Anarcoefemèrides | [11/11] «El Combate» - «La Lucha» - «La Voz de Ravachol» - «El Rebelde» - Friscia - Mir - Puffich - Bulzamini - Vairoleto - Rodríguez Pérez - Alandí - Palmiotti - Cieri - Sardinha - Terrer - Acuña - Santiago - Vegas - Radresa - Parsons - Spies - Bigel - Giannangeli - Torner - Bosquet - Filiberto - Benner - Ferrer - Gilabert - Francitorra - Girón - Miravé\nefemerides | 11 Novembre, 2018 16:34\nAnarcoefemèrides de l'11 de novembre\nPortada del primer número d'El Combate\n- Surt El Combate: L'11 de novembre de 1891 surt a Bilbao (Biscaia, País Basc) el primer número de la publicació quinzenal anarcocomunista El Combate. Periódico anarquista. La capçalera portava el següent epígraf: «Los trabajadores contra quienes se cometan abusos y atropellos deberan ponerlo en nuestro conocimiento los que haremos públicos para vergüenza de abusadores y atropelladores, siempre que, se garantice la veracidad del hecho debidamente. Los que se consideren calumniados en nuestros escritos, tienen a su disposición las columnas del periódico para defenderse. Queremos luz, mucha luz.» Va ser dirigit per Vicente García i administrat per Mateo Díaz. Trobem articles de Luis Barcia, J. C. Campos i Teresa Claramunt, entre d'altres. En el número dos s'anuncià la creació d'un grup de «Solteros Anarquistes» a Bilbao, els membres del qual feien el jurament de «no casar-se amb dones que no fossin anarquistes». Per raons econòmiques només en sortiren tres números, l'últim el 12 de desembre de 1891. D'aquesta publicació només es conserven exemplars a l'International Institute of Social History (IISH) d'Àmsterdam.\nPortada del primer número de La Lucha\n- Surt La Lucha: L'11 de novembre de 1894 surt a La Plata (Buenos Aires, Argentina) el primer número de La Lucha. Periódico comunista-anárquico. Defensor del obrero. Portava l'epígraf: «Siendo la propiedad fruto de nuestro trabajo, la expropiación es un derecho (para quedar en comun). Condenados por esta socidad mal organizada a ser explotados no explotadores, la Revolución Social es una necesidad.» Com a responsable figura J. Rojo. Només es coneix aquest número, que publicà un dels seus articles en italià.\nPortada del primer número de La Voz de Ravachol\n- Surt La Voz de Ravachol: L'11 de novembre de 1895 surt a Buenos Aires (Argentina) el primer número i únic número de la publicació «anarcopetardista» La Voz de Ravachol. Periódico comunista-anárquico. Portava l'epígraf: «El único contrario del bienestar social es la propiedad. El único enemigo del obrero es el rico.» El responsable de la publicació, partidària de la «propaganda per l'acció», va ser F. Vázquez. Realment aquesta publicació és sobretot una apologia de l'anarcoterrorista François Claudius Koënigstein (Ravachol). Trobem textos de José Altafulla, J. Robert i Ravachol.\nPortada d'El Rebelde\n- Surt El Rebelde: L'11 de novembre de 1898 surt a Buenos Aires (Argentina) el primer número de la publicació de periodicitat irregular El Rebelde. Periódico anarquista. Alguns números portaren l'epígraf: «La propietat és un furt.». Estava patrocinada pel grup anarcoindividualista «La Luz» i comptava amb el suport dels grups «Libertario», «Juventud Anárquica», «Anti Federativo» i «Los Ácratas». Va ser dirigit primer per J. Mayorka (Manuel Reguera), després per Manuel Requena, per Juan Valls, per G. García i finalment per A. V. Rigüela Vargas. Fou un dels periòdics anarquistes amb major tirada d'aquells anys, juntament amb La Protesta Humana i L'Avvenire, amb els quals polemitzà. Trobem articles de José M. Acha, Alecrim, Adolfo Anarkos, José Aquistapace y Balestra, Domingo Aznar, Leopoldo Bonafulla, Gaetano Bresci, Ramón Canto, Pedro Carbonell, Blas Catalao, Juan C. Cazabat, G. Ciancabilla, Félix Corominas, J. Costas, Cráter, Delafranca, V. Dessola, Alejandro Escobar y Carvallo, Sébastien Faure, Nemesio Ferreyra, Francisco Fonseca, Julia P. García, Carlos Gilardoni, Jean Grave, Pepita Guerra, Soledad Gustavo, A. Hamon, Fortunato G. Imundo, Fernando Izapitobide, Piotr Kropotkin, Braulio Labarta, Felipe Layda, F. Lydia Pelea, Santiago Locascio, P. Lorenec, Errico Malatesta, Carlos Manco, A. Marconi, J. Mauri, Hugo Muocioli, Segundo Nachón, Luis Olea, José Padón Cabeza, Juan Bautista Pérez, Juan Quesada, Elam Rável, José Reguera, Manuel Reguera (Mayurka), M. J. Requena, L. Rémy, Ribera, María Rubí, J. Sarmento, Sauvarine, F. Serrano, León Urutia, Jaime Vidal, José Villar, G. Volscos, Zelaznog i Antonio Zozaya, entre d'altres. Fins al 1903 publicà, com a mínim, 104 números. Cal no confondre amb el periòdic anarquista xilè del mateix títol que es publicà en la mateixa època.\n- Saverio Friscia: L'11 de novembre de 1813 neix a Sciacca (Agrigent, Sicília) el metge, defensor de la unitat italiana, sociòleg, maçó i anarquista Saverio Friscia. De família burgesa, la seva primera vocació fou la sacerdotal, però després va fer la carrera de medicina. Metge de professió, rebutjà la «medicina oficial» i es decantà per l'homeopatia, en la qual assolí un notable prestigi. En un principi abraçà les idees socialistes de Charles Fourier i les nacionalistes de Giuseppe Mazzini i de Giuseppe Garibaldi. Després de fer els estudis, en 1838 retornà a la seva terra natal, on organitzà una important tasca de conspiració contra els Borbons, destacant els fets revolucionaris de 1848. Aquest any fou elegit diputat en la Cambra dels Comuns de Palerm i des d'aleshores defensà posicions d'extrema esquerra, oposant-se a la desamortització dels bens eclesiàstics argumentant que aquests havien de ser restituïts al poble. Un cop aconseguida la unificació, fou elegit diputat al Parlament Nacional d'Itàlia, promovent el desenvolupament econòmic de Sicília. Més tard va fer amistat amb Pierre-Joseph Proudhon i, sobretot, a partir de 1865, amb Mikhail Bakunin. Després de fer seves les idees federalistes i antiautoritàries bakuninistes lluità per una Sicília independent o, com a mínim, federada a altres regions de la zona. En 1867 fundà a Nàpols amb Giuseppe Fanelli l'anarquista Societat dels Legionaris de la Revolució Social. En 1868, amb Carlo Gambizzi, Giuseppe Fanelli i Alberto Tucci fundà a Nàpols el grup «Libertà e Giustizia» (Llibertat i Justícia) i el primer periòdic anarquista, L'Eguaglianza. També fou l'organitzador de la secció de Catània de l'Associació Internacional del Treball (AIT) i un dels membres del Comitè Central de l'Aliança de la Democràcia Socialista bakuninista. En 1882 abandonà totes les seves activitats polítiques parlamentàries. Entre el 16 i el 22 d'agost de 1891 participà com a delegat en el Congrés de Brussel·les de la Primera Internacional. Com a membre de la maçoneria, que arribà al tercer grau, intentà acostar aquesta organització al moviment internacionalista bakuninista. Saverio Friscia va morir el 22 de febrer de 1886 a Sciacca (Agrigent, Sicília). A la Via Figuli d'Sciacca existeix un monument a la seva memòria.\n- Joan Mir i Mir: L'11 de novembre de 1871 neix al carrer de s'Arraval, número 13, de Maó (Menorca, Illes Balears) l'intel·lectual anarquista, anarcosindicalista, pedagog llibertari i maçó Joan Mir i Mir. Son pare, Pere Mir i Mercadal, i sa mare, Teresa Mir i Febrer, eren terratinents maonesos. L'avi patern, Pere Mir i Pons, havia estat batle de Maó. Joan Mir serà el tercer de set germans. Quan va morir sa mare, en 1881, va ser internat al col·legi jesuïta de Sant Ignasi (Manresa, Catalunya) i va estar-hi fins al 1883, any de la mort de son pare per una malaltia mental. Entre 1883 i 1884 va estudiar al col·legi barceloní de Vilar i després al col·legi d'Oriola (Alacant) de Santo Domingo (1885) i a l'Institut d'Alacant (1885-1886). En 1886 tornarà a Maó i estudiarà a l'Institut d'Ensenyança Mitjana de la ciutat. En 1892 va mantenir un duel amb pistola sense conseqüències amb Josep Mercadal. En 1893 comença a publicar articles en la premsa burgesa i religiosa i s'inscriu a l'Institut de Maó. Va participar en la creació de l'Escola Nocturna d'Es Castell promoguda per la Conferència de Sant Vicenç de Paül de caràcter religiós. En 1896 comença a escriure en la revista espiritista La Estrella Polar i se separa de l'Església catòlica. L'1 de setembre de 1898 es comença a publicar el periòdic mensual El Porvenir del Obrero, dirigit pel cooperativista republicà Bartomeu Briones Mesa. S'engega un moviment de solidaritat amb Joan Mir arran d'una polèmica amb el bisbe Castellote. Comença a participar activament amb la maçoneria i manté correspondència amb coneguts intel·lectuals (Hermenegildo Giner de los Ríos, Pablo Iglesias, etc.). En 1899 llançarà un projecte d'Escola d'Educació Integral de caire llibertari a Maó, però aquesta primera temptativa fracassarà. Aquest mateix any, El Porvenir del Obrero esdevindrà l'òrgan de la societat llibertària Agrupació Germinal i Joan Mir en serà el director. L'abril de 1900 la impremta del periòdic començarà a publicar fullets anarquistes (Kropotkin, etc.) i el mes de desembre es va celebrar el judici contra Joan Mir per mor de l'article «A El Grano de Arena», aparegut en El Porvenir del Obrero (20-10-1899). En 1901 marxa una temporada a Barcelona on visitarà Francesc Ferrer i Guàrdia i la seva Escola Moderna. En 1902 va participar activament en la creació de la Federació Obrera de l'Illa de Menorca (FOIM), de caràcter llibertari, i va impartir nombroses conferències sobre qüestions socials i anticlericals. En aquest any també va participar en la constitució de l'Escola Laica de la Societat Progressiva Femenina, que s'integrarà l'any següent en el Col·legi Germinal de la FOIM. Jutjat l'abril de 1903 per haver reproduït un article contra Weyler va sortir sense càrrecs; també en aquest anys va participar en mítings sindicalistes i va ser empresonat a Maó per la seva participació en les vagues de la FOIM. L'agost de 1904 participarà en la vaga de l'Angloespanyola a Maó i l'octubre escriurà el pròleg de Vía Libre, d'Anselmo Lorenzo. El 28 d'octubre de 1904 s'inaugurarà l'Escola Lliure de Maó, dirigida per Esteve Guarro, procedent de l'Escola Moderna de Barcelona. Aquest mateix any mantindrà una polèmica periodística amb J. J. Rodríguez, cap del Partit republicà maonès, per mor de l'actuació d'anarquistes i de republicans en les vagues recents. El febrer de 1906 és jutjat i absolt de dos judicis, un per l'article «Amor Divino», sobre la corrupció del clergat i la falsedat de la religió, i l'altre per l'article «Los asesinos». Durant aquest any es crearan escoles lliures a Alaior i a Sant Lluís i Joan Mir farà de professor a la primera. En 1907 va ser empresonat per haver ressenyat un míting celebrat a favor de l'alliberament de Francesc Ferrer i Guàrdia i altres anarquistes; se'l jutjà el 24 de juny i, tot i que el fiscal demanava 11 anys, quatre mesos i un dia de presó, sortí absolt. El Porvenir del Obrero serà suspès i no tornarà aparèixer fins al 5 d'abril de 1912. En 1908 s'ajunta amb Anna Maurín, amb qui es casarà civilment l'any següent, i participa en la fundació de l'Ateneu Popular. L'agost de 1909 el domicili de Joan Mir i Anna Maurín és escorcollat per ordre del delegat del Govern i se li requisen 13 llibres considerats «anarquistes». En 1910 participa en la Comissió d'Higiene Social de l'Ateneu Científic, Literari i Artístic i escriu sobre temes d'higiene. Aquest mateix any, participarà en l'elaboració i la correcció d'«El Pacte de Maó», que establia una treva electoral entre els partits polítics; la seva posició, favorable al pacte i la seva participació en l'elaboració, motivarà dures crítiques d'alguns membres de l'anarquisme maonès. En 1912 redactarà les bases per a la constitució de la Casa del Poble i l'any següent participa en la creació de l'Escola Racionalista de Ciutadella. L'abril de 1913 publica l'article «La lucha de clases» en el setmanari El Sindicalista, de Vilanova i la Geltrú, i a la tardor llança una Biblioteca de Divulgació, amb l'edició local de Dinamita Cerebral. Los cuentos anarquistas más famosos. Aquest mateix any l'anarcosindicalista catalana Teresa Claramunt visitarà Maó per participar en l'edició d'El Porvenir del Obrero. La salut de Joan Mir comença a patir els primers problemes greus. En 1914 l'Escola Lliure d'Alaior serà clausurada per ordre governativa. En 1915 Joan Mir trencarà amb els anarquistes per la seva clara postura aliadòfila i El Porvenir del Obrero serà clausurat definitivament. La revista Cultura Obrera, de Nova York, treu una informació sobre el paper d'aquesta publicació en les lluites socials. En 1917 es crea la Federació Obrera Menorquina amb la convergència de les forces socialistes, de recent creació, i anarquistes; Joan Mir manifestarà públicament el refús a aquest moviment sindicalista que considera massa polititzat. En 1918 comença a publicar en La Veu de Menorca, nou diari republicà del qual serà després copropietari, i entra a fer feina en la secretaria de la Unió Comercial i Industrial. En 1920 mantindrà dures polèmiques amb els socialistes i es casarà per l'Església, com a culminació del seu procés de «revisió» i com a ruptura total amb l'anarquisme menorquí. En 1921 es nomenat bibliotecari de l'Ateneu Científic, Literari i Artístic. El novembre de 1922 marxa a Barcelona amb la intenció de romandre-hi i l'any següent es fa soci de l'Ateneu Barcelonès, treballa als tallers d'El Día Gráfico, publica en La Veu de Catalunya; però el març de 1923 tornarà a Menorca decebut, i es nomenat escrivent de la secretaria de l'Ajuntament de Maó. Va participar en la creació de la societat cultural regionalista La Nostra Parla i escriurà en l'òrgan d'expressió del mateix nom. En 1924 serà nomenat secretari de Literatura i Música de l'Ateneu Científic, Literari i Artístic, i treballarà en una ponència sobre l'Autonomia de Menorca amb la finalitat d'enviar-la al directori de Primo de Rivera, però abandonarà la comissió davant la seva desconfiança en el concepte de «regió balear». A partir de 1925 passarà llargues temporades retirat a Bini-Umaia (Es Mercadal). En 1929 va escriure una sèrie d'articles a La Veu de Menorca, sobre l'avanç del feixisme a Itàlia i a Alemanya. L'any següent escriurà una llarga sèrie d'articles, La paz del mundo, considerats el seu testament polític; l'últim «Una veu amiga» el va publicar el 8 de juliol de 1930, 13 dies abans de morir, el 21 de juliol de 1930 a Maó (Menorca, Illes Balears) d'una hemorràgia cerebral. En 1931, quan es va proclamar la II República, se li va dedicar l'actual carrer Infanta de Maó in memoriam, i durant el franquisme un consell de guerra el va condemnar a mort. El 15 de desembre de 1990 l'Ajuntament de Maó el va nomenar menorquí il·lustre.\n- Vittorio Puffich: L'11 de novembre de 1885 neix a Trieste (Friül, aleshores pertanyent a l'Imperi Austrohongarès) l'anarquista Vittorio Puffich, també conegut com Viktor Puffich. Sos pares es deien Ferdinando Puffich i Caterina Marostica. Quan tenia 15 anys patí la seva primera condemna per robatori, causat per la necessitat de supervivència. L'agost de 1907 participà, com a molt altres anarquistes, especialment els companys del grup «Germinal» (Ferdinando Castro, Giovanni Colombin, Girardi, Rudolf Golouh, Kerpan, Oblak, Renato Siglich, etc.), en les revoltes contra la carestia de la vida i el 14 d'aquell mateix mes va ser condemnat a quatre mesos de arrest per «accions prohibides per la llei» –durant una manifestació anticlerical havia llaçat crits subversius, com ara «Visca l'anarquia!» i «Fora capellans i frares!». El seu procés va ser seguit pel setmanari anarquista de Trieste Germinal, dirigit per Marcello Andreani, amb el qual col·laborava assíduament. El juliol de 1909 es traslladà a Milà (Llombardia, Itàlia) buscant una feina estable i, segons informes de la Prefectura de Policia milanesa, freqüentà Giovanni Galmozzi, redactor de La Protesta Umana. En una nota publicada el març de 1911 en Il Grido dell Folla, la citada Prefectura assenyalà la seva presència a Monfalcone (Friül), fent feina de mecànic a les drassanes navals que feia poc s'havien creat. Amb l'anarquista Ernesto Radich, que més tard es passà al comunisme, participà activament en les lluites obreres i amb l'anarquista de Trieste, de llengua eslovena, Rudolf Golough, va col·laborar en el quinzenal revolucionari local La Gioventù Socialista, dirigit per Ercole Bucco. Després de la Gran Guerra treballà a les drassanes navals San Marco de Monfalcone i esdevingué cap de colla, encara que no es mostrà com a anarquista a la nova direcció. Va estar present, en concomitància amb els obrers, durant la ocupació de dos dies de la fàbrica, però la direcció considerà que havia intentat salvar els seus interessos i li va lliurar un premi de 200 lires. De bell nou a Trieste, el setembre de 1925 va ser identificat per les autoritats com a membre de l'anarcosindicalista Unió Sindical Italiana (USI). El 14 d'aquell mateix mes va ser detingut, amb un grup de companys, en una agafada de la policia realitzada al Cafè Union, lloc de reunions llibertàries diàries al centre de la ciutat. Se li segrestaren nombrosos opuscles i una «afilada fulla d'acer d'uns 20 cm de llargària» i va ser tancat uns dies. El març de 1932 va fer un breu discurs al funeral laic il·legal del socialista Angelo Tommasini, pare de l'anarquista Umberto Tommasini. En 1935 la Prefectura de Policia de Trieste assenyalà que en els últims anys el seu comportament polític no havia donat problemes, però que no era partidària d'esborrar-lo del registre de subversius. En 1937 participà en un avalot amb els treballadors municipals de l'Azienda Comunale Elettricità Gas Acqua e Tramvie (ACEGAT, Companyia Municipal d'Electricitat, Gas, Aigua i Tramvia) i va ser acomiadat. Desesperat a causa de no poder mantenir la seva companya i les seves dues filles malaltes, i davant el xantatge de veure's obligat a afiliar-se al Partit Nacional Feixista (PNF) per a la seva readmissió laboral, Vittorio Puffich es va suïcidar el 29 de juny de 1938 a Trieste (Friül).\n- Attilio Bulzamini: L'11 de novembre de 1890 neix a Imola (Emília-Romanya, Itàlia) l'anarquista Attilio Bulzamini. Sos pares es deien Ercole Bulzamini i Agnese Zuffa. Després de fer els estudis primaris, durant l'adolescència s'acostà al moviment anarquista. Després de la Gran Guerra marxà a Milà on treballà com a maquinista dels ferrocarrils i milità en els grups llibertaris de la capital llombarda. En 1920 participà activament en el moviment d'ocupació de fàbriques i la policia el qualificà de «destacat propagandista revolucionari». En aquests anys esdevingué amic íntim d'Errico Malatesta, amb qui mantindrà correspondència durant tota sa vida. Després de l'atemptat al teatre Diana del 23 de març de 1921, formà part dels grups de suport als companys detinguts. Constantment vigilat i perseguit, va ser acusat per les autoritats d'ajudar els militants cercats a exiliar-se clandestinament. En 1923, després de ser violentament agredit per un escamot feixista, va ser acomiadat dels ferrocarrils i es va veure obligat a viure en la semiclandestinitat, treballant a l'empresa «Breda» a Sexto San Giovanni (Llombardia, Itàlia), però continuant amb la militància. L'octubre de 1927, després de ser novament acomiadat, emigrà clandestinament a Suïssa, on treballà com a mecànic en la indústria metal·lúrgica. D'antuvi s'instal·là a Ginebra i al cantó de Valais i després a Zuric. A Suïssa s'assabentà que son germà Pasquale, també militant anarquista, havia resultat mor el 31 d'octubre de 1928 a Viareggio (Toscana, Itàlia) arran de l'agressió que patí a mans d'un escamot feixista uns dies abans. Malgrat les condicions penoses que patí a Suïssa (llargs períodes de desocupació, problemes de salut causats per la seva úlcera duodenal, amenaça permanent d'expulsió, etc.), continuà militant en el moviment llibertari, sempre amb el suport de sa companya Carolina Bafarra. Mantingué estrets contactes amb el grup de Luigi Bertoni, que editava el periòdic Il Risveglio / Le Réveil, i continuà amb la correspondència amb Malatesta i sa companya Elena Melli. Entre l'11 i el 12 de novembre de 1933 representà, amb Giuseppe Spotti i Guido Rusconi, els anarquistes italians refugiats a Suïssa en el Congrés Anarquista dels Refugiats Italians que tingué lloc a Puteaux (Illa de França, França) i que donà lloc a la Federació Anarquista dels Pròfugs Italians (FAPI). Entre l'1 i el 2 de novembre de 1935 fou el delegat de Zuric en el Congrés Anarquista Italià celebrat a Sartrouville (Illa de França, França), promogut per Camillo Berneri i on es va fundar el Comitè Anarquista d'Acció Revolucionària (CAAR). El juliol de 1936, en assabentar-se de l'aixecament feixista a Espanya, abandonà Suïssa i, amb Berneri i altres, marxà immediatament a Barcelona (Catalunya), on s'enrolà en la Secció Italiana de la Columna Ascaso. Responsable d'una bateria al front d'Aragó, l'agost de 1936 participà en els combats de Monte Pelado. El setembre d'aquell any, a instàncies de Berneri, s'integrà en el grup italià «Errico Malatesta», adherit a la Federació Anarquista Ibèrica (FAI). També va ser membre del grup «Michele Angiolillo». El novembre de 1936 marxà a Suïssa per veure sa companya i renovar el seu permís de residència, però va ser immediatament detingut i expulsat amb sa parella per «violació de la neutralitat suïssa». Ambdós es refugiaren a França i ell després passà a Catalunya. Amb l'anarquista Pio Turroni, també milicià en la Columna Ascaso, i altres companys, presentà a la Confederació Nacional del Treball (CNT) i a la Federació Anarquista Ibèrica (FAI) un projecte d'atemptat contra Benito Mussolini, però no va ser acceptat per la dificultat organitzativa. Retornà al front enquadrat en la 28 Divisió, però el gener de 1937 va ser hospitalitzat a Barcelona per a ser operat de la seva úlcera duodenal. El març d'aquell any, acabada la convalescència, retornà als fronts. El setembre de 1937 obtingué una llicència i va fer una estada a Marsella per reunir-se amb sa companya i després de bell al camp de batalla. Molt dèbil físicament, al front va contreure la febre tifoide. Ingressat, Attilio Bulzamini va morir l'1 de juny de 1938 en un hospital de Barcelona (Catalunya).\n- Juan Bautista Vairoleto: L'11 de novembre de 1894 neix a Cañada de Gómez (Santa Fe, Argentina) el bandejat anarquista Juan Bautista Vairoleto --citat també com Bairoletto--, que va ser nomenat amb un gran nombre de pseudònims (Gaucho Bairoletto, Juancito Bairoletto, José Ortega Bairoletto, Marcelino Sánchez, Martín Mirando, El Pampeano, El Atila de La Pampa, San Bautista Bairoleto, etc.). Fill d'immigrants italians, sos pares es deien Victorio Vairoleto i Teresa Bondino, i fou el segon de sis germans. Sa família s'establí a la província de La Pampa, a la zona bladera situada entre Castex i Monte Nueva, on arrendaren unes terres. Sa mare morí quan era un adolescent i es posà a treballar en diverses feinetes (mosso, filferrador, venedor ambulant, etc.) per ajudar sa família. Des de jove tingué problemes amb la policia. Treballà fent de gautxo i com a militant llibertari representà els treballadors en diversos comitès. El 4 de novembre de 1919, després de matar Elías Farach (El Turco), caporal de policia de la ciutat Eduardo Castex (La Pampa, Argentina), d'un tret a la gola en una disputa amorosa per Dora, una jove prostituta d'aquesta localitat, fugí de la justícia i engegà la seva carrera de bandolerisme. El 12 de desembre de 1919 morí son pare en un accident i durant la vetlla del difunt la policia esperà amagada l'arribada de fill fugitiu; només després els agents van saber que el proscrit havia dit l'adéu a son pare disfressat de dona. Arran d'una delació, el 14 d'abril de 1920 va ser detingut i tancat a la presó de Santa Rosa fins l'1 de juliol de 1921 que aconseguí la llibertat després de ser exculpat de l'assassinat de Farach ja que es considerà que hi havia hagut provocació. Després va fer diverses feinetes, el 24 de març de 1925, arran de furtar en una botiga de teles i de vestits per cobrar-se un deute, passà novament a la clandestinitat. Durant anys es dedicà a robar, a vegades ajudat per Eusebio Espíndola, Vicente Gazcón (El Ñato) i pel també anarquista i maçó Segundo David Peralta (Mate Cosido), la gent acabalada de diverses províncies argentines (Córdoba, San Luis, Mendoza i San Juan) per repartir els guanys entre la gent humil i a fer «justícia popular» contra els terratinents explotadors; per aquest motiu va ser anomenat Robin Hood Argentí o Robin Hood Criollo. Especialment lluità contra l'empori britànic «La Forestal», indústria d'extracció de taní caracteritzada per la dura explotació del seus obrers i pobladors. Va rebre el suport de la població, que li ajudava a fugir, li proporcionava queviures i l'informava del moviment de les tropes que el buscaven. A més de les activitats expropiadora i repartidora, es va consagrar a la propaganda anarquista. Durant un any, entre febrer de 1926 i juny de 1927, marxà a Buenos Aires fugint de la persecució policíaca. En la dècada dels trenta si li va fer responsable de tots els delictes que es realitzaven a la zona i a començaments de la següent dècada les autoritats decidiren acabar amb la seva figura i organitzaren una persecució sistemàtica contra ell. Entaulà una relació sentimental amb Telma Cevallos i el 29 de febrer de 1939 nasqué sa primera filla, Juana. Arran d'aquest fet decidí abandonar la vida errant, prengué el nom de Francisco Bravo i començà a construir un ranxo a la localitat de Carmensa, a la riba de l'Atuel, en una finca regalada pels líders del Partit Radical de la zona en gratitud a determinats favors rebuts. El 28 de juliol de 1940 nasqué sa segona filla, Elsa. La detenció de Vicente Gazcón (El Ñato) l'agost de 1941 posà sobre la pista de la seva vertadera identitat a les autoritats. Encerclat per la policia, després d'un tiroteig i sense possibilitats de fugida, Juan Bautista Vairoleto es va suïcidar d'un tret a la cara el 14 de setembre de 1941 a la seva finca de la Colònia de San Pedro de Atuel (Carmensa, Mendoza, Argentina). La vetlla es realitzà a la Biblioteca Popular Sarmiento de la ciutat de General Alvear, on havia estat traslladat el seu cos, i assistiren més de 6.000 persones vingudes d'arreu de La Pampa i de Mendoza. Un seguici de 3.000 persones acompanyà el finat fins al cementiri de General Alvear (Mendoza, Argentina) on fou sepultat. Mesos després el cadàver de Gazcón, el seu delator, aparegué cruelment assassinat a General Pico. La vida de Vairoleto creà una gran admiració popular i la seva figura es mitificà durant la seva vida i després de mort. Convertit en un personatge de culte, els dies del seu naixement i de la seva mort de cada any els «devots» encenen espelmes al seu mausoleu pagat per una col·lecta popular i li demanen de tot (treball, salut, amor, etc.) com si d'un sant es tractés, atribuint-li nombrosos miracles. La seva vida ha estat inspiració per a novel·les, obres de teatre, pel·lícules i sobretot cançons populars.\n- Cristóbal Rodríguez Pérez: L'11 de novembre de 1894 neix a Igualeja (Málaga, Andalusia, Espanya) l'anarcosindicalista Cristóbal Rodríguez Pérez. Milità en la Confederació Nacional del Treball (CNT) d'Utrera (Sevilla, Andalusia, Espanya). Durant la guerra civil va ser adscrit al Servei de Tren Automòbil del X Cos de l'Exèrcit Popular de la II República espanyola. Exiliat, treballà de llenyataire a Sacy (Borgonya, França). Desesperat per la malaltia que patia, Cristóbal Rodríguez Pérez es va suïcidar el 2 de maig de 1953 llançant-se a les vies del tren a l'indret anomenat «Le Champ du Noyer» de Vermenton (Borgonya, França).\n- Martín Alandí Pomer: L'11 de novembre de 1895 neix a València (València, País Valencià) –algunes fonts citen erròniament Port de Sagunt (Sagunt, Camp de Morvedre, País Valencià)– l'anarcosindicalista i maçó Martín Alandí Pomer –a vegades el seu nom citat erròniament com José. Sos pares es deien Josep Alandí García, carboner, i María Pomer Sugarra. Sembla que es va criar a Port de Sagunt, d'on era sa mare. En 1912 va fer oposicions per a Correus i Telègrafs i en 1916 va ser cridat a fer el servei militar. En 1930 i 1931 era membre, amb l'anarquista Marí Civera Martínez, de la junta directiva de la Societat Valenciana de Conferències. Militant de la Confederació Nacional del Treball (CNT), en 1931 presidí el Centre d'Estudis Socials (CES) de València (València, País Valencià), on va fer, entre 1931 i 1933, diverses conferències («La incorporación de la técnica la movimiento social», etc.). En 1931 era president de l'Associació d'Empleats i Dependents del Mont de Pietat de València. Francmaçó, formà part de la lògia «Federación Valentina» de València. Simpatitzà amb l'estratègia trentista. El novembre de 1936 formà part, amb Domingo Torres Maeso i Higinio Noja Ruiz, del Consell Econòmic de València i entre l'1 i el 4 de desembre d'aquell any fou un dels promulgadors de les normes reguladores obligatòries de les col·lectivitzacions i dels centres socialitzats. A favor de la participació confederal en el Govern de l'Estat, a partir del 21 de novembre de 1936 ocupà la subsecretària de Comerç quan Juan López Sánchez fou ministre de Comerç –entre el 9 i el 19 d'abril de 1937 fou ministre interí en absència del titular. Col·laborà en Libre-Studio (1936-1938) de València. Cap al final de la guerra formà part del Consell Nacional de la Infància Evacuada (CNIE). Amb el triomf franquista va ser capturat pels feixistes i tancat a la presó valenciana de Sant Miquel dels Reis, on en 1942 fou secretari del Comitè de la CNT a la presó. Un cop lliure, s'exilià a França. Instal·lat a Marsella (Provença, Occitània), en 1946 era un dels 20 membres de la lògia maçònica «Esperanza» d'aquesta ciutat, integrada en el Gran Orient de França (GODF). En 1947 defensà les tesis de la CNT «política». El 22 de gener de 1961 va fer a París la conferència «Primer plano y perspectiva de los sindicatos». El 12 de març de 1967 va ser nomenat a París vicesecretari de la Comissió Coordinadora del grup «Los Amigos de la CNT de España», grup de tendència «col·laboracionista» que des de París (França) encapçalà Antonio Barranco Hanglin, i com a tal defensà el cincpuntisme. Deixà uns apunts sobre «la nova civilització dels sindicats» i en unes notes sobre la llibertat. Martín Alandí Pomer va morir el 12 de setembre de 1973 al Sanatori dels Ferroviaris de Ris-Orangis (Illa de França, França).\n- Nicola Palmiotti: L'11 de novembre de 1895 neix a Ururi (Molise, Itàlia; aleshores pertanyia als Abruços, Itàlia) l'anarquista Nicola Umberto Palmiotti. Des d'adolescent milità en el moviment anarquista. Emigrà cap als Estats Units d'Amèrica per no participar en la Gran Guerra. Als EUA col·laborà amb Luigi Galleani, amb qui fou perseguit per les autoritats, jutjat i condemnat. Empresonat en nombroses ocasions, cap al 1920 tornà a Itàlia, ja que les autoritats el volien implicar en el procés contra els anarquistes italoamericans Sacco i Vanzetti. A la seva localitat natal milità en el moviment anarquista. Organitzà els treballadors, muntà vagues i promogué l'agitació, fets pels quals fou processat en nombroses ocasions, condemnat i empresonat. Després de la II Guerra Mundial, participà en diversos congressos de la Federació Anarquista Italiana (FAI) i es caracteritzà per promoure la propaganda i la premsa llibertària. Nicola Palmiotti va morir el 30 de desembre de 1969 a Ururi (Molise, Itàlia).\n- Antonio Cieri: L'11 de novembre de 1898 neix a Vasto (Abruços, Itàlia) el militant anarquista i antifeixista Antonio Cieri. Durant la Gran Guerra va obtenir el grau d'oficial i va ser condecorat nombroses vegades. Va fer de dissenyador tècnic --alguns li atribueixen erròniament el títol d'arquitecte-- per als ferrocarrils d'Ancona, militant alhora en el moviment anarquista d'aquesta ciutat. En 1921 a causa de la seva activitat política va instal·lar-se a Parma. L'agost de 1922 va ser comandant dels «Arditi del Popolo» de Parma sota la direcció de Guido Picelli. Es va encarregar de la defensa del barri proletari des Naviglio contra els assalts dels esquadrons feixistes d'Italo Balbo, que va reemplaçar Roberto Farinacci a causa de la seva ineficàcia i sota les ordres de Benito Mussolini. En 1923 es va exiliar després d'haver de deixar la feina dels ferrocarrils. A París, a partir de 1925, va reprendre la seva militància anarquista i va crear el periòdic l'Umanità Nova. Entre 1932 i 1933 a Puteaux, amb Camillo Berneri, va editar La Protesta i La Vecchia Umanità Nova, però ambdues van ser de vida breu per mor dels entrebancs posats per les autoritats franceses. Amb Enzo Fantozzi, Umberto Tommasini, Rodolfo Gunscher, Angelo Bruschi i Giulio Bacconi, entre l'1 i el 2 de novembre de 1935 va participar en el Congrés Italià de Sartrouville que va crear el «Comitato Anarchico d'Azione Rivolucionaria». En 1936 va marxar a lluitar a la guerra d'Espanya i amb Carlo Rosselli, Camillo Berneri i Mario Angeloni va forma la Secció Italiana de la Columna Ascaso. L'abril de 1937 la columna italiana, comandada per Giuseppe Bifolchi, va intentar atacar per sorpresa el difícil emplaçament de Carrascal d'Osca i Cieri va anar encapçalant l'esquadra dels «bombers» formada especialment per als assalts. Antonio Cieri va caure mort el 7 d'abril de 1937 arran dels combats dels assalts per prendre Osca (Aragó, Espanya), que serà finalment presa per les milícies antifeixistes. Se sospita que va ser disparat per l'esquena per un estalinista durant l'atac i aquesta conjectura va ser denunciada en el periòdic de Berneri Guerra di Classe. Sos dos fills, Ubaldo i Renee, es van criar amb la parella formada per Giovanna Caleffi i Camillo Berneri. El 22 d'octubre de 2006 va ser inaugurada una placa commemorativa, obra de Massimo Ortalli, en memòria seva al barri de Naviglio de Parma; la cerimònia va estar realitzada en col·laboració amb l'Arxiu Històric de la Federació Anarquista Italiana (FAI) d'Imola.\n- Miquelina Sardinha: L'11 de novembre de 1902 neix a Avis (Portalegre, Alentejo, Portugal) la pedagoga i militant anarcosindicalista Miquelina Maria Possante Sardinha. Era filla de Manuel dos Santos Sardinha, fuster de carros anarquista fundador del Sindicat de la Construcció Civil de Ponte de Sor (Portalegre, Alentejo, Portugal). De ben joveneta participà en les reunions llibertàries que es realitzaven a casa seva i es formà en el moviment anarquista llegint la seva premsa (A Batalha, A Comuna, etc.). Fortament influenciada per la pedagogia de Vitória Pais de Andrade i per les teories de l'Escola Moderna de Francesc Ferrer i Guàrdia, esdevingué professora d'ensenyament lliure per a infants i adults. Sempre destacà pel seu anticlericalisme i per lluitar contra tota intromissió de l'Església en qualsevol àmbit de la vida. Companya del destacat militant anarquista Francisco Quintal, animador de la Unió Anarquista Portuguesa (UAP), patí amb ell tota mena de persecucions i de repressions per la seva militància. Fou mestra de l'escola del Sindicat de la Construcció Civil de Lisboa. Miquelina Sardinha va morir el 27 d'octubre de 1966 a Lisboa (Portugal).\nMartín Terrer Andrés\n- Martín Terrer Andrés: L'11 de novembre de 1904 –algunes fonts citen 1906– neix a Sòria (Castella, Espanya) l'anarcosindicalista Martín Terrer Andrés. Començà a militar molt jove en el moviment llibertari. Arran de la «Sanjuanada», aixecament militar contrari a la Dictadura de Primo de Rivera engegat la nit del 24 de juny de 1926, va ser empresonat i també després de la vaga general d'octubre de 1934. Quan el cop militar feixista de juliol de 1936 era sergent primer en un regiment d'Artilleria a Mataró (Maresme, Catalunya) i estava de permís. En aquesta època mantenia estret contacte amb el Comitè de Defensa de Barcelona (Catalunya), animat pel grup anarquista «Nosotros», i no retornà a la caserna, encapçalant un grup de dos-cents militants dels sindicats de Metal·lúrgica i de Transports que assaltà la caserna de les Drassanes barcelonines amb l'ajuda i complicitat del company Valeriano Gordo Pulido que aleshores era sergent d'Artilleria al centre militar. El 19 de juliol va ser ferit al carrer Sant Pau de Barcelona durant els combats contra els aixecats feixistes. Un cop guarit de les ferides, s'incorporà a una de les columnes confederals que partiren cap el front d'Aragó i poc després s'integrà a la «Columna Sur-Ebre», comandada per Antonio Ortíz Ramírez, on fou responsable d'una bateria i, amb Valeriano Gordo, un dels homes de confiança d'Ortiz en l'Estat Major de Casp (Saragossa, Aragó, Espanya). Un cop militaritzada la «Columna Ortiz», que esdevingué 25 Divisió, en fou el responsable de la Secció d'Operacions. Després de la dissolució del Consell d'Aragó i de la destitució durant la tardor de 1937 d'Ortiz al cap de la 25 Divisió, seguí aquest la primavera de 1938 a la 24 Divisió, on fou capità de la Secció d'Operacions. Arran dels rumors d'un possible assassinat a mans estalinistes d'Ortiz i dels seus homes de confiança, durant la nit del 5 de juliol de 1938, amb altres companys (Félix Albert, Joaquín Ascaso Budría, Alfonso Domínguez Navasal, Valeriano Gordo Pulido, Emilio Mañez Zaragoza, Ramón Negre, Antonio Ortiz Ramírez i Jacinto Santaflorentina López de Oñáte), passà a França. Interrogats per la II Oficina a Foix (País de Foix, Occitània) i a Baiona (Lapurdi, País Basc), se'ls va assignar la residència a diferents indrets, alhora que el Govern republicà espanyol demanava la seva extradició per deserció. Ell va ser confinat a Caors (Llenguadoc, Occitània). Posteriorment aconseguí emigrar a Bolívia i després a Veneçuela, on s'instal·là i on pogué reunir durant els anys cinquanta amb Ascaso, Gordo i Ortiz, amb els quals va formar el grup anarquista «Fuerza Única». Després de la mort del dictador Francisco Franco, retornà a la Península i s'instal·là al Campello (Alacantí, País Valencià), sempre efectuant freqüents viatges a Veneçuela. Martín Terrer Andrés, en un d'aquests viatges, va morir el 24 d'agost de 1999 a Caracas (Veneçuela).\nAnarcoefemèrides | 11/11/2018, 16:36


