalitat Valenciana per a activitats d’aquest tipus, “una ajuda important que vam obtenir en un procés de concurrència competitiva i que ens permet desenvolupar accions de les que es poden beneficiar els i les 7.200 alumnes de la ciutat”, manifestava.\n“De fet”, explicava Oscar Borrell, “hem aconseguit mobilitzar a tots els centres, fins i tot el que mai havien fet activitats. Amb la coordinació de tota la comunitat educativa i la implicació del professorat, s’estan duent a terme activitats de música, cultura i esport, des de danses a batucades, reforç educatiu, esports, obres de teatre o contacontes, tot per compensar les mancances de relacions socials de l’alumnat durant la pandèmia”, explicava. Les subvencions tenen caràcter retroactiu des de l’inici del present curs, incloent-se també l’escola d’estiu municipal duta a terme el passat mes de juliol.


Sopar de cap d'any a la Barceloneta - Restaurante Bivio\nSopar de cap d’any a la Barceloneta\nSopar de cap d'any a la Barceloneta\nVols gaudir d'un cap d'any diferent? Et proposem que, enlloc de celebrar el cap d'any a casa el passis amb nosaltres. Un menú deliciós, begudes refrescants i música faran que els teus peus no deixin de ballar fins la matinada a Bivio. Comencem el cap d'any junts!\nPreus: 140€ (IVA inclòs). Fes la teva reserva abans del 30 de novembre i gaudeix d'un 15% de descompte!\nPer que a més de gaudir d'un deliciós menú de cap d'any en un local elegant i cosmopolita al centre de Barcelona, també gaudiràs d'una divertida festa amb bona música i el millor ambient. Volem que celebris l'inici del nou any d'una forma especial i memorable, i per aquest motiu, t'animem a que descobreixis el nostre menú amb sopar i ball de cap d'any a Barcelona.\nFes la teva reserva omplint aquest formulari:\nSopar de cap d'any amb raïm, cotillón i festa\nT'oferim un menú de cap d'any d'alta qualitat, amb la millor fusió cosmopolita i mediterrània. Després, gaudiràs de tot el necessari per entrar a l'any nou, amb raïm, cotillón i una festa amb la millor música fins altes hores de la matinada. Un cap d'any elegant i distingit en una zona privilegiada de la Barceloneta. Fes la teva reserva ara, i gaudeix d'un descompte abans del 30 de novembre!\nDESCARREGAR MENU EN PDF\nDe Dilluns a Dijous de 18:00h a 02:00h.\nDivendres de 18:00h a 03:00h.\nDissabtes de 12:00h a 03:00h.\nDiumenges de 12:00h 02:00h.\nDivendres i Dissabtes gaudeix de les millors copes al nostre Club!\nPots reservar online a través de la nostra pàgina web o trucant al 93.625.35.33\nPer reserves de grups o esdeveniments pots enviar un email a reservasbivio@grupodegusplus.com o bé trucar al 666.534.459 (Horari de 09:00h a 18:00h)


XAREL·10: 800.- Pla de fuga impossible\nSi l'elecció diària de les persones es fa a l'atzar però una persona ja escollida no es de nou elegida, aleshores només cal esperar al 14è dia i totes hauran passat.\nSi això no és així però es dóna la circumstància que la llum de l'habitació pot ser vista per tots els presoners, aleshores:\n- Qui li toqui el primer dia apaga la llum si aquesta és encesa i sinó la manté apagada.\n- Els tretze presoners s'anomenen de l'1 al 13.\n- A partir del segon dia cada presoner encén i apaga la llum tantes vegades com tingui el número que s'han distribuït.\n- Tots els presoners es fixen cada dia en la llum de la habitació i s'anoten tots els cops de llum que hi observen. Tots cada dia poden observar qui ha passat, qui no i qui ha repetit.\n- Per tant, el presoner últim sap que ho és i avisa al director.\nEm sembla que amb els meus coneixements, hauré de fer cadena perpètua.\nCrec que suposar que no hi ha repeticions de presoners i que tots els presoners poden veure la bombeta es suposar massa contant que diu “Ningú més tindrà accés a aquesta habitació “ i està en la categoria difícil.