[19/11] Conferència de Goldman - «Germinal» - «Solidaridad Obrera» de Montilla - Escoles Modernes de São Paulo - Homenatge a Durruti - Liard-Courtois - Baud - Doglio - Joe Hill - Blanco - Hapgood - Gille - Ruipérez\nShowing article 543 of 10932 in channel 13961322\nNext Bauzá i els seus viatges\nPrevious Revista 'París - Baleares' (1954 - 1998)\n[19/11] Conferència de Goldman -«Germinal» - «Solidaridad Obrera» de Montilla - Escoles Modernes de São Paulo - Homenatge a Durruti - Liard-Courtois - Baud - Doglio - Joe Hill - Blanco - Hapgood - Gille - Ruipérez\n- Conferència d'Emma Goldman: El 19 de novembre de 1899 a l'Athenaeum Hall de Londres (Anglaterra) la destacada anarcofeminista Emma Goldman imparteix la conferència«The aim of humanity» (L'aspiració de la humanitat). Era la primera vegada que Goldman parlava en públic a Londres. Aquest cicle de dues conferències programat a l'Athenaeum Hall londinec es tancà la setmana següent, el 26 de novembre, amb la xerrada «Woman» (Dona). En el cartell anunciador de l'acte s'animava al públic a preguntar i a discutir sobre els temes exposats. Aquestes dues conferències seran unes de les més conegudes i impartides per tot arreu per Emma Goldman i sempre amb un èxit assegurat de públic.\n- Surt Germinal: El 19 de novembre de 1904 surt a Amiens (Picardia, França) el primer número del periòdic bimensual Germinal. Journal du Peuple. Creat per Georges Bastien, tindrà amb el temps diversos gerents, com ara Jules Lemaire, Auguste Cauvin, Henri Pacaud, Carette, Dubois, Albert Andrieux, Louise Joly, Charles Cahon i Émilien Tarlier. A partir del número 36, del 10 de febrer de 1906, passarà a ser setmanal. Deixarà de publicar-se, després de 391 números, l'agost de 1914 arran de la declaració de guerra, però reapareixerà a partir del 29 d'agost de 1919 i fins al juliol de 1933, després de publicar 723 números. Set números més encara es publicaran durant l'any 1938. En 1920 donarà suport a la Federació Comunista Llibertària de la regió del Nord i en 1924 va fer costat les candidatures anarcoabstencionistes. El periòdic edità diversos fullets, postals i partitures. Hi van col·laborar, entre molts altres, A. Andrieux, Georges Bastien, Armand Beaure, Alice Bernard,Émile Caffin, A. Cauvin, R. Chaughi, A. Delannoy, Charles Desplanques, Charles Dhooghe, Henri Dhorr, Alcide Dumont, Georges Dufosse, Sébastien Faure, Jean Goldsky, Gustave Herve, Jobert, Piotr Kropotkin, Achille Legeret, Jules Lemaine, André i Maurice Lucas, Anna Mahe, Manacau, A. Merrheim, Joseph Ouin, Eugène Peronet, Charles Rimbault i Georges Thonar. Fou perseguit per les autoritats per diversos delictes (propaganda antimilitarista, injúries, provocació de mort, etc.) i arribà a tirar 4.500 exemplars.\n- «Solidaridad Obrera» de Montilla: El 19 de novembre de 1908 es crea a Montilla (Còrdova, Andalusia, Espanya), a imitació de Catalunya, «Solidaridad Obrera» de Montilla, que reuneix societats obreres anarcosindicalistes de Montilla, Espejo, La Rambla, Fernán Núñez i Montemayor. El mes anterior, la Conferència de Treballadors Agrícoles d'Alzira (País Valencià) havia decidit adherir-se a la«Solidaritat Obrera» catalana i, aquell mateix any, el Congrés de Societats Obreres d'Azuaga (Badajoz, Extremadura, Espanya) decideix sumar-se a «Solidaridad Obrera». En altres ciutats com La Corunya, Saragossa, Gijón, Granada, Cadis, Jaén i Còrdova, busquen la manera de fer que «Solidaridad Obrera» sigui una organització de caire estatal.«Solidaritat Obrera» va obtenint un gran prestigi entre la classe obrera que augmentarà amb la seva actitud durant la vaga general de l'anomenada «Setmana Tràgica» de Barcelona de juliol de 1909.\n- Homenatge a Durruti: El 19 de novembre de 2006 membres de diverses organitzacions anarquistes, anarcosindicalistes i anarcofeministes es reuneixen al cementiri de Montjuïc de Barcelona (Catalunya) per retre homenatge al destacat militant anarquista Buenaventura Durruti en el 70è aniversari de la seva mort, esdevinguda el 20 de novembre de 1936 a Madrid (Espanya). L'acte es va celebrar davant la tomba de Durruti, contigua a la del pedagog llibertari Francesc Ferrer i Guàrdia, executat arran dels fets de la«Setmana Tràgica» de 1909, i la de l'activista anarquista Francisco Ascaso Abadía, mort el 20 de juliol de 1936 durant el setge de la caserna de les Drassanes. Hi van intervenir Colette Durruti, filla de Buenaventura, Aurora Tejerina i Enric Casañes.\n- Liard-Courtois: El 19 de novembre de 1862 neix a Calais (Nord-Pas-de-Calais, França) el militant anarquista i neomaltusià Auguste Courtois, més conegut com Liard-Courtois. Fill d'obrers nascuts a Poitou, aprengué l'ofici de pintor decorador amb el qual recorregué tota França. Els seus companys li van posar de malnom L'Avocat, ja que per tot arreu reivindicava millores en les condicions de feina. També marxà a Algèria i a Espanya milità en societats secretes. Després de fer el servei militar en el Cos de Caçadors, començà a freqüentar els cercles llibertaris. En 1888 va fer el seu primer discurs públic al cementiri parisenc de Père-Lachaise en ocasió de l'aniversari de la Comuna de París i d'aleshores ençà militarà en el moviment anarquista. A partir de 1889 serà membre del«Comitè d'Auxili a les famílies dels detinguts polítics», el secretari del qual fou B. Morel. L'any següent, juntament amb Paul Reclus, Bernhart, Cabot, Duffour, Siguret i Tortelier, signà una crida per a la creació d'un diari anarquista que aparegué en La Révolte (31 d'agost de 1890). En 1891 participà en una gira propagandística arreu de França en favor de la vaga general i parlà sobretot a Angers i a Cholet. Arran d'una reunió tinguda a Nantes, fou condemnat en rebel·lia a dos anys de presó i a 3.000 francs de multa. El Primer de Maig de 1891, a Fourmies, l'exèrcit disparà contra la multitud, matant nou persones; Courtois hi marxà sota nom fals i intervingué en les reunions on es pronuncià contra els polítics. S'instal·là a la regió i hi fundà un grup llibertari, La Revanche Fourmisienne. Fugint de la detenció, es refugià a Bèlgica, d'on fou expulsat poc després. De bell nou a França, marxà a Anglaterra i després novament a Bèlgica. De tornada al seu país, residirà sis mesos a Lille, a casa d'un antic gerent de Le Père Peinard, i després a París i a Bordeus. El 18 de març de 1892, durant un gran míting de celebració de la Comuna de París a Bordeus, pronuncià un discurs pel qual fou perseguit, refugiant-se a Marsella, on muntà un petit negoci d'exportació sota el nom de «Liard et Cie». Poc després, fou detingut pel seu discurs de Bordeus. El ministeri fiscal de la Gironda el confongué amb Louis Liard, anarquista mort a Le Havre dos anys abans; Liard-Courtois no protestà perquè tenia moltes denúncies anteriors. Absolt i amb la nova identitat, s'instal·là a Bordeus, on farà de pintor. L'agost de 1893 participà en la vaga dels obrers de la construcció i el 22 d'aquell mes el Tribunal Correccional el condemnà a quatre mesos de presó per entrebancar la llibertat del treball. En aquest afer, la policia s'assabentà que el seu vertader nom era Auguste Courtois, però fou alliberat el 22 de desembre. El 27 de gener de 1894, però, fou novament detingut i inculpat d'usar nom fals i encausat per un delicte de falsificació de documents públiques; jutjat per l'Audiència de la Gironda el 16 de novembre, fou condemnat a cinc anys de treballs forçats a les colònies penitenciàries de la Guaiana Francesa i a 100 francs de multa. Alliberat el 27 de gener de 1899, se li fixà la residència a Caiena (Guaiana Francesa). Intentà evadir-se, però fou agafat; absolt, obtingué la remissió pels cinc anys de relegació que encara li quedaven i l'abril de 1900 arribà a La Havre. Durant els primers anys del segle participà activament amb la neomaltusiana Lliga de la Regeneració Humana de Paul Robin i en 1910 fou jutjat a Rouen amb Eugène Humbert per difondre cartells i pamflets a favor de la limitació de la natalitat. Abans de la Gran Guerra col·laborà en nombrosos periòdics llibertaris i neomaltusians, com ara Le Libertaire, Génération Consciente i Régénération. Durant la guerra mundial no fou partidari del «Manifest dels Setze», però no criticarà els que van lluitar en el conflicte bèl·lic. Liard-Courtois va morir el novembre de 1918 a Poitiers (Poitou-Charentes, França).És autor de dos llibres de memòries Souvenirs du bagne. Par un ex-forçat (1903) i Aprés le bagne! (1905), reeditats en 2005 i 2006, respectivament.\n- Henri Baud: El 19 de novembre de 1878 neix a Corsier (actual Corsier-sur-Vevey, Vaud, Suïssa) l'anarquista i sindicalista revolucionari Henri Baud. Sos pares es deien Edouard Baud, jardiner, i Élise Frédérique Conne. Després d'aprendre l'ofici de tipògraf, en 1897 s'afilià al Sindicat de Tipògrafs de Lausana (Vaud, Suïssa), esdevenint en 1902 el seu president. Entre 1903 i 1908 fou president de la Unió Obrera de Lausana i reivindicà la separació dels sindicats del Partit socialista. El febrer de 1905, en un qüestionari de l'Agència Telegràfica Suïssa que li demanava quines eren les seves obres principals, respongué:«Exclusió de la política en la Unió Obrera de Lausana». En 1901, però, va ser candidat socialista al Consell Comunal i en 1905 a les eleccions cantonals per al Gran Consell, sense que fos elegit. Esdevingué sindicalista revolucionari i fou un dels fundadors, amb Luigi Bertoni, de la Fédération Unions Ouvrières de la Suisse Romande (FUOSR, Federació de les Unions Obreres de la Suïssa de parla francesa). L'octubre de 1905 presidí el congrés de Neuchâtel de la FUOSR i fou nomenat secretari de redacció del periòdic La Voix du Peuple, que s'edità a partir del gener de 1906 i l'editor responsable del qual fou son germà Louis. L'octubre de 1906 fundà amb dos germans i alguns col·legues (Louis Noverraz, Samuel Casteu, etc.) la «Impremta Comunista», on s'imprimí La Voix du Peuple, L'Exploitée,Gutenberg i altres publicacions sindicalistes revolucionàries. En 1908 albergà, amb la documentació de son germà Louis, Pierre Monatte quan aquest es refugià a Suïssa fugint de la persecució que s'havia desencadenat sobre la seva persona a França. El març d'aquell any, amb Gustave Noverraz i Adhémar Schwitzquébel, s'entrevistaren a Zuric (Zuric, Suïssa) amb Fritz Brupbacher amb la finalitat de publicar el periòdic Der Synidalist, que havia d'aparèixer el Primer de Maig; aquest projecte de publicació comuna entre els sindicats de la Suïssa francesa i els alemanys no reeixí. Com a responsable de La Voix du Peuple, va ser processat en diferents ocasions, com ara el 22 de novembre de 1910 quan el Tribunal de Lausana el condemnà a 400 francs de multa per ultratges al president de la República francesa –abans ja havia estat condemnat a 150 francs per difamació i a 10 dies de reclusió per amenaces. L'agost de 1911, a resultes del conflicte desencadenat arran de l'acomiadament del mestre Duvaud de l'Escola Ferrer de Lausana, dimití amb els seus companys (son germà Louis, Philippe Barroud i Paul Villard) de les seves obligacions en la «Impremta Comunista» i La Voix du Peuple passà a Ginebra (Ginebra, Suïssa). També dimití de la Unió Obrera de Lausana i de la FUOSR, i a partir d'aquell moment s'allunyà del moviment llibertari, no sense entaular polèmiques amb els antics companys, i s'acostà al sindicalisme reformista. El novembre de 1912 va ser nomenat president de la Comissió Central Federativa de la Tarifa Tipogràfica. En 1930 fundà el setmanari Journal de Pully. També col·laborà amb una crònica de política internacional en la revista La Révolution Prolétarienne, fundada per Pierre Monatte, i fou assidu lector de La Vie Ouvrière. Estava casat amb Berthe Méry Rithner. Henri Baud va morir el 4 d'abril de 1967 a Pully (Vaud, Suïssa).\n- Carlo Doglio: El 19 de novembre de 1914 neix a Cesena (Emília-Romanya, Itàlia) l'arquitecte, urbanista, editor, jurista, professor universitari i militant anarquista i pacifista Carlo Doglio. En 1932, després d'acabar els estudis secundaris, s'instal·là a Bolonya per realitzar els estudis universitaris en plena època feixista i en 1936 es llicencià en Dret Civil. En aquesta època d'estudiant conegué l'esportista professional Diana Cenni, la qual esdevindrà sa companya i amb qui tindrà en 1949 son fill Daniele. Durant els anys trenta es dedicà al cinema i a escriure, mentre feia de funcionari en el Comissariat Aeronàutic a diverses ciutats (Bari, Friuli i Forlì). En 1942, per les seves activitats clandestines en la Resistència, va ser detingut i tancat a la presó bolonyesa de San Giovanni in Monte, d'on sortirà a la caiguda del feixisme. Un cop lliure, es traslladà a Cesena, on fou novament detingut i, obligat a abandonar la regió, s'instal·là a Milà. A la capital llombarda continuà amb les seves activitats clandestines i promogué el periòdic La Verità,òrgan del Partito Italiano del Lavoro (PIL, Partit Italià del Treball). En aquests anys travà una estreta amistat amb el filòsof pacifista Aldo Capitini. En la postguerra s'adherí a la Federació Anarquista Italiana (FAI) i entaulà una estreta amistat amb el destacat militant Alfonso Failla i amb altres anarquistes (Pier Carlo Masini, Giovanna Berneri, Cesare Zaccaria, etc.). A partir de 1946 esdevingué redactor del periòdic Gioventù Anarchica i començà a col·laborar en Il Libertario i en la revista teòrica anarquista Volontà. En 1948 edità el llibre de Mikhail Bakunin Libertà e rivoluzione. Gràcies a Giancarlo De Carlo, establí contacte amb la comunitat d'arquitectes milanesos i, des del grup racionalista, s'ocupà de la crítica de l'arquitectura i de l'urbanisme. Fins al 1949 fou director editorial de Mondadori, any en el qual va ser contractat per Adriano Olivetti per a dirigir el Giornale di Fabbrica, en la redacció del qual participaven tant els obrers com dirigents de la patronal. En 1952 guanyà el premi Inu-Della Rocca pel seu estudi La città giardino. Entre 1951 i 1955 treballà en el pla urbanístic regulador d'Ivrea i en el pla territorial de Canavase i durant aquests anys, formà part d'una comissió (Quaroni, Renacco i Fiocchi) encarregada de realitzar viatges a Europa per conèixer les planificacions i reformes institucionals més rellevants del vell continent. En 1955, amb el suport d'Olivetti i enviat per la revista Comunità, s'establí a Londres on romangué fins al 1960, treballant per a la BBC i dirigint, amb Lelio Basso, la International Society for Socialist Studies (ISSS). A la capital anglesa va fer amistat amb l'activista i ecologista John Papworth, director de la revista Resistence, i amb l'economista Ernst Friedrich Schumacher, a més del polític Jayaprakash Narayan i de l'urbanista anarquista Colin Ward, animador del setmanal llibertari Freedom. En 1961 tornà a Itàlia i s'instal·là a Partinico (Sicília), per treballar amb el pedagog pacifista Danilo Dolci. En 1964 es dedicà a la docència lliure sobre en la disciplina d'ordenació territorial. Després s'establí a Nàpols i en 1969 va ser cridat per Giuseppe Samonà per fer de professor agregat a l'Institut Universitari d'Arquitectura de Venècia en la secció d'Urbanisme. En 1972 esdevingué professor de Ciències Polítiques al Departament de Sociologia de Bolonya, dirigit per Achille Ardigò. Durant tota sa vida es dedicà a popularitzar el pensament de nombrosos intel·lectuals, com ara el cooperativista Robert Owen, el filòsof anarcoindividualista Max Stirner, l'anarquista Piotr Kropotkin, l'urbanista Patrick Geddes i el sociòleg Lewis Mumford. Podem trobar escrits seus en nombroses publicacions llibertàries i universitàries, com ara Comunità,Dibattito Urbanistico, Metron, Mondo Econonomico, Il Mulino,Volontà, etc. En 1992 Chiara Mazzoleni publicà l'antologia Carlo Doglio. Selezione di scritti (1950-1984). Entre les seves obres podem destacar Programmazione e infrastture. Quadro territoriale dello sviluppo in Sicilia (1964), Dal paesaggio al territorio. Esercizi di pianificazione territoriale (1968), Anarchismo '70. Materiali per un dibattito (1970, amb altres), L'equivoco della città giardino (1974), Dopo Vittorini. Appunti per una rivista rivoluzionaria (1976), La radici malate dell'urbanistica italiana (1976), No pensare (tanto) per progettare... ma vivere (1978, edició), La pianificazione organica come piano della vita? (1979, amb Paola Venturi), Antifascisti romagnoli in esilio (1983, amb altres), Braccio di bosco e l'organigramma (1984), La città giardino (1985), Per prova ed errore (1995), entre d'altres. Fins al seu últim dia participà activament en activitats polítiques i culturals de la que ell anomenava la«Bolonya popular». Carlo Doglio va morir el 25 d'abril de 1995 a Bolonya (Emília-Romanya, Itàlia).\n- Joe Hill: El 19 de novembre de 1915 es afusellat a Salt Lake City (Utah, EUA) el músic, poeta, cantautor i militant anarcosindicalista Joël Emmanuel Hägglund, més conegut com Joe Hill. Havia nascut el 7 d'octubre de 1879 a Gävle (Gästrikland, Suècia). Fill d'una família humil de religió protestant luterana i aficionada a la música, fou un dels cinc supervivents d'un total de nou germans. Aprengué a tocar l'òrgan, el piano, l'acordió, el banjo, la guitarra i el violí. Son pare, Olof, treballador ferroviari, va morir en un accident laboral quan Joel tenia vuit anys, motiu pel qual es va veure obligat a deixar l'escola i començar a treballar, primer en una fàbrica de cordes i després com a bomber en una grua a vapor. Als dotze anys es traslladà a Estocolm per tractar-se una tuberculosi que li afectava la pell i les articulacions i de bell nou ha de posar-se treballar per poder pagar un tractament a base de radiacions que, finalment, no funcionà i per la qual cosa acaba sotmetent-se a unes operacions que li deixen cicatrius a coll i nas. Uns mesos després va morir sa mare, Margareta Katarina, fruit d'una llarga malaltia a l'esquena. En 1902, decebut amb el seu nivell de vida, decideix emigrar als Estats Units d'Amèrica juntament amb son germà Paul buscant noves oportunitats. Arribà a l'illa d'Ellis l'octubre d'aquell any i després restà a Nova York, on va viure i treballar durant uns mesos; però finalment agafà carretera sota el nom de Joseph Hillström, que amb el temps esdevingué Joe Hill. Quan abandonà Nova York viatjà constantment, establint-se i treballant en diferents oficis (mariner, miner, fuster, estibador, portuari, etc.) en curts períodes de temps a diferents indrets de la geografia nord-americana, com ara Cleveland o San Francisco, coincidint la seva estància en aquesta darrera amb el gran terratrèmol del 1906, sobre el qual escrigué un article pel diari local de Gävle. Aquest model de vida, conegut als EUA i altres països anglosaxons amb el nom de hobo, li fou característic al llarg de tota sa vida i generà moltes llegendes al voltant de la seva persona a partir del moment que esdevingué una figura cèlebre del moviment obrer, motiu pel qual es fa difícil fer un registre veraç dels indrets on va viure i dels fets històrics als que va assistir. Arran de la seva pròpia experiència i del contacte amb altres treballadors itinerants i amb els campaments de desocupats va adquirint una consciència política. En 1910, quan es trobava treballant al port de San Pedro (Califòrnia), va fer contacte per primera vegada amb els wobblies, militants de laIndustrial Workers of the World (IWW, Treballadors Industrials del Món), i participà activament en la vaga dels treballadors del moll. A partir d'aleshores, la seva vida girarà al voltant d'aquesta organització anarcosindicalista, publicant articles en els periòdics de la IWW (Industrial Worker i Solidarity), on relata la violència de la que són objecte els treballadors o de com la policia maltracta els hobos. En 1911, a Tijuana (Mèxic), participà en la insurrecció llibertària de la Baixa