"Els qui volen imposar fronteres són els que ja les defensen amb ungles i unglots a Melilla i a Gibraltar"\nper Vicent Sanchis 08 de setembre de 2015 19:03\nQuantes setmanes falten per a les pròximes eleccions al Parlament europeu? Quin dia es faran a Catalunya? Són preguntes que difícilment podrà aclarir el lector més inquiet d'aquesta columna. La data de la hipotètica consulta sobiranista que ha convocat Artur Mas és molt més fàcil de respondre. L'interès europeista, doncs, és inversament proporcional a l'interès general. Només cal donar una ullada a l'índex de participació de les darreres eleccions europees per a constatar-ho. En realitat, són pocs els dirigents dels partits catalans que aspiren a superar-lo aquesta vegada. I això que també és fàcil deduir que una alta participació a Catalunya, en contrast, per exemple, amb Espanya, podria ser utilitzada en favor de la, diguem-ne, causa catalana. Qui podria atrevir-se a amenaçar els catalans amb les penes de l'infern de l'expulsió si la participació en aquestes eleccions doblés la general espanyola o la mitjana europea?\nVivim, doncs, una certa farsa. És cert que la majoria dels catalans entenen que és un avantatge continuar formant part de la Unió Europea. Una sensació que contrasta amb el profund desinterès amb què es viuen les cites electorals al Parlament europeu, un desinterès que només es pot desbordar si es consideren causes internes del tot anòmales, com ara el procés sobiranista.\nLes autoritats comunitàries, per tant, haurien d'estar molt més preocupades pel descrèdit que arrosseguen les pròpies institucions que per amenaçar els catalans amb els mals que patiran si persisteixen amb el seu "desafiament". I malgrat això, de tant en tant, sovint, també aquesta setmana passada, ho deixen anar. Proclamen que la separació d'un Estat membre comportaria com a conseqüència immediata l'expulsió de la Unió. N'estan segurs? Per què no esperem, per exemple, tots plegats per veure què passa amb el cas escocès? Si guanya la separació, tots els que ara afirmen que Escòcia vagarà pels llimbs creuen sincerament que els uns i els altres no trobaran solucions polítiques per convertir l'exclusió i la reintegració en un mer tràmit?\nI si algú afirma que Escòcia no es Catalunya, vol dir en realitat que el Regne Unit de la Gran Bretanya no és el Regne d'Espanya. És a dir, en realitat allò que pot fer els dos casos diferents, l'autèntica causa del càstig contra els catalans, seria l'actitud espanyola. Ras i curt, no és que Mariano Rajoy vulgui evitar que els catalans deixin de ser europeus, és que seria ell mateix qui ho provocaria amb el seu veto. Els qui volen imposar fronteres són els que ja les defensen amb ungles i unglots a Melilla i a Gibraltar. Com que el problema real, doncs, són ells, potser sí que paga la pena demostrar d'ací a quatre setmanes que Catalunya té molt més interès en les eleccions europees que els espanyols que tant es proclamen europeistes. Les opcions catalanes sobiranistes inclouran aquesta reflexió en la seva campanya?