\nCom que diu que ningú tindrà accés en aquesta habitació, podrien passar de fer el joc amb llum i simplement el primer que arribi podria esmicolar la bombeta en trossets (mínim 12) i deixar un trosset separat, el següent presoner que li toqui separar una altra trosset, si un presoner repeteix però ja ha visitat l’habitació i encara no veu els 12 trossets apilats no fa res fins que arribi un que la visita per primera vegada i veu els 12 trossets.\nSi em quedo fent cadena perpètua, al menys que sigui amb en Xavier... ;)\nEm sap moltíssim greu no poder ajudar a aquesta pobra gent i més perquè sé de bona tinta que el Jutge que els ha imposat aquesta condemna és exageradament estricte i no se la mereixen la perpètua...\nPerò no tinc ni idea, no sé cap manera de resoldre l'enigma... Ai!!\nEns queixem de com funciona la justícia al nostre país però això encara és més escandalós. Què heu fet, heu violat, assassinat, exterminat l'últim panda? Tant se val, el criteri per anar a presó o no serà si aconseguiu resoldre aquest enigma.\nBé, dit això, aposto per la solució Pons, que és expert en coses antisistema. Val a dir que sense bombeta no sé molt bé si s'hi veuran i podran comptar els vidres.\nSegur que es tracta d'algun ordre per a encendre i apagar la bombeta però no se m'acut quin!!!!!!!!!\nCONSOL: Són dues bones opcions si es complissin aquestes condicions que dius, però no és així. L'elecció diària és completament a l'atzar (i, per tant, que un presoner sigui escollit un dia no té res a veure amb que l'hagin escollit o no el dia anterior) i la bombeta no es pot veure des de fora de l'habitació on és.\nXAVIER: Aixó doncs sembla que tens sort que només hi hagi 13 cel·les per 13 presoners i que d'aquests ja en tinguem el contingent complet. ;-DD\nPONS: Molt ocurrent. Una bona pensada que, a més, compleix totes les premisses de l'enunciat. Però segur que no t'estranyarà si et dic que no és la que el LLIBRE busca. La solució ha de sortir, evidentment, sense passar dels "jocs de llum". Així que no podem trencar res (ni la bombeta ni res que puguin portar els presoners) ni aquests poden fer cap marca ni deixar cap cosa dins l'habitació de la bombeta.\nCARME: Ja li he dit a en Xavier que la possibilitat de que vosaltres sigueu condemnats a la perpètua no entrava en els plans del LLIBRE... però s'hi insistiu, potser aquest director tan dèspota us podria buscar un lloc. :-DDD\nASSUMPTA: No pateixis dona, pensa que més greu els sap als pobres tretze presoners. :-DD\nSERGI: Has trobat un argument perquè la solució d'en Pons no sigui acceptable que no se m'havia acudit. ;-)\nJO RAI!: És clar, la cosa va per aquí. Falta treure'n l'entrellat i jo, que he vist la solució, ja us avanço que és força enrevessada.\nEl problema per a mi és que enlloc diu si es pot tancar a un dels presoners més d'una vegada encara que altrament seria molt fàcil comptar a dia per presoner però recargolat com sóc crec que pobra gent no deuen saber quin dia viuen.\nSuposo que es deu tractar que només algú tingui potestat per encendre el llum i alguns altres per apagar-lo però continuo escalfant-me la closca per trobar una seqüència unívoca.\nNo hi deu haver manera de donar pistes, oi?\nJO RAI!: L'enunciat diu que l'elecció diària de cada presoner per anar a l'habitació de la bombeta és a l'atzar i, com li he explicat a la CONSOL, això implica que el fet que un presoner sigui escollit un dia no té res a veure amb que l'hagin escollit o no el dia anterior.\nCertament és difícil donar pistes perquè no vull solucionar jo l'enigma, el que si que puc fer és contestar-vos els dubtes que em plantegeu. Així que et dic que saber el dia que viuen els presoners és irrellevant, que tots ells poden encendre el llum i que tots ells poden apagar-lo. La qüestió és saber com ho han de fer, efectivament.