Califòrnia, que atià la Revolució mexicana contra la dictadura de Porfirio Díaz. En 1912 fou apallissat per pistolers de la patronal després de ser detingut després de fer un míting a San Diego. També participà en les Free Speech Battles, mítings improvisats a places i carrers, que a mesura que proliferaren van ser vetats. Per tal d'evitar la prohibició, començà a escriure cançons propagandístiques i de denúncia que poguessin ser cantades a la tribuna, alhora que col·laborà amb la«Coalició per la Llibertat d'Expressió» (Free Speech) amb wobblies, socialistes, sufragistes i membres de l'American Federation of Labor (AFL). El seu particular estil consistia a canviar les lletres de melodies populars i d'himnes religiosos, de manera que quan fossin cantades els vianants les reconeguessin i ràpidament les poguessin seguir. Moltes d'aquestes melodies pertanyien a cançons del Salvation Army (Exèrcit de Salvació), una organització caritativa cristiana el discurs de la qual era ridiculitzat sovint pels wobblies. En una de les seves primeres cançons, The preacher and the slave (1911), ironitzà sobre la promesa cristiana d'una vida reconfortant després de la mort i reanomena aquesta organització Starvation Army (Exèrcit de Fam). A les seves lletres es tracten temes com ara l'abús que pateixen els treballadors immigrants a mans dels sharks --taurons, agents de treball que cobren un percentatge per la seva mediació-- (Coffee an’, 1912), la força que podrien tenir els treballadors si s'unissin en «un gran sindicat» (Workers of the world, 1914) o experiències concretes de conflictes laborals als quals participava o donava suport. Casey Jones, the union scab (1912) fou escrita durant la vaga general de ferroviaris d'aquell any i The white slave fou un homenatge a les protagonistes de la gran vaga de la indústria tèxtil de Lawrence del 1912, d'on sortí la després cèlebre consigna We want bread, and roses too (Volem pa i també roses). Aquestes i d'altres cançons foren recollides en Little Red Songbook, un cançoner que la IWW editava regularment com a propaganda. La fama que Joe Hill guanyà entre els treballadors amb les seves cançons fou enorme i esdevingué una icona per a la organització. Tingué força amistat amb alguns dels seus líders més carismàtics, com Bill Big Haywood o Elizabeth Gurley Flynn. En 1913 s'instal·là a l'Estat d'Utah i comença a treballar a les mines de Silver King de Park City, ciutat propera a la capital, feina que es va veure obligat a abandonar a causa d'una pneumònia. Poc després s'establí en una habitació d'una família coneguda, els Eselius, a Salt Lake City, ciutat originàriament fundada per mormons i amb una potent industria minera i siderúrgica, la qual es concentrava principalment a mans d'empresaris també de religió mormona. Mesos abans de l'arribada de Hill s'havien produït violents conflictes laborals a les mines de l'Utah Cooper Company, principal trust miner de la zona, per reclamar millors condicions i la supressió de la mediació d'agents en la contractació. El matí de l’11 de gener de 1914 va ser detingut i empresonat pel presumpte doble assassinat de John i Arling Morrison, un botiguer local i son fill, en un atracament a mà armada la nit anterior. Segons el testimoni del fill menor, Marlin Morrison, que es trobava al magatzem de la botiga, un dels dos atracadors havia rebut un impacte de bala a l'espatlla quan Arling es va intentar defensar. Aquella mateixa nit Hill es va presentar a casa del doctor Frank McHugh, amic de la família Eselius, per guarir una ferida de bala a l'espatlla sobre la que no va voler donar explicacions, excepte que fou per una trifulga per una dona. El matí de l’11 de gener McHugh va informar a la policia i Hill va ser detingut. La policia en un primer moment no va creure que el seu veritable nom fos Joseph Hillstrom, sinó que li atribuïren la identitat de Frank Wilson, un exconvicte que havia amenaçat de matar John Morrison, que abans de ser botiguer havia treballat com a oficial de policia. A partir del moment que en fou confirmada la identitat, el cas prengué una gran rellevància política. S'abandonaren totes les altres línies d'investigació i la fiscalia es concentra a demostrar la seva culpabilitat. Aquest sempre negà la implicació en els fets, però rebutjà defensar-se, al·legant que és l'acusació qui n'ha de demostrar la culpabilitat, i acomiadà tots els advocats d'ofici que li van ser proporcionats. Després d'un judici bastant ràpid, en el qual es prengueren per principals proves la coincidència dels esdeveniments i el testimoni del fill menor, Merlin, que diu reconèixer-lo, és condemnat a la pena de mort. Es creà aleshores una campanya per la commutació de la pena i es generà una confrontació entre diferents estaments polítics. El govern de Utah, presidit pel republicà William Spry, n'exigí l'execució; el govern Federal, amb el demòcrata Woodrow Wilson com a president, n'exigí l'ajornament fins que les proves fossin concloents i presentà una apel·lació que va ser denegada; l'ambaixada sueca demanà un judici just i pressionà ambdós governs. També organitzacions polítiques i socials de diverses tendències, com l'AFL, el Partit socialista, petits sindicats o el bisbat de Utah, demanaren la commutació de la pena i un judici amb proves fermes. Personalitats com Hellen Keller i Virginia Snow, professora a la Universitat de Utah i filla d'un líder de l’església mormona, també intervingueren a favor de la commutació. Durant tot el procés, que es prolongà diversos mesos, Hill es mantingué en la postura de no defensar-se, tot i que sempre negà la seva culpabilitat. Finalment, Joe Hill fou afusellat el 19 de novembre de 1915 al pati de la presó estatal de Salt Lake City (Utah, EUA) amb la presència vetada als membres de la IWW. La seva última paraula fou dirigida a l'escamot d'afusellament: «Fire!» (Foc!). El seu cos fou traslladat a Chicago, on participaren 30.000 companys vinguts de diferents països en el seu funeral al West Side Auditorium el 25 de novembre. Fou incinerat, seguint la seva voluntat, al cementiri de Graceland de Chicago i es van fer parlament en diferents idiomes (anglès, suec, rus, hongarès, polonès, castellà, italià, alemany, jiddisch i lituà). Les seves cendres es repartiren en 600 sobres que van ser enviats als diferents sindicats afiliats a la IWW per tal que fossin escampades a diversos indrets l'1 de maig de 1916. Joe Hill és considerat un dels precursors del folk polític als Estats Units i la seva curta obra ha estat font d'inspiració per músics posteriors, com ara Woody Guthrie, Phil Ochs, Bob Dylan, Joan Baez o Pete Seeger. Mai no enregistrà cap disc, pero els 53 temes que va compondre encara se segueixen cantant en piquets de vaga, en reunions sindicals, en mítings i en manifestacions. En 1965, coincidint en el cinquantenari de la seva mort, Philip S. Foner edità el llibre The case of Joe Hill, sobre el judici i els fets relacionats amb el seu procés, concloent que aquest fou clarament un muntatge policiacojudicial. En 1970 el cineasta suec Bo Widerberg estrenà The ballad of Joe Hill, pel·lícula sobre la seva figura. El Partit Comunista dels EUA en més d'una ocasió ha citat que Joe Hill en fou membre, fet absolutament fals, ja que sempre va formar part de la branca anarcosindicalista de la Industrial Workers of the World (IWW); a més a més, el Communist Party of the United States of America (CPUSA) fou fundat en 1919, quatre anys després de la mort de Joe Hill.\n- Antoni Blanco Blanch: El 19 de novembre --algunes fonts citen l'11 de setembre-- de 1941 mor al camp de concentració de Gusen (Alta Àustria, Àustria) l'anarquista i anarcosindicalista Antoni Blanco Blanch --a vegades citat Blanc. Havia nascut el 16 de febrer de 1902 a Sanui (Llitera, Franja de Ponent). De ben jovenet emigrà a Badalona (Barcelonès, Catalunya) on treballà com a xocolater. Fou un dels que empenyeren una xocolateria cooperativa a Hostafrancs. A partir de 1920 participà activament en la Confederació Nacional del Treball (CNT) i en cercles anarquistes de Badalona. Membre dels grups d'acció confederals, el 29 de març de 1921 fou acusat de participar amb altres companys (Dionisio Argilés Alpuente, Francisco Cascales Vicente, Esteban Soler Coll, etc.) en l'assalt del local de l'Associació de la Unió de Sindicats Lliures al carrer Prim de Badalona, en el qual resultà mort Salvador Aguilar Blanco i ferit Francesc Vilà Olivar, ambdós membres del Sindicat Lliure; per aquesta acció va ser jutjat amb altres companys i absolt el 14 de desembre de 1922. El 30 de setembre de 1926 va ser detingut amb son germà Bartomeu, també militant anarquista, acusat d'haver participat en el robatori a mà armada del cobrador de la Casa Torres que resultà ferit. Entre 1926 i 1927, amb Felip Barjau i Pere Cané, fou membre del Comitè d'Acció Nacional Revolucionari de la CNT, amb seu a Badalona, el qual mantingué contactes conspiradors amb el capità Fermín Galán per acabar amb la dictadura de Primo de Rivera. Després de l'aixecament revolucionari de desembre de 1930 a Jaca, aconseguí escalar amb Cané les muralles de la fortalesa de Montjuïc per entrevistar-se amb Galán abans de ser afusellat. En març de 1933 representà el Sindicat de la Fusta de Badalona en el Ple Regional. Durant els anys bèl·lics comptà amb l'amistat i confiança de Joan Peiró que l'incorporà al Ministeri d'Indústria quan ell en fou el titular, durant el govern de Francisco Largo Caballero. A més, ocupà diversos càrrecs que el sindicat confederal li encomanà. Després fou director de la fàbrica de productes químics «Casa Cros Col·lectivitzada», de Badalona, des de mitjans 1937 fins a l'acabament de la guerra. Amb el triomf feixista creuà els Pirineus i va ser reclòs en diversos camps. Més tard fou enquadrat en una Companyia de Treballadores Estrangers (CTE) que fou enviada a fortificar la«Línia Maginot». El maig de 1940, quan realitzava aquesta tasca, va ser detingut per les tropes alemanyes i internat d'antuvi a l'«Stalag IB» a Hohenstein (Saxònia, Alemanya), depenent del camp de concentració de Flossenbürg. El 9 d'agost de 1940 va ser deportat, sota la matrícula 3.638, amb 168 companys al camp de concentració de Mauthausen. El 24 de gener de 1941 va ser transferit, amb la matrícula 11.652, al camp de Gusen, on morí mesos després.\n- Hutchins Hapgood: El 19 de novembre de 1944 mor a Provincetown (Massachusetts, EUA) el periodista, escriptor i pensador anarcoindividualista Hutchins Hapgood. Havia nascut el 21 de maig de 1869 a Chicago (Illinois, EUA). Va créixer a Alton (Illinois), a la vorera del riu Mississipí, on realitzà els estudis primaris a diverses escoles públiques. Ben igual que son pare i sos dos germans, estudià a la Universitat de Harvard, on es llicencià en Filosofia i Lletres (1892) i, després d'ampliar estudis (sociologia i filosofia) a les universitats de Berlín i Friburg, doctorà (1897). Es va veure fortament influenciat pels filòsofs Max Stirner i Friedrich Nietzsche. Entre 1895 i 1896 realitzà un viatge al Japó amb la col·leccionista de pintura i mecenes artística Leo Stein, germana de Gertrude. Durant un temps ensenyà redacció anglesa a les universitat de Harvard i de Chicago. Després de realitzar diversos feines, esdevingué periodista com son germà major Norman, especialitzant-se en el periodisme muckraker (remenar la merda), com eren coneguts els articulistes que es dedicaven a denunciar públicament la corrupció política, l'explotació laboral i els abusos, les immoralitats i els draps bruts de personatges i d'institucions de l'època. La seva primera feina com a periodista fou en The New-York Commercial Advertiser, de la mà de Lincoln Steffens. El 22 de juny de 1899 es casà amb la periodista i escriptora Neith Boyce (1872-1951), secretària aleshores d'Steffens. En 1904 entrà com a crític teatral de The Chicago Evening Post. De bell nou a Nova York, va fer d'editorialista per als periòdics The Evening Post, The Press i The Globe. La feina de periodista la compaginà amb la publicació de llibres, com ara Paul Jones (1901), The spirit of the ghetto (1902), The autobiography of a thief (1903), The spirit of labor (1907), An anarchist woman (1909) i Types from city streets (1910). En 1912 prologà el llibre d'Alexander Berkman Prison memoirs of an anarchist, publicat per l'editorial Mother Earth, d'Emma Goldman, de qui era íntim amic. En 1916 va escriure, amb Neith, l'obra en un acte Enemies, que explora les relacions de parella des d'un punt de vista feminista. En 1919 publicà anònimament Story of a lover, on descrivia les seves relacions«obertes» amb sa companya, obra que fou prohibida inicialment per pornogràfica i que el catalogà com a un dels grans defensors de l'«amor lliure». En 1933 sortí la seva autobiografia, A victorian in the modern world, considerada una de les seves grans obres. Fou un gran amic de l'escriptora i patrocinadora artística Mabel Dogge Luhan i freqüentà assíduament el seu saló-tertúlia de la 5a Avinguda. Altres amics seus van ser Bernard i Mary Berenson, Jacob Epstein, Max Eastman, Anton Johanson, Walter Lippmann, Robert Morss Lovett, Gertrude i Leo Stein, Alfred Stieglitz, Maurice Sterne, i Mark Sullivan, entre d'altres. Fou, amb sa dona i altres, un dels fundadors del grup d'escriptors i artistes coneguts com els «Provincetown Players», que estrenarà l'obra Enemies. La seva carrera de periodista declinà a partir de 1918, amb la mort de Boyce, son fill major, i del final de l'era muckraker. Els últims anys de sa vida els passà amb Neith a Ney West (Florida), a la seva casa de Provincetown (Massachusetts) i en una granja a Richmond (New Hampshire). Hutchins Hapgood va morir el 19 de novembre de 1944 a Provincetown (Massachusetts, EUA) i fou enterrat al panteó familiar de l'East Cemetery de Petersham (Massachusetts). Pòstumament, en 1953, fou publicat el llibre, fet amb sa companya Neith, The story of an american family. Letters and commentary on the Hapgood family (1648-1917), on es relaciona la família Hapgood amb la història dels Estats Units.\n- Paul Gille: El 19 de novembre de 1950 mor Brussel·les (Bèlgica) el filòsof anarquista Paul Gille. Havia nascut en 1865 a Anderlecht (Brussel·les, Bèlgica) en una família burgesa. Quan era estudiant entrà en contacte amb el moviment anarquista i va ser un dels fundadors de la Unió de Grups Anarquistes de Brussel·les i del periòdic La Liberté. Organe communiste-anarchiste, que aparegué en 1886. En aquests anys va fer amistat ambÉlisée Reclus, aleshores refugiat a Brussel·les. El 2 de desembre de 1888, amb altres companys, cridà frases antimonàrquiques al pas del seguici de la reina i, de tots els que van cridar, va ser l'únic que la policia pogué identificar. Jutjat, el 22 de gener de 1889 va ser condemnat per l'Audiència de Brabant a sis mesos de presó per «ofensa a la família reial» --posteriorment el seu al·legat («Défense de l'anarchiste Gille devant la Cour d'Assises du Brabant») va ser publicat en el número 7 del periòdic L'Étoile Socialiste del 14 de febrer de 1897. A començaments de 1895 publicà una carta en el número 5 del periòdic anarcocomunista Le Plébéien que va ser durament criticada per l'anarquista Paul Régnier, gendre d'Élisée Reclus, a causa de la seva actitud vers els nadius d'Algèria. En 1909 formà part del Comitè de Defensa de les Víctimes de la Repressió Espanyola i signà manifests contra el procés de Francesc Ferrer i Guàrdia. El 24 de novembre de 1915 impartí una conferència a la Casa del Poble de Brussel·les organitzada pel Comitè d'Educació Obrera. Professor de la Universitat Nova de Brussel·les, col·laborà en nombrosos periòdics llibertaris, com ara Le Combat, L'Émancipateur,Le Libertaire,Plus Loin, La Révolution, La Société Nouvelle, Les Temps Nouveaux, etc. També va redactar diversos articles per a l'Encyclopédie anarchiste, de Sébastien Faure, i textos per a la col·lecció La Brochure Mensuelle i per a les Publicacions de La Révolte i des Temps Nouveaux. Fou director de la Secció de Ciències Filosòfiques de l'Institut Estudis Superiors de Brussel·les. En la seva filosofia, fortament influenciada per Boutroux i Guyau, defensa una «an-arquia racional» basada en un «personalisme» a ultrança, contra tot materialisme i utilitarisme pragmatista. Entre les seves obres podem destacar Anarchie ou an-archie? (sd i 1931), Histoire des idées morales (sd, que en 1909 Anselmo Lorenzo traduí al castellà com Historia de las ideas morales), Le magistère de la raison (sd), La pensée chinoise et son rôle dans la grande synthèse humaine. Étude de pensée sociale (sd), Vers une vie nouvelle, plus fraternelle et plus humaine (sd), Hommageà Ferrer. Répertoire des principales colomnies (1910, amb altres), Le problème de la liberté. Aperçu synthétique d’une philosophie libertaire (1920 i 1930), Le sophisme anti-idéaliste de Marx (1920),Pierre Kropotkine, l'ami, l'home, l'anarchiste (1921, amb altres), L'intégration humaine (1922 i 1934), Esquise d'una philosophie de la dignité humaine (1924 i 1930), En Bulgarie (1925, amb altres), Le simplisme individualiste et la conception organiciste du monde (1927) L'erreur individualiste (1928), Panaït Istrati (1930, amb altres), La grande métamorphose. Étude d'anthropologia et de morale (1939, 1947 i 1949) i Visages de l'an-archie (1963, amb altres), entre d'altres. Atacat de paràlisis al final de sa vida, Paul Gille va morir el 19 de novembre de 1950 a Brussel·les (Bèlgica).\n- Lorenzo Ruipérez Sánchez: El 19 de novembre de 1980 mor a Villeurbanne (Arpitània) l'anarquista i anarcosindicalista Lorenzo Ruipérez Sánchez. Havia nascut el 3 de maig de 1904 a Fuente Álamo (Múrcia, Espanya). Fill d'obrers temporers, començà a treballar quan tenia 11 anys. En 1917 abandonà el seu poble natal i emigrà a França, on es reuní amb son pare que havia estat contractat per fer feina com a manobre a les fàbriques metal·lúrgiques Grammont de Pont-de-Chéruy (Arpitània). En aquestes factories, on treballaven nombrosos espanyols, entrà en contacte amb el moviment anarquista, incorporant-se a més en «La Libre Pensée». Després s'instal·là a Villeurbanne, on el maig de 1925 s'afilià al Nucli de la Confederació Nacional del Treball (CNT) i en diversos grups anarquistes de militants espanyols --n'hi havia sis grups anarquistes espanyols a la regió de Lió aleshores--, comptant amb el padrinatge de Francisco Ascaso en aquell moment radicat a la capital arpitana. Més tard participà en el grup artístic anarquista«Tierra y Libertad», creat en 1927, i el qual animava els mítings i les excursions dels grups anarquistes citats. A partir de 1928 entrà a treballar a la fàbrica Fil-Dynamo, de la qual va ser acomiadat per les seves activitats sindicals. Després es passà al sector tèxtil i treballà com a obrer tintorer a la fàbrica tèxtil Bertrand, on acabà jugant un paper important durant la seva ocupació obrera l'estiu de 1936. Durant la guerra civil espanyola destacà en els Comitès d'Ajuda a la Revolució Espanyola i en la colònia infantil creada la primavera de 1937 per la CNT i la Unió General de Treballadors (UGT), amb el suport de la Confederació General del Treball (CGT) de França, al Château des Halles, a prop de Lió, i on va ser acollits i escolaritzats una cinquantena d'infants. El 2 de desembre de 1942 va ser detingut per les autoritats alemanyes d'ocupació i tancat al camp de Vernet i després enviat a Bordeus enquadrat en el servei de treball obligatori fins a l'agost de 1944. Amb l'Alliberament retornà a Villeurbanne, on continuà militant en la CNT de l'Exili. En 1962 va fer una conferència a Lió. Lorenzo Ruipérez Sánchez va morir el 19 de novembre de 1980 a Villeurbanne (Arpitània), quan ocupava el càrrec de secretari de la Comissió de Relacions del Nucli Confederal de Roine-Alps.