Mel Muria La Crestada\nAVANTGUARDA I TRADICIÓ\nText: Santi Valldeperez\nFoto: Guille Barberà & Vlad Pop\nFoto:Guille Barberà & Vlad Pop\n"Ma mare era modista i treballava a casa. Fins als dos anys, el meu parc infantil fou una arna molt gran de 40 quadros. En treien la tapa i m’hi passava tot el dia". Rafel Múria triga un mig minut bo a respondre. El silenci entre la pregunta i la resposta esdevé un merescut viatge introspectiu. A tothom li agrada que li preguntin per la seva infantesa, i en el cas de Rafel Múria no és menys cert que la infantesa fou l'origen de tot.\nA Múria li agrada descriure’s com un emprenedor més que no pas com un empresari. Va créixer entre pots de mel, panals i arnes. Ha jugat tots els papers de l’auca: sempre disponible per conduir el camió fins al Pirineu o als camps de la garriga mediterrània. Ho coneix tot sobre el món de les abelles. “Un terç delsuctes que consumim diàriament els humans és degut a la seva intervenció”, destaca.\nDesprés del breu viatge a la infantesa, Rafel Múria esbossa un somriure i ja no hi ha qui el pari. “L’altre record és de quan tenia 5 o 6 anys i el meu pare em portava a les arnes. Jo transportava els panals fins a la barraca, el lloc on s’extreia la mel, que es trobava a uns 25 metres. L’operació era ben fàcil: dur un panal ple a cada mà, de camí cap a la barraca, i tornar-lo buit al mateix lloc. Quan devia portar 4 o 5 viatges, jo li vaig dir a mon pare que això de l’apicultura era molt cansat i que no m’hi dedicaria ni en somnis. Qui m’ho havia de dir!”.\nLa passió per l’ofici i una inesgotable energia són tal volta el secret d’un home fet a si mateix, que no dubta en assenyalar com a principal motor del seu dinamisme,\nels dos segles de dedicació familiar a l’apicultura. És probable que Rafel Múria hagi estat el més visionari dels empresaris apícoles catalans. Flairant el signe dels temps, al tombant dels segles XX i XXI, no va dubtar a renovar les seves instal·lacions -de fàcil accès des de la carretera N-340-, ampliar-les i obrir-les al turisme. Amb tot, per posicionar El Perelló com “el Poble de la Mel”, calgué una acció decidida de l’ajuntament del municipi, i Rafel Múria és agraït. “Fou un esforç de tots”, recalca.\nUna dècada llarga de divulgació al voltant del món de la mel tingué la seva culminació a finals de 2011, amb la inauguració del Centre d’Interpretació Apícola de Mel Múria. En l’acte d’inauguració, el President de la Generalitat va sorprendre els assistents confessant que era un fervent consumidor de pròpolis per mantenir la veu en forma cada dia. Rafel Múria encara s’emociona en recordar aquella setmana: “L’última setmana de novembre i la primera de desembre de 2011 fou molt especial per a natros. El dia 28 de novembre, la Diputació de Tarragona ens va concedir el Premi Cartanyà per les peces audiovsuals del Centre d’Interpretació. Era un premi que reconeixia la millor acció audiovisual de promoció turística de l’interior de les comarques tarragonines. 5 dies després, el president Mas va venir a inaugurar el nostre centre. Fou una setmana inigualable. Moments com este et fan recordar els teus avantpassats, perquè natros no estaríem aquí ni hauríem fet el que hem fet si els que ens van precedir no ens haguessin ensenyat el que sabien”.\nLa crestada és la fase més delicada i sens dubte més espectacular del procés d'elaboració de la mel. L'apicultor introdueix fum a l'interior de l'arna per tal d'aconseguir que les abelles obreres no l'ataquin. Amb una palanca s'extreu de l'arna els quadres que estan operculats, i amb un raspall es treuen les abelles que hi resten adherides.\nEl Mercat de la Terra\nLlàgrimes de Tardor. El vi que has de tastar a... Bot\nRUTA 04. Tuna Tour