\nPartint de que avui és dia 1 i l'enigma va sortir el 30, ja poc puc fer, han passat moltes mitges hores. ;)\nLa solució més fàcil seria que s'ho vagin dient fins que tots hagin passat. Ja sabem que a les presons tot és possible. ;)\nProvo sort. El primer dia queden que, vagi qui vagi, apagarà el llum. Llavors queden que només una persona podrà encendre'l. Així, a partir del segon dia, si troben el llum encès, sabran que aquella persona en concret ja hi ha passat. Aleshores, la persona que ha vist el llum encès, ja sabrà que almenys hi han passat dues persones: qui ha encès el llum i ell. El que no tinc ni idea és com sabrà quan hi hauran passat els altres 11.\nSA LLUNA: Mai és tard per ajudar-los, pensa que estan condemnats a cadena perpètua. ;-D\nDe totes maneres, la solució que proposes no és possible. Els presoners estan incomunicats i, per tant, no poden parlar entre ells després de començar el procés.\nSERGI: Ja parteixes d'una premissa errònia perquè no sabem si el primer dia el llum està encès o apagat. I a més, com tu mateix admets, després el teu mètode no permet deduir quan han passat els 13 presoners.\nUs ajudo una mica. Com que queda clar que, durant el procés, els presoners no poden comentar la jugada sembla evident que el que primer que han de fer és elegir un portaveu que serà qui "porti els comptes" i vagi controlant quanta gent ha passat per l'habitació. Descobrir el mètode que li permet portar aquest control és trobar la solució de l'enigma. Sort! ;-)\nBé, hauria d'haver dit "apagarà el llum en cas que estigui encès". Faig dues preguntes per veure si ho orientem:\n1. L'única informació directa que treu qui fa els comptes és si el llum està encès o apagat (informació binària) quan entra per atzar a la cel·la? O hi ha algun tipus de senyal que pot donar informació extra? (per exemple un potenciòmetre)\n2. El que compta és "quanta gent" o "quina gent"? És a dir, quan entra a la cel·la, pot arribar a discriminar si una persona en concret ha passat per la cel·la?\n3. El comptador sabrà al 100% que hi ha passat tothom o farà alguna mena d'enfocament probabilístic? (Estic segur al 99% que ja hi deu haver passat tothom)\nSERGI: Són tres preguntes ;-D, però te les contesto igual que aquesta és la manera d'avançar: 1 = L'única font d'informació és l'estat de la bombeta. 2 = No cal conèixer en quin ordre han entrat els presoners, només ens cal saber que ja han entrat tots. 3 = S'hi juguen molt en cas d'error, així que és millor que n'estiguin segurs al 100% abans de tornar a parlar amb el director.\nEntenc doncs que sí parlem d'un estat binari de la bombeta (encès/apagat), oi?\nReformulo la segona pregunta. Quan entra el comptador a la cel·la...\na) Sap dir qui ha entrat i qui no?\nb) Sap dir el nombre exacte de presoners que han entrat?\nc) Només sap si hi han entrat tots 13 o encara no?\nSERGI: 1 = Correcte, parlem d'un estat binari de la bombeta. La llum pot estar encesa o apagada tant abans de començar com després de que cada presoner passi per l'habitació. I aquesta és l'única informació que la bombeta ens dóna. 2a = No, el "comptador" no pot saber qui ha entrat. 2b = Tampoc, durant el procés no pot precisar quants presoners han anat o no a l'habitació. 2c = Sí, al final del procés (quan els 13 ja hi han passat) aleshores si que ho sap sense cap dubte.\nAfegeixo una pista que també és un aclariment perquè segons com interpreteu una de les meves pistes anteriors no podreu trobar la solució. Li vaig dir a JO RAI! que "tots els presoners poden encendre el llum i que tots poden apagar-lo", això és cert però que puguin no vol dir que ho facin. És a dir que, quan ell suposava que s'ha de tractar de fer que alguns encenguin el llum i altres l'apaguin, no anava gens desencaminat.\nNomés se m'ha acudit això. 6 persones estan encarregades d'encendre la bombeta i 6 d'apagar-la però només ho poden fer un únic cop. És a dir, si ja han encès o apagat la bombeta, el proper cop que entrin, no tocaran l'interruptor.