Servei Tècnic LA PLANA Servei Tècnic "La Plana" és una empresa de...\nServei Tècnic EL REMEI, SCP Ens trobaràs a Vic (Osona), al carrer Avilés, 35....\nSAT Osona A SATOSONA som una empresa de Vic que reparem...\nSAT Juvanteny S. A. T. Juvanteny som servei oficial dels fabricants,...\nENTEC A entec, SAT Vic fem reparacions de maquinària...\nELECTRONICA R3 A Electrònica R3 instal·lem i reparem antenens de...\nElectrosat Joan Mayans Electrosat-Joan Mayans som una empresa de Vic, a la comarca...


ID no. of MS BITECA manid 2163\nCollection: Call number 1001 | Antic L. 135; VI 3\nTitle of volume […] B Llull de […]io ( al llom a ploma)\nOpera varia catalaunica ( al catàleg)\nLeaf Analysis ff.: IV + 1-51 + 52-70 + [71-92]\nCollation A4 B-C8 D6 E-G8 H3/4 I8 J-K8 L10; reclams a cada foli\nSize pàgina 166 × 115 mm (f. 2)\nHand cursiva itàlica\nWatermark cercle amb croissant insert amb una creu rematada amb flors (al f. 87)\nState l'escriptura no segueix cap mena de pautat\nCondition alguns forats de corc afecten el marge interior superior. Folis de guarda inicials i 22 finals en blanc. Volum format per dues unitats codicològiques (la primera conté els quaderns A-G, la segona H-L); la foliació, de l'època en xifres romanes a ploma, és independent per a cadascuna de les unitats; en la primera, trobem signatures de quadern alfanumèriques, en la segona desapareixen\nBinding despresa, pergamí flexible, amb el llom deteriorat, de tal manera que no es possible ja llegir l’antic títol\nPrevious owners (oldest first) Hug Berard, clergue secular (ex-libris f. 1: “Est hugoni berardi pro”)\nCiutat de Mallorca: Convent dels franciscans VI.3 (ex-libris a la tapa i al f. 1: “Es de la Llibreria del Convent de Sant Francesc de Palma”)\nAssociated MSS, editions, and specific copies of editions manid 1691 MS: Kraków: Biblioteka Jagiellońska, Ms. Hisp. Qu. 63. 1451 - 1525. Desconegut, Senys espirituals i virtuts teologals, escrit 1401 - 1500.\nCatalogat a: García Pastor et al. (1989), Inventario de manuscritos de la Biblioteca Pública del Estado en Mallorca 136 , n. 1001\nTractat a: García Pastor et al. (1963), “Manuscritos lulianos modernos de la Biblioteca Pública de Palma”, Analecta Sacra Tarraconensia 319-20\nCatalogat a: Alòs-Moner (1935), “Inventari dels manuscrits lul·lians de Mallorca, segons notes de Jeroni Rosselló”, Estudis Franciscans 81 , n. LXVII\nTractat a: Massó Torrents (1932), Repertori de l'antiga literatura catalana, I. La Poesia 30 , n. d24\nTractat a: Massó Torrents (1913-14), “Bibliografía dels antics poetes catalans”, Anuari de l'Institut d'Estudis Catalans 223-4\nNote als marges es veuen senyals de lectors com manícules. Sobre la coberta s'ha escrit en una lletra a penes intel·ligible, perquè s'ha esborrat la tinta: “R. Llull Bene[…] [?]”, “Es de la Libreria del Convento de S. Francisco de Asis de Palma”. Actualment el manuscrit té una foliació continuada a llapis, que numera els folis de la segona part a continuació dels de la primera\nInternet http://bvpb.mcu.es/es/catalogo_imagenes/grupo.cmd?path=11000973 reproducció digital\nSpecific witness ID no. 1 BITECA cnum 2151\nLocation in volume ff. 1-46v\nIncipits & explicits in MS rubr.: [ 1] Liber celeberrimj, ac doctissimj virj martyris Beati Raymundy Lulli eiusde vulgari sermone scriptus\nSpecific witness ID no. 2 BITECA cnum 2152\nLocation in volume ff. 47-51v\nIncipits & explicits in MS rubr.: [ 47] Aquests versos deual escrits qui son per nombre docents feu lo Venerable mestre Ramon Lull à pavia à raquesta del Rey de Mallorques, qui volia saber, Deu com romania escusat de la perdicio dels homens quis seguex per lo manament que deu feu a Adam, sabent deu que Adam passaria lo manament, per lo qual tant home seria damnat: è encara vol saber perque Deu … no conforma los homens en gracia, per tal que no poguessen peccar, et per consaguent aguessen gloria; les quals demandes li foren declarades segons deual se conte\nReferences (most recent first) Moll (1932), “L'opuscle de Ramon Llull sobre el Pecat d'Adam. Assaig d'edició crítica”, Anuari de l'Oficina Romànica de Lingüística i Literatura , n. Ms. P\nSpecific witness ID no. 3 BITECA cnum 2153\nLocation in volume ff. 1-18v (segona part)\nff. 53-69v (fol. moderna)\nIncipits & explicits in MS rubr.: [ 53] Aquest Libre qui apres se seguex feu Mestre RAMON LVLL, lo qual se apella, libre de consolacio de armita, en lo qual ha los capitols seguents\nSpecific witness ID no. 4 BITECA cnum 12671\nLocation in volume f. 19r-v (fol. ant.)\nIncipits & explicits in MS rubr.: [ 19] Consectari de quatra | virtuts so es Justicia, trem | pansa, \_prudencia/ e fortalesa