Master Mustard Rosedale Abbey Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nMaster MustardRosedale East, Rosedale Abbey, Regne Unit - Veure al mapaExcepcional9,9Basada en7comentarisMaster MustardVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 24 fotosExcel·lent ubicació 9,7Veure al mapa9,7UbicacióParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionsjardíaparcament de cotxes\nSobre l'allotjamentDescripcióSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Appleton le Moors, no busqui més enllà de Master Mustard. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Appleton le Moors. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, aparell de televisió, nevera, banyera, rentadora per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Master Mustard és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Appleton le Moors.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Desplaçamentaparcament de cotxes Coses a fer, maneres de relaxar-sejardí Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisióempolles d'aigua de cortesiarentadorabanyeraestris de cuina calefacciónevera Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


apps per empreses archivos - urCollection\nGuanyar més amb els mateixos recursos. A grans trets, això és el que entenem per millorar la productivitat, un dels principals objectius de qualsevol empresa actual. Per a les empreses amb força comercial, aquesta es defineix com la relació entre la quantitat de vendes [...]


Luras - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n40° 56′ 09″ N, 9° 10′ 29″ E / 40.9358°N,9.1747°E / 40.9358; 9.1747Coord.: 40° 56′ 09″ N, 9° 10′ 29″ E / 40.9358°N,9.1747°E / 40.9358; 9.1747\nLuras (gal·lurès Lùrisi, sard Luras) és un municipi italià, dins de la Província de Sàsser. L'any 2007 tenia 2.618 habitants. Es troba a la regió de Gal·lura, però és un illot lingüístic del logudorès. Limita amb els municipis d'Arzachena, Calangianus, Luogosanto, Sant'Antonio di Gallura i Tempio Pausania.\n2005- Maria Giuseppina Careddu Poble de la Llibertat\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Luras\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Luras&oldid=28432530»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 15 oct 2021 a les 13:20.