\nLa persona que entra el primer dia, sigui qui sigui, deixarà el llum encès o l'encendrà si està apagat. A partir del segon dia, els sis apagadors l'aniran apagant a mesura que el trobin encès i els sis encenedors l'encendran a mesura que el trobin apagat. Per tant, al llarg del temps la bombeta estarà:\nEncesa (1r dia) -A-E-A-E-A-E-A-E-A-E-A-E\nA partir d'aquí, el comptador trobarà sempre encès el llum. Val a dir que no sé com sabrà si està encès perquè ja ha passat tothom o perquè encara no han passat tots els apagadors.\nPodria apagar el llum algun cop per veure si encara falta algun encenedor però trobo bastant irresoluble aquest punt, ja que no és impossible que algun dels 12 altres presoners no li toqui MAI passar, amb la qual cosa el pobre comptador no tindria mai la certesa de si han passat tots o no.\nSERGI: Tu mateix veus que la teva resposta no soluciona l'enigma. Però podem comentar-la: Certament, com et vaig dir, hi ha presoners encarregats d'encendre la bombeta i altres d'apagar-la és important saber quants (de 0 a 13) n'hi ha en cadascun d'aquests grups per evitar possibles confusions com la que expliques. Per altra banda, la possibilitat de que a algun dels presoners no li toqui mai anar a l'habitació faria que ells no sortissin mai de la presó (i que l'enigma no es pogués resoldre), així que podem suposar que, més tard o més aviat, tots acabaran sent escollits.\nAra em sembla que se m'ha encès la llum.\nHi ha una persona encarregada d'apagar el llum (el comptador) i la resta només el poden encendre un cop.\nEl primer dia, pot passar que li toqui al comptador o a un dels altres 12. Si és el comptador apagarà el llum i sabrà que queden 12 per passar. El següent cop que entri, si la troba encesa, l'apagarà i començarà a comptar.\nSi el primer en passar és un altre, encendrà el llum (o el deixarà encès) i aquest presoner ja no tocarà mai més l'interruptor. Quan vingui el comptador, apagarà el llum i comptarà que ja ha passat una persona per la cel·la.\nA partir d'aquí, quan entri un presoner i es trobi el llum encès, no farà res. Si se'l troba apagat només l'encendrà si no ho havia fet abans.\nQuan el comptador apagui el llum per dotzè cop, sabrà amb tota seguretat que ha passat tothom per la cel·la (o que algun dels presoners és ximple).\nSERGI: Vas molt bé, de fet això que el comptador sigui l'únic encarregat d'apagar el llum i els altres l'ha d'encendre (o deixar-lo encès) també és el que diu el LLIBRE. Hi ha però alguna cosa que no quadra en el teu mètode. Dius que el comptador comença a comptar a partir de la segona vegada que apaga el llum però si la primera vegada la bombeta estava encesa perquè l'havia encès un presoner, aquest presoner no entraria en els comptes i, de fet, no hi entraria mai perquè com que ja no tornaria a encendre el llum ni que tornés a l'habitació, el recompte no podria arribar mai a 13. Malgrat això, hi estàs molt a prop certament.\nAh, d'acord. Quan apagui el llum quedaran 11 per passar.\nSERGI: No ho podem saber això. En quedarien 11 si, com he suposat jo, al principi el llum estava apagat i un presoner és el que l'ha encès. En canvi, en quedarien 12 si, com en el teu supòsit de l'anterior comentari, al principi el llum estava encès. Com no sabem quin és el punt de partida de la bombeta, necessitem trobar un mètode que resolgui aquest problema. I, com et vaig dir ahir, no hi estàs gens lluny.\nConsti que m'hi fixo però no li trec l'entrellat\nJO RAI!: Ja m'ho penso que us hi fixeu però estic en aquell punt que no sé com donar pistes sense resoldre jo l'enigma perquè la solució que va donar en SERGI és gairebé la del LLIBRE. El mètode és el correcte, només s'ha de trobar la manera d'arreglar això d'aquest presoner que ens balla en els comptes.