Festival de Gènere Negre dels Pirineus amb molta participació i activitats - MonComunicació Agencia\nFestival de Gènere Negre dels Pirineus amb molta participació i activitats\nEls premis de Novel.la Negra del Festival s’han lliurat a Viella\nJuan Madrid, va obtenir el premi a: “Tota una trajectoria en Novel·la Negra 2018” a la ceremònia de lliurament de premis que va tenir lloc el dimarts 1 de maig, a Viella. D’altra banda, “La mala hierba” de Agustín Martínez va obtenir el premi Black Mountain Bossòst 2018 a la mejor novel·la publicada en 2017. I “Tráfico” de José María García Sánchez, i “Ojos que no ven” de José Ramón Gómez Cabezas van ser els premis La Orilla Negra de novel·la.\nAquest festival #BlackMountainBossòst 2018, va tenir lloc des del dissabte 28 d’abril al 2 de maig. Les sessions i activitats es van desenvolupar al Centre del Festival, a Bossòst, i el cinema, i el lliurament de premis a Viella. La segona edició d’aquest Festival ha reunit a una selecció dels millors escriptors de novel·la negra que, al costat d’experts i crítics, durant uns dies han compartit taules, debats i moltes activitats, amb un públic que va omplir de gom a gom les sales, tant de l’Ajuntament com de l’Hosteria Catalana. L’esdeveniment es va desenvolupar en aquesta zona dels Pirineus de Lleida, on s’ha pogut gaudir de paisatge, malgrat la pluja de gairebé totes les tardes. Però, durant la tradicional excursió d’un matí per la muntanya, s’ha pogut gaudir de sol. I un grup d’unes 25 persones han acompanyat a la guia local, Laura Díaz, en l’anomenada “Ruta del maquis, del narcotràfic, altres fugides”, que travessava les muntanyes des de l’inici de la frontera amb França, en el Portillon. Mireu el resum en video de la primera part de les jornades, a Youtube, de Susana Sosa Villafañe.\nEl primer dia, abans de la primera Taula, Angelique Pfitzner, escriptora i co-organitzadora, va llegir el Manifest del Festival en contra de la Viòlencia de Gènere. Aquest Manifest ho podeu consultar a Youtube.\nA la presentació del festival hi eren, José Luis Muñoz, com a comissari, i Amador Marquès, alcalde de Bossòst. La tarda del dissabte es va dedicar a les “Distopies”; I posteriorment va tenir lloc la xerrada de Rafael Fuentes, com guanyador d’Orilla Negra 2017. El diumenge 29, al migdia va tenir lloc l’interessant xerrada de Vicenç Villatoro, titulada “Fronteres“, sobre el que volia dir el terme fa uns anys i ara, “en què les fronteres més que geogràfiques són socials i transversals, de lloc, d’edat, d’estatus social, etc.” -comentava. “És més faci’l que noies i nois joves s’identifiquen entre ells encara que viuen en diferents països, que amb els seus pares”, argumentava Villatoro.\nA la tarda, va tenir lloc la xerrada sobre: “Maquis, espías, franquistas, revolucionarios y resistentes“. Un debat bastant profund sobre un territori de frontera i de guerrilla com la Vall d’Aran. Van parlar Alfons Cervera, Juan Madrid i José Carlos Somoza. En aquest debat van poder conèixer molt més sobre els maquis , i sobre que passava en les rutes per creuar a França, de la mà d’escriptors i periodistes com Alfons Cervera, i d’un novel·lista i historiador, expert amb aquest tema com Juan Madrid. Ambos van estar d’acord, que el mateix que havia que distingir entre la veritat i la mentida: “També s’ha de diferenciar entre una ficció falsa i enganyosa, i entre una ficció veritable basada en fets reals”. Segons ells, es publica sense rigor de cap mena, només per arribar al gran públic: “donant dades i testimonis falsos, i això és una altra manera d’ocultar la realitat”\nEl dilluns 30, va tenir lloc la tercera taula, també molt interessant, sobre “Nazis y novel·la negra”. Cal tenir en compte que La Vall d’Aran va ser també ruta de pas dels jueus de la Franca ocupada i d’Alemanya, fins a Espanya. En aquesta taula van participar José Lluis Caballero, José Ramon Gómez Cabezas i José Luis Muñoz. Tots ells han escrit novel·les sobre això. Va excusar la seva no assistència Esther Bendahan Cohem, directora del “Instituto de Estudios Judíos” de Madrid. A aquesta taula també va tenir lloc molt debat, perquè no ni hi ha encara xifres oficials, de quantes persones van passar els Pirineus i es van salvar. Només es coneixen que per Bossost i pel pas de Portillon van poder passar uns 200 jueus amb les seves famílies. Entre el públic van intervenir, dues persones de Bossòst, descendents o amics de persones testimonis que havien desenvolupat la feina de “passadors”, i van explicar que entre coneguts se contava que al darrera hi havia un veritable tràfec de jueus rics, i que alguns no eren molt escrupolosos. Al contrari, els robaven els diners i joies que portaven, i el que era pitjor, alguns eren guàrdia civils disfressats, que mataven a les víctimes o les tornaven a França per a ser agafades per la Gestapo.\n“Lo negro a uno y otro lado” va ser el títol de la taula del dimarts 1 de maig. que va comptar amb un invitat francés: Pascal Dessaint (Francia), amb Julian Ibañez, Fernando Martínez i Paco Gómez Escribano. I per la tarda es va desenvolupar l’ùltima taula sobre “Asesinos solitarios, psicópatas, asesinos en serie, bandas de asesinos y quinquis“, que va comptar amb Carlos Augusto Casas, Paco Gómez Escribano i Fernando Martínez Laínez.\nCal destacar entre altres activitats, el concert de Jazz, de la Banda 2Jazz, del disssabte nit. El diumenge a la nit va tenir lloc un recital de poesia de diversos autors, entre ells hi eren Carlos Salem, Rafael Fuentes, Susana Villafañe, Angelique Pfitzner i Albada Albages. (Podeu veure un petit vídeo del recital de Villafañe, i d’Angelique).\nD’altra banda, Bossòst, la seva història, la seva natura, les muntanyes, la fauna i les excursions que es poden fer per la zona també van estar presents a una xerrada, d’Amador Marquès ( com batlle i historiador) i de Sara Diaz, guia d’alta muntanya, experta en la zona.\nA la recollida de premis a Viella, Juan Madrid, es va mostrar molt emocionat de què el donessin el premi per tota una trajectòria, i va comentar que malgrat que havia decidit no reprendre l’escriptura, tornaria a escriure. Fa un any va sofrir un ictus, i havia decidit que amb més de 50 novel·les al mercat, ja podia descansar, però aquesta trobada i aquest reconeixement d’amics i públic li han animat a seguir.\nHan sigut unes jornades amb molt de contingut, i camaraderia entre autors i visitants. Però també cal destacar, la poca presència de dones escriptores a les taules. Angelique Pfitzner, ens va comentar que les dues dones més, que estaven invitades no van poder assistir ( o podeu comprovar al vídeo de presentació).\nText i Fotos: Julia López Tremols. Fotos: Susana Sosa Villafañe.\n[+info a Facebook.Consultar el Programa complet (amb publicacions autors). Veure la Presentació que va realitzar Susana Villafañe, del Festival a Youtube].\nJulia Lopez Tremols2018-05-09T18:18:31+00:00maig 3, 2018|Actualitat, Cultura|Comentaris tancats a Festival de Gènere Negre dels Pirineus amb molta participació i activitats