Estàs mirant la portada 2010-10-04 | Portada Esports | Torna a l'Hemeroteca\nGairebé una cinquantena de santcugatencs s'han incorporat aquest setembre al mercat laboral.\nEntrades exhaurides i ovacions del públic a l'estrena a Catalunya d''El llac dels cignes' aquest cap de setmana.\nPublicat: el 4/oct/10 | Article complet | Cultura | Cultura\nEl regidor santcugatenc de Ciutadans pel Canvi (CpC) Àlvar Roda és el nou president de la plataforma a nivell català.\nPublicat: el 2/oct/10 | Article complet | Política | Política\nMercè Conesa, més a prop de convertir-se en la cap de llista de CiU per a les properes municipals\nMercè Conesa està un pas més a prop de convertir-se en la cap de llista de CiU.\nEl Partit dels Pensionistes, en contra de la vaga general\nEl president del Partit dels Pensionistes en Acció, el santcugatenc Agustí Soberano, ha explicat en una entrevista al magazín 'Sant Cugat a fons' de Cugat ràdio sentir-se completament en contra de la celebració de la vaga general de dimecres passat.\nOrtega i Bahom es proclamen campions de la Mitja Marató\nPedro Ortega es proclama campió de la 27a Mitja Marató en recórrer els 21 quilòmetres en 1hora, 12 minuts i 59 segons.\nPublicat: el 3/oct/10 | Article complet | esports | esports\nTret de sortida a la campanya de vacunació de la grip estacional, que inclou la de la grip A\nEls Centres d'Atenció Primària (CAP) de la ciutat comencen a administrar avui la vacuna de la grip estacional, que també incorpora l'arrel de la grip A.\nEls Amics de la Unesco Valldoreix-Sant Cugat comencen el curs amb el cicle de conferències 'Catalunya, present i futur' a partir d'aquest dilluns i durant tot el mes.\nEsadeCreapolis acull aquest dilluns una jornada perquè joves de tot el món plantegin les seves propostes a sis grans multinacionals.\nUna conferència tanca les activitats de 'Mou-te pels quiets'\nLa conferència 'Responsabilitat social: Camins per una relació exitosa entre empresa i ONG' arriba aquest dilluns a les vuit del vespre a la seu d'EsadeCreapolis.\nSant Cugat commemora el Dia Mundial de l'Habitatge apropant als més petits nocions bàsiques d'arquitectura\nUn mur de capses instal·lat a la plaça de Quatre Cantons ha simulat aquest diumenge una gran façana, amb la qual els més menuts han celebrat el Dia Mundial de l'Habitatge a Sant Cugat.\nPublicat: el 3/oct/10 | Article complet | Societat | Societat\nEl 'Tot Sant Cugat' celebra amb milers de santcugatencs 25 anys d'implicació a la ciutat\nEl 'Tot Sant Cugat' ha celebrat els 25 anys acompanyat de milers de santcugatencs i d'una desena d'entitats de la ciutat.\nPublicat: el 2/oct/10 | Article complet | Societat | Societat\nEl Fora Stocks ha tancat aquest dissabte mantenint la xifra de vendes respecte l'any passat.\nPublicat: el 2/oct/10 | Article complet | Economia | Economia\nL'escola Santa Isabel incorpora un nou edifici per al servei de menjador\nL'escola Santa Isabel ha inaugurat aquest dissabte l'ampliació dels espais de menjador i cuina ubicats a una casa adjacent a l'antic edifici.\n'Pedra i Sang' es renovarà pel seu 10è aniversari\nL'obra 'Pedra i Sang' estrenarà enguany vestuari i escenografia, a més de renovar el text i la música.


Només falten 7 dies pel 4 de novembre, el primer dimarts després del primer dilluns de novembre. És a dir, l’anomenat “election day”. Dissabte 1, 16 persones marxem cap a Washington per seguir les eleccions des de la capital dels EEUU. Però no tot ens ho guardarem per nosaltres sinó que volem compartir la nostra


Història i memòria del 36: 2014-01-26\nEl novembre de 1938 la política internacional era favorable als interessos dels franquistes. Després de fortes tensions diplomàtiques, el risc d’encetar una guerra europea semblava lluny. La possibilitat que els francesos intervinguessin amb ajut militar a Catalunya, o bé que ocupessin el Marroc espanyol s’havia esvaït. Els dirigents de la República tractaven com podien d’aturar les conseqüències funestes de l’apropament diplomàtic de França i el Regne Unit a les tesis italianes pel que feia a la guerra d’Espanya. Per mirar d’evitar aquest perill centraren tots els esforços diplomàtics amb els representants dels governs europeus de França, Regne Unit, Suïssa i Bèlgica, anunciaren la retirada dels voluntaris estrangers i intentaren persuadir a l’exterior de la completa normalitat de la vida interna a la zona republicana.\nPel que fa a la política interna no hi havia un bloc homogeni. Existia un enfrontament entre el govern de la Generalitat de Catalunya i el govern de la República Espanyola del president Negrin, també entre els sindicats i el partit comunista. Però malgrat les diferències hi havia una voluntat comuna de resistència, de no deixar la lluita, de no acceptar una rendició incondicional. Existia la decisió de lluitar, tan sols cedirien si eren batuts per les armes.\nLa situació econòmica era molt precària. Greus problemes alimentaris, de combustible, vestuari, productes de primera necessitat...tot plegat agreujat per la perspectiva d’un hivern que durant aquell mes de desembre començava a fer-se notar. No hi havia massa esperança que la situació millores a curt termini. Dos anys i mig de guerra i una producció industrial i agrícola decreixent havien col·locat a Catalunya en una situació crítica. Les mesures governatives per regular la distribució d’aliments van resultar insuficients per l’abastiment de la població.\nEn aquella situació la moral de la població havia caigut fins el punt més baix des de l’inici de la guerra. Esperava un acord, però no volia rendir-se, hi havia massa por a patir àmplies i dures represàlies. Estaven segurs que els seus adversaris pretenien “passar comptes” com a guanyadors del conflicte. Tothom però estava cansat de la guerra, fins i tot aquells que encara creien en la victòria.\nArribat aquest punt la propaganda del govern republicà va funcionar a ple rendiment. Pretenien amb ella compensar la inferioritat material respecte als franquistes. L’alt comandament republicà esperava una ofensiva ben propera en el temps. Tot i que valoraven en excés el desgast de l’Exèrcit Nacional a l’Ebre, eren conscients que un cop reorganitzats efectuarien una gran ofensiva sobre Catalunya. El govern republicà va centrar el seu esforç militar en crear el major nombre possible de noves unitats, sobre tot unitats de xoc. L’organització i efectivitat militar de l’Exèrcit havia millorat molt però patia una escassetat de mitjans notable, sobretot, pel que feia a avions i artilleria, tanmateix el comandament era conscient de la poca capacitat de maniobra i ofensiva de les Divisions de l’Exèrcit de la regió oriental. Eren conscients que amb les forces de les que disposaven no aconseguirien la victòria. Catalunya comptava 20 divisions d’infanteria. Eren forces molt desgastades pels recents esdeveniments bèl·lics, la batalla de l’Ebre havia deixat les forces republicanes en una situació de fort desgast amb els efectius de moltes unitats reduïts per les grans pèrdues sofertes en baixes i presoners. Aquestes baixes eren difícilment reemplaçables ja que les reserves humanes a Catalunya eren limitades.\nEl GERO, Grup d’Exèrcits de la Regió Oriental, estava format per 20 Divisions que agrupaven 65 brigades mixtes amb 260 batallons: uns 150.000 homes. Al voltant de 45.000 d’ells se situaven a primera línea de foc i 105.000 a la reraguarda. De les 20 Divisions tretze es trobaven en fase de reorganització després dels darrers combats. Disposaven d’un màxim de 150 peces d’artilleria, 60 vehicles blindats i 140 avions (1).\nEl total d’efectius de l’Exèrcit franquista involucrats a l’ofensiva de Catalunya iniciada el 23 de desembre de 1938 va ser de 332.750 homes (26 Divisions d’infanteria i 1 de cavalleria), 6320 armes automàtiques, 1865 morters, 1085 peces d’artilleria i 346 avions (el 40% no espanyols) (2).\nLes tropes que van conquerir el Maresme eren part de les unitats del Corpo Truppe Volontarie Italià (CTV), italians feixistes voluntaris. Tot i que aquest Cos d’Exèrcit (el CTV) estava composat per 55.000 homes a l’inici de l’ofensiva sobre Catalunya, al Maresme només van participar les Divisions Littorio –formada per 10834 homes de tropa i 452 oficials- i la Divisió Fletxes Blaves –formada per 577 homes i 115 oficials- ambdues unitats formades per legionaris voluntaris feixistes. Les Divisions Fletxes Verdes i Fletxes Negres van avançar en paral·lel a l’altra banda de la Serralada Litoral conquerint Granollers i avançant per la carretera de Sant Celoni.\nTot i que la data fixada per l’inici de l’atac era el 10 de desembre de 1938 la pluja i la neu endarreriren l’atac fins el 23 de desembre quan la meteorologia va començar a ser més favorable per iniciar el combat. Les forces republicanes no van poder contenir l’avanç. Des de les trinxeres del Segre fins la frontera amb França el territori canvia de mans en poc mes d’un mes i mig.\nSegons el diari d’operacions de l’Exèrcit del Nord la conquesta del Maresme es va desenvolupar com a conseqüència de la maniobra sobre la ciutat de Barcelona. Després d’un mes de combats l’Exèrcit republicà es trobava en desbandada incapaç de resistir a l’avanç de l’enemic. Els franquistes es trobaven molt a prop de Barcelona.\nEl 24 de gener de 1939 li arribaren noves ordres al cap de l’Exèrcit de Nord (3). Calia preparar-se per l’ocupació de Barcelona. La idea original de tancar la frontera amb França primer no havia estat possible. Tres cossos d’exèrcit havien d’avançar fins tancar la frontera amb França. Una barrera que havia d’impedir la fugida de l’enemic. Els altres tres havien d’assetjar Barcelona. Un atacaria pel Llobregat, l’altre per Collserola i el tercer envoltant la muntanya avançaria Besòs avall fins tancar el cercle impedint la fugida de la ciutat.\nEl General Dávila, cap de l’Exèrcit del Nord, va encomanar al cos d’Exèrcit Marroquí l’atac pel Llobregat. Al de Navarra la muntanya de Collserola fins el Besòs i al CTV envoltar Barcelona fins les platges del Maresme, al Masnou i Vilassar de Mar (4).\nEls dies 25 i 26 foren jornades de grans conquestes per l’Exèrcit franquista. El dia 26 de gener entraren a Barcelona les tropes del Cossos d’Exèrcit de Navarra i Marroquí, el CTV era encara lluny de la ciutat. El dia 27 la seva columna ràpida havia d’avançar a l’esquerra de la 4ª de Navarra, per Montcada i seguir el Besòs fins el mar. Esperaven tancar els accessos de Barcelona per la costa i nord-est i deixar el camí de fugida tallat. La Divisió Littorio havia d’ocupar Badalona. La Divisió Fletxes Blaves havia d’ocupar Mollet i si podia ser, arribar a Sant Joan de Vilassar, ja vora Mataró. La Divisió Fletxes Verdes havia d’ocupar Granollers (5).\nSegons el parte de guerra franquista del dia 27 “L’enemic encara mostra signes d’activitat en tot el front: entre la Seu d’Urgell i el Maresme”. Totes les unitats atacants encara havien de combatre per avançar. El General Dávila demanà accelerar la maniobra a totes les seves unitats. Calia evitar la fugida de l’enemic a França.\nEl dia 27, tal com estava previst, les Fletxes Blaves realitzaren un avançament espectacular, des de Mollet creuaren la Serralada Litoral passant per Vilassar de Dalt, arribaren a Premià de Mar i tot seguint la costa entraren a Mataró. No continuaren avançant el mateix dia per precaució. Unitats de l’exèrcit republicà eren davant seu, els esperaven i no els deixarien continuar sense combatre. Les confidències dels presoners confirmaren la formació d’una línea de resistència però tot semblava indicar que la capacitat de lluita dels republicans era molt feble.\nLa maniobra de les Fletxes Blaves sobre el Maresme serà considerada per l’Estat Major Franquista com exemple de gran velocitat i audàcia (6). Maniobra audaç però perillosa. El CTV avançà sol. Les ordres pel dia 28 eren no avançar més pel Maresme (7). Havien d’esperar que la resta de forces es mogués per les carreteres de l’interior cap el nord-est, acostant-se a les seves posicions. Les Fletxes Verdes havien d’ocupar Granollers, protegint el flanc de les Blaves, aquestes havien de mantenir-se alerta vigilant 360º entorn seu no fos cas que l’enemic reaccionés. La gosadia s’havia transformat en prudència extrema. Durant el dia 28 les Fletxes Verdes compliren la missió d’avançar fins a Granollers, fet que tranquil·litzà les Fletxes Blaves aturades al Maresme.\nPel dia 29 de gener les ordres foren que les Fletxes Blaves continuessin avançant cap a Caldes d’Estrac camí del riu Tordera, darrera d’aquesta, la Divisió Littorio avançaria per la costa.\nEl dia 29 de gener de 1939 fou un dia de ple hivern, amb pluja, boira i fred. De bon matí les columnes començaren a moure’s. Les Fletxes Blaves amb la seva columna ràpida avançaren fins a la vora de Caldes d’Estrac. Enviaren patrulles a Sant Vicenç de Montalt, però no avançaren mes aquell dia. Pel dia 30 tenien ordres d’avançar cap a Sant Pol de Mar i Sant Cebrià de Vallalta per la costa i després continuar direcció Calella (8).\nLa pluja no deixà de caure durant tot el dia 30 de gener. La columna d’atac mirà d’avançar malgrat les dificultats. Hi havia noticies de l’enemic, presentaria un forta resistència. Paral·lelament a les Fletxes Blaves avançaren les Fletxes Verdes per la carretera de Sant Celoni, aquestes tenien al seu davant a la 11ª Divisió amb la 1, 9 i 100 Brigades Mixtes que formaven una línea defensiva amb treballs de fortificació entre el Montseny i el riu Tordera. Durant els combats d’aquell dia les Fletxes Verdes tingueren 60 baixes “Resistanze molto vivaci di forti nuclei con numerose armi automatiche et carri armati”. Les Fletxes Blaves realitzaren el seu avanç pel litoral arribant fins a Sant Pol i Sant Cebrià de Vallalta.\nPer l’endemà s’ordenà a la columna celere Pace de la Divisió Littorio recolzar l’atac de les Fletxes Verdes movent-se des de Arenys de Mar fins Vallgorguina, vorejant el Montnegre pel sud i apropant-se al front per evitar sorpreses amagades a la muntanya. Les Fletxes Blaves havien de continuar a partir de Sant Pol fins a Blanes (9).\nLa marxa des de Barcelona per la costa estigué plena de dificultats per les Fletxes Blaves. Els destacamentos retardadores rojos, escamots encarregats d’entorpir l’avanç de les tropes franquistes volant ponts i trams de carretera, preparant paranys o atacant a les forces d’ avantguarda van aconseguir en la seva tasca de destrucció d’infraestructures paralitzar els serveis, obligant a un gran esforç i a realitzar via marítima, amb barquetes de pesca, el transport de municions i queviures (10).\nEl 10 de febrer unitats de l’exèrcit franquista arribaven a la frontera francesa, la Guerra havia acabat pels catalans. Amb la derrota militar va arribar l’exili pels que decidiren marxar i la repressió per la resta d’una població, que després de tres anys de conflicte armat i disputes internes es trobava exhausta. Aviat el règim franquista imposaria una intensa repressió sobre la població civil amb l’objectiu de destruir i sotmetre l’esperit nacional català i qualsevol aspiració de la classe treballadora.\n(1) Segons Ordina di battaglia dell’Esecito nemico nella Catalongna all’6 diciembre 1938. ZN-CTV-36-10-4-2\n(2) Ofensiva sobre Cataluña. Efectivos que han de tomar parte. 12 de diciembre de 1938. CGG-7-382-154-13\n(3) Instrucción General nº12. 24 de Enero de 1939. CGG-7-381-55-10\n(4) Instrucción General nº54. 24 de Enero de 1939. CGG-7-381-67-06\n(5) Orden de Operaciones nº109. CTV. 26-01-1939. DN-36-10-9.\n(6) CGG a Ejercito del Norte. 27 de enero de 1939. CGG-7-381-57-05\n(7) Orden de Operaciones nº 110. CTV. 27-1-39. DN-36-10-9.\n(8) Orden de Operaciones nº 112 CTV 29-1-39. DN-36-10-9.\n(9) Orden de Operaciones nº 113 CTV 30-1-39. DN-36-10-9\n(10) Pérez de Sevilla y Ayala, Fernando.-Italianos en España. Ediciones Movimiento. Madrid 1958. Relat d’un oficial del Batalló Sierra d’Argullén, de les Fletxes Blaves.\nLopez Rovira, C. Diari d’Operacions de l’Exèrcit del Nord. Desembre de 1938- febrer de 1939. 2010\nPublicat per Gonzalo Berger a 8:38 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Guerra Civil, Guerra del 36, Memòria històrica, Milícies Antifeixistes, Spanish Civil War\nObjectiu: Catalunya. La fi de la Guerra Civil al M...