\nÉs que jo diria que amb les dotze apagades que compta en Sergi no n'hi ha prou haurien de ser més però a mi me'n surten tantes més (com ara el doble...) que penso que els pobres presoners ja s'hauran mort de sentiment!\nNo veig el problema amb l'estat inicial del llum. Si el primer dia està encès, el presoner que entra el primer dia el deixa encès i compta com si l'hagués encès (i ja no torna a encendre'l més). I quan vingui el comptador, l'apaga i sap queden 11 per passar.\nSi el primer dia està apagat, el presoner que entra el primer dia l'encén i compta com que l'ha encès. I quan vingui el comptador, l'apaga i sap que queden 11 per passar.\nAtès que només entra un presoner per dia, entenc que no és complicat que els presoners tinguin en compte aquesta manera de fer el primer dia.\nÉs que això del llum encès o apagat el primer dia despista molt perquè certament el comptador aquest es pot despistar d'un presoner o de més perquè trobar-se el llum encès no és indicatiu la primera vegada de quants presoners han passat, pot ser un de sol, però pode ser els altres dotze... Com que deuen voler assegurar el tret jo tiraria per fer "dues voltes" o sigui que seguríssim que han passat tots si s'ha d'apagar el llum 24 vegades. Em sembla llarg i, sobretot, enervant, però prou segur.\nSERGI: Ara veig que tens raó. El fet de que hi hagi un presoner diari a passar per l'habitació fa bo el teu mètode, en el sentit que si el comptador no hi va el primer dia sap que almenys un dels presoners ja hi ha passat abans i per tant el pot comptar malgrat no hagi tocat l'interruptor.\nJO RAI!: Aquest mètode de "dues voltes" és el que tenia el LLIBRE com a solució. Si no tenim en compte que ens diuen que cada dia hi ha un presoner triat, és l'única manera d'assegurar-nos que han passat tots.\nUs vull felicitar a tots dos, aquest és un enigma molt enrevessat i està molt bé que no l'hàgiu deixat còrrer. :-)


NW La Revista de Reus - L'Ajuntament obre una nova línia d'ajuts per incentivar la contractació de joves qualificats\nL'Ajuntament obre una nova línia d'ajuts per incentivar la contractació de joves qualificats\nLes empreses que se'n vulguin beneficiar hauran de presentar un pla d'innovació\n21/11/2012 | Per Cori Sebastià\nLa nova línia de subvencions va destinada, especialment, a la creació de llocs de treball per als joves qualificats.\nMarc Arza, regidor d’Innovació, Empresa i Ocupació, ha destacat que l’objectiu de la nova línia d’ajuts municipals és promoure la innovació i la internacionalització de les empreses de Reus, però, sobretot, incentivar la contractació de joves qualificats. I és que Arza ha recordat que aquest és un dels col·lectius de població més afectats per l’atur i que, hores d’ara, més preocupa el consistori.\nL’Ajuntament disposarà inicialment d’una partida de 30.000 euros per aquesta nova línia de subvencions. Aquesta preveu subvencionar amb 3.000 euros deu empreses de Reus que presentin un pla de creixement rigorós i viable, enfocat a la innovació i a la internacionalització. Les empreses beneficiàries hauran de contractar de manera indefinida un mínim d’un treballador jove, de 30 anys com a màxim, que tingui formació i/o experiència qualificada, i que haurà de tenir un paper directe en el pla de creixement que proposi l’empresa. Només es podran acollir a aquesta iniciativa aquelles empreses que durant els últims mesos hagin mantingut el nombre mitjà de la seva plantilla. Les subvencions s’atorgaran per ordre de sol·licitud entre les empreses que compleixin els requisits.\nAquesta nova línia de subvencions municipals s’afegeix a les últimes iniciatives engegades pel consistori reusenc per estimular l’activitat empresarial i crear llocs de treball. Per exemple, una d’aquestes és la subvenció per reformar els comerços de la ciutat.