“TOTS SOM INFANTILS!” | IGUALADA HOQUEI CLUB\n← L’IHC INFANTIL CAMPIÓ DE CATALUNYA\nTOTS SOM INFANTILS- 2 →\nLa victòria de l’equip infantil al campionat de Catalunya de Cassà, 14 temporades després, ha generat una allau de reaccions que han arribat fins al primer equip de l’entitat. Tècnics i jugadors s’han apuntat a la campanya #totssominfantils\nFelicitats a tots. Jugadors, Entrenadors, Delegats, club, pares i afició. Ara cal conservar i augmentar aquest entusiasme que heu transmès aquests dies i sobretot continuar entrenant fort per continuar creixent perquè encara teniu molt per fer i molts somnis per aconseguir. Bon treball i felicitats a tots. I ja ho sabeu…Si voleu… el futur es vostre! Força IHC!\nMoltes felicitats campions! A gaudir d’aquest moment tan fantàstic i a fer un últim esforç de cara al campionat d’Espanya! A seguir fent gran aquest magnífic club!\nMoltes felicitats pel campionat de Catalunya! Crec que vau mostrat un gran nivell de joc i ara toca defensar els colors durant el campionat d’Espanya! Estic segur que ho fareu d’allò mes bé … seguiu treballant que sou el futur d’un gran club com l’Igualada!\nGaudiu del moment, seguiu treballant com fins ara… I desitjar-vos tota la sort del món pel campionat d’Espanya. Teniu una nova cita per demostrar el gran potencial que teniu. Estem molt orgullosos de vosaltres.\nEn primer lloc moltes felicitats per el títol aconseguit. Gaudiu molt del moment , però que tingueu clar que encara teniu un repte per aconseguir i que val molt la pena ajornar la desconnexió que et fa guanyar un títol perquè en pots guanyar un altre (amb el meu equip de base varem aconseguir aquesta fita en aquesta mateixa categoria i recordo que ens vàren mentalitzar molt amb aquest tema) Per altre banda dir-vos que durant aquests partits escolteu i preneu molta atenció el míster ( des de fora transmet molta experiència i amb les idees molt clares i això fa estar molt segur a dins la pista ) I per últim DISFRUTEU COM MAI. Disfruteu des de avui mateix, disfruteu des de el primer entreno , disfruteu provant pista , disfruteu de l’estada dels dies , disfruteu de defensar els vostres colors i DISFRUTEU DELS VOSTRES COMPANYS!!\nMoltíssimes felicitats nanus!! Costa molt d’aconseguir un campionat de Catalunya, ara gaudiu del moment, però no oblideu que s’ha de seguir treballant igual, perquè com diu tothom: “arribar es difícil, però mantenir-se molt més”\nMoltíssimes felicitats de nou, i ara aneu a pels de d’Espanya, i deixeu a l’Igualada a dalt de tot, que és on es mereix estar!!\nUna abraçada nois, ens veiem a Les Comes!!\nÉs un gran èxit col.lectiu: jugadors, entrenador, coordinador, dels pares que han fet molts quilòmetres amunt i avall i molts sacrificis per ells…\nHi ha moltíssima feina tot l’any i molts entrebancs, així que la satisfacció de guanyar un campionat de Catalunya sense perdre cap punt és indescriptible.\nAquests nois han fet feliç molta gent, i desde el primer equip hem estat tots super pendents d’ells aquest cap de setmana.\nCreiem que si continuen progressant, lluitant i esforçant-se tots ells tenen futur a l’Ok lliga.\nAra us desitjo molta sort al campionat d’Espanya, on a part del Caldes hi haurà grans equips com sempre i no es poden relaxar.\nMolt bona feina Infantils!!!


Guia: així serà la fase de represa que pilotarà la Generalitat\nMàscara obligatòria a l'aire lliure, distància física interpersonal de seguretat d'1,5 metres i limitacions de cabuda\nActualització: 19.06.2020 - 10:34\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, ja ha signat el decret perquè Catalunya deixi enrere la fase 3 i entri aquesta mitjanit en ‘la fase de represa’, en la qual el govern és l’autoritat competent en la gestió del desconfinament. Així mateix, les mesures imposades per l’estat d’alarma deixaran de ser vigents i entrarà en vigor la normativa aprovada pel Procicat. A continuació, us fem un resum de les normes que s’hauran de seguir des d’aquesta mitjanit i la transició que hi haurà pel que fa a la cabuda dels espais, a l’aire lliure i tancats, a partir del 25 de juny.\nQuan comença la fase de represa?\nAquesta mitjanit comença la fase de represa, anomenada pel govern espanyol ‘la nova normalitat’. Així doncs, a les 00.01 del 19 de juny, Catalunya deixarà enrere la fase 3, en la qual les regions sanitàries de Barcelona i Lleida només hi hauran estat vint-i-quatre hores.\nQuan és obligatori portar la màscara?\nHan de portar la màscara obligatòriament totes les persones de més de sis anys que a la via pública, a l’aire lliure o en un espai tancat d’ús públic no puguin mantenir una distància física interpersonal de seguretat d’1,5 metres. També als mitjans de transport públics. En el cas del cotxe, no és obligatori si els ocupants tenen un contacte molt proper habitualment. L’obligatorietat també decau en persones que tinguin alguna mena de dificultat respiratòria, una discapacitat o una dependència. Tampoc no s’exigirà la màscara en l’exercici físic a l’aire lliure.\nQuina és la distància de seguretat?\nTant en espais tancats com a l’aire lliure, la distància física interpersonal de seguretat s’estableix en 1,5 metres. Es remarca la importància de mantenir aquesta distància en l’àmbit laboral. En el cas que no es pugui mantenir la distància de seguretat entre persones que no mantenen una relació o contacte habitual, l’ús de la màscara és obligatori.\nLa cabuda dels espais serà limitada?\nAquest punt és dividit en dues fases. Fins el 25 de juny, les cabudes seran delimitades segon el pla sectorial i els protocols de cada àmbit d’activitat. En el cas que no s’hagi fet cap pla sectorial, les capacitats seran les següents: del 50% als espais tancats i del 75% als espais a l’aire lliure, amb l’ús obligatori de la màscara quan no es pugui mantenir la distància de seguretat i insistint en les mesures d’higiene.\nPassat el 25 de juny, les normes es relaxen. A l’aire lliure, la capacitat màxima serà de 2.000 persones, i de 3.000 si s’hi assignen seients. En espais tancats, la xifra cau fins a 1.000 persones a tot estirar, i 2.000 en cas que hi hagi seients assignats.\nLes reunions i les activitats socials, quins límits tenen?\nEs poden fer reunions familiars i activitats socials sempre que no ‘es generin aglomeracions’. I què és una aglomeració? Segons el decret, una concentració de persones en espais públics sense poder-hi mantenir la distància de seguretat.


FUNCIONALITAT ESIM DISPONIBLE A IOS 12.1, PERÒ CAL ASSISTÈNCIA DE L'OPERADOR - APPLE NEWS\nFuncionalitat eSIM disponible a iOS 12.1, però cal assistència de l'operador\nDimecres, 26 de setembre de 2018 a les 11:53 PDT per Juli Clover\nLa versió beta d'iOS 12.1 d'Apple introdueix compatibilitat amb l'eSIM, també coneguda com una SIM digital que us permet activar un pla mòbil del vostre operador sense necessitat d'utilitzar una targeta SIM física. A l'iPhone XS, XS Max i XR, l'eSIM es combina amb la nano-SIM inclosa per habilitar la funcionalitat de doble SIM.\nL'eSIM dels nous iPhone XS i XS Max no estava disponible al llançament, i Apple va prometre activar-lo en una actualització posterior, que sembla ser iOS 12.1.\nLa configuració de l'eSIM està disponible si aneu a la secció Cel·lular de l'aplicació Configuració i escolliu 'Afegeix un pla mòbil', que és el mètode utilitzat per afegir un altre proveïdor de telefonia mòbil mitjançant l'eSIM.\nTots els contactes de l'aplicació Contactes també inclouen ara una configuració 'predeterminada [P] principal' a iOS 12.1 que us permet canviar el número de telèfon predeterminat amb el qual contacteu amb cada persona si teniu diversos números de telèfon.\nSegons el lloc alemany iPhone-Ticker.de , alguns usuaris de Deutsche Telekom poden utilitzar la funció eSIM a iOS 12.1 per afegir dues SIM als seus iPhones. Els operadors han d'implementar la funció eSIM abans que funcioni, i Apple ofereix una llista dels operadors que tenen previst oferir-lo l'eSIM en un document de suport.\nAls Estats Units, AT&T, T-Mobile i Verizon tenen previst oferir suport per a eSIM, però probablement els operadors no implementaran la funció fins que iOS 12.1 no es llanci al públic.\nEl suport de doble SIM amb l'eSIM és útil per a les persones que utilitzen dos plans mòbils alhora, com ara per a casa o per a la feina, i també és beneficiós quan viatgen.\nCom Apple esquemes al seu lloc web , els dos números utilitzats amb un iPhone amb SIM dual poden fer i rebre trucades de veu i missatges SMS/MMS, però un iPhone només pot utilitzar una xarxa de dades mòbils alhora. Això vol dir que si un número està en una trucada, una trucada a l'altre número anirà a la bústia de veu.\nTot i això, ambdues xarxes estan actives alhora, i amb la SIM dual habilitat, veureu dues lectures de senyal de portadora al Centre de control.\nEl suport d'eSIM estarà disponible per a tothom amb un iPhone XS, XS Max (i el futur XR) quan l'actualització d'iOS 12.1 es llança al públic. Només hem tingut una versió beta d'iOS 12.1 fins ara, així que encara hi ha camí per recórrer.\nL'actualització d'iOS 12.1 també inclou suport per a Group FaceTime per a un màxim de 32 persones, un nou control lliscant de profunditat en temps real que es pot utilitzar per fer fotos en mode retrat i, amb watchOS 5.1, noves opcions de cara de rellotge en color a l'aplicació Apple Watch .\nCom canviar la foto a la pantalla de l'iPhone\nTemps de càrrega de l'ipad de 8a generació\ncom fer un widgetsmith\nApple frena els iPhones més antics\nmillor compra de venda de televisió de caixa oberta