RISUM - Risum\nSoc la Natàlia Oliva, una barcelonina que viu a les Planes d'Hostoles, a la comarca de la Garrotxa. De caràcter obert i somriure fàcil. El meu estil de vida es defineix pel respecte als animals i l’amor a la natura.\nDe formació, soc psicòloga de l’esport per la Universitat Autònoma de Bellaterra i INEF Barcelona, professora de ioga amb títols reconeguts per Yoga Alliance i la Asociación Española de Yoga Terapéutico (AEYT), instructora de marxa nòrdica per la Federació Internacional de Nordic Walking (INWA) i entrenadora de natació per la Real Federación Española de Natación.\nSempre he estat vinculada a l’esport i a l’activitat física d’una manera o altra: primer com a esportista d’alta competició fent natació i waterpolo durant 25 anys, ensenyant infants, adults i gent gran a nedar, entrenant equips de natació o assessorant-los com a psicòloga. L’aigua és una part important de la meva vida: hi vaig prendre consciència del meu cos, del moviment, de la meva ment amb el seu anar i venir de pensaments, de la respiració, de la calma i de la llibertat.\nPosteriorment em vaig iniciar en el món del ioga i em va enamorar. El ioga em va empènyer a seguir el meu creixement personal i va donar un sentit al coneixement adquirit fins llavors. M’hi he dedicat professionalment des de l’any 2000. Hi he treballat amb persones de totes les edats, des d’infants a gent gran. Al llarg d’aquest temps he fet també altres formacions com a instructora de Fisiomyoga (ioga terapèutic), de txikung i tai-txí, coaching esportiu i dinamitzadora de parcs urbans i itineraris saludables.\nL’últim repte va ser buscar un esport que pogués practicar sense dependre d’infraestructures com ara una piscina i vaig ensopegar amb la marxa nòrdica. Va ser una atracció instantània, i l'entorn on visc, la Garrotxa, m’hi convidava. Tant, que vaig decidir formar-me com a instructora i tirar endavant la tasca de donar a conèixer aquest esport i, alhora, l'espai protegit del Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa del qual soc guia.\nEstic inscrita en el registre oficial de professionals de l'esport amb el número 027494.\nRISUM és un projecte personal que ofereix ioga i marxa nòrdica.\nAutoconeixement, consciència postural i vida saludable.\nRelaxació i activació. Arrelament i acció.\nRespiració. Somriure. Vida.\n“Seiem junts, la muntanya i jo, fins que només hi ha la muntanya”.\nSi vols arribar a a Garrotxa amb transport públic, saber on allotjar-te o a on anar a dinar, mira aquí com fer-ho: vull anar a la Garrotxa!\nSi busques un allotjament en un poble en concret com ara el meu, les Planes d'Hostoles, la meva recomanació és que visitis els del següent llistat. Tots amb característiques i possibilitats diferents, tots amb encant. Segur que trobes el més adient per a tu:


Nom del producte: Politja de niló de processament de grues portuàries: emmotllament per injecció / fosa centrífuga / processament CNC\nColor: Mostreig de colors personalitzat: comprador de costos\n1 Construcció lleugera i còmoda.\n2. Anticorrosió i aïllament.\n3. Reduïu el soroll i la vibració durant l'ús.\nCapacitat de subministrament: 3000 peces de grues de niló per a grues portuàries al mes\nEls materials de niló d’alta resistència són coneguts pel seu grau d’acer, bona resistència, baixa abrasió per fluència i estabilitat química. A més del niló MC amb una característica comuna del material de niló, a causa del seu pes molecular, alta cristalinitat, propietats mecàniques molt bona resistència mecànica que la mitjana 1,5 vegades la del niló. Més que plàstics d’enginyeria habituals.\n1, d'alta resistència mecànica, es pot aplicar a maquinària a gran escala;\n2, desgast; bona politel·lícula de niló MC autolubricant que dura la vida de l’acer, ferro i politja de 4-5 m més alt.\n3, sense perjudici dels materials dobles, la producció de maquinària d'elevació, corda de filferro d'acer amb una vida de desgast prolongada 10 vegades;\n4, per adaptar-se a un ampli rang de temperatura, -40 ° C -100 ° C en ús;\n5, dissipació d'energia, sense soroll, funcionament suau.\n6, amb autoextinció, ús de seguretat;\n7, lleuger, la densitat d'acer 1/7, coure 1 / 8,1 / 2,5 d'alumini, resistent a la corrosió, no òxid;\n8, rendiment de mecanitzat, alta estabilitat de la forma.\nAnterior: proporcionar serveis personalitzats de politges de niló d’ascensor d’alta qualitat en diversos estils i especificacions segons es requereixi\nPròxim: Transferiu la indústria per produir rodes guia de niló d'alta qualitat\nPolitja de niló grua\nPolitja de niló Mc\nVenta de politges de niló\nPolitja de niló de grua portuària\nRodes de politja de niló petites


Independentisme inclusiu | IntocableDigital.Cat - Diari Digital Independent\n04/10/2013 | Buscar alternatives Les conseqüències del diner fàci ... 03/10/2013 | ‘El País Valencià és dignitat’, lema de la manifestació del 9 d’octubre (ACN).- ‘El País Valencià � ... 03/10/2013 | La multinacional alemanya GFT vol crear 500 nous llocs de treball a Catalunya (ACN).- La multinacional alemanya G ... 03/10/2013 | La costa de Castelló i de l’Ebre registra més de 20 terratrèmols durant aquesta matinada, un dels quals de 4,1 graus (ACN).- La costa de Castelló i del ... 03/10/2013 | Mas crida a mantenir els estàndards del sistema sanitari tot i disposar d’un 20% menys de recurs que fa tres anys (ACN).- El president de la Generali ... 03/10/2013 | El vici de les majories Germans. A l’altra banda del medi ... 02/10/2013 | El director dels Mossos sobre el cas Quintana: “No els puc garantir si aquesta serà la darrera versió” (ACN).- El director general dels Mo ... 02/10/2013 | El PP de Mollet del Vallès reparteix fulletons per denunciar la comunitat musulmana Al Huda (ACN).- El Partit Popular de Mollet ... 02/10/2013 | La CAL subscriu el manifest de Rigol amb un “sí crític” perquè considera que està per sota “els anhels” de la ciutadania (ACN).- El secretariat nacional de ... 02/10/2013 | L’Audiència de Castelló inicia aquest dimecres el judici a Carlos Fabra després de 10 anys d’instrucció (ACN).- L’expresident de la D ... 02/10/2013 | El TSJC dóna llum verda a La Roca del Vallès per ser declarat municipi turístic (ACN).- Una sentència del Tribunal ... 02/10/2013 | Via morta Plou sobre mullat. El portav ... 02/10/2013 | L’atur augmenta de 9.253 persones el setembre i registra l’increment més baix des del començament de la crisi el 2008 (ACN).- L’atur aquest setembr ... 01/10/2013 | La Biblioteca de Catalunya dedica una exposició a la figura de Josep Carner (ACN).- La Biblioteca de Catalunya, ... 01/10/2013 | L’ambaixador d’Espanya a Andorra, partidari d’una consulta “sempre dins de la legalitat” (ACN).- L’ambaixador d’ ... Independentisme inclusiu\n21/07/2012\t– David Salas\nA aquestes alçades de la pel·lícula és evident que no hi haurà pacte fiscal entre Catalunya i Espanya. Malgrat tot, sempre hi haurà qui, com Sant Tomàs, voldrà posar el dit a la llaga per a verificar la fi d’aquesta via, però quan per fi es demostri esgotada, el procés d’independència serà imparable.\nAl llarg de tot aquest procés veurem com augmenten els independentistes conversos. Serà un degoteig constant que s’anirà incrementant a mesura que ens anem acostant al dia “D”, fins convertir-se en un torrent.\nÉs possible que com a conseqüència d’aquestes conversions, de cop i volta ens trobem caminant colze a colze amb gent que fins no fa gaire es mostrava bel·ligerant amb la idea d’aconseguir un Estat propi per a Catalunya. Haurem de saber incloure aquesta nova gent, sense gaires retrets, mirant endavant amb la força que atorga la majoria assolida.\nTanmateix, no tot seran flors i violes, ja ho sabem. N’hi haurà alguns, que pujaran al carro per fer-lo embarrancar des de dalt. Els haurem de detectar i fer baixar abans no ho enviïn tot en orris.\nS’apropen temps decisius, i caldrà estar a l’alçada de la situació.\nExposo totes aquestes idees, perquè he notat que certs independentistes prefereixen ser pocs i purs, malgrat que això suposi seguir sent espanyols. Potser alguns d’aquests ho prefereixen per sentir-se exclusius, però molts d’altres defensaran la seva puresa envers les noves incorporacions per una qüestió de recel. En aquest cas però, és possible que no hi hagi nafra per posar-hi els dits, i el dubte, en part comprensible, només es pugui resoldre amb un acte de fe.\nÉs clar que per mi la independència, bé que val un acte de fe.\nTweet Periodista. Llicenciat en comunicació audiovisual i història de l'art