La Banca Ètica: moda, actualitat o reacció? La Banca Ètica: moda, actualitat o reacció?\nLa Banca Ètica: moda, actualitat o reacció?\n“No crec que la banca ètica sigui una moda, més ben dit un tema d’actualitat”. Aquesta era la primera resposta de L’Arcadi Oliveres quan li preguntava per l’èxit de les finances ètiques. TriodosBank, Fiare o Oikocredit són algunes de les entitats bancàries que han augmentat el seu nombre de clients de forma considerable durant els últims anys. La crisi, la consciència social o els excessos i l’abús de poder evident que ha demostrat la banca tradicional han fet que aquests nous bancs pugin com l’espuma.\nQuines característiques tenen? A diferència dels bancs de sempre, els bancs ètics no es basen en el patrimoni o els avals d’una persona per concedir un crèdit sinó amb el seu projecte empresarial. No cobren comissions abusives. Amb els diners que tenen en dipòsit només financen projectes d’àmbit social, cultural o mediambiental. Fomenten valors com la sostenibilitat o el consum responsable dels diners i els recursos naturals del país i del planeta. Des de fa dos anys TriodosBank concedeix hipoteques. Com respondran davant de la gent si no la pot pagar? És una incògnita per tothom. Amb el temps veurem si segueixen mantenint aquesta ètica tan ferotge que demostren i defensen.\nTrobem l’origen dels bancs ètics a diferents cooperatives, sindicats obrers, ONG o fins i tot congregacions religioses. No provenen de les entranyes del capitalisme ni estan subjectes als seus interessos. Diuen que per sobre de tot s’han de prioritzar a les persones i que aquestes són la base de la nostra economia. Donen garantia d’una certa activitat moral en comparació amb la banca tradicional. Els clients poden decidir en tot moment on van a parar i en què s’inverteixen els seus diners i això és un factor clau per entendre el model d’economia alternativa. Els bancs ètics fugen de l’especulació i permeten a la gent tenir total capacitat de decisió. Aquesta banca sorgeix d’un moviment crític que exigeix l’aplicació de l’ètica dels negocis així com la recerca d’una economia alternativa que gestioni els recursos econòmics amb l’objectiu de complaure les necessitats de les persones. Aquest model econòmic xoca frontalment amb l’economia que té per únic objectiu l’increment dels beneficis per sobre de tot.\nA Catalunya, la primera banca ètica neix de la cooperativa COOP 57. Oikocredit, una banca ètica holandesa, és la primera que va obrir una delegació en terres catalanes. TriodosBank és la banca ètica per excel·lència al nostre país. Disposen d’oficines, caixers propis i com he dit abans comencen a donar hipoteques. Com més sostenible i respectuós amb el medi ambient sigui el pis, més baix és l’interès a pagar.\nTotes aquestes entitats estan avalades per FETS, una organització que agrupa diferents associacions catalanes del tercer sector i de l’economia social i solidaria. Es dediquen a promoure les finances ètiques i solidàries al nostre país.\nEl motiu principal de l’èxit d’aquestes entitats no es pot entendre sense analitzar els errors de la banca tradicional. La seva falta d’ètica és evident si ens fixem en algunes dades. Per un costat, els nostres grans bancs, el Santander i el BBVA inverteixen gran part dels seus dipòsits en sectors tan bruts com per exemple la indústria d’armament. El BBVA és el propietari d’una empresa anomenada “Gamesa Aeronáutica” que es dedica a fer cilindres per avions de combat. En te un altre que es diu “ITP o Indústria de Turbo Propulsores” i que construeix els motors per aquests avions. Que pensarien els clients del banc que, per exemple, hi portaven els seus diners i tot seguit acudien a una manifestació en contra de la guerra d’Iraq?