NO EL VULL EN PRIVAT – Tot ve d'udol\n23 Desembre 20101 Novembre 2011\tNO EL VULL EN PRIVAT\tPer Biel Coramet.\nConscientment estic disposat a compartir part de la meva intimitat. Un blog té això, les persones hi aboquen part de la seva vida. Ara que m’he fet de Facebook encara som més visible.\nLa intimitat fa referència al que és més profund d’un mateix, al més secret. També a la proximitat entre les persones i a la proximitat d’un grup, cosa que permet compartir les coses íntimes. L’interès per la intimitat de les persones és ben evident en la nostra societat. Els blogs i les xarxes socials, principalment, han modificat els nostres hàbits, tant els personals com els professionals i les persones han experimentat canvis en relació a l’esfera privada-esfera pública. Internet és una finestra des de la qual la persona es despulla a través de textos i imatges amb la pretensió que els altres la vegin, la valorin, la critiquin i la comparteixin. Es revelen dades sobre la personalitat, economia, gustos, hàbits socials, residència, etc. Hem canviat la forma d’entendre la privadesa i la intimitat ha deixat de ser aquest valor tan preuat de fa vint anys. Fins i tot, s’ha passat de la cultura de no parlar amb desconeguts a la cultura de l’exhibicionisme. La intimitat es perd perquè la persona vol que així sigui.\nNo sé si Facebook ens millora la vida. El que crec cert és que ens la canvia, ens canvia els hàbits i ens influeix en la vida diària. Amb Facebook ens tornam voyeurs, i practicam la xafarderia. Facebook, per a molts, és retornar al poble, és tornar ser una persona pública, coneguda i saludada. Permet retrobar l’amic de l’escola, permet contactar amb persones amb qui presencialment seria impossible, permet conèixer gent afí, gent d’altres països, d’altres cultures, …\nEls més tremendistes en destaquen els perills. Això m’afecta. Un es pot tornar una mica paranoic. Els primers dies pensava que per mor de Facebook algú em podia reconèixer pel carrer, ja que, com faig jo, segur que algun usuari desenfeinat ha entrat en el meu perfil. Per aquest motiu, una petita anècdota va adquirir per uns segons un punt d’intranquil·litat: una senyora amb un to desenfadat, i totalment desconeguda, em va saludar efusivament:\n– Bostezanzo tan pronto!? No sé que harás dentro de dos horas.\n– Perdoni, però crec que s’equivoca de persona…?! Li vaig dir.\nEfectivament, m’havia confós amb un conegut seu clavat a mi, segons ella. Li deman qui és l’individu en qüestió. Com és lògic, quan arrib a casa rebosteig perfils al Facebook a veure si el trob el meu doble, però no. Ha de ser forçosament al Twitter.\nPerò els perills més perillosos i evidents són al carrer. Ara que som a les festes de Nadal no puc entendre com les persones permeten una intromissió en la seva intimitat tan bestial com la que des de fa uns anys es ve repetint. Jo no podria dormir tranquil sabent que un senyor està pujant per la façana de ca meva, per la finestra o pel balcó. Pertot arreu senyors corpulents, o raquítics, segons els casos, escalen les façanes de les cases. No sé com hi ha gent que pot estar tranquil·la sabent que un senyor panxarrut i lleig és a punt d’accedir al seu lavabo mentre s’està rentant les dents, o quan és a punt d’utilitzar la granereta del vàter, per dir algunes coses… No sé com pot dormir la gent amb aquesta plaga… Això sí que és perdre la intimitat. Jo, no el vull ni en privat, ni amb companyia.\nPublicat a Dèries i curollesEtiquetat Facebook, Pare NoelPer Biel CorametDeixa un comentari\tDeixa un comentari Cancel·la la resposta\tEscriu aquí el comentari...\n← LA INTIMITAT DELS MEUS FEMSCampanades 2011 →


Blog del Calaix +ie: Arrel quadrada 3: el tempteig i el bon ull\nObrir l'applet a finestra completa\nResoldre arrels per tempteig\nSovint sembla que el tempteig estigui mal vist o, fins i tot, prohibit a les classes de matemàtiques. Però "l'assaig i millora" és un dels mètodes més habituals en la resolució de problemes, especialment en les seves primeres fases ja que ens ajuda a entendre millor les característiques del que busquem. En aquest sentit, trobar arrels quadrades temptejant quadrats amb una calculadora ens ajuda a reforçar el concepte de l'arrel com a operació inversa de la potència.\nSi treballem aquest mètode, a més, no serà molt més difícil fer arrels cúbiques, quartes, cinquenes... perquè la idea estarà agafada.\nConvé, però, fer anotar els tempteigs per dues raons importants:\nveure el procés de millora en aquests\nrefermar la idea d'acotació progressiva del resultat\nAbans d'iniciar el tempteig s'ha d'acordar en grau d'aproximació: només la part entera, fins a un decimal, dos...\nAmb aquest applet teniu fins a 10 opcions per acotar el resultat de les arrels demanades fins a les dècimes.\nMillorar la primera aproximació\nLa llargada del tempteig amb la calculadora depèn molt de la bondat de la primera aproximació. Fer-la bé també és útil per abreujar mètodes com el d'Heró, i és necessari en els algoritmes tradicionals, tal com hem vist en entrades anteriors.\nUna bona primera aproximació depen, bàsicament, de dues qüestions:\nEsbrinar la quantitat de xifres enteres del resultat\nUna de les primeres pistes sobre la correcció d'un càlcul ens la dóna la quantitat de xifres del resultat. Saber que una suma no tindrà menys xifres que el sumand més gran, que un producte acostuma a tenir una quantitat de xifres similar (o una menys) a la suma de les dels factors o que el quocient d'una divisió en té una equivalent a la diferència entre el dividend i el divisor (o una més que aquesta), són elements de control de resultats que no hauríem de descuidar a les aules. En el cas de les arrels quadrades saber quantes xifres té la part entera del resultat pot significar, a més, un important estalvi de feina. Per tant, investigar una mica a l'aula en aquesta línia no serà una pèrdua de temps.\nVeure aquesta propietat ens explica també per què els algoritmes tradicionals comencen per separar les xifres de dos en dos començant des de la dreta. La xifra o xifres que ens quedin en el grup situat més a l'esquerra ens ajudaran a ajustar més encara la primera aproximació.\nEsbrinar la xifra de l'ordre d'unitats més gran\nÉs bo incorporar a la memòria els quadrats dels nombres de l'1 al 15 i d'alguns altres especials com, per exemple, 25. Sempre ens donarà agilitat de càlcul. També podem inferir, a partir dels quadrats dels nombres d'una xifra els dels que estan formats per la unitat seguida de zeros ( de 10, 20, 20, ... , 100, 200, 200...). A partir d'aquesta informació, combinada amb la de l'apartat anterior, no és difícil fer bones primeres aproximacions a l'arrel d'un nombre.


Un estudi situa La Vanguardia i VilaWeb com els dos diaris que desperten més confiança a l'hora d'informar-se sobre el coronavirus\nTV3 reorganitza els canals i la programació arran de la crisi del coronavirus\tTV3 reorganitza els canals i la programació arran de la crisi del coronavirus\nToni Albà torna al 'Polònia' un any després de ser apartat per la polèmica amb Arrimadas\tToni Albà torna al 'Polònia' un any després de ser apartat per la polèmica amb Arrimadas\nVilaWeb suspèn temporalment la celebració de les Assemblees de Lectors del 2020\tVilaWeb suspèn temporalment la celebració de les Assemblees de Lectors del 2020\nVilaWeb s’afegeix a la vaga feminista del 8 de març\tVilaWeb s’afegeix a la vaga feminista del 8 de març\nUn estudi situa La Vanguardia i VilaWeb com els dos diaris que desperten més confiança a l’hora d’informar-se sobre el coronavirus\nL'enquesta, feta per la Universitat Ramon Llull, destaca el gran paper de TV3 · El 78% dels ciutadans s'informen més que no pas abans de la pandèmia\nAvui s’ha fet públic un estudi de la Universitat Ramon Llull sobre el consum de mitjans durant la pandèmia. Destaca que la crisi del coronavirus ha fet que el 78% dels ciutadans s’informin més que no ho feien abans: el 90% s’informa pel cap baix una vegada el dia, i el 52% tres vegades el dia o més; en canvi, abans de la crisi només un 28% s’informava alguna vegada.\nAquestes dades fan part dels resultats de la investigació sobre els canvis en el consum informatiu durant el confinament pel coronavirus, feta pel grup de recerca Digilab, de la Facultat de Comunicació i Relacions Internacionals Blanquerna (Universitat Ramon Llull), entre el 3 i el 10 d’abril, amb una mostra de 1.220 persones de tot l’estat espanyol.\nEntre les conclusions, es destaca que l’excepcionalitat de la situació actual ha creat la necessitat d’estar informat permanentment, però al 42,7% dels ciutadans això els origina angoixa o estrès. Una altra conclusió és que la ciutadania manté una actitud crítica amb la informació que proporcionen els mitjans. Encara que hi ha gairebé un empat entre els que aproven i desaproven la informació rebuda, el 77,4% creu que els mitjans són condicionats o molt condicionats per la seva línia editorial en el tractament informatiu de la pandèmia; i el 44,6%, que els mitjans tracten aquesta informació de manera sensacionalista i aixecant una alarma social innecessària.\nDe l’enquesta es desprèn que la gent tendeix a refugiar-se en els mitjans coneguts. Els diaris digitals (38,3%) i els informatius de televisió (33,9%) són la primera opció per a informar-se. Entre aquests darrers, les televisions públiques són les que desperten més confiança. Un 6,1% dels enquestats s’han subscrit a un contingut digital durant el confinament, una dada significativa en un país poc predisposat a pagar per la informació.\nTambé es remarca que el 52% dels ciutadans acudeix directament a la web del mitjà que li interessa, de manera que perd pes l’accés als mitjans mitjançant les xarxes socials i Google (38,1%), una via més freqüent en circumstàncies normals.\nQuins mitjans desperten més confiança?\nAquest estudi inclou una classificació, basada en una mostra de 1.220 persones de tot l’estat espanyol, dels mitjans que mereixen més confiança als lectors, a l’hora d’informar-se sobre el coronavirus.\nAl Principat TV3 obté un resultat més que dominant, amb el 66,4%, seguida a molta distància per La Vanguardia, que és el primer diari de la llista –amb un 30,4%. Catalunya Ràdio, RAC1 i TVE van a continuació, just abans de VilaWeb, que el segon diari de la classificació i el primer mitjà digital, amb un 16%. Darrere VilaWeb hi ha l’Ara, La Sexta, El País, Eldiario.es –segon digital– i El Periódico, amb un sorprenent 6,8%, tan sols. Els altres tres diaris que apareixen a l’enquesta són El Confidencial (5,2%), El Nacional (4,8%) i Nació Digital (3,6%).\nQuant a les dades relatives a l’estat espanyol, el panorama és molt diferent: Eldiario.es és l’únic mitjà digital que entra en els deu primers, en una llista que copen les televisions i els diaris tradicionals. TV3, amb un resultat extraordinari, es dispara a la quarta posició al conjunt de l’estat espanyol i La Vanguardia hi apareix en setena posició.\nEl CEO situa VilaWeb com el digital capdavanter i l’alternativa als grans diaris de paper


La llei sobre el Brexit rep un ampli suport a la Cambra dels Comuns\nAprova la legislació que iniciarà el camí de sortida de la UE || Per 498 vots a favor i 114 en contra, dóna llum verda la tramitació parlamentària del procés\n© Una vista del Parlament britànic a Londres, ahir durant el debat del Brexit.\nLa llei que permetrà al Govern britànic iniciar les negociacions sobre la futura sortida del Regne Unit de la Unió Europea (UE) va superar ahir el primer tràmit parlamentari a la Cambra dels Comuns amb una àmplia majoria.\nEl Partit Conservador, amb més de la meitat dels escons, va sumar el suport de gran part del Partit Laborista, primer de l’oposició, per donar llum verda, per 498 vots a favor i 114 en contra, a una legislació que previsiblement rebrà el suport definitiu de la Cambra Baixa la setmana que ve.\nProp d’una trentena de diputats laboristes es van rebel·lar contra la disciplina de vot imposada pel seu líder, Jeremy Corbyn, i es van alinear en contra de la llei, juntament amb el Partit Nacionalista Escocès (SNP) i la majoria dels liberaldemòcrates.\nEn un tràmit parlamentari accelerat, els Comuns donaran previsiblement dimecres vinent el vistiplau final a una escarida norma que se sotmetrà llavors a l’escrutini de la Cambra dels Lords. Una sentència del Tribunal Suprem va obligar la primera ministra, la conservadora Theresa May, a demanar permís als diputats per activar l’article 50 del Tractat de Lisboa, la formalitat que donarà inici a dos anys de negociacions entre el Regne Unit i els 27 socis comunitaris restants. Malgrat aquest revés judicial, May preveu complir el calendari inicial i notificar a Brussel·les la intenció d’abandonar el bloc abans que comenci l’abril.\nEd Miliband, exlíder laborista, va recalcar la seua intenció de donar suport als plans de l’Executiu conservador, malgrat que va fer campanya per quedar-se a la Unió Europea abans del referèndum del passat 23 de juny. En la mateixa línia, el conservador George Osborne, exministre d’Economia, va asseverar que “posar el Parlament en contra de la gent” provocaria una “profunda crisi constitucional”. Els liberaldemòcrates van reiterar, per la seua part, que mantindran la seua oposició a la sortida de la UE.\nL’independentista escocès Alex Salmond va alertar, pel seu costat, que activar la sortida del bloc comú és una “bogeria política” i va acusar el Govern britànic d’estar “arrossegant tot el país cap a un pou”.