Cuevillas vol que sigui l'últim St. Jordi amb polítics a la presó - Diari de Girona\nEl número u al Congrés per Girona recorda que els catalans tornen a viure una diada en «circumstàncies excepcionals» en l'àmbit polític\nCuevillas (segon a l'esquerra), en una parada a Girona, ahir. juntsxcat\nCuevillas (segon a l'esquerra), en una parada a Girona, ahir.\nEl cap de llista de Junts per Catalunya (JuntsxCat) al Congrés per Girona en les eleccions del proper diumenge, Jaume Alonso-Cuevillas, va recordar ahir en el marc de la celebració de Sant Jordi que els catalans «tornen a viure la diada de Sant Jordi en circumstàncies excepcionals», desitjant que «sigui la darrera vegada que celebrem aquesta festa de tradició, cultura i civisme que ens defineix com a societat amb presos polítics i exiliats». Cuevillas va fer aquestes declaracions ahir a Girona, on va visitar la carpa de Junts per Catalunya, acompanyat d'altres candidats al Congrés i Senat i de membres de la llista per a les eleccions municipals.\nL'advocat i polític va confessar que enguany ha estat «un Sant Jordi excepcional perquè tenim unes eleccions aquest mateix diumenge i perquè fa un any i mig que estem patint una greu repressió, amb presos polítics i exiliats. Aquest any, de fet, alguns dels llibres més sol·licitats estan relacionats amb el dret, fet insòlit i que demostra que als catalans i catalanes ens preocupa la situació que vivim». Posteriorment, Cuevillas va signar exemplars del seu llibre Un judici (polític) i 100 preguntes a la Rambla i a la plaça del Vi.\nPrevisions de la setmana\nLa formació va informar que avui la campanya de JuntsxCat es traslladaria al Pla de l'Estany. Els candidats tenen previst visitar el mercat de Banyoles i també un espai amb un fort valor simbòlic, el col·legi electoral de l'1 d'Octubre a Cornellà de Terri, on va votar el president Carles Puigdemont. El partit celebrarà el dijous al vespre l'acte final de campanya a Girona, on intervindran Marta Madrenas, Ramón Cotarelo, Marina Geli, Jami Matamala, Jaume Alonso-Cuevillas i els presidents Quim Torra i Carles Puigdemont.


Els Objectius de Desenvolupament Sostenible a les aules | Catalunya Religió\n(Vedruna Catalunya Educació) La xarxa de centres de Vedruna Catalunya Educació inicia un procés per impulsar objectius d’aprenentatge vinculats als ODS de la UNESCO. Pensar en ciutats sostenibles, en igualtat de gènere o en treball decent per a tothom. Cercar iniciatives que contribueixin a conscienciar i actuar en bé de l’eradicació de la pobresa , la fam o l’educació de qualitat. Desenvolupar hàbits i crear impactes a l’entorn del canvi climàtic , la pau i la justícia o la salut.\nObjectius de Desenvolupament Sostenible, Educació, Joves, Vedruna


Els pobles de Lleida es bolquen amb actes contra la violència masclista\nLocalitats lleidatanes preparen actes en contra de la violència masclista\nAmb motiu de la commemoració del Dia internacional per a l'eliminació de la violència envers les dones el pròxim 25 de novembre\nper Marta Romera dijous, 19 de novembre 2020 - 11:10h\nLes Borges prepara vuit accions per a conscienciar la població en contra de les violències masclistes aquest 25N | LleidaDiari.cat\nLa diputada d'Igualtat, Helena Martínez, acompanyada de l'alcalde de Bell-lloc d'Urgell i diputat, Ramon Cónsola, i la regidora de l'Àrea de la Dona de l'Ajuntament de Bell-lloc d'Urgell, Brigit Jubillar, han presentat aquest dimecres la xerrada 'Coneguem les violències masclistes', que se celebrarà en format virtual, el dissabte 28 de novembre, a partir de les 10.00 hores, en motiu del Dia Internacional per a l'eliminació de la violència contra les dones (25-N), sota l'organització de l'Ajuntament de Bell-lloc d'Urgell.\nLa jornada comptarà amb la conferència en línia que oferirà la tècnica en polítiques d'igualtat de gènere i coach professional certificada, Àngels Revenga, que versarà sobre com reconèixer i identificar les violències en les seves múltiples manifestacions. Es podrà seguir, de forma gratuïta, amb una inscripció prèvia a l'enllaç: https://cutt.ly/XerradaVG2020.\nHelena Martínez ha explicat que jornades com aquesta han de servir per seguir visualitzant aquella violència masclista que és invisible, que acaba perpetuant el sistema patriarcal. En aquesta mateixa línia s'ha manifestat Brigit Jubillar, que ha destacat que les dones han trencat el silenci i que les dones joves són les protagonistes d'aquest punt d'inflexió. Jubillar també ha explicat que s'hi espera una alta participació, recordant que en anteriors edicions, tot i ser presencial, s'hi havien inscrit participants d'arreu de Catalunya.\nLes dones són les grans sacrificades de la família, segons Cónsola\nDe la seva banda, Ramon Cónsola ha recordat que les dones són les grans sacrificades de la família i que encara hi ha molta feina per fer. Així s'ha felicitat que hi hagi xerrades com aquesta que ajudin a fer més visible aquesta greu problemàtica de la societat. Aquesta activitat es complementa amb el procés participatiu que ha iniciat l'Ajuntament de Bell-lloc d'Urgell, en el que ha de ser el quart Pla de Polítiques de la Dona d'Igualtat de Gènere de Bell-lloc d'Urgell (2020-2024) per configurar una política d'igualtat en l'àmbit sociolaboral i expressar el compromís de les persones responsables de la gestió municipal per fer realitat el principi d'igualtat d'oportunitats entre les dones i homes al municipi de Bell-lloc d'Urgell, per tal de disminuir o fer desaparèixer les desigualtats i discriminacions de gènere encara existents.\nL'Ajuntament de les Borges Blanques prepara vuit accions diferents per a conscienciar la població sobre la necessitat d'eradicar les violències masclistes de la societat, amb motiu de la commemoració del Dia internacional per a l'eliminació de la violència envers les dones, el pròxim 25 de novembre, amb col·laboració amb comerciants, famílies, persones educadores i joves del municipi, entitats socials del territori, la Generalitat i el Consell Comarcal de les Garrigues.\nSegons ha exposat la regidora de Benestar Social, Ariadna Salla, l'Ajuntament de les Borges ja fa uns dies que s'ha adherit al #Manifest25N2020 que, amb caràcter unitari i elaborat per l'advocada penalista, criminòloga i formadora Carla Vall, ha impulsat l'Institut Català de les Dones (ICD), en el marc de la campanya "Ni agressor, ni còmplice. Atura les violències masclistes". Salla ha afegit que el mateix dia 25 de novembre es durà a terme la lectura del manifest davant de l'Ajuntament de la capital garriguenca, a les 12 hores.\nIgualment, la regidora borgenca ha anunciat que el consistori també donarà suport a la campanya que posarà en marxa, a partir del dia 23 de novembre, el Consell Comarcal de les Garrigues anomenada "18" SILENCI?", per a donar a conèixer i combatre el fet que, actualment, cada 18 segons una dona és maltractada en algun lloc del món.\nLa petició del Pirineu de Lleida després de conèixer l'esborrany de desescalada\nLa biblioteca que es converteix en l'única de Lleida premiada en un certamen estatal\nGarrigues Pla d'Urgell Borges Blanques


Data de publicació: Juny 14 2017 .\n2.5294117647059 1 1 1 1 1 Valoració de 2.53 (17 Vots)\nData de publicació: Abril 28 2017 .\n2.5 1 1 1 1 1 Valoració de 2.50 (6 Vots)\nEn una de les botigues IKEA a Noruega recreat l'habitatge destruït des de Síria\nData de publicació: 04 desembre 2016 .\n3 1 1 1 1 1 Valoració de 3.00 (5 Vots)\nLa unitat de Noruega IKEA junts i la Creu Roja a una de les botigues noruecs tornen a crear una casa típica, que ara es veu obligat a viure com a ciutadans combatents de Síria. La idea de les accions propietat de l'agència POL.\nNoves col·leccions i tendències caducat IKEA\nData de publicació: Octubre 10 2016 .\n3 1 1 1 1 1 Valoració de 3.00 (4 Vots)\nIKEA continua la cooperació activa amb el món de l'art i la moda. En l'estiu de l'any que ve, es va dur a terme la conferència 2016 IKEA dies del disseny Democràtica a Älmhult. Durant els anys 2016 i 2017. l'empresa, juntament amb els artistes i dissenyadors en la indústria de la moda, ha creat una gran quantitat d'interessants col·leccions. Un dels nous projectes d'IKEA - col·laboració amb el dissenyador de moda Keith Neal (Regne Unit).\nseus ulls IKEA Museu\nEl nou IKEA botiga per a nosaltres?\nLa renovació radical de les "bosses blaves" IKEA\nEntrem en el primer i únic museu en el món IKEA\nFeliç Aniversari: 20 anys IKEA a Espanya


Positius al volant\nMalgrat que la pandèmia i la conseqüent reducció de la mobilitat han fet caure el nombre de positius al volant, encara segueix havent-hi massa conductors que agafen el cotxe després d’haver consumit alcohol.\nActualitzada 07/01/2021 a les 06:19\nEls primers dies de gener acostumen a sortir publicades notícies que recullen els balanços estadístics de l’any vençut. Un dels habituals és el de les detencions per haver donat positiu al volant. Enguany la crisi del coronavirus ho ha canviat tot i, per primer cop en molts anys, les detencions per alcoholèmia s’han reduït. Ho van fer un 21% respecte a l’any 2019. La policia, d’altra banda, va publicar ahir el balanç de l’habitual campanya de Nadal per detectar conductors circulant sota els efectes de l’alcohol. El cos d’ordre ha detingut 41 persones per donar positiu per sobre del límit penal i dels 1.573 controls efectuats, un 4,6% han detectat conductors ebris. Més enllà de l’excepcionalitat d’un 2020 marcat per la reducció de la mobilitat, és una evidència que la conducció sota els efectes de l’alcohol és una xacra amb la qual no és possible acabar. El creixement en els positius que es va trencar l’any passat és atribuït per la policia pel fet que es fan més campanyes i controls. Unes accions que ha potenciat amb l’objectiu de lluitar contra el consum d’alcohol al volant. La presència policial a la carretera és un element per augmentar la seguretat. Els controls esdevenen una arma dissuasiva per a qualsevol conducta imprudent al volant: ho són contra el consum d’alcohol, però també contra l’excés de velocitat o distraccions perilloses com ara l’ús del telèfon mòbil. Que hi hagi detencions és una dada que alarma perquè evidencia que malgrat la insistència dels missatges que alerten sobre el perill del consum de begudes alcohòliques o d’estupefaents quan s’ha de conduir encara hi ha qui comet l’error de fer-ho, posant-se en risc i posant en risc la resta d’usuaris de la carretera. S’ha d’insistir amb les campanyes, fer-ne més i més sovint amb l’objectiu de reduir els positius. I la vigilància en cap cas s’ha de relaxar. El comportament del conductor és un element clau per reduir la sinistralitat. A les administracions els hem de reclamar fer vies cada cop més segures i als conductors, que siguin responsables i prudents.


Mestre florista: Max Hurtaud\nMestres floristes / Max Hurtaud\nCAMINEM PEL CAMÍ PROHIBIT\nMax Hurtaud és un mestre florista francès amant de les flors des de ben petit, que va dir a la seva mare quan tenia 3 anys: «Vull ser florista per fer rams per a núvies i per a la meva mare!» I mai no ha canviat de idea.\nÉs una persona molt entusiasta, apassionada i divertida. Li agrada posar el bon humor al seu voltant.\nL'any 2015, després de sis anys d'estudis en una escola de flors propera a La Rochelle, la seva ciutat natal, i una feina a Anglaterra, va decidir traslladar-se a Bèlgica, per viure a Brussel·les... És un bon lloc per als floristes, segons ell.\nLi encanta viatjar per descobrir diferents cultures, aquesta és la seva inspiració. El seu treball és eclèctic, sempre cercant noves maneres de crear. No vol fer sempre el mateix i pretén sorprendre la gent.\nDesprés d'haver estat ambaixador de Floral Fundamentals i participar a Fleuramour a Alden Biesen (Bèlgica) el 2017 i 2018, Max representa actualment la nova generació en el món florístic. El seu camí floral internacional va creixent i actualment treballa arreu del món.\nMax Hurtaud és un jove mestre florista que comença a marcar la seva trajectòria floral i FLOOS aposta pel seu futur èxit.\nDes del 2018 forma part del projecte FLOOS i és un dels Mater Florist que publica els seus dissenys al llibre The Crafter's Secret vol 04 (2019)\nEntusiasme, passió, diversió i bon humor et porten a un bon resultat.\nDonada la seva joventut, en Max ha participat en pocs concursos, però en els que ha competit ha acabat principalment en els primers 3 llocs, com la Copa Florentina belga 2016 i la Medalla de Bronze a les Mans.