\nEn segon lloc, els desnonaments. Segons l’associació de Bancs, Caixes i assegurances a Espanya es produeixen 300 desnonaments diaris. Segons la PAH, el màxim trimestral el tenen els primers tres mesos de l’any 2012 on es va deixar sense casa i amb un deute de per vida a 46.559 famílies.\nEl rescat bancari, pagat per tots els espanyols, ascendeix a 108.000 milions d’euros. L’any 2008 teníem 38 caixes d’estalvis. En l’actualitat només ens queden Caixa Pollença i Caixa d’Ontinyent (les altres hi són però el seu capital prové del banc d’Espanya). Rodrigo Rato, Miguel Blesa i Adolf Todó, eren els presidents de les tres caixes més importants de l’estat. Els tres van vendre preferents sense cap mirament ni cap mena d’escrúpol. Han enganyat i arruïnat a molts pensionistes i treballadors i no els i ha passat res. A més a més han estat acomiadats cobrant indemnitzacions milionàries. Una situació lamentable.\nPer últim i com a reflexió sàpiguen que l’any 2008 les Nacions Unides van proposar obrir un fons d’emergència per lluitar contra la fam i posar-hi 50.000 milions de dòlars a l’any. Això acabaria amb el des proveïment alimentari que pateixen moltes regions del planeta. Els països rics van dir que no. Un no rotund. Durant aquests sis anys hem vist que donaven a la banca 4 bilions i mig per al seu rescat. Dit d’una altra manera: noranta-dues vegades el que l’ONU demanava. L’Arcadi ens va dir que un sistema que deixa a la banca el que costaria eradicar la fam al món durant noranta-dos anys és un sistema criminal i assassí. Jo no vull utilitzar verbs tan forts ni acusar a ningú però és evident que hem fet alguna cosa malament. Hi hauríem de pensar i fer autocrítica.


Salut treballa perquè més hospitals puguin practicar reconstruccions mamàries immediates a partir de l'any que ve - Social.cat\nDiumenge, 22 de setembre de 2019 | 09:15 h\nUna dona es prepara per fer-se una mamografia\nLa consellera de Salut, Alba Vergés, ha avançat aquest dijous que el departament treballa perquè més hospitals catalans puguin fer, a partir del primer trimestre de l'any que ve, reconstruccions mamàries immediates, és a dir, que en la mateixa operació en què a una pacient se li extirpa una part o tot el pit a causa d'un càncer se li pugui reconstruir.\nSalut es va comprometre l'abril passat a elaborar un nou decret d'accessibilitat a les llistes d'espera que, entre altres, ha de garantir un màxim de 180 dies d'espera per a reconstruccions de mama després d'una mastectomia.\nEn paral·lel als treballs d'aquest decret de llistes d'espera, la consellera ha assenyalat en compareixença parlamentària que també volen que la reconstrucció mamària en el moment de l'extirpació es pugui fer en més territoris.\nActualment, els centres que practiquen una mastectomia i reconstrucció en el mateix acte són l'Hospital de Bellvitge, Sant Joan Despí Moisès Broggi, l'Hospital Germans Trias i Pujol, l'Hospital Vall d'Hebron, l'Hospital Sant Pau, l'Hospital del Mar i el Clínic, segons informen fonts del Departament de Salut. Després d'una mastectomia, la reconstrucció de la mama és important per al procés psicològic i emocional de les pacients.