Un català guanya un premi de 5 milions de dòlars en un torneig de pòquer\nRamon Colillas, un berguedà de 30 anys, s'ha imposat al Poquerstars Players Championship aquesta matinada i s'endú un premi d'5,1 milions de dòlars | «Per fi compleixo un somni que tenia des de petit», ha dit\nper Redacció diumenge, 13 de gener 2019 - 12:00h | Actualitzat a 13/01/2019 16:53h\nRamon Colillas, amb família i amics, celebrant la consecució del premi Poker Stars | Poker Stars\nRamon Colillas, un jove del Berguedà, s’han fet d’or en alçar-se al Poquerstars Players Championship. O el que és el mateix, ha fet història en guanyar —atenció— un premi de 5,1 milions de dòlars, ja que és el primer jugador de pòquer de l’Estat espanyol que guanya un premi tant alt en un torneig internacional de joc.\nEl torneig, que s’ha celebrat a les Bahames i on Colillas ha pogut comptar amb el recolzament de familiars i amics, ha conclòs amb una taula de vull jugadors. Colillas, però, s’ha acabat imposant a tothom —inclòs el darrer participant, el francès Julian Martini — i s’endú el suculent premi cap a Puig-reig, al Berguedà.\nUn «somni» per a Ramon Colillas\nRamon Colillas s'ha imposat al Poquerstars Players Championship i s'alça amb un premi de 5,1 milions de dòlars | Poker Stars\nSense pràcticament temps per pair el triomf, Ramon Colillas, de 30 anys, ha donat mostres de la seva enorme alegria en explicar: «Estic molt emocionat i tinc ganes de celebrar-ho amb els meus. Per fi compleixo un somni que tenia des de petit. Ara, però, només sento una gran felicitat i vull gaudir del moment».\nPlatinum Pass winner, Spain’s Ramon Colillas, wins #PSPC for record-breaking $5.1 million.\n“Now, it’s only about happiness and enjoying the moment,” he said.\nFull story here:https://t.co/1oVEKxgQdI\n— PokerStarsBlog (@PokerStarsBlog) 11 de gener de 2019\nEl torneig, finalment, acollia un total de 1.039 participants, tot i que Colillas partia amb una certa avantatge moral en ser un dels referents del pòquer a l’Estat espanyol. Anomenat Mr Boxes, Colillas és el vigent campió del Campionat d’Espanya de pòquer i del Campionat Nacional.\nL’heroica acció d’un mosso per salvar la vida d’una àvia


D'ACI I D'ALLÀ SUPERIOR. CURS DE VALENCIÀ, GRAU SUPERIOR. CAMPOS AUCEJO, JOAN. 9788480252690 Espai Lector Nobel - Castellar\nD'ACI I D'ALLÀ SUPERIOR\nCURS DE VALENCIÀ, GRAU SUPERIOR\nCAMPOS AUCEJO, JOAN


Art. Ne.: 00445654015000\nArtikl č. 00445654015000


Demanen 14 anys de presó per violar una menor a la Selva\nL'acusat nega els fets i atribueix la denúncia a una venjança de la nena\ndimecres, 5 de juny 2019 - 20:34h\nLa fiscalia i l'acusació particular demanen 14 anys de presó per l'acusat | CatalunyaDiari.cat\nL'Audiència de Girona ha jutjat aquest dimecres un acusat que s'enfronta a 14 anys de presó per agredir sexualment de forma continuada una menor de 12 anys a Brunyola, a la Selva. També sol·liciten que el tribunal imposi 8 anys de llibertat vigilada al processat, que no pugui treballar amb menors durant 4 anys, que no es pugui apropar a la víctima per un període de 10 anys i que l'indemnitzi amb 30.000 euros.\nSegons les acusacions, el processat era amic dels germans de la menor. Per això, el 2015 va començar a ajudar la família de la víctima fent feines en una explotació agrària. A més, assenyalen que quan acabava la jornada laboral, solia passar hores al domicili familiar, on vivia la víctima. «Es va introduir al domicili guanyant-se la confiança de tota la família i aconseguint que la seva presència a la casa no semblés estranya», apunta l'acusació particular.\nBuscava excuses per anar-la a buscar\nFiscalia i acusació particular concreten que la primera agressió sexual va tenir lloc el 18 de març del 2015. Segons ha declarat la menor, anava amb cotxe amb el processat quan es va desviar de l'itinerari que havien de seguir. Aleshores, va aturar el vehicle i la va obligar a fer-li una fel·lació. La menor assegura que pot concretar perfectament la data de la primera agressió perquè era l'aniversari del processat i li va dir que li fes «un regal».\nel jove «buscava excuses» per anar-la a buscar a la sortida de l'escolaun jove «violent» i tenia «molta por».\nL'equip assessor tècnic penal donen veracitat al testimoni de la menor | Mossos d'Esquadra\nLa va violar una vegada\nLa víctima ha relatat que la violació es va produir el 13 de juny de 2015. Segons ha explicat, volia acompanyar el seu germà a veure una pel·lícula al cinema, però no hi havia lloc al vehicle. Després va arribar el suposat agressor que la va fer a pujar al seu cotxe. Llavors, quan van arribar a una carretera sense sortida, el processat se li va posar al damunt al seient del copilot. Segons ha relatat, li va abaixar els pantalons i la roba interior. «Em va dir que no anava prou servit, va tirar el seient del cotxe enrere i em va penetrar», ha dit la menor a la sala de vistes.\nLa menor va denunciar els fets el 29 de juny del 2017. «Tenia por, no entenia ni jo el que em passava, no ho podia explicar», ha dit la víctima que afegeix que, finalment, ho va acabar explicant a una psicòloga i, a patir d'aquí, la van convèncer per denunciar les agressions sexuals que aquest dimecres han arribat a judici.\nDenota «càrrega emocional i un dany»\nUn dels germans de la menor ha assegurat que en una ocasió va veure com l'acusat li tocava el pit a la víctima dins del cotxe. De tota manera, no va explicar res a ningú perquè el suposat agressor era «violent» i també tenia «por» que li fes mal, ha dit.\nPer altra banda, l'equip assessor tècnic penal que va avaluar la menor ha assegurat que quan la noia explica els fets es denota una «càrrega emocional i un dany» i, per això, donen veracitat al seu relat. A més, els pèrits també han rebutjat que hi hagués «cap intenció» de venjança ni de gelosia al darrera de la denúncia.\nL'acusat ha negat totes les agressions sexuals i ha afirmat que «mai» va estar a soles amb la menor. El processat ha declarat que el 18 de març del 2015 no va ser a Brunyola perquè sempre passa el dia del seu aniversari en família.\nSegons el processat, notava que la menor «volia intimar» amb ell però que ell només la veia «com a amiga». També sosté que un any després de la primera agressió denunciada, la menor li va enviar un missatge per felicitar-lo pel seu aniversari amb un contingut que ell va interpretar com una «declaració d'amor». Al judici, la denunciant ha dit que el missatge li va dictar el processat i li va fer enviar.\nEm tractava amb ràbia o amb certa rancúnia va tallar la relació amb l'amiga\nOrdenen la llibertat del pare de la Nadia després de complir mitja condemna a presó


S'han trobat 4 articles de l'autor "José Carlos Hermida"\n26.05.17 / Bloc\nLa responsabilitat ha de suposar un respecte pels territoris on es produeix l’activitat responsable, i això vol dir respecte per la legalitat vigent, les institucions, la cultura, el medi ambient, i especialment respecte per les persones que viuen en aquest territori (treballin per a la mateixa entitat o no). Si la responsabilitat és un exercici respectuós, un dels punts clau hauria de ser el de construir plegats una societat més justa, igualitària i accessible per a tothom, posant a la disposició d’aquesta les capacitats, experteses i recursos que les entitats responsables tenen al seu abast. És per això, que no tindria sentit aquest exercici com una aportació amb un inici i un final, puntual en el temps i amb gran impacte estàtic, sinó que suposi un impacte transformador de l’entorn.


Mor un paracaigudista en saltar des de la presa del pantà de la Llosa del Cavall\nUn home que feia paracaigudisme va morir aquest dissabte al pantà de la Llosa del Cavall, al Solsonès. L'home, un veí de Badalona de 35 anys, va caure a l'aigua al matí mentre practicava salt base amb dos companys.\nDesprés de llençar-se des de dalt de la presa, l'home va estavellar-se contra l'aigua i va desaparèixer. Els Mossos d'Esquadra i els Bombers s'hi van desplaçar després de rebre l'avís, poc abans de dos quarts de deu del matí, i va ser el cos policial qui va assumir la recerca. Al lloc s'hi van desplaçar els equips de submarinistes i l'helicòpter policial.\nTot el dia buscant el cos\nDesprés d'obrir la presa per fer baixar el nivell de l'aigua i de prop de 12 hores de recerca, el cos sense vida de l'home va aparèixer poc després de les vuit del vespre, segons han confirmat fonts policials a ElCaso.cat.\nEls Mossos han obert una investigació per esclarir els fets. Tot apunta que l'home s'hauria desplaçat al pantà per a practicar salt base pel seu compte, sense fer-ho a través de l'empresa que té una plataforma per practicar salt amb corda elàstica des de dalt de la presa.\nMor un home apunyalat al carrer a Cornellà de Llobregat\nNou apunyalament de matinada al Port Olímpic de Barcelona\nTerrible accident: s'estavella una avioneta amb dues persones dins a València