Ventajas de Viajar en Tren | M.A.Confidential\nAll posts tagged Ventajas de Viajar en Tren\nPosted by Martí on 22 de Novembre de 2019\nPosted in: Cine - 2019.\tTagged: Aritz Moreno, Belén Cuesta, comèdia, Ernesto Alterio, humor negre, Javier Botet, Javier Godino, luis tosar, Macarena García, Pilar Castro, Quim Gutiérrez, surrealisme, Ventajas de Viajar en Tren.\tDeixa un comentari\nIntèrprets: Luis Tosar, Pilar Castro, Ernesto Alterio, Quim Gutiérrez, Belén Cuesta, Macarena García, Javier Godino, Javier Botet.\nGènere: Comèdia, thriller.\nPaís: Espanya, 2019. 100 min.\nDesprés de deixar el seu marit internat en un centre psiquiàtric, Helga agafa el tren per tornar a casa. Un cop iniciat el viatge, s’asseu davant d’ella un home anomenat Angel, que comença a donar-li conversa i li explica que tracta pacients que pateixen d’esquizofrènia i paranoia. Veient que la dona es mostra receptiva, Angel li comença a explicar la curiosa història d’un home anomenat Martín Urales de Úbeda.\nComençar a escriure sobre Ventajas de Viajar en Tren és un d’aquells reptes que t’obliga a fer alguns malabarismes. En primer lloc, per a no minvar l’experiència d’aquell espectador que l’afronti per primera vegada, ja que el viatge és molt més gratificant si no es compta amb excessiva informació prèvia. En segon lloc, perquè no és gens fàcil mirar de donar explicacions sobre una obra que basa bona part de la seva gràcia en el fet de no tenir-ne cap de clara i concreta. És una pel·lícula per a deixar-se portar, per a anar trobant-se sobre la marxa les seves giragonses narratives i també per a poder esperar que passi qualsevol cosa en qualsevol moment. No és un mode precisament còmode o conservador per a debutar com a director –molts han definit la novel·la homònima original d’Antonio Orejudo com a “inadaptable”–, però el basc Aritz Moreno s’ha aventurat a fer-ho així. I la veritat és que bona part d’allò que ofereix a Ventajas de Viajar en Tren ens porta a aplaudir aquesta decisió.


Meritxell Batet, investida presidenta del Congrés en segona votació - Diari La Veu\n21 maig 2019 12:09h\nLa diputada del PSC ha sigut elegida amb els vots del grup socialista i, també, els de Podem, el Partit Nacionalista Basc, Compromís, Coalició Canària i el Partit Regionalista de Cantàbria. / JAVIER BARBANCHO\nMADRID. La socialista catalana Meritxell Batet ha sigut escollida en segona votació presidenta del Congrés amb 175 vots a favor. La candidata del PP, Ana Pastor, n'ha obtingut 125. A més, hi ha hagut 35 vots en blanc i 15 de nuls.\nLa diputada del PSC ha sigut elegida amb els vots del grup socialista i, també, els de Podem, el Partit Nacionalista Basc, Compromís, Coalició Canària i el Partit Regionalista de Cantàbria. ERC ha escrit la paraula 'Llibertat' i JxCAT ha votat en blanc. Pel que fa al PP i Ciutadans, han votat Ana Pastor, mentre que Vox ha emés vot nul.\nBatet presidirà una Mesa progressista on –si es compleixen els càlculs per a les votacions que ara venen– la diputada de Podem ocuparà la vicepresidència i el PSOE i Podem confirmaran una majoria progressista per a tramitar les iniciatives de l'executiu de Pedro Sánchez. La Mesa estarà formada per tres membres del PSOE, dos de Podem, dos del PP i dos de Ciutadans, i no hi tindran presència ni les forces independentistes, ni el PNB, ni Vox.\nBatet ha estat elegida en segona votació perquè no ha aconseguit la majoria absoluta en la primera i ha esdevingut presidenta del Congrés per majoria simple. Queden ara dues votacions més. La primera és la de les vicepresidències; segons el disseny que ha fet el PSOE seran, per ordre, per a Gloria Elizo (Podem), Alfonso Rodríguez Gómez de Celis (PSOE), Ana Pastor (PP) i Ignacio Prendes (Ciutadans). La segona, la de les secretaries, que seran per a Gerardo Pisarello (En comú Podem), Sofia Hernanz (PSOE), Adolfo Suárez Yllana (PP) i Patrícia Reyes (Cs).\nLa primera votació de la presidència de la Mesa del Congrés ha acabat sense que Batet haja aconseguit els suports necessaris per a ser investida. La candidata del PSOE s'ha quedat a només un vot de la majoria absoluta –n'ha obtingut 175– i s'ha hagut de sotmetre a una segona votació en la qual els diputats han hagut de triar entre Batet i la segona candidata més votada –amb 67 vots–, la popular Ana Pastor.\nPer a ser investida en aquesta segona volta, Batet només necessitava obtindre més vots que la candidata popular sense arribar a la majoria absoluta. A banda, en primera votació, la candidata de Ciutadans, Sara Giménez, ha obtingut 58 vots, i el diputat proposat per Vox, Ignacio Gil Lázaro, 24. A més, hi ha hagut 19 vots nuls i 7 en blanc.\nQuè passarà amb els presos electes?\nUna vegada elegida presidenta, el primer repte de Meritxell Batet serà resoldre la situació dels presos. La Mesa del Congrés es reunirà entre aquest dimarts a la vesprada i dimecres amb aquesta qüestió a l'ordre del dia. El Tribunal Suprem ja ha avançat que no suspendrà els presos electes com a parlamentaris i que deixarà la decisió en mans de la Mesa, que haurà de demanar un informe sobre la suspensió als lletrats de la cambra baixa.\nSobre la taula, la possibilitat d'aplicar l’article 21.2 del Reglament del Congrés, que estableix que es pot suspendre un diputat "quan, concedida per la cambra l'autorització objecte d'un suplicatori i ferma la interlocutòria de processament, es trobe en situació de presó preventiva i mentre dure aquesta".\nSi es dona aquesta segona situació, es podria produir una rebaixa de la majoria absoluta de 176 a 174 vots. El fet pren més importància encara perquè es podria produir enmig de la votació de la investidura de Sánchez. Si la majoria absoluta baixara a 174, es podria facilitar la investidura del candidat socialista, que no necessitaria ni el suport ni l'abstenció dels independentistes.\nEscriba el número 972889


Casita Naranja Alora Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nCasita NaranjaLas Cerrajones 25, Bariado Paredones, Paredones, Alora, Espanya, 29593 - Veure al mapaExcepcional9,2Basada en26comentarisCasita NaranjaVeure més fotos"very nice location, own pool, very nice appartment, helpful..."JNetherlandsplatjaVeure més fotosVeure totes les 29 fotosExcel·lent ubicació 9,1Veure al mapa9,1UbicacióParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionsaire condicionatpiscina privadabalcó/terrassa\nSobre l'allotjamentDescripcióSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Alora, no busqui més enllà de Casita Naranja. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Casita Naranja ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, instal.lacions de barbacoa, servei de bugaderia. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com piscina exterior. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Alora, faci de Casita Naranja la vostra llar.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Desplaçamentaparcament de cotxestransport hotel/aeroport Coses a fer, maneres de relaxar-sepiscina [exterior] Àpats, begudes i refrigeriinstal.lacions de barbacoa Serveis i comoditatsservei de bugaderiazona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaire condicionatestris de cuinareproductor de DVD/CDaparell de televisióforn microonessala d'estarbalcó/terrassamosquiterservei de planxacafetera/teteraneveratelevisió de pantalla planacalefacciópiscina privadaventiladorempolles d'aigua de cortesiaplat de dutxa Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


No es tracta de ser un "Policia de Barri" sinò de saber ón hi ha mancances i de quin tipus (mal estat de les zones verdes, rajoles de les aceres trencades, vessaments a la via publica, contenidors en mal estat, ...). Tothom pot col·laborar amb la figura d'aquest Agent, permetent manifestar les inquietuts reals de cada barri de manera molt més eficaç i a l'abast també de gent gran que no té prou traça per fer servir la web de l'Ajuntament (Consensus) o que, simplement, no disposa d'ordinador.\nA banda dels comentaris, evidentment, hauria de fer aportacions personals. Crec que podria primer adreçar-se la recerca d'aquestes figures a persones aturades d'una edat avançada o de llarga durada. Fer un seguiment perquè realment es faci la feina i no passar-se la jornada a la ombra és força senzill. De pas, també poden donar informació de si l'empresa de neteja o les brigades d'actuació immediata fan bé la seva feina.\nAgraïm la teva aportació i t'informem que aquest Ajuntament ha disposat en diversos moments d'equips d'agents cívics treballant en diversos barris de la ciutat. La planificació i concreció d'aquests serveis es realitza en el "Pla de convivència i civisme", que ja recull el PAM, i que s'implementarà al llarg del mandat. Queda per tant, assumit pel govern municipal. Gràcies per la teva participació, seguim treballant i decidint Badalona conjuntament.


TEJE-REDES: COM SI ESTIGUEREM A CASA...\nCOM SI ESTIGUEREM A CASA...\nHem rebut una nova caixa del CP d'Aguiño, i en aquesta ocasió es van quedar "bocabadats" eren "SABATILLES D'ANAR PER CASA" ( entre altres coses...) i la primera activitat amb els més menuts va ser manipular i imaginar... i açò és un fragment del que va passar.\nSeguirem treballant amb les sabatilles i de segur ens eixiran noves activitats... Ja vos contarem!!!\nPublicado por TEJE-REDES en 15:02


La Generalitat dóna llum verda a la reconversió de l’Autòdrom de Terramar - L'Eco de Sitges\nEl vistiplau definitiu permetrà iniciar les obres i reobrir l’històric circuit ribetà a principis de l’any vinent\nL’Autòdrom de Terramar tornarà a obrir les seves portes gairebé un segle després de la seva inauguració (1923). La Comissió d’Urbanisme de la Generalitat ha donat el vistiplau definitiu perquè l’històric circuit ribetà, un dels primers de tot el món, es reconverteixi en un centre d’esdeveniments eqüestres i del món del motor. El projecte de remodelació està impulsat per l’empresa francesa GrandPrix i contempla la construcció d’una zona hotelera amb capacitat per a 150 places que es distribuirà en petites vil·les i edificis que es volen integrar de manera harmoniosa en l’entorn natural.\nPrecisament, aquest ha sigut un dels punts més qüestionats pels detractors del projecte. Partits polítics de Sant Pere de Ribes i Sitges, entitats ecologistes del territori i, especialment, els veïns de Rocamar ja van expressar les seves inquietuds en forma d’al·legacions durant el període d’exposició pública del projecte, en el qual també hi van participar experts en ciències ambientals i diversos organismes públics, i algunes d’elles han acabat sent assumides per l’empresa promotora després de l’acord assolit amb el govern ribetà.\nAmb tot, la reformulació de l’Autòdrom preveu la plantació de més de 700 arbres d’una trentena d’espècies autòctones, l’ampliació del sòl agrícola en un 50%, un nou pla de rehabilitació per a la riera de Ribes, la destinació d’una hectàrea a un hort ecològic i el desenvolupament d’iniciatives per a protegir la biodiversitat, com ara la introducció de ruscos, caixes niu, refugis per a llangardaixos i hotels d’insectes. El projecte, valorat en prop de 25 milions d’euros, espera generar més de 200 llocs de treball i estar en funcionament a principis de l’any vinent.\nL’Eco ha anat seguint l’evolució del projecte des del seu començament. Tots els detalls de la rehabilitació i les opinions dels diferents agents del territori, a l’edició en paper d’aquest proper divendres. Podreu trobar el diari als punts de venda habituals i també podeu adquirir-lo a través de la plataforma digital iQuiosc. Tots els lectors que ara es facin subscriptors també podran rebre’l, si així ho desitgen, al seu domicili particular.\nLa preinscripció escolar serà del 13 de maig al 2 de juny