Esdeveniments passats › Penedès-Garraf\nL’Eina Espai Empresarial, Camí Reial, 13\nAssemblea Territorial del Penedès-Garraf L'Agrupació del Bestiari Festiu i Popular de Catalunya convoca a totes les entitats federades de la territorial Penedès-Garraf a una Assemblea Territorial, que es celebrarà el dissabte 19 d'octubre de 2019, a les 12h a Eina Espai Empresarial (Camí Reial 13, El Vendrell). amb el següent Ordre del dia: Benvinguda Elecció i votació, si s'escau, del nou vocal-delegat territorial Informacions diverses Les candidatures a delegat territorial es poden presentar de forma individual a la mesa, fins a l'inici…\nCelebració del 30 aniversari del Drac Banyut\n9 de novembre de 2019 16:30 a 21:30\nEl Drac Banyut de les Cabanyes compleix 30 anys i, per celebrar-ho, l'Agrupació de Balls Populars del municipi ha organitzat una trobada de bèsties i diables. A les 16.30 h començarà l'acte amb la plantada de bèsties. A les 19.30 h es farà una timbalada i, més tard, a les 20 h, serà el torn del correfoc. Les colles convidades a la trobada són: el Drac Masellot de Lavern, la colla de diables la Diabòlica de Gràcia, el Drac Hey de…\nRuta amb el Drac de la Geltrú\n16 de novembre de 2019 17:00 a 19:00\nPlaça de l’Assumpció, Plaça de l'Assumpció, 1\nAmb motiu de la festa de Santa Gertrudis, la Festa Major d'hivern del barri de la Geltrú de Vilanova, el pròxim dissabte 16 de novembre el Drac de la Geltrú farà una ruta pel centre del municipi. Els dracs "Tigre" i "Barrina" participaran en un recorregut per la Geltrú acompanyats per les Diablesses. Tots ells aniran passant per les diferents places del barri vilanoví on es trobaran amb altres grups de la ciutat. Aquest és el cas dels Falcons de Vilanova,…\n30 de novembre de 2019 9:00 a 1 de desembre de 2019 21:00\nCanyelles, Carrer Bassa d'en Llot\nCanyelles, Barcelona 08811 Espanya + Mapa de Google\nEl cap de setmana del 30 de novembre i l'1 de desembre arriba al municipi de Canyelles la tradicional Fira de Sant Llúcia. Durant dos dies aquest poble de la comarca del Garraf s'omplirà amb més de 350 parades relacionades amb el Nadal. També hi haurà exposicions, activitats infantils, degustacions i actuacions de diferents corals. Fins i tot l'associació Dracs de Canyelles tindrà la seva paradeta.\nCercavila amb els gegants i el drac de Castellet i la Gornal\n8 de desembre de 2019 12:00 a 14:00\nEl pròxim diumenge 8 de desembre, per celebrar les Festes d'hivern de Sant Marçal, hi ha preparades diferents activitats al municipi de Castellet i la Gornal. A les 12.15 hores els gegants i el drac faran una ballada a la plaça de l'Església. Més tard, a les 12.30 h, començarà una cercavila amb els gegants del municipi, el Drac de Sant Marçal i els Gegants de la Granada.\nXXIIIa Mostra de Bestiari Festiu de Ploma de Vilafranca\n22 de desembre de 2019 10:00 a 14:00\nDiumenge 22 de desembre, a partir de les deu de matí, començarà la XXIIIa edició de la Mostra de Bestiari Festiu de Ploma que cada any s'emmarca en els actes de la Fira del Gall de Vilafranca. Enguany, les bèsties convidades són: l'Arpella del barri Gòtic, el Xot de Sants, el Gall de Ripoll i el Griu petit de Tarragona. També assistiran a la trobada les bèsties amfitriones, que són: el Gall Tomasot, la Gallina Ballarica, l'Àliga del barri de…\nJornada de la Dona a Vilanova i la Geltrú\n7 de març 11:00 a 14:00\nPlaça de les Neus, plaça de les Neus\nLo Drac Petit de Vilanova i la Geltrú participarà dissabte 7 de març en la Jornada de la Dona organitzada pels Falcons de Vilanova. L'acte es farà a la plaça de les Neus i començarà a les 11 h. Programa d'activitats: 11 h - 14 h: Vermut solidari amb activitats pels més petits i la participació de l'atracció de Lo Drach Petit. 11.30 h: Taller "Dona i moviment" a càrrec de l'Associació Marinada VNG. 12 h: Actuació de balls populars…\nPlaça del Tívoli, plaça del Tívoli\nTarragona, El Vendrell 43700 + Mapa de Google\nDissabte 18 d'abril se celebrarà al Vendrell el Dia del Diable. L'acte coincidirà amb la celebració del 3er Concurs Nacional de Tabals Tradicionals. Programa d'actes: 8 h: Matinades a càrrec dels Reservistes del Ball de Diables. Sortiran des del Vial de França. 11 h: Acte d'obertura del concurs de tabals i classe magistral sobre el tabal tradicional a la plaça del Tívoli. 16.30 h: III Concurs Nacional de Tabals Tradicionals a la plaça del Tívoli. 17.30 h: Primera fase del concurs.…\nDia del Graller (AJORNAT)\nVilafranca del Penedès, Vilafranca Del Penedes, Barcelona 08720 Espanya + Mapa de Google\nEl 27è Dia del Graller de Vilafranca del Penedès se celebra el cap de setmana del 24 al 26 d’abril de 2020. Enguany, com a novetat, el concert de les colles serà el dissabte 25 d’abril. Totes les colles que vulguin participar-hi hauran d’emplenar el formulari de participació. El seu emplenament no implica la participació final. La data límit per fer la sol·licitud és el 22 de març de 2020. Uns dies després es publicarà la llista de participants, que pot ser limitada per…\nEl segon cap de setmana de maig, dissabte dia 9, se celebrarà a Sant Pere de Ribes (Garraf) el 3er Concurs Nacional d'Enceses de Catalunya. Enguany en la competició participaran un total de 14 colles, sis més que en l'edició anterior. L'acte, organitzat per la Federació de Diables i Dimonis de Catalunya i per l'Ajuntament de Sant Pere de Ribes, serà al vespre i promet ser una espectacle molt lluminós que no deixarà indiferent ningú. En aquesta tercera edició les…


Alan I d’Avaugour - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAlan I d’Avaugour\n(S'ha redirigit des de: Alan I d'Avaugour)\nAlan I d'Avaugour o de Penthièvre (nascut cap a 1151/ 1154 mort el 29 de desembre de 1212, fou senyor de Goëlo i comte de Penthièvre.\n(fr) Alain de Goëlo\n1151 ↔ 1154\n29 desembre 1212 (Gregorià) (57/58 anys)\nEnric I d'Avaugour i Mathilde de Vendôme (fr)\nEra fill d'Enric I d'Avaugour, comte de Trégor i de Goëlo i de Matilde de Vendôme.\nVa assistir el 1185 a l'assemblea dita el Fonament del comte Geoffroy; va ser dels que es van oposar, el 1189, a les pretensions del rei Ricard Cor de Lleó a la tutela del jove Artur I de Bretanya, el seu nebot.\nAlan va fundar per a ell, el seu pare, la seva mare, i Petronil·la (la seva dona el 1184/1189) per als canonges regulars de l'abadia de Saint-Victor de París un primer establiment religiós a la «illa dels cérvols» o illa Saint-Riom, a l'altura de Paimpol que va ser continuat el 1200 per premonstratencs de l'abadia de La Lucerne en el moment de la seva transferència a terra ferma i qui va esdevenir l'abadia de Beauport. La nova fundació va ser oficialitzada per una carta de 1202.\nEl 1206 va heretar el comtat de Penthièvre del seu cosí Geoffroi o Jofré III de Penthièvre, mort sense fills. La transacció fou validada pels altres hereus i el rei Felip II de França.\nAbans de morir va designar com a tutor dels seus fills al seu germà Geslin senyor de Coëtmen i Juhel III, senyor de Mayenne.\nS'havia casat el 1181 amb Petronil·la de Beaumont al Maine\n, filla de Ricard I de Beaumont-au-Maine i de Lucia de Laigle, de la qual va tenir:\nEnric II d'Avaugour nascut el 1205, casat amb Margarida de Mayenne, filla de Juhel III de Mayenne, baró de Mayenne.\nGeoffroi Boterel nascut el 1207 mort i mort el 4 de setembre de 1274, senyor de Quintin.\n↑ . Les Abadies Bretones, Beauport, pàgs. 321-329\nFrédéric Morvan, La Maison de Penthièvre (1212-1334) rivale des ducs de Bretagne, M.S.H.A.B, tome LXXXI, année 2003, pags. 19-54;\nAbat Angot, « Les Vicomtes du Maine », a Bulletin de la Commission historique et archéologique de la Mayenne, 1914, n° 30, pàgs. 180-232, 320-342, 404-424. lamayenne.fr.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Alan_I_d’Avaugour&oldid=23566975»\nDarrera modificació: 18 maig 2020 a les 11:36\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 18 maig 2020 a les 11:36.


Catalunya registra 4.876 casos i 11 morts més per coronavirus en 24 hores\nActualitzat 13/01/2021 10:44 CET\nCatalunya vacuna 15.195 persones en 24 hores\nCatalunya ha registrat fins aquest dimecres 440.090 casos confirmats acumulats de coronavirus --405.294 amb PCR o test d'antígens--, 4.876 més que en el recompte de dimarts, ha informat la Conselleria de Salut en el seu web.\nLa xifra total de morts se situa en 17.725, la qual cosa representa 11 més que dimarts: 11.010 a hospitals o centres sociosanitaris, 4.411 a residències, 1.009 a domicilis i 1.295 que no són classificables per falta d'informació.\nQuant als pacients que actualment estan ingressats, la xifra se situa en 2.501, fet que suposa 56 més que en l'últim recompte.\nAixí mateix, un total de 493 pacients es troben a les unitats de vigilància intensiva (UCI) --de centres públics i privats--, 16 més que en el registre de dimarts.\nLa velocitat de reproducció de la malaltia (Rt) ha pujat fins l'1,27 i el percentatge de positivitat dels tests d'antígens i PCR se situa en el 10,88%, mentre que la incidència acumulada dels darrers 14 dies és de 537,91 per cada 100.000 habitants.\nLa taxa del risc de rebrot ha pujat: dimarts va arribar a 609, i aquest dimecres es col·loca en 657.\nA les residències d'ancians fins ara 29.280 persones han donat positiu, de les quals 7.971 han mort i 136 ara mateix es troben ingressades.\nCatalunya ha administrat la vacuna de Pfizer contra el coronavirus a un total de 91.382 persones des que va començar la campanya el 27 de desembre, de les quals 15.195 han rebut la dosi en les darreres 24 hores.\nDel total de dosis, 65.920 s'han administrat a la província de Barcelona, 6.835 a Girona, 9.600 a Lleida i 8.963 a Tarragona; de les quals 34.587 han estat per als usuaris de les residències catalanes.


Roses acollirà el dilluns de Pasqua el XXXV Aplec de la Sardana, a l'esplanada de davant la Ciutadella — Ajuntament de Roses\nRoses acollirà el dilluns de Pasqua el XXXV Aplec de la Sardana, a l'esplanada de davant la Ciutadella\nRoses acollirà el dilluns de Pasqua el XXXV Aplec de la Sardana, a l'esplanada de davant la Ciutadella Roses acollirà el proper 24 de març el XXXV Aplec de la Sardana, un acte que se celebra de manera tradicional cada any coincidint amb el dilluns de Pasqua a l’esplanada que hi ha davant de la Ciutadella. Com és habitual, hi participaran les cobles Ciutat de Girona, Montgrins i Principal de la Bisbal. http://www.roses.cat/noticies/historic/roses-acollira-el-dilluns-de-pasqua-el-xxxv-aplec http://www.roses.cat/@@site-logo/escut.png\nRoses acollirà el proper 24 de març el XXXV Aplec de la Sardana, un acte que se celebra de manera tradicional cada any coincidint amb el dilluns de Pasqua a l’esplanada que hi ha davant de la Ciutadella. Com és habitual, hi participaran les cobles Ciutat de Girona, Montgrins i Principal de la Bisbal.\nCartell Aplec Sardana\nEntre les tres cobles interpretaran un total de 28 sardanes en dues sessions de matí i tarda, que començaran a partir de dos quarts d’onze del matí, amb la interpretació de les primeres dotze sardanes. La primera part es tancarà amb Ranuera de J. Saderra. A la tarda el repertori inclourà com a sardana de conjunt l’Aplec de Roses de A. Mias. Com cada any, a la tarda s’interpretaran les tres sardanes “obligades”, el nom de les quals es desvetllarà en el decurs de l’aplec.


Un desconegut crema 4 contenidors i provoca danys en un vehicle a Blanes | Ràdio Palafolls\nHome Comarcal Un desconegut crema 4 contenidors i provoca danys en un vehicle a Blanes\nMarc Ferri , novembre 7, 2018\t / 247 0\nEls fets van tenir lloc ahir dimarts al matí, quan es va donar l’avís que un dels contenidors situats al Carrer Colom estava en flames.\nSegons ha informat l’Ajuntament de Blanes, l’alerta es va donar a dos quarts de 8 del matí, i immediatament després es van mobilitzar la Policia Local i Bombers de la Generalitat, que van actuar per intentar evitar que els vehicles propers a l’illa de contenidors es veiessin afectats.\nL’incendi va acabar calcinant quatre dels contenidors de l’illa i també un turisme estacionat just davant dels elements, que no va poder ser retirat a temps i que ha acabat patint danys en algunes parts.\nEls operaris de Nora, l’empresa encarregada de la recollida de residus, juntament amb la Policia Local, sí que van poder retirar altres vehicles propers a l’illa que s’estava cremant.\nAra la Policia Local de Blanes investiga qui hauria estat l’autor de l’incendi, que segons l’Ajuntament apuntaria a ser a una “bretolada”, ja que s’ha pogut comprovar que el foc ha estat intencionat, després que un desconegut tirés un objecte sense identificar dins d’un dels contenidors, que es va encendre ràpidament.\nEl consistori xifra en 4.000 el cost dels quatre contenidors calcinats, als que caldrà sumar els danys ocasionats al cotxe que hi havia aparcat davant l’illa de contenidors, el propietari del qual ja ha anunciat que presentarà una denúncia, igualment com farà l’empresa Nora.